VSRS Sklep II Ips 76/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-11-19

Anton Frantar (preds.), mag. Rudi Štravs (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

CIVILNO PROCESNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

premoženje nezakonitega izvora - odvzem premoženja nezakonitega izvora - pogoji za odvzem - finančna preiskava - sum storitve kaznivega dejanja - razlogi za sum - dokazni standard - kataloško kaznivo dejanje - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - razlogi o odločilnih dejstvih

Obsodba za kataloško kaznivo dejanje ni eden od zakonskih pogojev za uvedbo finančne preiskave ali za odvzem premoženja po pravilih ZOPNI. Očitek na stopnji verjetnosti razlogov za sum, da je bilo storjeno kataloško kaznivo dejanje, je le sprožilec postopka finančne preiskave. Če ta očitek kasneje odpade oziroma se izkaže za neutemeljenega, to ni ovira, da se postopek odvzema premoženja nezakonitega izvora po pravilih ZOPNI ne bi mogel nadaljevati in dokončati. Zavrženje kazenske ovadbe, pravnomočna ustavitev kazenskega postopka ali izdaja oprostilne sodbe torej na izid postopka po pravilih ZOPNI nimajo nobenega vpliva.

Zakonska ureditev, ki kot edini pogoj za odvzem premoženja, določa njegovo očitno nesorazmerje glede na neto prihodke njegovega imetnika, bi lahko bila ustavno sporna, vendar se Vrhovnemu sodišču s tem vprašanjem v obravnavani zadevi ni bilo treba ukvarjati.

I. Reviziji se ugodi, sodbi sodišč druge in prve stopnje se razveljavita in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so toženčeva nepremičnina (poslovni prostor št. ...), osebni avtomobil (BMW X5 in PORSCHE 911), sredstva v NLB skladih in terjatve do dolžnika A. A. in B. B. premoženje nezakonitega izvora, ki se tožencu odvzame in postane last Republike Slovenije. Tožencu je naložilo še, da mora tožnici plačati 85.416,32 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe dalje do plačila ter ji povrniti 2.929,04 EUR pravdnih stroškov z obrestmi. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo.

2. Višje sodišče je pritožbo toženca zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo je toženec iz vseh revizijskih razlogov in zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja vložil revizijo in predlagal, da ji Vrhovno sodišče ugodi in pravnomočno sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podredno pa sodbi nižjih sodišč razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

Utemeljuje, da niso bile izpolnjene predpostavke iz 3. člena Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora (v nadaljevanju ZOPNI). Po njegovih navedbah se je postopek za odvzem premoženja nezakonitega izvora začel na podlagi kazenske ovadbe Policijske uprave Ljubljana z dne 19. 2. 2013, ki pa jo je nato specializirano državno tožilstvo s sklepom zavrglo. Izpodbijana pravnomočna sodba se tako ne nanaša na premoženjsko korist, ki bi jo toženec pridobil s kaznivim dejanjem za katerega je bil pravnomočno obsojen. Toženec sicer priznava, da je bil pred tem s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani X K 23071/2014 pravnomočno obsojen storitve kaznivega dejanja neupravičenega prometa s prepovedanimi drogami, vendar je bil v obravnavani zadevi postopek za odvzem premoženja nezakonitega izvora uveden na podlagi kazenske ovadbe, zato prvostopenjsko sodišče obstoja kataloškega kaznivega dejanja ne bi smelo navezati na drugo, s tem postopkom nepovezano kazensko zadevo. Nadalje pravnomočni sodbi očita, da se nedopustno sklicuje na listine in odločbe tuje države, saj iz 4. člena ZOPNI jasno izhaja, da se smejo uporabiti le pravila in instituti domačega prava. Tudi druga predpostavka, to je izoblikovanost suma znotraj predkazenskega ali kazenskega postopka, da imajo določene osebe v lasti premoženje nezakonitega izvora, po mnenju revidenta ni izkazana. Nižji sodišči se namreč nista opredelili do vprašanja, na kakšni stopnji suma bi moral biti izkazan zakonsko zahtevan in dejansko podan sum, da ima toženec v lasti premoženje nezakonitega izvora, temveč sta le pavšalno izhajali iz predkazenskega in kazenskega postopka, pri čemer slednjega nista povezali s premoženjem, ki je predmet postopka po ZOPNI. Navaja, da je te očitke izpostavil že v pritožbi, pa višje sodišče nanje ni odgovorilo.

