VSRS Sodba in sklep II Ips 331/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-02-07

Anton Frantar (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Ana Božič Penko, mag. Rudi Štravs

CIVILNO PROCESNO PRAVO - KMETIJSKA ZEMLJIŠČA - POGODBENO PRAVO

pravica do učinkovitega sodnega varstva - prodaja kmetijskih zemljišč - načelno pravno mnenje - sprememba sodne prakse - vmesno obdobje - prepoved retroaktivne veljave - rok za odobritev pravnega posla - tožba za sklenitev prodajne pogodbe - tožbeni zahtevek - predvidljivost - napake volje - zmota - opravičljiva zmota - skrbnost - dovoljenost revizije - pravni interes za revizijo - zavrženje revizije

Če bi sodišče dosledno in togo izpeljevalo pogodbenopravno stališče iz Načelnega pravnega mnenja Občne seje VS RS dne 6. 4. 2012 tudi za primere, ki so nastopili prej – ko je bila sodna praksa še drugačna – bi ravnalo v nasprotju s tistim bistvom ustavne prepovedi retroaktivnosti, ki se prekriva tudi z načelom pravne varnosti (predvidljivosti) kot sestavnim delom načela pravne države (2. člen Ustave). Skupina pravnih naslovnikov (predkupnih upravičencev) bi zamudila rok za odobritev pravnega posla iz prvega odstavka 22. člena ZKZ samo zato, ker je ravnala v skladu s tedaj veljavno sodno in upravnopravno prakso ter s tožbo zahtevala sklenitev pogodbe, namesto, da bi preprosto vložila zahtevo za odobritev pravnega posla. Prav zato je treba za skupino pravnih naslovnikov v tem vmesnem obdobju tolerirati (pravno dogmatično sicer napačno) zahtevke, katerih končni in resnični cilj je po novem pravnem pojmovanju le še v tem, da varujejo rok iz prvega odstavka 22. člena ZKZ, v katerem je mogoče podati vlogo za odobritev pravnega posla. Pri tem ne more biti bistveno, ali je zahtevek oblikovan kot ugotovitveni ali kot oblikovalni. Njegovo pravno bistvo (pravna vsebina), ki se skriva za pomenom besednih znakov, je v obeh primerih to, da se stranki zagotavlja učinkovito pravno varstvo. Slednje je, na nikogaršnjo škodo, enako učinkovito zagotavljeno tako v enem kot v drugem primeru.

Enaka prožnost, kot v razmerju do predkupnega upravičenca, pa je potrebna tudi v razmerju do prodajalca, ki zatrjuje obstoj napak pogodbene volje. Če sodno pravo v vmesnem času dopušča zahtevke, s katerimi se zahteva sklenitev pogodbe (čeprav sta se volji sicer že srečali prek ponudbe in njenega sprejema), potem mora dopuščati tudi obrambo, s katero prodajalec izpodbija zgolj svojo izjavo volje (ne pa pogodbo).

II. Reviziji prvotoženke se ugodi ter se sodba sodišča druge stopnje

− spremeni v delu, ki se nanaša na zavrnitev zahtevka po nasprotni tožbi ter se v tem delu pritožba tožnika zavrne, sodba sodišča prve stopnje pa v točki IV izreka potrdi;

− v ostalem delu razveljavi ter zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v nov postopek.

III. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnik si prizadeva, da bi mu prvotoženka prodala sporne nepremičnine. Problem izvira iz postopka prodaje kmetijskih zemljišč. Prvotoženka je dala ponudbo po Zakonu o kmetijskih zemljiščih (v nadaljevanju ZKZ), tožnik in drugotoženka pa sta, vsak zase, to ponudbo sprejela. To se je dogajalo v letu 2003. Ravnali so po praksi, ki je bila uveljavljena pred Načelnim pravnim mnenjem Občne seje VS RS z dne 6. aprila 2012. Prvotoženka s tožnikom pisne pogodbe ni hotela skleniti, jo je pa sklenila z drugotoženko, vendar je upravni organ ni odobril.

2. V tej zadevi je Vrhovno sodišče enkrat že odločalo. S sklepom II Ips 210/2015 je razveljavilo tedaj izpodbijano sodbo VSM I Cp 1418/2014 ter zadevo vrnilo pritožbenemu sodišču v novo sojenje. Razveljavitveni razlog je bil tedaj procesne narave, saj je sodišče prve stopnje odločalo o tožbenem zahtevku, ne da bi poprej odločilo o tem, ali se sprememba tožbe dovoli ali ne. Sam izrek sodbe pa se ni prilegal ne prvotnemu ne spremenjenemu zahtevku, z njim pa sta bili zajeti tako prvo kot drugotoženka.

