VSRS Sodba VIII Ips 335/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-09-12

mag. Marijan Debelak (preds.), Borut Vukovič (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, Marjana Lubinič, mag. Irena Žagar

obstoj delovnega razmerja - elementi delovnega razmerja - izpolnjevanje pogojev - strokovna izobrazba - povračilo stroškov prevoza na delo in z dela

Tožena stranka se je sama odločila, da bo s tožnico kljub neizpolnjevanju pogojev za opravljanje dela novinar reporter sklenila pogodbe civilnega prava, pri čemer je medsebojno sodelovanje trajalo kar šest let in pol. Očitno je štela, da ima tožnica ustrezne delovne izkušnje za opravljanje tega dela. Ker je s tožnico sklenila pogodbe civilnega prava kljub obstoju elementov delovnega razmerja, se je ta način izognila svojim obveznostim, ki bi jih imela kot delodajalec do tožnice na podlagi pogodbe o zaposlitvi.

Okoliščina, da je tožnica po trditvah tožene stranke nekajkrat odklonila s strani dnevnega urednika odrejeno delo, ob dejstvu, da se to dogaja tudi pri delavcih, ki so v delovnem razmerju, ne pomeni, da tožnica dela ni opravljala po navodilih in pod nadzorom delodajalca, zlasti ker je šlo le za nekaj primerov takšne odklonitve.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo elemente delovnega razmerja tožnice pri toženi stranki od 1. 1. 2011 do 15. 11. 2016, in da je imela tožnica s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto novinar reporter s polnim delovnim časom 40 ur tedensko za nedoločen čas z osnovno neto plačo 1.937,00 EUR na mesec. Ugotovilo je, da je bilo prenehanje delovnega razmerja tožnice pri toženi stranki 31. 12. 2015 nezakonito in se razveljavi, pri čemer je delovno razmerje trajalo do 15. 11. 2016. Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnico prijaviti v evidenco za vpis v matično evidenco ZPIZ od 1. 1. 2011 do 15. 11. 2016 s polnim delovnim časom 40 ur tedensko za delovno mesto novinar reporter. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna za čas od 4. 1. 2011 do 31. 12. 2015 obrutiti neto mesečne plače v znesku 1.937,00 EUR, nato pa od tako dobljenih bruto zneskov plač odvesti davek in prispevke ter, da je za čas od 1. 1. 2016 do 15. 11. 2016 tožnici dolžna izplačati mesečno nadomestilo plače za delo novinarja reporterja v višini 1.937,00 EUR neto, zmanjšano za v tem obdobju prejeta mesečna neto nadomestila za brezposelnost in neto starševska nadomestila, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, te zneske nadomestil obrutiti in od njih odvesti davek in prispevke. Presodilo je tudi, da je tožena stranka dolžna tožnici izplačati denarno nadomestilo v znesku 11.622,00 EUR neto, ta znesek obrutiti in od njega odvesti davek in prispevke. Iz naslova stroškov za prehrano in prevoz je toženi stranki naložilo, naj tožnici od 1. 1. 2011 do 31. 12. 2015 izplača po 217,26 EUR mesečno, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti mesečnih zneskov do plačila. Odločilo je še, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške za računovodske storitve v višini 388,34 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Kar je tožnica zahtevala več ali drugače, je zavrnilo.

2. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in razveljavilo sodbo sodišča prve stopnje v delu, ki se nanaša na ugotovitev pripadajoče mesečne plače v neto znesku 1.937,00 EUR (del prvega odstavka I. točke izreka), plačilo reparacije za čas od 4. 1. 2011 do 15. 11. 2016 (prvi in drugi odstavek IV. točke izreka) in plačilo denarnega povračila (prvi odstavek V. točke izreka) ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V preostalem delu je pritožbo tožene stranke zavrnilo.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je odstop od sodne prakse stališče, da neizpolnjevanje izobrazbenega pogoja za zasedbo delovnega mesta ne vpliva na obstoj delovnega razmerja. Odstop od ustaljenega stališča sodne prakse ni obrazložen, zato gre za kršitev ustavne pravice iz 14. in 22. člena Ustave RS. Sprememba sodne prakse ni bila razumno predvidljiva, zato v obravnavanem primeru ne bi smela biti upoštevana. Tožena stranka je računala, da tožnica izobrazbenega pogoja za zasedbo delovnega mesta ne izpolnjuje in zato ne more priti do ugotovitve obstoja delovnega razmerja. Očita tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Sodišče druge stopnje je brez trditev strank ugotovilo, da konkludentna dejanja tožene stranke nadomeščajo sklep poslovodstva s prepoznanjem tožničinih delovnih izkušenj kot relevantnih. Meni, da ni obstajal eden izmed elementov delovnega razmerja, in sicer osebna podrejenost delavca, ker je tožnica večkrat zavrnila navodilo dnevnega urednika o vsebini prispevka. V zvezi s tem očita tudi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Ne strinja se s presojo, da tožnici pripada povračilo stroškov prevoza na delo, kot tudi povračilo stroškov prehrane.

4. Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Tožnica je pri toženi stranki opravljala delo mlajše dežurne novinarke na podlagi pogodb o odkupu materialnih avtorskih in sorodnih pravic z dne 4. 1. 2010 in dne 1. 8. 2009, nato pa je kot samostojna podjetnica (s. p.) s toženo stranko sklenila pogodbo o produkcijsko programskem sodelovanju z dne 5. 1. 2011, 1. 1. 2012, 23. 12. 2013 in 31. 12. 2014. Nadrejena jo je preko elektronske pošte z dne 6. 12. 2015 obvestila, da njeno delo od 1. 1. 2016 ne bo več potrebno.

8. Sodišči sta presodili, da so v razmerju med tožnico in toženo stranko obstajali elementi delovnega razmerja in da glede na okoliščine in interese pogodbenih strank nadaljevanje delovnega razmerja v predmetni zadevi ni bilo več mogoče, zaradi česar se pogodba o zaposlitvi razveže po 118. členu Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 s spremembami). Iz ugotovitev izhaja, da je bila tožnica prostovoljno vključena v organiziran delovni proces pri toženi stranki, v katerem je delo opravljala osebno, po navodilih in pod nadzorom tožene stranke ter za plačilo (4. člen ZDR-1).

9. Revizija sodišču druge stopnje očita odstop od ustaljene sodne prakse zaradi stališča, da neizpolnjevanje pogoja strokovne izobrazbe ni ovira za priznanje obstoja delovnega razmerja ob ugotovljenih elementih delovnega razmerja iz 18. člena ZDR-1 oziroma 16. člena Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02 s spremembami). Tožnica namreč ni izpolnjevala izobrazbenega pogoja za zasedbo sistemiziranega delovnega mesta novinar reporter, za katerega se je zahtevala VII. stopnja strokovne izobrazbe, ali nižja, v kolikor ima kandidat/delavec delovne izkušnje, ki jih kot relevantne prepozna poslovodstvo tožene stranke na podlagi sklepa. Kljub temu je tožnica v obdobju od 1. 1. 2011 do 31. 12. 2015 opravljala dela, ki so navedena v opisu delovnega mesta novinar reporter.