Toženec nato uveljavlja kršitev pravice do poštenega sojenja iz 22. člena Ustave RS. Zgornja premisa pravnega silogizma naj bi bila po njegovem mnenju navedena presplošno in brez sklicevanja na konkretna zakonska pravila. Navedeno je le, da je zakonska podlaga za odvzem premoženja nezakonitega izvora ZOPNI, z vprašanjem izpolnjenosti predpostavk za odvzem premoženja pa se prvostopenjsko sodišče ni ukvarjalo. V pravnomočni sodbi naj bi zato izostala obrazložitev nosilnih razlogov za odločitev o odvzemu njegovega premoženja, kar predstavlja tudi absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), že zaradi kršitve procesnih pravil o vsebini in zgradbi sodne odločbe.

Nazadnje v reviziji utemeljuje še, da se veljavnost pravnih poslov in pridobitnih načinov za posamezne premoženjske pravice presoja po področnih predpisih civilnega prava, ki urejajo pravne podlage za pridobitev premoženjskih pravic, saj ZOPNI tega vprašanja ne ureja. Po revidentovem mnenju bi morali nižji sodišči kot zgornjo premiso pravnega silogizma konkretizirati relevantna pravila civilnega prava o pravnih poslih, na podlagi katerih bi se lahko izvedel pravni silogizem o zakonitosti pridobitve premoženjskih pravic po pravilih civilnega prava. Zaradi obrnjenega dokaznega bremena pa naj bi bil toženec postavljen v slabši položaj, zato bi bilo potrebno njegove nasprotne dokaze presojati po milejših kriterijih. Zadostovati bi moral sleherni razumen dokaz, iz katerega bi izhajalo, da je določeno vrsto premoženja toženec pridobil skladno s pravili civilnega prava. Prepričan je, da je po posameznih vrstah premoženja z ustreznimi dokaznimi sredstvi uspel dokazati zakonitost izvora premoženja po pravilih civilnega prava, zato bi moralo sodišče šteti, da sta bili zakonski domnevi iz 5. in 6. člena ZOPNI izpodbiti.

4. Revizija je bila vročena tožnici, ki v odgovoru poudarja, da je Slovenija uvedla klasično civilno ali in rem zaplembo premoženja, kjer obsodba za kaznivo dejanje ni potrebna. Za začetek postopka zadošča posredna povezava s kaznivim dejanjem, npr. določena stopnja suma, da je bilo kaznivo dejanje storjeno. Tožnica je glede kataloškega kaznivega dejanja izhajala iz kazenske zadeve, v kateri je bil toženec obsojen, kazenska ovadba in sklep tožilstva o zavrženju le-te pa nista bila predmet pravdnega postopka, zato sklicevanje nanju pomeni nedovoljeno novoto. Revident je po mnenju tožnice spregledal 3. točko prvega odstavka 10. člena ZOPNI, ki določa, da se finančna preiskava lahko odredi, kadar premoženje, ki naj bi bilo nezakonitega izvora, ne predstavlja premoženjske koristi, pridobljene s kataloškim kaznivim dejanjem ali zaradi njega. Tožnica se strinja, da so bili toženčevi pridobitni načini za pridobitev posameznega premoženja ustrezni, ni pa uspel dokazati zakonitosti (finančnih) virov.

6. Vrhovno sodišče uvodoma poudarja, da revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP). Zato navedbe iz 4. točke revizije z naslovom „napačna dokazna ocena izvedenih dokazov“ niso povzete.

7. Iz utemeljitve v reviziji uveljavljenih kršitev je moč sklepati, da revident izhaja iz predpostavke, da je obsodba za kaznivo dejanje eden od zakonskih pogojev za odvzem premoženja nezakonitega izvora, sodišču pa očita, da je ta zakonski pogoj zaobšlo na način, da je predkazenski postopek, v zvezi s katerim se je postopek za odvzem premoženja začel, nedopustno povezalo z drugim, pravnomočno končanim kazenskim postopkom.