3. Kljub razveljavitvi iz procesnega razloga, se je že tedaj Vrhovno sodišče dotaknilo tudi osrednje vsebinske dileme te pravde. Ta se nanaša na pomen zatrjevane zmote prvotoženke glede predmeta prodajne ponudbe. V 18. točki je pojasnjeno: »Ob tem revizijsko sodišče opozarja še na to, da so utemeljene tudi revizijske navedbe, ki se nanašajo na neuporabo pravil o neveljavnosti pogodb (86. do 99. člen OZ). Pravno stališče pritožbenega sodišča, podano v 14. točki obrazložitve, je mogoče razumeti, kakor da so pravila o zmoti in izpodbijanju zaradi nje v primeru sklepanja pogodb po ZKZ izključena. Za takšno stališče ni nobene materialnopravne podlage. Sklepanje pogodb po ZKZ se od splošnega sklepanja pogodb razlikuje v omejitvi pogodbene avtonomije (izbiri pogodbenega partnerja) ter v samem postopku. Vsa ostala splošna pravila OZ pa seveda veljajo.«

4. V ponovljenem postopku je sodišče najprej odpravilo procesno kršitev ter se nato v nadaljevanju lotilo razreševanja kompleksnega materialnopravnega, procesnopravnega in ustavnopravnega prepleta vprašanj, ki se nanašajo na konkreten primer prodaje nepremičnin (gozdov) po posebnih pravilih ZKZ.

5. Bistvena ugotovitev sodišča prve stopnje je, da je bila ponudba prvotoženke za prodajo kmetijskih zemljišč neveljavna. Podana naj bi bila v bistveni zmoti glede predmeta prodaje. Prvotoženka se je namreč zanesla na lokacijsko informacijo, da so sporna zemljišča gozdovi s posebnim namenom prodaje (drugi odstavek 44. člena Zakona o gozdovih; v nadaljevanju ZG). Takšno lokacijsko informacijo je izdala prav drugotoženka, ki je hkrati tudi lokalna skupnost, na katere območju ti gozdovi ležijo ter bi imela zato na podlagi 47. člena ZG predkupno pravico. Prodajna ponudba prvotoženke je koreninila prav v zavesti, da bo gozdove zato kupila drugotoženka. Bilo naj bi namreč v javnem interesu, da so navedeni gozdovi, ki so namenjeni razvoju turizma, v lasti lokalne skupnosti. Če bi vedela, da je lokacijska informacija napačna, ponudbe ne bi podala.

6. Na podlagi te, osrednje ugotovitve, je

ugodilo zahtevku po nasprotni tožbi, da je prodajna ponudba prvotoženke neveljavna. To je bil obenem tudi (edini) razlog zaradi katerega je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, po katerem bi bila prvotoženka dolžna skleniti prodajno pogodbo s tožnikom.

7. Zaradi drugačne presoje osrednjega vprašanja je

sodbo sodišča prve stopnje spremenilo ter zahtevek po nasprotni tožbi zavrnilo, primarnemu zahtevku po tožbi pa ugodilo ter prvotoženko zavezalo k sklenitvi prodajne pogodbe s tožnikom. Bistveni razlogi glede osrednjega vprašanja so:

− da je ponudba za prodajo kmetijskega zemljišča na podlagi 20. člena ZKZ v razmerju do predkupnega upravičenca zavezujoča in je ponudnik ne more izključiti (18. točka izpodbijane sodbe);

− da je tožena stranka strokovna institucija ter ji morajo biti znane lastnosti zemljišč, ne glede na opredelitev s strani lokalne skupnosti, na območju katere nepremičnine ležijo (18. točka izpodbijane sodbe), zaradi česar (pomanjkljiva skrbnost) bistvene zmote prvotoženka ne more uveljavljati;

− poleg tega naj bi bil zahtevek po nasprotni tožbi napačno postavljen in zato nesklepčen; pogodba naj bi bila s sprejemom ponudbe že veljavno sklenjena ter bi morala prvotoženka zato izpodbijati pogodbo, ne pa ponudbe.

8. Drugotoženka vlaga revizijo zoper sodbo pritožbenega sodišča ter predlaga, naj jo Vrhovno sodišče spremeni in zavrne pritožbo tožeče stranke. Sklicujoč se na razveljavitveni sklep II Ips 210/2015 utemeljuje stališče, da se izpodbijana sodba nanaša tudi nanjo.