10. Vrhovno sodišče je res v zadevah, na katere se sklicuje revizija

, zavzelo stališče, da je treba pri presoji, ali je nastopila zakonska domneva obstoja delovnega razmerja po 18. členu ZDR-1 oziroma 16. členu ZDR zaradi obstoja elementov delovnega razmerja, poleg teh elementov dokazovati tudi izpolnjevanje pogojev za zasedbo delovnega mesta. Vendar je že v sodbi VIII Ips 238/2016 z dne 21. 3. 2017 odstopilo od navedenega sodišča iz razloga, ker bi bilo v nasprotju z načelom vestnosti in poštenja, če bi se delodajalec svojim obveznostim iz faktičnega delovnega razmerja lahko izognil z utemeljitvijo, da delavec ni izpolnjeval pogojev za opravljanje dela, ki jih je določil delodajalec. Navedenemu stališču je sledilo tudi v zadevi VIII Ips 276/2016 z dne 9. 5. 2017 in VIII Ips 81/2017 z dne 20. 6. 2017. Sodišče druge stopnje je pojasnilo, zakaj je sledilo stališču, sprejetem v zadevi VIII Ips 238/2016, zato ni utemeljen revizijski očitek, da odstop od sodne prakse ni bil obrazložen. Če pa se revizijski očitek nanaša na neobrazloženost odstopa od sodne prakse v zadevi VIII Ips 238/2016, v obravnavani zadevi ne more biti upošteven. Ker je že sodišče prve stopnje štelo, da neizpolnjevanje pogoja strokovne izobrazbe ni odločilno za presojo obstoja delovnega razmerja, tudi očitek o kršitvi pravice do pritožbe iz 25. člena Ustave RS ni utemeljen.

11. Tožena stranka se tudi sicer ne more uspešno sklicevati na neizpolnjevanje izobrazbenega pogoja. Sama se je odločila, da bo s tožnico kljub neizpolnjevanju pogojev za opravljanje dela novinar reporter sklenila pogodbe civilnega prava, pri čemer je medsebojno sodelovanje trajalo kar šest let in pol. Očitno je štela, da ima tožnica ustrezne delovne izkušnje za opravljanje dela novinar reporter v smislu drugega/alternativnega pogoja za zasedbo delovnega mesta novinar reporter (za zasedbo delovnega mesta novinar reporter je namreč predpisana VII. stopnja strokovne izobrazbe ali nižja, v kolikor ima kandidat/delavec delovne izkušnje, ki jih kot relevantne prepozna poslovodstvo tožene stranke na podlagi sklepa). Ker je s tožnico sklenila pogodbe civilnega prava kljub obstoju elementov delovnega razmerja, se je ta način izognila svojim obveznostim, ki bi jih imela kot delodajalec do tožnice na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Zato niso utemeljene revizijske navedbe, ki se nanašajo na neizpolnjevanje izobrazbenega pogoja in na alternativni pogoj za zasedbo delovnega mesta novinar reporter.

12. Revizija neutemeljeno nasprotuje presoji, da je tožnica delo opravljala po navodilih in pod nadzorom tožene stranke. Po prepričanju tožene stranke naj ne bi bil podan element osebne podrejenosti, ker je tožnica večkrat zavrnila navodilo dnevnega urednika o vsebini prispevka. Vendar pa iz dejanskih ugotovitev izhaja ravno nasprotno. Tožnici je namreč nadrejeni urednik na vsakodnevnem redakcijskem sestanku odredil, kaj bo tisti dan delala in se ni mogla sama odločiti kako, kdaj in kje bo delala, ter kaj bo vsebina njenih prispevkov. Tudi letni dopust je lahko koristila le v dogovoru z nadrejenim, v primeru bolniške odsotnosti pa je morala predložiti bolniški list. Navedene okoliščine vsekakor kažejo, da je tožnica delo opravljala po navodilih in pod nadzorom tožene stranke in so drugačne revizijske navedbe neutemeljene (kolikor ne gre za nedovoljen revizijski razlog zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja - 370. člen ZPP).