8. Pogoji za odvzem premoženja nezakonitega izvora niso nikjer v zakonu sistematično določeni. Uvodoma v 2. členu ZOPNI določa, da se odvzame premoženje, ki je bilo pridobljeno na nezakonit način. Zakon ne zahteva, da bi bilo to premoženje pridobljeno s kaznivim dejanjem, zadošča (kakršnakoli) nezakonitost.

Postopek odvzema premoženja nezakonitega izvora je razdeljen v dva dela. Predhodna faza je finančna preiskava, kateri sledi sodni (pravdni) postopek. Po 3. členu ZOPNI se postopek finančne preiskave izvede, če se v predkazenskem ali kazenskem postopku izkažejo razlogi za sum, da posamezne osebe razpolagajo s premoženjem nezakonitega izvora in njegova skupna vrednost presega 50.000,00 EUR. Postopek finančne preiskave vodi državno tožilstvo, ki je pristojno za predkazenski ali kazenski postopek zaradi kataloškega kaznivega dejanja (prvi odstavek 7. člena ZOPNI). Za odreditev finančne preiskave so v prvem odstavku 10. člena ZOPNI določeni trije pogoji, v četrtem in petem odstavku tega člane pa še dodatne časovne omejitve za opravo le-te. Pogoji za uvedbo finančne preiskave so torej:

- obstoj razlogov za sum, da je bilo storjeno kataloško kaznivo dejanje;

- obstoj razlogov za sum, da je premoženje osebe, ki se ji očita kataloško kaznivo dejanje, nezakonitega izvora in

- to premoženje ne pomeni premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem.

9. Dokazni standard razlogov za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, je v kazenskem pravu najnižji dokazni standard, ki je izrazito subjektivne narave in ga je dejansko nemogoče neodvisno in nepristransko preveriti. Izhaja že iz vložene kazenske ovadbe. Na njegovi podlagi sme policija opravljati aktivnosti v predkazenskem postopku, ki niso podvržene sodni kontroli, za večino prikritih preiskovalnih ukrepov, ki jih policija tudi opravlja v predkazenskem postopku, pa mora biti podan že višji dokazni standard, to je utemeljenih razlogov za sum. Nenatančnemu bralcu zakona se v zvezi z drugim pogojem za uvedbo finančne preiskave lahko utrne misel, da je premoženje nezakonitega izvora, če izvira iz kataloškega kaznivega dejanja, ki je sprožil postopek po ZOPNI. Takšne povezave med 1. in 2. točko prvega odstavka 10. člena ZOPNI ni. Stična točka teh dveh pogojev je le oseba, ki mora biti ali je morala biti v (pred)kazenskem postopku zaradi suma storitve kataloškega kaznivega dejanja, hkrati pa razpolaga s premoženjem, ki je verjetno nezakonitega izvora. Z naslednjim, tretjim pogojem za začetek finančne preiskave, je povezava med kataloškim kaznivim dejanjem in premoženjem, ki je predmet odvzema po pravilih ZOPNI, izrecno izključena. To je tudi logično, saj se premoženje, ki je bilo pridobljeno s kaznivim dejanjem, odvzame v kazenskem postopku, ki pozna institut odvzema protipravne premoženjske koristi. Pri razlagi drugega pogoja za uvedbo finančne preiskave se je zato treba navezati na domnevo iz drugega odstavka 5. člena ZOPNI.

Če je med obsegom premoženja in neto prihodki osebe, zoper katero teče postopek po ZOPNI, podano očitno nesorazmerje, se domneva, da premoženje ni bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način. Državni tožilec bo ob uvedbi finančne preiskave moral zatrjevati obstoj očitnega nesorazmerja med premoženjem osebe, zoper katero odreja finančno preiskavo, in njenimi neto prihodki. Če bi uvedbo finančne preiskave utemeljil s tem, da si je oseba premoženje, ki je predmet odvzema, pridobila s kataloškim kaznivim dejanjem, v zvezi s katerim odreja finančno preiskavo, bi bila ta odrejena v izrecnem nasprotju s 3. točko prvega odstavka 10. člena ZOPNI.

