VSRS Sodba VIII Ips 63/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-09-12

mag. Marijan Debelak (preds.), mag. Irena Žagar (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, Marjana Lubinič, Borut Vukovič

starostna pokojnina - vračilo neupravičeno izplačanih sredstev - načelo pravnomočnosti

Odločba o ustavitvi izplačevanja za vnaprej omogoča upravičencu pravno varstvo glede izplačevanja na podlagi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja v prihodnje. O upravičenosti do prejemanja pokojninskih oziroma invalidskih prejemkov v preteklem obdobju pa tožena stranka odloči v okviru izdaje odločbe o ugotovitvi preplačila (194. člen ZPIZ-2). Zato lahko tožena stranka za preteklo obdobje, v katerem zavarovanec ni izpolnjeval pogojev za izplačevanje dajatve, ne glede na odločitev o ustavitvi izplačevanja posamezne dajatve za naprej, odloča o preplačilu in dolžnosti povračila neupravičeno izplačanih sredstev zaradi neizpolnjevanja pogojev za uživanje dajatve. Odločbi o ustavitvi izplačevanja za naprej in vrnitvi neupravičeno prejetega se tako ne izključujeta, temveč se nasprotno dopolnjujeta glede časovnih učinkov spremenjenega priznavanja posamezne pravice.

Prvotno priznana pravica iz pokojninskega ali invalidskega zavarovanja, po kateri je zavarovanec upravičen do določenih prejemkov, je po izdaji odločbe o priznanju te pravice varovana in obstoji le, če po izdaji odločbe o priznanju te pravice obstojijo še naprej vsi potrebni pravni in dejanski pogoji za njeno priznanje oziroma izplačevanje (časovne meje pravnomočnosti). Če so dejanske okoliščine nastale po izdaji odločbe o pravici - torej po prvotnem odločanju o njej, po naravi stvari še niso mogle biti predmet obravnavanja in so ta novo nastala dejstva z vidika uporabe relevantnega prava taka, da zakon uživanja pravice na podlagi teh novo nastalih dejstev ne dopušča več. Pravica zavarovancu v tem spremenjenem dejanskem in pravnem obsegu ni bila priznana s prvotno odločbo o priznanju pravice. Če nastane novo dejstvo, ki pri priznanju pravice do izplačevanja časovno nedoločenega priznanja pravice lahko spremeni sklep o pravni posledici, potem je to dejstvo podlaga za novo upravno odločanje (126. člen ZUP).

I. Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se spremeni tako, da se pritožba tožnice zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na revizijo.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek za odpravo odločb tožene stranke z dne 5. 1. 2016 in 16. 6. 2016. Z izpodbijanima odločbama je tožena stranka tožnici naložila vrniti 22.122,60 EUR iz naslova neupravičeno izplačanih zneskov starostne pokojnine za čas od 15. 11. 2012 do 14. 11. 2014. Tožnici je bilo na podlagi sodbe delovnega sodišča za navedeno obdobje vzpostavljeno delovno razmerje. Na podlagi tega ji je tožena stranka za nazaj za to obdobje priznala status zavarovanke z odločbo z dne 13. 12. 2015. Zato je pravni temelj za izplačila pokojninskih zneskov naknadno odpadel s spremenjenim statusom in mora tožnica vrniti prejeto pokojnino.

2. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožnice in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugodilo zahtevku za odpravo odločb tožene stranke in toženi stranki naložilo v plačilo tožničine stroške postopka. Obrazložilo je, da je lahko temelj za izplačilo starostne pokojnine odpadel šele na podlagi odločbe tožene stranke z dne 20. 5. 2015 o ustavitvi izplačevanja od 20. 5. 2015. Zato obdobje od 15. 11. 2012 do 14. 11. 2014 v tem ni zajeto in je tožnica upravičeno prejela pokojnino.

