VSRS Sodba II Ips 91/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-10-04

mag. Rudi Štravs (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), dr. Mile Dolenc, Vladimir Horvat, Tomaž Pavčnik

povrnitev nepremoženjske škode - pravična odškodnina - enotna odškodnina - višina odškodnine - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - duševne bolečine zaradi skaženosti - strah

Pri presoji pravilne uporabe načela pravične denarne odškodnine je pomembna primerjava odmerjenih enotnih odškodnin za vse oblike nepremoženjske škode in izolirana primerjava odškodnine za posamezno obliko škode in primerjava deležev med njimi v okviru enotne odškodnine ni ustrezna. Medsebojna primerjava enotnih odškodnin je nujen pogoj za enotno obravnavanje škod različnega obsega in določanje odškodnin zanje v ustreznih razmerjih. Le na takšen način je mogoče preizkusiti pravilnost uporabe načela objektivne pogojenosti odškodnine in opraviti razmejitev med običajnimi, težjimi in katastrofalnimi škodami

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v roku 15 dni povrniti 1.578,68 EUR stroškov revizijskega postopka.

Tožbeni zahtevek in dosedanji potek postopka

1. Tožnica je bila hudo telesno poškodovana v prometni nesreči, ki jo je povzročil zavarovanec tožene zavarovalnice. Zavarovalnica je tožnici pred pravdo izplačala nesporni del odškodnine v višini 74.867,50 EUR: 68.000,00 EUR iz naslova nepremoženjske škode, in sicer 27.500,00 EUR za telesne bolečine, 35.000,00 EUR za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, 3.000,00 EUR za duševne bolečine zaradi skaženosti in 3.500,00 EUR za strah, iz naslova premoženjske škode pa 5.400,00 EUR za tujo pomoč in 1.467,50 EUR stroškov zdravljenja. Prepričana, da ji z navedenimi zneski ni bila povrnjena celotna premoženjska škoda in da za nepremoženjsko škodo ni prejela pravične denarne satisfakcije, je razliko do po njeni oceni pripadajočih ji zneskov zahtevala s tožbo.

2. Po tožbenih trditvah bi pravična denarna odškodnina za pretrpljene in bodoče telesne bolečine znašala 52.000,00 EUR, za strah 3.500,00 EUR, za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnost 85.000,00 EUR in za duševne bolečine zaradi skaženosti 9.000,00 EUR, skupno torej 149.500,00 EUR. Potem, ko je že prejeto odškodnino v znesku 65.000,00 EUR valorizirala na 68.835,00 EUR, je za nepremoženjsko škodo zahtevala še dodatnih 80.665,50 EUR.

3. Višina premoženjske škode ni predmet revizijskega preizkusa in vrhovno sodišče trditev strank in odločitev nižjih sodišč, ki se nanašajo nanjo, ne povzema.

4. Sodišče prve stopnje je odločilo, da mora tožena stranka iz naslova nepremoženjske škode tožnici plačati še 43.866,00 EUR, višji zahtevek (za 36.799,00 EUR) pa je zavrnilo. Odškodnino je odmerilo na 50.000,00 EUR za telesne bolečine, na 65.000,00 EUR za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, na 7.000,00 EUR za duševne bolečine zaradi skaženosti in na 3.500,00 EUR za strah, nato pa je od vsote teh zneskov odštelo valorizirano akontacijo odškodnine.

5. Drugostopenjsko sodišče je pritožbi obeh pravdnih strank zavrnilo in odločitev sodišča prve stopnje potrdilo.

6. Sodbo sodišča druge stopnje v delu, s katerim je bila zavrnjena njena pritožba zoper ugodilni del sodbe sodišča prve stopnje glede nepremoženjske škode, z revizijo izpodbija tožena zavarovalnica. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj jo spremeni, in sicer naj v celoti ugodi njeni pritožbi in sodbo sodišča prve stopnje spremeni in tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo zavrne. Predlog utemeljuje s trditvijo, da je sodišče pri odmeri odškodnine odstopilo od sodne prakse in zmotno uporabilo načelo individualizacije in objektivizacije odškodnine.

