VSRS Sklep VIII Ips 292/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-02-05

mag. Marijan Debelak (preds.), Borut Vukovič (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel, Marjana Lubinič, mag. Irena Žagar

nedovoljenost revizije - vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe - zavrženje revizije

Zmotno je stališče toženke, da se pri presoji, ali je revizija dovoljena že na podlagi samega zakona, vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ugotavlja s seštevanjem zahtevkov, ki se z revizijo dejansko izpodbijajo in zahtevkov glede katerih še sploh ni pravnomočne odločitve, ker je glede njih zadeva vrnjena prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje. Z revizijo izpodbijani del se lahko nanaša le na odločitev o ugoditvi ali pa zavrnitvi tožbenega zahtevka s pravnomočno sodbo, ne pa tudi na odločitev o razveljavitvi dela prvostopenjske sodbe in vrnitvi zadeve temu sodišču v novo sojenje.

II. Tožena stranka mora v petnajstih dneh od vročitve te sodbe, povrniti tožeči stranki njene stroške odgovora na revizijo v znesku 895,00 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da tožeči stranki plača znesek 15.484,42 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 29. 3. 2013, zavrnilo je kar je tožeča stranka zahtevala več in drugače, to je plačilo zneska 143.594,95 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20. 12. 2012 dalje in plačilo zakonskih zamudnih obresti od dosojenega zneska za čas od 20. 12. 2012 do 28. 3. 2013. Ugodilni del sodbe temelji na ugotovitvi, da je pogodba o zaposlitvi, ki sta jo stranki sklenili 15. 10. 2009 prenehala veljati 15. 5. 2010, ker je nastopil v njej predvideni razvezni pogoj. Stranki sta v pogodbi izrecno določili, da se pogodba o zaposlitvi šteje za razveljavljeno (razvezano), če toženka v roku sedmih mesecev ne izpolni vseh obveznosti za pridobitev dovoljenja za zaposlitev. Tožeča stranka je v času veljavnosti pogodbe za toženko plačala stroške, ki so vezani na pridobitev delovnega dovoljenja oziroma na sklenitev delovnega razmerja v skupnem znesku 15.484,82 EUR, zato ji je tožnica te stroške dolžna povrniti na podlagi pravil o neupravičeni obogatitvi.

2. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožeče stranke in zavrnilni del prvostopenjske sodbe razveljavilo glede zavrnitve zahtevka za plačilo zneska 92.178,07 EUR in v tem delu zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sicer je pritožbo tožeče stranke in v celoti pritožbo tožene stranke zavrnilo in v nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Glede ugodilnega dela prvostopenjske sodbe je soglašalo z dejanskimi ugotovitvami in pravnimi stališči sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da Vrhovno sodišče sodbi sodišč druge in prve stopnje spremeni tako, da zavrne tudi zahtevek v obsodilnem – pravnomočnem delu. Dovoljenost revizije je utemeljevala s sklicevanjem na določbo petega odstavka 367. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami). Na tej podlagi je vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe (15.484,82 EUR) kot vrednost spornega predmeta treba prišteti še vrednost zahtevka, ki ostaja sporen in je vrnjen v prvostopenjsko obravnavanje, torej znesek 92.178,70 EUR, tako da skupna vrednost spornega predmeta znaša 107.662,49 EUR, kar pomeni, da je revizija dovoljena, saj presega 40.000,00 EUR. Pravno vprašanje glede veljavnosti in dopustnosti pogodbe o zaposlitvi z dne 15. 10. 2009 je skupno tako revidiranemu delu zahtevka kot delu zahtevka, ki je vrnjen sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

4. Tožeča stranka je v odgovoru na revizijo prerekala revizijske navedbe in predlagala zavrnitev revizije kot neutemeljene.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP) Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. V skladu z drugim odstavkom 367. člena ZPP je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 40.000,00 EUR. Če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega tega zneska, je revizija dovoljena le, če jo v skladu s 367.a členom ZPP dopusti sodišče (tretji odstavek 367. člena ZPP). Obenem peti odstavek 367. člena ZPP določa, da se ne glede na drugi odstavek 41. člena ZPP

vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ugotovi s seštevkom vrednosti posameznih zahtevkov oziroma delov teh zahtevkov, ki so še sporni, če je odločitev v reviziji odvisna od rešitve pravnih vprašanj, ki so skupna za vse navedene zahtevke, ali če so posamezni zahtevki med seboj tako povezani, da je odločitev o posameznem zahtevku odvisna od odločitve o drugem zahtevku.