3. Vrhovno sodišče je na predlog tožene stranke s sklepom VIII DoR 114/2017 z dne 20. 12. 2017 dopustilo revizijo glede vprašanja, ali lahko tožena stranka ne glede na odločitev o ustavitvi izplačevanja posamezne dajatve za naprej, za celotno obdobje, torej tudi za nazaj, ko zavarovanec ni izpolnjeval pogojev za izplačevanje dajatve, odloča in odloči o preplačilu in dolžnosti povračila neupravičeno izplačanih sredstev zaradi neizpolnjevanja pogojev za uživanje dajatve.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila dopuščeno revizijo. Navaja, da izdaja odločbe o ustavitvi izplačevanja za naprej ne pomeni, da ne more zahtevati neupravičeno izplačanih zneskov pokojninske dajatve za nazaj. Tožnici je bila za nazaj na podlagi njene zahteve priznan status zavarovanca. Ker se je vzpostavilo delovno razmerje za nazaj, je s tem hkrati odpadel tudi pravni temelj za izplačevanje starostne pokojnine.

5. Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) vročena tožeči stranki, ki predlaga njeno zavrnitev.

7. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). V primeru dopuščene revizije sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (drugi odstavek 371. člena ZPP).

8. Tožnici je bila z odločbo tožene stranke z dne 29. 11. 2012 priznana pravica do starostne pokojnine od 15. 11. 2012 dalje. S sodbo Delovnega sodišča v Mariboru Pd 636/2012 z dne 22. 12. 2014 je tožnica uspela z izpodbijanem sklepa o prenehanju veljavnosti pogodbe o zaposlitvi in ji je bilo priznano delovno razmerje za čas od 14. 11. 2012 do 14. 11. 2014. Z odločbo tožene stranke z dne 13. 2. 2015 je tožnica pridobila lastnost zavarovanca na podlagi tega naknadno sodno priznanega delovnega razmerja za čas od 15. 11. 2012 do 14. 11. 2014. Z odločbo tožene stranke z dne 20. 5. 2015 je tožena stranka ustavila izplačevanje starostne pokojnine z 20. 5. 2015. Z izpodbijanima odločbama z dne 5. 1. 2016 in 16. 6. 2016 pa je tožena stranka tožnici naložila v vračilo preveč izplačane pokojnine za čas od 15. 11. 2012 do 14. 11. 2014 v skupnem znesku 22.122,60 EUR.

9. Sodišče druge stopnje je zmotno razlagalo pomen odločbe o ustavitvi izplačevanja starostne pokojnine za v naprej in načelo pravnomočnosti prvotne odločbe glede priznane pravice do starostne pokojnine. Če bi obveljala zavzeta razlaga, tožena stranka nikoli ne bi mogla priti do poplačila neutemeljeno izplačanih pokojninskih oziroma invalidskih prejemkov. Sodna praksa Vrhovnega sodišča glede ustavitve izplačevanja za nazaj ni izhajala iz tega, da za nazaj na splošno ni mogoče drugače urejati pravnih razmerij, kot so bila urejena z odločbo o priznanju pravice. Bistveni poudarek je bil v logičnem nesmislu ustavitve nečesa, kar je bilo že izplačano. Kar je bilo izplačano, se ne more več ustaviti, lahko pa se zahteva nazaj že izplačano (194. člen ZPIZ-2).

10. Odločba o ustavitvi izplačevanja za vnaprej omogoča upravičencu pravno varstvo glede izplačevanja na podlagi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja v prihodnje. O upravičenosti do prejemanja pokojninskih oziroma invalidskih prejemkov v preteklem obdobju pa tožena stranka odloči v okviru izdaje odločbe o ugotovitvi preplačila (194. člen ZPIZ-2). Zato lahko tožena stranka za preteklo obdobje, v katerem zavarovanec ni izpolnjeval pogojev za izplačevanje dajatve, ne glede na odločitev o ustavitvi izplačevanja posamezne dajatve za naprej, odloča o preplačilu in dolžnosti povračila neupravičeno izplačanih sredstev zaradi neizpolnjevanja pogojev za uživanje dajatve. Odločbi o ustavitvi izplačevanja za naprej in vrnitvi neupravičeno prejetega se tako ne izključujeta, temveč se nasprotno dopolnjujeta glede časovnih učinkov spremenjenega priznavanja posamezne pravice.