7. Tožena stranka uveljavlja, da bi pravična denarna odškodnina za pretrpljene in bodoče telesne bolečine znašala 27.500,00 EUR (in ne 50.000,00 EUR), za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti 35.000,00 EUR (in ne 65.000,00 EUR) in zaradi skaženosti 3.000,00 EUR (in ne7.000,00 EUR) ter za strah 2.500,00 EUR (in ne 3.500,00 EUR), kolikor je tožnici že izplačala. Ocenjuje, da so z obravnavano zadevo primerljive zadeve II Ips 212/2007, II Ips 596/2006, III Ips 612/2006 in II Ips 389/2008, v katerih so bile oškodovancem prisojene odškodnine v višini od 50 do 98 povprečnih neto plač, čeprav so nekateri utrpeli hujše škodne posledice od tožnice. Odstopanje odškodnine za skaženost je očitno razvidna iz sodb II Ips 80/2013, II Ips 891/2009 in II Ips 346/1997. V zadevi II Ips 86/2010, ki jo je za primerjavo vzelo pritožbeno sodišče, je bilo oškodovancu sicer res prisojenih kar 113 povprečnih neto plač odškodnine, vendar je bila njegova škoda hujša od tožničine.

Povzetek bistvenih navedb odgovora na tožbo

8. Tožeča stranka je na revizijo odgovorila. Vrhovnemu sodišču je predlagala, naj jo zavrne. Meni namreč, da je prisojena ji odškodnina kvečjemu prenizka, nikakor pa od sodne prakse ne odstopa navzgor. Judikati, na katere se sklicuje revizija, po njenem mnenju tega ne potrjujejo in obrazloži, zakaj ne. Tožena stranka je skozi celoten postopek grobo bagatelizirala tožničino škodo; nekatere njene v tej smeri z neprimernim tonom podane opazke so žaljive in pričajo o toženkinem nepoznavanju tožničine škode in o tem, da se sestavljavka revizije ni imela priložnosti osebno in neposredno seznaniti s katastrofalnimi posledicami poškodb.

10. Tožnica je v trčenju z zavarovancem tožene stranke utrpela hude, življenje ogrožujoče telesne poškodbe,

ki ustrezajo definiciji politravme: zlom desne parietalne lobanjske kosti z vgreznjenjem, raztrganino desne srednje meningealne arterije z desnim frontoterpolarnim epiduralnim hematomom in edemom možganov, poškodbo možganovine v predelu frontalnega režnja, zlome sednih obraznih kosti, zlom lobanjske baze, obsežno raztrganino desno parietalno na glavi, odprti zlom leve nadlahtnice in leve koželjnice v področju levega komolca, zlom leve skočnice, zlom tretje desne dlančnice in poškodbo desne očesne veke.

Glede odmere odškodnine za telesne bolečine

11. Izhodišče za odmero odškodnine za telesne bolečine so ugotovitve sodišča prve stopnje, da je tožnica trpela trajne hude bolečine 9 dni, občasne hude bolečine kumulativno 16 dni, trajne zmerne 9 tednov, občasne zmerne 18 tednov, trajne lažje 27 tednov, občasne lažje bolečine ves preostali čas zdravljenja, trajajočega 4 leta in pol, občasne lažje do srednje bolečine pa trpi še vedno in jih je pričakovati tudi v bodoče, predvsem v obliki glavobolov, ki trajajo od nekaj ur do nekaj dni ter bolečin v roki, gležnju in stopalu ob obremenitvi.

12. Tožnica je trpela tudi številne neušečnosti med zdravljenjem; te so natančneje popisane v tretjem in četrtem odstavku na 11. strani (z zaključkom na naslednji strani) prvostopenjske sodbe, na čigar ugotovitve je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Zaradi prikaza njihovega obsega in teže kot elementov, ki bistveno vplivata na odmero odškodnine (prvi odstavek 179. člena Obligacijskega zakonika, v nadaljevanju OZ), jih revizijsko sodišče povzema le v bistvenem: intubacija in reanimacija na mestu škodnega dogodka, med prevozom v bolnico in v bolnici, urgentna nevrokirurška operacija, urgentno kirurško zdravljenje ostalih telesnih poškodb, ki je vključevalo več operacij (po dve na roki in nogi, ena na očesu) v narkozi, ventilacija, dolgotrajna nošnja mavca, fiksatorja in nato doramenske opornice za roko ter opornice za zapestje (10 tednov), dolgotrajno nošnje mavčne imobilizacije na nogi (16 tednov), ter je bila zaradi nesposobnosti uporabe bergel zaradi poškodbe roke 3 mesece vezana na invalidski voziček, hospitalizacija v treh bolnicah, številne laboratorijske, CT in MR preiskave, številni pregledi pri osebnem zdravniku in specialistih različnih specialnosti, fizioterapije, dolgotrajno jemanje protibolečinskih sredstev in podobno.