8. Zmotno je stališče toženke, da se pri presoji, ali je revizija dovoljena že na podlagi samega zakona, vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ugotavlja s seštevanjem zahtevkov, ki se z revizijo dejansko izpodbijajo in zahtevkov glede katerih še sploh ni pravnomočne odločitve, ker je glede njih zadeva vrnjena prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje. Takšno tolmačenje je v neposrednem nasprotju z vsebino petega odstavka 367. člena ZPP, saj ta govori o ugotavljanju vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe. Z revizijo izpodbijani del se lahko nanaša le na odločitev o ugoditvi ali pa zavrnitvi tožbenega zahtevka s pravnomočno sodbo, ne pa tudi na odločitev o razveljavitvi dela prvostopenjske sodbe in vrnitvi zadeve temu sodišču v novo sojenje. Pri ugotavljanju, ali je revizija dovoljena, se vedno ugotavlja le vrednost spornega predmeta, ki se izpodbija z revizijo in že pojmovno ni možno upoštevati vrednosti predmeta, ki (še) ne more biti predmet revizijske presoje.

9. Določba petega odstavka 367. člena ZPP je bila v zakon vnesena z novelo iz leta 2008 (ZPP-D, Ur. l. RS, št. 45/2008). Iz obrazložitve k predlogu te novele (Poročevalec državnega zbora, št. 21/2008 z dne 15. 2. 2008) je prav tako razvidno, da gre za ugotavljanje vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe in ne za ugotavljanje vrednosti, ki je med strankama sicer lahko še vedno sporna, vendar o njej še ni bilo pravnomočno odločeno. Tako je v tej obrazložitvi navedeno, da bo razlika od veljavne ureditve (oziroma od sedaj sprejetih načinov presoje revizijskega praga glede vrednosti izpodbijanega dela sodbe) podana predvsem v naslednjih treh primerih:

- če je za revidenta sporen temelj zahtevka, se bo vrednost izpodbijanega dela glede premoženjske in nepremoženjske škode seštela,

- če gre v pravdi za uveljavljanje zahtevkov iz več pogodb, vendar v okviru istega posla v ekonomskem smislu, se bodo vrednosti teh pogodb seštevale, če bo šlo pri vseh za isto sporno pravno vprašanje,

- če gre v pravdi za dva zahtevka, ki imata različno pravno podlago in ugoditev drugemu zahtevku logično ni možna, če ni ugodeno tudi prvemu zahtevku (na primer zahtevek za razveljavitev pogodbe o dosmrtnem preživljanju in revindikacijski zahtevek).

10. Določba petega odstavka 367. člena ZPP na način, za kakršnega se zavzema toženka ni bila interpretirana še v nobeni odločbi Vrhovnega sodišča. Vedno se je tudi pri seštevanju vrednosti posameznih zahtevkov oziroma delov zahtevkov, ki so še sporni, upoštevalo le vrednosti, ki se izpodbijajo z revizijo

. Zmotnost izhodišča toženke izhaja tudi iz stališč, ki jih je teorija v zvezi z uporabo petega odstavka 367. člena ZPP razvila v zvezi z delno sodbo

. Avtorja sta zavzela stališče, da v primeru, ko je sodišče z delno sodbo pravnomočno zavrnilo zgolj zahtevek za povrnitev izgubljenega dobička v višini 2.000,00 EUR, ni pa odločalo o odškodnini za nepremoženjsko škodo v znesku 10.000,00 EUR, tožnik ne bi mogel vložiti niti predloga za dopustitev revizije, saj ta ne bi bil dovoljen, ker za presojo njegove (ne)dovoljenosti relevantna vrednost spornega predmeta znaša zgolj 2.000,00 EUR. Po razlagi, za kakršno se v tem sporu zavzema toženka, pa bi bilo treba sešteti oba zahtevka, saj je še vedno sporen tudi zahtevek za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, zaradi česar bi tožnik v navedenem hipotetičnem primeru (po zmotnem stališču toženke) lahko vložil predlog za dopustitev revizije.

11. Glede na to, da vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega zneska 40.000,00 EUR in da toženka tudi ni predlagala dopustitve revizije, je vložena revizija nedovoljena in jo je revizijsko sodišče zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

12. Toženka z revizijo ni uspela, zato je v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člena ZPP, tožeči stranki dolžna povrniti utemeljeno priglašane stroške odgovora na revizijo. Ti znašajo 895,48 EUR (nagrada za postopek z revizijo 734,00 EUR, 22 % DDV 161,48 EUR).

Ta določa, da se pristojnost določi po vrednosti vsakega posameznega zahtevka, če imajo zahtevki v tožbi različno podlago ali če se uveljavljajo zoper več tožencev.

Primerjaj odločbo Vrhovnega sodišča II Ips 297/2016 z dne 16. 11. 2017.

Glej dr. Maja Ovčak Kos in Žiga Razdrih: Dovoljenost revizije z vidika vrednostnega kriterija – civilnopravni spori, Odvetnik, št. 3 (71) – poletje 2015, stran 17.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 41, 367, 367/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.