10. Druga faza postopka odvzema premoženja nezakonitega izvora po pravilih ZOPNI je sodni (pravdni) postopek. Pravdni postopek za odvzem premoženja nezakonitega izvora se začne s tožbo, ki jo tožeča stranka vloži zoper lastnika kot toženo stranko (prvi odstavek 26. člena ZOPNI). Na podlagi drugega odstavka 7. člena ZOPNI, Republiko Slovenijo, kot tožečo stranko, zastopa Specializirano državno tožilstvo RS. Če je eden od pogojev za uvedbo finančne preiskave obstoj razlogov za sum, da je bilo storjeno kataloško kaznivo dejanje, se zdi povsem logična misel, da se v drugi fazi postopka obstoj tega pogoja preveri z zanesljivejšo stopnjo verjetnosti. Vendar ni tako. Obstoj očitka, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, tudi z najnižjo stopnjo verjetnosti, v drugi fazi postopka odpade. V pravdnem postopku se dokazovanje osredotoča le na vprašanje, ali toženec razpolaga s premoženjem, ki očitno presega njegove neto prihodke. To jasno izhaja iz prvega odstavka 27. člena ZOPNI, ki pravi, da tožeča stranka v pravdnem postopku navaja dejstva in predlaga dokaze, iz katerih izhaja domneva nezakonitosti izvora premoženja tožene stranke. Tožeča stranka (država) se pri dokazovanju tega pogoja nasloni na domnevo iz drugega odstavka 5. člena ZOPNI, da premoženje ni bilo pridobljeno na zakonit način, če je podano očitno nesorazmerje med njegovim obsegom in neto dohodki. Očitno nesorazmerje pa je razvidno iz poročila o finančni preiskavi, ki ga je tožeča stranka pridobila v predhodnem postopku in je obvezna sestavina tožbe.

Država, kot tožeča stranka, je lahko v pravdnem postopku popolnoma pasivna, če se v finančni preiskavi ugotovi očitno nesorazmerje med premoženjem in neto prihodki tožene stranke. Zadošča zgolj njeno sklicevanje na domnevo iz 5. člena ZOPNI, izid pravde pa je v tem primeru odvisen od aktivnosti tožene stranke.

11. Obsodba za kataloško kaznivo dejanje torej ni eden od zakonskih pogojev za uvedbo finančne preiskave ali za odvzem premoženja po pravilih ZOPNI. Očitek na stopnji verjetnosti razlogov za sum, da je bilo storjeno kataloško kaznivo dejanje, je le sprožilec postopka finančne preiskave.

Če ta očitek kasneje odpade oziroma se izkaže za neutemeljenega, to ni ovira, da se postopek odvzema premoženja nezakonitega izvora po pravilih ZOPNI ne bi mogel nadaljevati in dokončati. Zavrženje kazenske ovadbe, pravnomočna ustavitev kazenskega postopka ali izdaja oprostilne sodbe torej na izid postopka po pravilih ZOPNI nimajo nobenega vpliva. Nadalje je iz četrtega odstavka 10. člena ZOPNI moč izluščiti stališče, da se sme finančna preiskava odrediti tudi zoper osebo, ki je bila v kazenskem postopku oproščena očitka storitve kaznivega dejanja, ali je bil kazenski postopek zoper njo pravnomočno ustavljen ali kazenska ovadba zavržena.

Nenazadnje pa je tudi že Ustavno sodišče v odločbi U-I-6/15, Up 33/15, Up-1003/15 z dne 5. 7. 2018 zavzelo stališče, da obsodba za kaznivo dejanje ni eden od pogojev za odvzem premoženja nezakonitega izvora po pravilih ZOPNI.