13. Revizija neutemeljeno uveljavlja kršitev razpravnega načela češ, da je sodišče mimo trditvene podlage ugotavljalo relativno samostojnost novinarjev reporterjev pri izbiri tem za prispevke. Trditvena podlaga tožnice je bila, da je delo opravljala po navodilih in pod nadzorom delodajalca, na povsem enak način kot novinarji reporterji, ki so bili v delovnem razmerju; trditvena podlaga tožene pa, da je bila tožnica svobodna v odločanju, kje in kdaj bo delala ter kako bo delala. V okviru teh trditev in predloženih dokazov je sodišče presodilo, da je tožnica delo opravljala po navodilih in pod nadzorom tožene stranke, kolikor je delo novinarja reporterja pač lahko nadzorovano. Okoliščina, da je tožnica po trditvah tožene stranke nekajkrat odklonila s strani dnevnega urednika odrejeno delo, ob dejstvu, da se to dogaja tudi pri delavcih, ki so v delovnem razmerju, ne pomeni, da tožnica dela ni opravljala po navodilih in pod nadzorom delodajalca, zlasti ker je šlo le za nekaj primerov takšne odklonitve. Glede na navedeno je presoja sodišča o relativni samostojnosti novinarjev še vedno v okviru trditvene podlage obeh strank.

14. Sodišče je tožnici poleg povračila stroškov prehrane priznalo tudi povračilo stroškov prevoza na delo in z dela v višini kilometrine. Tožnica je v tožbi zahtevala povrnitev potnih stroškov v višini kilometrine za razdaljo med njenim bivališčem in sedežem tožene stranke, povprečno 113,22 EUR na mesec in povrnitev stroška prehrane v višini 104,04 EUR mesečno. Pri izračunu stroškov prevoza in prehrane je upoštevala sistema dela 5 - 5 - 7 - 0 in posledično zahtevala povračilo za 17 delovnih dni na mesec, in sicer od januarja 2011 dalje, čeprav je bil navedeni sistem uveden novembra 2014. Predložila je tudi specificiran izračun stroškov prevoza na delo in z dela ter izračun stroškov prehrane med delom. S tem je zadostila svojemu trditvenemu in dokaznemu bremenu in revizija neutemeljeno uveljavlja obstoj bistvenih kršitev v zvezi s tem.

15. Po prepričanju tožene stranke je tožnica upravičena samo do povrnitve stroškov javnega prevoza. Vendar je v odgovoru na tožbo zgolj pavšalno ugovarjala tožničinemu izračunu potnih stroškov na temelju kilometrine in stroškov prehrane na temelju povprečnega števila delovnih dni v mesecu. Na ta način ni zadostila svojemu trditvenemu (niti dokaznemu) bremenu in to ni prešlo nazaj na tožnico, kot zmotno zatrjuje v reviziji. Če se tožena stranka ni strinjala s povračilom stroškov prevoza v višini kilometrine, bi morala obrazloženo ugovarjati, ali vsaj navesti svoj izračun stroškov prevoza, ki naj bi tožnici šel ter podati tudi dokazne predloge v tej smeri. Še posebej če je zatrjevala, da ni razumljiva povezava med sistemom dela 5 - 5 - 7 - 0 in kilometrino v izračunani višini in čeprav je tožnica pojasnila, da je ravno zaradi neenakomerne porazdelitve delovnega časa (ker je delala čez vikende in včasih tudi pozno v noč) zahtevala povrnitev stroškov prevoza na podlagi kilometrine. Prav tako bi morala določno navesti, za katere dneve oziroma tedne tožnici stroški prevoza in prehrane na delu ne pripadajo zaradi odsotnosti z dela in predložiti izračun. Samo neobrazloženo nasprotovanje zahtevku s sklicevanjem na čas koriščenja letnega dopusta ne zadošča. To pomeni, da je tožena stranka tista, ki ni zmogla trditvenega in dokaznega bremena v zvezi s povračilom stroškov prevoza in prehrane in so revizijski očitki neutemeljeni.

16. Glede na navedeno in v skladu s 378. členom ZPP je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno.

VIII Ips 337/2006 z dne 15. 1. 2008, VIII Ips 35/2008 z dne 10. 2. 2009, VIII Ips 266/2009 z dne 5. 9. 2013, VIII Ips 291/2015 z dne 17. 5. 2016

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 4, 18, 118

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.