9. Tožnik je na revizijo odgovoril ter predlagal njeno zavžrenje.

11. Revizija je nedovoljena, če jo vloži nekdo, ki zanjo nima pravnega interesa (drugi odstavek 374. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP). Tak primer je podan tudi v obravnavani zadevi glede drugotoženke. Vsebina izpodbijane sodbe je konkretno pravno pravilo, ki prvotoženko zavezuje k sklenitvi prodajne pogodbe s tožnikom. Drugotoženka torej ni subjekt pravnega razmerja, o katerem je bilo odločeno z izpodbijano sodbo. Revidentka utemeljuje svoj pravni interes tudi s tem, da se sklicuje na razveljavitveni sklep tega sodišča II Ips 210/2015. Vendar izrek v prejšnjem postopku ni enak izreku v tem postopku. V predhodni zadevi v izreku subjekti pravnega razmerja niso bili navedeni, zato je bila edina mogoča razlaga ta, da so ti opredeljeni v uvodu sodbe. Tokrat je drugače. Drugotoženka je sicer res navedena v uvodu sodbe, vendar pa je iz izreka, ki vsebuje popolno konkretno pravno pravilo, nedvoumno razvidno, da drugotoženka ni subjekt pravnega razmerja, o katerem je odločilo sodišče.

12. Ker je tako, drugotoženka nima pravnega interesa za vložitev revizije zoper takšno sodbo ter jo je Vrhovno sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

13. Prvotoženka v reviziji najprej trdi, da je tožnik zamudil rok za odobritev pravnega posla ter da si tega roka z vložitvijo tožbe ni mogel varovati. Drugačno stališče nižjih sodišč je po njenem mnenju zgrešeno. Dalje opozarja na protislovja v nižjih sodbah. Če je bil namreč zavezovalni posel že sklenjen, potem bi prišel v poštev kvečjemu ugotovitveni, ne pa oblikovalni zahtevek. Znova opozarja tudi na Uredbo o Krajinskem parku Goričko, kjer ležijo sporne nepremičnine. Zavarovana zemljišča ne morejo biti predmet prodaje. Naposled pa vztraja tudi pri tem, da je bila ponudba neveljavna ter da je zato odločitev sodišča, ki je zahtevek po nasprotni tožni zavrnilo, napačna. Trdi, da ima pravni interes izpodbijati ponudbo, ki je enostranska izjava volje. Nasprotuje drugačnim razlogom pritožbenega sodišča ter pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje v 27. točki obrazložitve.

14. Tožnik je v odgovoru na revizijo predlagal njeno zavrnitev.

16. Stališče pritožbenega sodišča, da je bila pogodba sklenjena že s sprejemom ponudbe ter bi morala prvotoženka zato izpodbijati pogodbo, ne pa zgolj svojo ponudbo, je pravno togo in zato v nasprotju z učinkovito pravico do sodnega varstva (23. člen Ustave).

17. Materialnopravna podstat tega stališča, da je bila namreč pogodba sklenjena že tedaj, ko je tožnik sprejel ponudbo, podano po 22. členu ZKZ, je sicer točna. Gre za izpeljavo, ki dosledno gradi na zakonskih prvinah OZ glede sklepanja pogodbe, ter je bila v sodni praksi Vrhovnega sodišča že večkrat obrazložena – predvsem pa tvori tudi argumentacijsko ogrodje Načelnega pravnega mnenja Občne seje VS RS dne 6. 4. 2012.

18. Vendar je to argumentativno ogrodje le pogodbenopravna prvina tako citiranega Načelnega pravnega mnenja kakor sodne prakse Vrhovnega sodišča – tako tiste, ki je do navedenega načelnega mnenja privedla

, kot tiste, ki se je ustalila po njegovem sprejemu

19. Druga, ustavnopravna še pomembnejša prvina iste sodne prakse, se nanaša na časovne vidike razlage zakona v sodni praksi ter preprečevanje ustavnopravno nedopustnih učinkov, ki jih prinaša (nujno) retroaktivna narava sodniškega prava. Ti ne smejo biti takšni, da bi prizadeli bistvo pravne predvidljivosti ter s tem tudi učinkovito zagotavljanje pravice do sodnega varstva oziroma do pravnega varstva nasploh.

20. Če bi sodišče dosledno in togo izpeljevalo pogodbenopravno stališče iz Načelnega pravnega mnenja tudi za primere, ki so nastopili prej – ko je bila sodna praksa še drugačna – bi ravnalo v nasprotju s tistim bistvom ustavne prepovedi retroaktivnosti, ki se prekriva tudi z načelom pravne varnosti (predvidljivosti) kot sestavnim delom načela pravne države (2. člen Ustave). Skupina pravnih naslovnikov (predkupnih upravičencev) bi zamudila rok za odobritev pravnega posla iz prvega odstavka 22. člena ZKZ samo zato, ker je ravnala v skladu s tedaj veljavno sodno in upravnopravno prakso ter s tožbo zahtevala sklenitev pogodbe, namesto, da bi preprosto vložila zahtevo za odobritev pravnega posla. Prav zato je treba za skupino pravnih naslovnikov v tem vmesnem obdobju tolerirati (pravno dogmatično sicer napačno) zahtevke, katerih končni in resnični cilj je po novem pravnem pojmovanju le še v tem, da varujejo rok iz prvega odstavka 22. člena ZKZ, v katerem je mogoče podati vlogo za odobritev pravnega posla

. Pri tem ne more biti bistveno, ali je zahtevek oblikovan kot ugotovitveni ali kot oblikovalni. Njegovo pravno bistvo (pravna vsebina), ki se skriva za pomenom besednih znakov, je v obeh primerih to, da se stranki zagotavlja učinkovito pravno varstvo. Slednje je, na nikogaršnjo škodo, enako učinkovito zagotavljeno tako v enem kot v drugem primeru.