12. Navedeno pa ne drži povsem za zakonsko ureditev pred uveljavitvijo novele ZOPNI-A, to je za obdobje od 30. 5. 2012 do 25. 4. 2014. Bistvena razlika glede na sedaj veljavno ureditev je bila v definiciji premoženja nezakonitega izvora in definiciji domneve iz 5. člena ZOPNI. Od novele ZOPNI-A dalje je premoženje nezakonitega izvora, če ni dokazano, da je bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način. Pred tem pa je bilo lahko nezakonito le premoženje osumljenca, obdolženca, obsojenca ali zapustnika, glede katerega so bili podani razlogi za sum, da je storil kataloško kaznivo dejanje. Takrat veljavni zakon je sicer že vseboval pogoj iz 3. točke prvega odstavka 10. člena ZOPNI, da premoženje ne predstavlja premoženjske koristi, pridobljene s kataloškim kaznivim dejanjem, vendar je kljub temu oseba, zoper katero je tekel postopek po pravilih ZOPNI, morala imeti določen kazenskopravni statusni položaj. Enako je veljalo tudi glede domneve o nezakonitosti premoženja.

Če je oseba izgubila položaj osumljenca ali obdolženca v kazenskem postopku, pa ni pridobila položaja obsojenca ali zapustnika, se tožilec na domnevo iz 5. člena ZOPNI ni mogel več opirati.

Z novelo ZOPNI-A so se spremenili tudi pogoji za odreditev finančne preiskave. Pred novelo je zakon zahteval ugotovitev obstoja razlogov za sum, da je osumljenec, obdolženec ali zapustnik storil kataloško kaznivo dejanje. Po noveli pa zadošča že ugotovitev, da so bili podani razlogi za sum. Z novelo ZOPNI-A je v zakon prišel že omenjeni četrti odstavek 10. člena, na podlagi katerega je mogoče odrediti (ali nadaljevati) finančno preiskavo tudi zoper osebo, ki je bila oproščena storitve kataloškega kaznivega dejanja ali je bil (pred)kazenski postopek zoper njo ustavljen.

13. Toženčevo tezo, da je obsodba za kataloško kaznivo dejanje pogoj oziroma predpostavka za odvzem premoženja nezakonitega izvora po pravilih ZOPNI, je glede na pojasnjeno mogoče razumeti na dva način:

- da se lahko odvzame le tisto premoženje, ki je bilo pridobljeno s kataloškim kaznivim dejanjem, ali

- da se premoženje nezakonitega izvora lahko odvzame le osebi, ki ima določen kazenskopravni statusni položaj, odvzame pa se ji drugo premoženje, ki ne izvira neposredno iz kaznivega dejanja, v zvezi s katerim je bila odrejena finančna preiskava.

Premoženje, ki neposredno izvira iz storjenega kaznivega dejanja, se odvzame v kazenskem postopku, zato prva razlaga zakona že od njegove uveljavitve dalje ni bila mogoča. Takšna razlaga bi bila tudi v nasprotju z izrecno zakonsko določbo iz 3. točke prvega odstavka 10. člena ZOPNI, da premoženje, ki se odvzema, ne pomeni premoženjske koristi, pridobljene s kataloškim kaznivim dejanjem. Druga razlaga temelji na hipotezi, da je nekdo, ki je že bil pravnomočno obsojen storitve kaznivega dejanja ali zoper njega teče kazenski postopek, hkrati pa razpolaga s premoženjem, ki občutno presega njegove neto prihodke, to premoženje najverjetneje pridobil v pretekli kriminalni dejavnosti, ki ni bila odkrita. Namen zakonske ureditve po pravilih ZOPNI je, da se takemu posamezniku premoženje, ki ga je pridobil na nezakonit način ali z nezakonito dejavnostjo, odvzame.

Pravnomočna kazenska obsodba za kaznivo dejanje oziroma kazenski postopek pa naj bi bila v tem primeru dodatna varovalka, da je to premoženje res nezakonitega izvora. Taka razlaga zakonske ureditve je bila mogoča do uveljavitve novele ZOPNI-A, od tedaj dalje pa ni več mogoča. Kot je bilo že pojasnjeno, je po sedaj veljavni ureditvi, verjetnost (na stopnji razlogov za sum), da je bilo storjeno kaznivo dejanje, le sprožilec finančne preiskave, v kasnejši fazi postopka pa navezava na kaznivo dejanje povsem odpade. Zakonska ureditev, ki kot edini pogoj za odvzem premoženja, določa njegovo očitno nesorazmerje glede na neto prihodke njegovega imetnika, bi lahko bila ustavno sporna. Vendar se Vrhovno sodišče s tem vprašanjem v obravnavani zadevi ni ukvarjalo, ker je toženec bil obsojen storitve kataloškega kaznivega dejanja, tudi sicer pa je revizija utemeljena iz drugega razloga, kar bo pojasnjeno v nadaljevanju.