13. Odškodnina za navedeno škodo, odmerjena na 50.000,00 EUR oziroma 48,90 povprečnih neto plač,

je glede na trajanje in intenziteto že pretrpljenih telesnih bolečin (vključno z nevšečnostmi med zdravljenjem) in bodočih telesnih bolečin ter glede na odškodnine, ki jih za trpljenje telesnih bolečin primerljivega trajanja in jakosti sodišča prisojajo drugim oškodovancem,

(še) primerna. Je med višjimi, a (še) v okvirih, ki jih ob upoštevanju načela individualizacije zamenjuje načelo objektivizacije odškodnine (tretji odstavek 179. člena OZ).

Glede odmere odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti

14. Ob poškodbi je bila tožnica stara 45 let. Bila je rejnica petih otrok. Zaradi poškodbe možganov je osebnostno spremenjena, ima vedenjske, čustvene in razpoloženjske motnje, motnje kontrole impulzov in afektov, za 25 % zmanjšan kratkoročni spomin. Zaradi zatrditve komolca kot posledice poškodbe roke je funkcionalno ovirana pri vseh aktivnostih z roko. Zaradi zatrditve skočnega sklepa kot posledice poškodbe noge je ovirana pri hoji po neravnem terenu, pri delu na vrtu in pri prostočasnih aktivnostih. Dela z rejenci ni več sposobna zaradi posledic poškodb glave ter roke in noge in je morala rejništvo opustiti. Predstavljene omejitve so vzrok njenega duševnega trpljenja.

15. Denarna satisfakcija v višini 65.000,00 EUR oziroma 63,5 povprečnih neto plač je skladna z merili iz prvega odstavka 179. člena OZ. Njeno odmero v navedeni višini utemeljujejo ugotovitve, da tožnica zaradi trajnih posledic poškodb glave, roke in noge ni več sposobna opravljati rejniške dejavnosti ali za drugo zaposlitev in da je ovirana pri praktično vseh fizičnih aktivnostih, številnih pa ni več sposobna. Drugostopenjsko sodišče se je preizkusu pravilnosti odločitve o višini odškodnine oprlo na primerjavo z zadevama II Ips 86/2010 in II Ips 389/2008. Tožena stranka ima prav, da se navedena primera razlikujeta od tožničinega. Vendar so bile razlike med posledicami, ki jih trpita navedena oškodovanca in posledicami, ki jih trpi tožnica, ustrezno upoštevane. Oškodovanec v zadevi II Ips 86/2010, ki mu je bilo za tu obravnavano obliko nepremoženjske škode prisojenih 50.000,00 EUR oziroma 55,6 povprečnih neto plač,