21. Enaka prožnost, kot v razmerju do predkupnega upravičenca, pa je potrebna tudi v razmerju do prodajalca, ki zatrjuje obstoj napak pogodbene volje. Če sodno pravo v vmesnem času dopušča zahtevke, s katerimi se zahteva sklenitev pogodbe (čeprav sta se volji sicer že srečali prek ponudbe in njenega sprejema), potem mora dopuščati tudi obrambo, s katero prodajalec izpodbija zgolj svojo izjavo volje (ne pa pogodbo). Tudi sicer pa je tista prvina pogodbe, ki je obremenjena z napako volje, prav izjava prodajalčeve volje (torej ponudbe) in je torej v primeru, če je neveljavna ponudba, neveljavna tudi sama pogodba. Ponudba je eden izmed dveh nujnih vzrokov pogodbe. Če ni vzroka (oziroma je ta izpodbit), velja enako tudi glede posledice. Tako se izkaže, da je stališče pritožbenega sodišča o nesklepčnosti nasprotne tožbe napačno ter pravno ne ščiti nobene ustavne ali zakonske vrednote. Ta razlog za zavrnitev zahtevka po nasprotni tožbi je zato neutemeljen.

22. Enako pa velja tudi glede drugih dveh razlogov. Prvi razlog (glej prvo alinejo točke 7 tega sklepa) nasprotuje že citiranemu stališču iz 18. točke razveljavitvenega sklepa II Ips 210/2015. Vrhovno sodišče lahko zato le ponovi: uvejavljanje zmote pri pogodbah, sklenjenih po pravilih ZKZ, ni izključeno

23. Prav tako pa se je Vrhovno sodišče že v razveljavitvenem sklepu opredelilo do vprašanja opravičljivosti zmote prvotoženke in tudi tu lahko le ponovi razloge iz 19. točke razveljavitvenega sklepa: »Zmotni so tudi nadaljnji razlogi o tem, da prvotoženec ni bil skrben, češ da je profesionalec za razpolaganje z gozdovi v državni lasti. Očitati nekomu (pa čeprav profesionalnemu državnemu skladu), da je neskrben, čeprav se je zanesel na informacijo v javni listini (...), je materialnopravno zmotno.«

24. Podan je revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava iz 3. točke 370. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče reviziji prvotoženke ugodilo. V delu ki se nanaša na odločitev pritožbenega sodišča glede tožbenega zahtevka po nasprotni tožbi (razveljavitev prodajne ponudbe) so izpolnjeni pogoji za spremembo sodbe sodišča druge stopnje (prvi odstavek 380. člena ZPP). To pa ne velja tudi glede preostalega dela sodbe pritožbenega sodišča. Zato je v ostalem delu Vrhovno sodišče reviziji prvototoženke ugodilo tako, da je sodbo pritožbenega sodišča razveljavilo in mu zadevo vrnilo v ponovno odločanje o pritožbi (drugi odstavek 380. člena ZPP). Pritožba tožnika, ki je napadala celotno zavrnilno sodbo sodišča prve stopnje (tudi odločitev o zavrnitvi podrednega zahtevka) namreč s tem še ni izčrpana.

25. Odločitev o stroških revizijskega postopka je za končno odločbo pridržana na podlagi tretjega odstavka 165. člena ZPP.

Glej sklep VS RS II Ips 835/2007 z dne 28. 1. 2009 ter sodbo VS RS II Ips 369/2010 z dne 15. 12. 2011.

Glej npr. Sodbo II Ips 109/2015 z dne 13. 10. 2016 ter Sodbo VS RS 103/2016 z dne 15. 9. 2016.

Glej tudi Sodbo VS RS II Ips 109/2015 z dne 13. 10. 2016.

Glej tudi Odločbo Up-824/14 z dne 7. 4. 2016, s katero je Ustavno sodišče razveljavilo sodbo Vrhovnega sodišča II Ips 7/2014, ker je to odreklo presojo veljavnosti prodajne pogodbe po ZKZ v luči temeljnih načel obligacijskega prava.

Zakon o kmetijskih zemljiščih (1996) - ZKZ  - člen 22

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 22, 25, 28, 94

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 374, 374/2, 377.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 2, 23

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.