14. Pravnomočni sodbi toženec očita absolutno bistveno kršitev določb ZPP iz drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj bi izostala obrazložitev nosilnih razlogov za odločitev o odvzemu njegovega premoženja. S tem revizijskim očitkom Vrhovno sodišče v celoti soglaša. V 1. točki obrazložitve prvostopenjske sodbe, ki obsega 16 strani, so prepisane tožbene navedb tožnice, v pretežnem delu to pomeni prepis finančnega poročila. V 2. točki obrazložitve so prepisani toženčevi ugovori, nato pa je na 26. strani obrazložitve pojasnilo, da je bila pravna podlaga za odvzem toženčevega premoženja ZOPNI. V preostalem delu obrazložitve se je prvostopenjsko sodišče ukvarjalo izključno z vprašanjem, ali je toženec uspel dokazati, da je bilo njegovo posamično premoženje pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način. Ali je torej glede tega premoženja uspel izpodbiti domnevo iz drugega odstavka 5. člena ZOPNI. Prvostopenjsko sodišče ni pojasnilo, kateri pogoji morajo biti izpolnjeni za uvedbo finančne preiskave in za odvzem premoženja, niti ni presodilo, ali so bili ti v obravnavani zadevi res izpolnjeni. Iz obravnavane pravnomočne sodbe ni mogoče z zanesljivostjo ugotoviti niti tega, ali je bila pravna podlaga za odvzem toženčevega premoženja zakonska ureditev pred ali po uveljavitvi novele ZOPNI-A. Iz 5. točke obrazložitve prvostopenjske sodbe je namreč razvidno, da je sodišče uporabilo ZOPNI (Uradni list RS, št. 91/11), torej zakonsko besedilo preden je vanj posegla novela. Iz podatkov spisa pa je razvidno, da je bila finančna preiskava uvedena in tožba zoper toženca vložena po uveljavitvi novele ZOPNI-A. Ker je novela ZOPNI-A bistveno posegla v dotedanjo zakonsko ureditev glede zakonskih pogojev za uvedbo finančne preiskave in odvzem premoženja, je to vprašanje bistvenega pomena. Iz pravnomočne sodbe je izostala presoja izpolnjevanja zakonskih pogojev za uvedbo finančne preiskave in nato za odvzem premoženja po pravilih ZOPNI, zato Vrhovno sodišče ne more preizkusiti naslednjega revizijskega očitka, da zakonski pogoji za odvzem premoženja po pravilih ZOPNI niso bili izpolnjeni oziroma da sta jih nižji sodišči zaobšli. Tudi višje sodišče obrazložitve prvostopenjske sodbe v tem delu vsebinsko ni dopolnilo, ampak je le posplošeno navedlo, da je za zakonitost in pravilnost sodbe bistveno, da so bila ustrezna zakonska določila pravilno uporabljena.

15. Pravnomočna sodba, ki je ni mogoče preizkusiti, je obremenjena z bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, zato jo je Vrhovno sodišče na podlagi prvega odstavka 379. člena ZPP razveljavilo in vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V ponovljenem sojenju naj prvostopenjsko sodišče pojasni, kateri pogoji po ZOPNI morajo biti izpolnjeni za uvedbo finančne preiskave in nato za odvzem premoženja in presodi, ali so bili ti v obravnavani zadevi tudi izpolnjeni, pri čemer naj bo pozorno na vprašanje, ali se v obravnavani zadevi uporabi zakon pred ali po uveljavitvi novele ZOPNI-A.