je utrpel hujše telesne posledice od tožnice (amputacija roke, uporablja protezo), ne more se več ukvarjati s športom in opravljati hišnih del, pri nekaterih opravilih potrebuje pomoč; je pa ohranil (sicer na drugem delovnem mestu) zaposlitev in v zmanjšanem obsegu opravlja še dodatno delo. Visoko družbeno vrednotenje delovne in zaposlitvene sposobnosti in njenih učinkov na finančnem, socialnem in drugih področjih življenja, za kar je tožnica prikrajšana, utemeljuje njeno nekoliko višjo odškodnino. V zadevi II Ips 389/2008 je bilo oškodovanki prisojenih 67 povprečnih neto plač odškodnine. Njene življenjske aktivnosti so bolj okrnjene od tožničinih: posledice trpi na psihičnem in fizičnem področju; utrpela je zlom temenske kosti lobanje na desni strani, obtolčenino možganov v predelu čelnega in senčničnega režnja na desni strani s krvavitvijo v možganovino, zlom zgornjega dela desne golenice ter udarnino v predelu čela in nosu. Posledično so se ji, enako kot tožnici, razvili popoškodbeni glavobol, psihoorganski sindrom, za razliko od tožnice pa še popoškodbena epilepsija. Moteno je njeno intelektualno funkcioniranje, ovirana je pri vseh aktivnostih, kjer bi zaradi morebitne motnje zavesti lahko ogrozila sebe ali druge, ni več samostojna, potrebuje pomoč in nadzor. Popoškodbena epilepsija je gotovo okoliščina, ki vpliva na višino odškodnine. Tožnici, ki te posledice nima, je bila prisojena za 4 povprečne neto plače nižja odškodnina. Le tolikšna razlika (in ne bistveno večja, za katero se zavzema revizija), je ustrezna ob hkratnem upoštevanju dejstva, da so tožničine življenjske aktivnosti zmanjšane ne le zaradi poškodb glave, pač pa zaradi popoškodbene zatrditve sklepov roke in noge.

Glede odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti

16. Za skaženost je bilo tožnici prisojenih 7.000,00 EUR oziroma 6,8 povprečnih neto plač. Na odmero odškodnine so vplivale ugotovitve, da je tožničina zunanjost trajno spremenjena: jasno je vidna brazgotina sredi čela, nekoliko manj brazgotina lateralno od desnega očesa, ima blago izraženo ptozo desne veke, vbočen zgornji del desne orbite in desne parietalne kosti, brazgotino za levim uhljem, obsežno in zaradi zatrditve komolca v pokrčenem položaju takoj opazno brazgotino na komolcu, brazgotina na podlahti in nadlahti poškodovane roke, manj opazne pooperativne brazgotine na gležnju, njena hoja je rahlo šepajoča, zaradi omejitev pri gibanju se je izrazito povečala njena telesna teža.

17. V nobeni od v nadaljevanju predstavljenih zadev, na katere se v utemeljitev trditve, da je bila tožnici odmerjena odškodnina, ki odstopa od sodne prakse (II Ips 80/2013, II Ips 891/2009 in II Ips 346/1997), ne gre za enako spremembo oškodovančeve zunanjosti kot pri tožnici. Oškodovancu v zadevi II Ips 80/2018 je odstranjeno desno zrklo in vstavljena gibljiva očesna proteza. Pri premikih oči v skrajne lege se pojavi rahla asimetrija, ker proteza nekoliko zaostaja. V temnih prostorih proteza ostane nespremenjena, zdrava zenica pa se razširi. Ljudje ga opazujejo in sprašujejo. Tudi deformacija tožničine veke je opazna, poleg tega pa ima brazgotine po obrazu in telesu, je izrazito in v vseh okoliščinah opazno ovirana pri gibanju z roko in pri hoji rahlo šepa. Ob navedeni primerjavi se pokaže, da je bila tožnici odmerjena nekoliko višja (za 1,5 povprečne neto plače) odškodnina. Možnost, da brazgotine na telesu lahko prekrije z oblačili (česar ne more storiti glede brazgotin na obrazu, togega položaja roke in šepanja), ne more biti razlog za izenačitev odškodnine s primerjano. V zadevi II Ips 891/2009 gre za od tožnice bistveno starejšega moškega, ki mu je bila amputirana noga pod kolenom in hodi s protezo; prisojenih mu je bilo nekoliko pod 5 povprečnih neto plač. Iz sodbe niso razvidne okoliščine, ki bi kazale na podobnost z obravnavanim primerom in ne vse okoliščine, relevantne za odmero odškodnine za skaženost, zato ni podlage za sklepanje, da je bilo v konkretnem primeru z odmero skoraj 2 povprečni neto plači višje odškodnine odstopljeno od sodne prakse v podobnih primerih. V zadevi II Ips 346/1997 pa je bilo oškodovancu z deformacijo stopala, ki ni zaznavna, ko je obut, odmerjena celo bistveno višja odškodnina kot tožnici: nekoliko nad 12 povprečnih neto plač.