11. Prvotno priznana pravica iz pokojninskega ali invalidskega zavarovanja, po kateri je zavarovanec upravičen do določenih prejemkov, je po izdaji odločbe o priznanju te pravice varovana in obstoji le, če po izdaji odločbe o priznanju te pravice obstojijo še naprej vsi potrebni pravni in dejanski pogoji za njeno priznanje oziroma izplačevanje (časovne meje pravnomočnosti). Če so dejanske okoliščine nastale po izdaji odločbe o pravici - torej po prvotnem odločanju o njej, po naravi stvari še niso mogle biti predmet obravnavanja in so ta novo nastala dejstva z vidika uporabe relevantnega prava taka, da zakon uživanja pravice na podlagi teh novo nastalih dejstev ne dopušča več. Pravica zavarovancu v tem spremenjenem dejanskem in pravnem obsegu ni bila priznana s prvotno odločbo o priznanju pravice. Če nastane novo dejstvo, ki pri priznanju pravice do izplačevanja časovno nedoločenega priznanja pravice lahko spremeni sklep o pravni posledici, potem je to dejstvo podlaga za novo upravno odločanje (126. člen ZUP). Nastop novo nastalih dejanskih in pravnih okoliščin po izdaji prvotne odločbe o priznanju pravice, ki utemeljujejo pravni zaključek o neobstoju pravice do izplačevanja, mora biti ugotovljen v odločbi o ugotovitvi preplačila.

12. Po določbi prvega odstavka 194. člena ZPIZ-2 mora oseba, ki ji je bil na račun zavoda izplačan denarni znesek, do katerega ni imela pravice, vrniti prejeti znesek v skladu z določbami zakona, ki ureja obligacijska razmerja. Po določbi prvega odstavka 190. člena Obligacijskega zakonika (OZ) je tisti, ki je bil brez pravnega temelja obogaten na škodo drugega, prejeto dolžan vrniti, če je to mogoče, sicer pa nadomestiti vrednost dosežene koristi. Po tretjem odstavku istega člena obveznost vrnitve oziroma nadomestitve vrednosti nastane tudi, če kdo nekaj prejme glede na podlago, ki se ni uresničila ali je pozneje odpadla.

13. Sodišče druge stopnje je zmotno spremenilo odločitev sodišča prve stopnje, saj pravni in dejanski položaj v obravnavni zadevi utemeljuje uporabo določb o vračilu neupravičeno prejetih dajatev iz naslova pokojninskega zavarovanja, kot je pravilno obrazložilo že sodišče prve stopnje. Ker je bilo tožnici naknadno priznano delovno razmerje, ki je bilo podlaga za vzpostavitev statusa aktivnega zavarovanca pokojninskega zavarovanja za nazaj (13. in 14. člen ZPIZ-2), je s tem za nazaj odpadla pravna podlaga za že izplačane zneske starostne pokojnine. Te je tožnica prejemala ravno iz razloga, ker ni imela več statusa zavarovanca in je hkrati izpolnjevala pogoje za priznanje in uživanje pravice do starostne pokojnine. Po določbi drugega odstavka 108. člena ZPIZ-2 je pogoj za pridobitev pravice do pokojnine prenehanje obveznega zavarovanja

in se lahko pokojnina po prvem odstavku 111. člena ZPIZ-2 uživalcu izplačuje od prvega naslednjega dne po prenehanju zavarovanja. Taka zakonska ureditev izključuje istočasni dvojni status zavarovanca in uživalca, zato z vzpostavitvijo statusa zavarovanca za nazaj obenem odpade prej obstoječa pravna podlaga za uživanje pravice iz naslova starostne pokojnine.

14. Glede na navedeno je revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

15. Tožnica v revizijskem postopku ni uspela, zato sama krije svoje stroške odgovora na revizijo (165. člen ZPP).

V obravnavni zadevi ne gre za izjemo iz četrtega odstavka 25. člena ZPIZ-2.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 194

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.