16. Ker je revizija utemeljena že iz tega razloga, se Vrhovno sodišče z ostalimi revizijskimi očitki ni ukvarjalo.

17. Odločitev o revizijskih stroških je pridržana za končno odločitev.

M. Bošnjak, Pogoji za odvzem premoženja nezakonitega izvora - nekatera kritična vprašanja, Podjetje in delo - 2013, št. 6-7.

Drugi odstavek 5. člena ZOPNI določa: „Domneva se, da premoženje ni bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način, če je podano očitno nesorazmerje med njegovim obsegom in dohodki, zmanjšanimi za davke in prispevke, ki jih je oseba, zoper katero teče postopek po tem zakonu, plačala v obdobju, v katerem je bilo premoženje pridobljeno.“

Iz drugega odstavka 26. člena ZOPNI: »Tožbi je treba priložiti zapisnik iz drugega odstavka 17.a člena tega zakona, pisno poročilo o finančni preiskavi in sodne odločbe o začasnem zavarovanju odvzema premoženja oziroma začasnem odvzemu premoženja nezakonitega izvora, izdane na podlagi tega zakona.

N. Hudej, I. Ščernjavič, Kam je zakonodajalec ciljal in kaj je zadel: razprava o ustavni skladnosti pogojev za odreditev finančne preiskave po Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, Podjetje in delo – 2016, št. 6-7.

Ob upoštevanju določb četrtega in petega odstavka 10. člena ZOPNI je očitek o storitvi kataloškega kaznivega dejanja tudi navezna okoliščina, od katere se začrta in zameji čas trajanja finančne preiskave.

Četrti odstavek 10. člena ZOPNI: „Državni tožilec lahko pod pogoji iz prvega odstavka tega člena odredi finančno preiskavo zoper osebo, zoper katero je tekel predkazenski ali kazenski postopek za kataloško kaznivo dejanje najkasneje v enem letu po pravnomočnosti sodbe ali po pravnomočni ustavitvi kazenskega postopka ali po zavrženju kazenske ovadbe.“

Iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča U-I-6/15, Up 33/15, Up-1003/15 z dne 5. 7. 2018: »Po prvem odstavku 34. člena ZOPNI sodišče odvzame tisto premoženje, glede katerega ugotovi, da je nezakonitega izvora. Za odvzem premoženja s sodbo torej zadostuje ta ugotovitev. Sodišče zato ne ugotavlja, da gre za premoženje, ki bi bilo povezano z izvršenimi kataloškimi kaznivimi dejanji. Prav tako ne ugotavlja kazenske odgovornosti posameznika za kaznivo dejanje, niti do izpolnjenosti najnižjega dokaznega standarda v kazenskem postopku, tj. razlogov za sum.« In še: »Premoženje nezakonitega izvora se ne odvzame zato, ker bi bilo dokazano, da izvira iz izvršenih kataloških kaznivih dejanj in da je bilo zato pridobljeno na nezakonit način. Nobena prvina domneve se ne osredotoča na povezavo med izvršenimi kataloškimi kaznivimi dejanji in premoženjem.«

Besedilo 5. člena ZOPNI pred uveljavitvijo novele A: »Premoženje osumljenca, obdolženca, obsojenca ali zapustnika, glede katerega so podani razlogi za sum, da je storil kataloško kaznivo dejanje, je nezakonitega izvora, če ni dokazano, da je bilo pridobljeno iz njegovih zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način. Domneva se, da premoženje ni bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način, če je podano očitno nesorazmerje med njegovim obsegom in dohodki, zmanjšanimi za davke in prispevke, ki jih je oseba iz prejšnjega odstavka plačala v obdobju, v katerem je bilo premoženje pridobljeno.«

Več o tem glej: Primož Gorkič, Odvzem premoženja nezakonitega izvora in kazensko pravo, Podjetje in delo – 2013, št. 6-7, GV Založba.

Zakon s tem zasleduje ustavno dopusten cilj - glej odločbo Ustavnega sodišča U-I-91/15.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2-14

Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora (2011) - ZOPNI  - člen 2, 3, 5, 5/2, 7, 10, 10/1-3, 10/4, 10/5, 26, 26/1, 27, 27/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.