18. Primarnega strahu tožnica ni utrpela, ker je ob trčenju izgubila zavest. Nato pa je bila vseskozi zaskrbljena za izid zdravljenja. To je bilo dolgotrajno (nad 4 leta), zahtevno (med drugim je obsegalo več operacij) ter povezano z bolečinami in številnimi nevšečnostmi, kar vse so, prav tako kot bolečine, ki se pojavljajo na novo ob tožničinem trudu za ohranitev sedanjega življenjskega sloka, okoliščine, ki strah intenzivirajo.

19. Denarna odškodnina v višini 3.500,00 EUR (3,4 povprečne neto plače) je glede na v prejšnji točki navedeno trajanje in tam navedenim okoliščinam primerno intenziteto strahu skladno z merili iz prvega odstavka 179. člena OZ in ne presega odškodnin, ki jih sodišča za primerljive škode prisojajo drugim oškodovancem (tretji odstavek istega člena OZ).

O višini odškodnine za nepremoženjsko škodo kot celoto

20. Vrhovno sodišče je že večkrat pojasnilo, da je (tudi takrat, ko je predmet odločanja le odmera odškodnine za posamezno obliko škode) pri presoji pravilne uporabe načela pravične denarne odškodnine pomembna primerjava odmerjenih enotnih odškodnin za vse oblike nepremoženjske škode ter da izolirana primerjava odškodnine za posamezno obliko škode in primerjava deležev med njimi v okviru enotne odškodnine ni ustrezna. Medsebojna primerjava enotnih odškodnin je nujen pogoj za enotno obravnavanje škod različnega obsega in določanje odškodnin zanje v ustreznih razmerjih. Le na takšen način je mogoče preizkusiti pravilnost uporabe načela objektivne pogojenosti odškodnine in opraviti razmejitev med običajnimi, težjimi in katastrofalnimi škodami.

21. V obravnavanem primeru niti primerjava tožnici odmerjene odškodnine za vse oblike nepremoženjske škode z odškodninami drugih oškodovancev za primerljive pravno priznane škode

(sodne prakse o odškodninah za povsem enake, kot ugotavlja že revidentka sama, pač ni) ne potrjuje teze tožene stranke, da naj bi bili v izpodbijani sodbi zmotno uporabljeni načeli individualizacije in objektivizacije odškodnine. Tožničine poškodbe glave, zaradi katerih trpi psihične posledice, zaradi katerih ni sposobna za intelektualno delo (kot ekonomistka) in glavobole, narekujejo uvrstitev med hude primere po Fischerjevi lestvici iz skupine poškodb glave in možganov, in sicer (vsaj) v IV. skupino.

Poleg teh je tožnica utrpela več (tudi odprtih) zlomov roke in noge (posledica katerih je negibljivost komolca in zmanjšana gibljivost gležnja zaradi zatrditve sklepov); te so ovira za fizično delo in druge telesne aktivnosti. Utrpela je torej politravmo. Izvedenca sta njeno izpoved, da so njene življenjske aktivnosti zmanjšane za 70 %, ocenila kot realno. Delovne zmožnosti so se zmanjšale do mere, ki je narekovala oceno o invalidnosti 1. kategorije in invalidsko upokojitev. Glede na kombinacijo prej navedenemu ustrezno hudih posledic poškodb na telesnem in duševnem področju, je tožnici odmerjena odškodnina za nepremoženjsko škodo v ustreznem razmerju z odškodninami drugih oškodovancev iz sodne prakse, upoštevaje ista merila.

22. Primeri, s katerimi revizija argumentira svoje stališče o pretirani višini tožnici odmerjene odškodnine, se nanašajo na škodo, ki s tožničino niso primerljive do take mere, da bi utemeljevale zaključek o odstopu od sodne prakse. Tako na primer v sodbi II Ips 212/2007 ni navedbe posledic poškodbe, a je že iz revizijskih navedb razvidno, da oškodovanka ni utrpela zloma lobanje, poleg tega pa gre za zavarovalnino po pogojih AO-plus zavarovanja, ki izključuje odškodnino za strah, zahtevek iz naslova skaženosti je bil zavrnjen, zato materialnopravne pravilnosti izpodbijane sodbe ni mogoče graditi na primerjavi s podatkom o višini odškodnine v navedeni zadevi. V zadevi II Ips 596/2006 je oškodovanec utrpel tožničinim primerljive poškodbe glave, ni pa utrpel poškodbe roke in noge, kar so poškodbe, ki so pri tožnici zapustile za odmero odškodnine pomembne posledice. Primerjava z zadevo II Ips 389/2008 je podana zgoraj, v 15. točki obrazložitve.

23. Materialno pravo (179. in 182. člen OZ) ni bilo uporabljeno zmotno. Zato je revizija tožene stranke neutemeljena in jo je Vrhovno sodišče zavrnilo (378. člen ZPP).

24. Tožena stranka z revizijo ni uspela, zato ni upravičena do povrnitve stroškov revizijskega postopka, tožnici pa je dolžna povrniti stroške odgovora na revizijo (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP. Te je revizijsko sodišče odmerilo v skladu z Odvetniško tarifo na 1.578,68 EUR (1.274,00 EUR nagrade za sestavo odgovora po tarifni št. 3300, povečane za 284,68 EUR iz naslova 22 % davka na dodano vrednost in 20,00 EUR iz naslova materialnih stroškov po tarifni št. 6002).

Po mnenju sodnih izvedencev, ki jih je angažirala tožena stranka, dr. B. B. in dr. M. M. z dne 27. 10. 2009, priloga B1, je šlo za posebno hudo poškodbo.

Ob zaključku glavne obravnave 15. 2. 2016 je povprečna mesečna neto plača znašala 1.022,32 EUR.

V zadevi II Ips 312/2013 je bilo tožniku, ki je v prometni nezgodi v starosti 65 let utrpel zlom lobanje, obtolčenine možganov, rane na glavi v zatilju, udarnine po prsnem košu in trebuhu, rano in udarnine na desni goleni, poškodbo dvoglave mišice ob desnem ramenskem sklepu in nestabilnost desnega kolena zaradi raztrganja sprednje križne vezi. Med zdravljenjem je prišlo do zapletov z vdorom bakterij v krvni obtok in splošne zastrupitve, kar je imelo za posledico gnojni meningitis, pljučnico, odpoved ledvic ter gnojno vnetje kolen, kolka in levega komolčnega sklepa ter poškodbo dvoglave mišice v desnem ramenskem sklepu. Ob zlomu lobanjske kosti je prišlo do prekinitve kože, udarec je vtisnil v rano in pod ležečo kost bakterije. Doživel je septični šok. Tožnik je imel v času zdravljenja dva dni zelo hude telesne bolečine, pet dni hude, tri tedne in dva dni srednje hude, ves čas zdravljenja (od 13. 11. 2003 do 16. 10. 2006) in tudi v bodoče bo trpel stalne lahke telesne bolečine, odmerili odškodnino v višini 32,34 povprečnih mesečni neto plač. Gre za s tožničini primerljivo intenziteto in trajanje bolečin med zdravljenjem, trajanje bodočih bolečin pa po rednem teku stvari bistveno krajše (ob poškodbi več kot 20 let starejši od tožnice), odškodnina je nižja. V zadevi II Ips 20/2010 je bilo mlajšemu tožniku za stalne hude telesne bolečine v trajanju 10 dni, občasne hude bolečine v trajanju 4 tedne, lahke bolečine v trajanju 3 mesece z vmesnimi obdobji hudih do srednjih bolečin ter za srednje hude bolečine, ki jih bo trpel tudi v bodoče zaradi poškodbe možganov ter lahke občasne bolečine v levi rami, prisojeno 55.000,00 EUR odškodnine oziroma 55 povprečnih neto plač (sodba sodišča prve stopnje je bila izdana leta 2015, povprečna neto plača je znašala 1.004,00 EUR). Primerljivo s tožnico. V zadevi II Ips 18/2011 je bila moškemu, staremu 43 let, ki je utrpel zlom obraznih kosti, možganske krvavitve, obtolčenine možganov, zlom stegnenice, odprt zlom obeh goleni, zlom medenice ter številne odrgnine in obtolčenine ter je trpel stalne hude bolečine 3 tedne, srednje hude 6 tednov in lahke bolečine 7 mesecev, prisodilo za telesne bolečine 30.000,00 EUR oziroma 31,3 povprečnih neto plač (ob izdaji sodbe sodišča prve stopnje 28. 5. 2010 je ta znašala 956,55 EUR). Tožnica je imela več poškodb, bolečine do nastopa lažjih primerljive, lažje pa neprenehoma skoraj 4 leta dolgotrajnejše in nato še občasne.

Glej na primer sodbo II Ips 243/2012, s katero je bila zavrnjena revizija oškodovanca, ki mu je bilo za hud strah ob prebuditvi iz nezavesti in nato pred četrto in peto operacijo prisojenih 4.000,00 EUR oziroma 3,9 povprečne neto plače. Glej še sodbo II Ips 99/2016, ki se nanaša na tožnika, ki prav tako kot tožnica ni trpel primarnega strahu, trpel pa je sekundarni strah glede izida zdravljenja in trajnih posledic poškodb, in sicer 8 mesecev v zelo veliki intenzivnosti (ker ni vedel, ali bo sploh še lahko hodil), naslednje 4 mesece je bil strah še intenziven, potem pa pol leta blažji. Za to mu je bila priznana odškodnina v višini 5.000,00 EUR (5 povprečnih plač). Primerjaj tudi odločbi II Ips 210/2012 in II Ips 281/2014, kjer sta tožnika za primerljiv strah prav tako prejela odškodnino v višini 5 povprečnih plač, v zadevah II Ips 62/2011 in II Ips 18/2011, je bila ta nekoliko nižja (4 in 3,6 povprečne plače), v zadevi II Ips 443/2009 pa nekoliko višja (6 povprečnih plač).

Glej na primer sodbi II Ips 131/2013 in II Ips 128/2013.

Telesne poškodbe so vzrok tu obravnavane nepremoženjske škode in ne pravno priznana škoda. Primerjava odškodnin zgolj po telesnih poškodbah ne zadošča, je pa podatek o vrsti in teži telesnih poškodb lahko eden od (grobih) pokazateljev teže in trajanja telesnih in duševnih bolečin.

In sicer s sklepanjem na podlagi primerjave z uvrstitvijo poškodb v skupine v drugih primerih iz monografije A. Berger Škrk, Denarna odškodnina za nepremoženjsko škodo, GV Založba, Ljubljana 2010.

Tako je bila na primer v zadevi II Ips 560/2008 odškodnina mladi oškodovanki, ki je utrpela odprt prelom desne čelnice, udarnino in zmečkanino desnega čelnega dela možganov, raztrganino trde možganske ovojnice, pretres možganov, raztrganino nad desno očnico, prelom leve ličnice, prelom leve zgornje čeljustnice v predelu votline, popoškodbeno popolno izdrtje obeh zgornjih prvih sekalcev, prelom zoben krone drugega levega zgornjega sekalca, odrgnine po levi strani obraza, odprt zdrobitveni prelom desne pogačice II. stopnje, posledica poškodb in zdravljenja pa so bili glavoboli, odmerilo odškodnino na 84 povprečnih neto plač, kar je za 40 manj kot tožnici, vendar primerjana oškodovanka ni utrpela poškodbe roke, kar je pri tožnici zapustilo eno najtežjih posledic (zatrditev v komolcu v pokrčenem položaju) in je sposobna za delo prodajalke (je pa opustila študij, ker ga ni zmogla več) in so njene življenjske sposobnosti zmanjšane za 50 % (tožničine za 70 %). Ali v zadevi II Ips 728/2008: mlajšemu moškemu, ki je utrpel odprt prelom desne čelnice, udarnino in zmečkanino desnega čelnega dela možganov, raztrganino trde možganske ovojnice, pretres možganov, raztrganino nad desno očnico, prelom ličnice, prelom leve zgornje čeljustnice v predelu votline, popoškodbeno popolno izdrtje obeh zgornjih prvih sekalcev, prelom zobne krone drugega levega zgornjega sekalca, odrgnine po levi strani obraza, odprt zdrobitveni prelom desne pogačice II. stopnje, posledica poškodb in zdravljenja so bili glavoboli, prisotnost 89,4 povprečnih neto plač, kar je 36 manj kot tožnici, a je še sposoben za delo s polovičnim delovnim časom.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 179, 179/1, 179/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.