VSRS sodba VIII Ips 235/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-05-09

mag. Marijan Debelak (preds.), Marjana Lubinič (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel, Borut Vukovič, Irena Žagar

odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - zloraba

Zaprtje poslovalnice je utemeljen razlog, ki ob ugotovitvi, da tudi v drugih poslovalnicah, ki so bile po pogodbi o zaposlitvi navedene kot kraj opravljanja dela, ni bilo potrebe po vodji izmene, onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi.

Dejstvo, da je toženka premestila delavki, ki sta delali krajši delovni čas, ne pomeni nedovoljene diskriminacije. Ker sta delali krajši delovni čas, je premestila obe, kar pa ne pomeni, da tožnice ne bi premestila, če bi delala poln delovni čas. V tem primeru bi lahko premestila le njo.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 11. 7. 2014, za razvezo pogodbe o zaposlitvi po sodbi sodišča, za priznanje pravic iz delovnega razmerja od poteka odpovednega roka do sodne razveze in za plačilo denarnega povračila v višini 9.600,00 EUR. Presodilo je, da je obstajal utemeljen odpovedni razlog, saj je tožena stranka ukinila poslovalnico na Jelšanah, v kateri je bila zaposlena tožnica. V premestitvi tožnice iz poslovalnice Kozina v poslovalnico Jelšane štiri mesece pred tem ni našlo elementov diskriminacije, saj je ugotovilo, da se v času premestitve še ni vedelo, da se bo tudi druga poslovalnica v Jelšanah zaprla.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Presodilo je, da potreba po tožničini premestitvi na Jelšane ni bila navidezna (zaradi njenega dela s skrajšanim delovnim časom), temveč posledica odločitve tožene stranke, da na ta način zagotovi ustrezno število delavcev v tej poslovalnici. Razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki je sledila, pa je bila ukinitev poslovalnice.

3. V pravočasni reviziji zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnica uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Navaja, da sodišče druge stopnje ni odgovorilo na odločilne pritožbene navedbe, da je obrazložitev izrazito skopa in v pretežni meri povzema razloge prvostopenjskega sodišča, napačna pa naj bi bila tudi materialnopravna presoja, da reorganizacija in odpoved pogodbe o zaposlitvi nista bili zgolj navidezni. Sodbi sodišča druge stopnje očita kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Meni, da diskriminatorno ravnanje tožene stranke, s katerim je ustvarila okoliščine, v katerih je kasneje prišlo do odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ni pravilno ocenjeno in v zadostni meri upoštevano. Sodišče druge stopnje ni upoštevalo, da je tožena stranka šele na zadnji obravnavi predložila evidence delovnega časa, čeprav je tožnica vpogled vanje predlagala že v prvi pripravljalni vlogi, in ni sledilo opozorilu, da je tožena stranka iz predložene listine namenoma za potrebe tega postopka izbrisala opombo (*), ki je pomenila, kateri delavec je opravljal dela vodje izmene. Če bi oznaka v listini ostala, bi se dalo ugotoviti, da so ta dela opravljali vsi delavci v enoti Jelšane in nikakor ne le tožnica in njena sodelavka B. B. ter da za premestitev tožnice ni bilo razloga. Sodišče druge stopnje ni obrazložilo zaključka, da sodišče prve stopnje ni kršilo določbe 8. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99 in naslednji) s tem, da ni opravilo vestne presoje dokazov. Kar nekaj pomembnih dejstev ni bilo upoštevanih. Tožnica in A. A. nista delali le v vmesni izmeni, temveč sta bili na delo razporejeni enako kot ostali sodelavci. Torej ne drži izpoved bivše direktorice, da sta bili premeščeni, ker naj bi pokrivali vmesno izmeno. Tožnica je bila premeščena v Jelšane štiri mesece pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, in sicer na lokacijo, kjer se je ena trgovina v tistem času že zapirala. V obeh trgovinah je delalo skupno devet delavcev, po prihodu tožnice in A. A. in odhodu štirih delavcev, jih je ostalo sedem. Po zaprtju večje trgovine se je vseh sedem preselilo v manjšo trgovino, v kateri sta v preteklosti delala vedno samo dva človeka v izmeni, poleg tega je bila ta trgovina odprta le od aprila do septembra. Zaradi prevelikega števila delavcev so se začele nabirati minus ure. Potrebe po dodatnem vodji izmene ni bilo. Glavna naročila in urnike je delala B. B., prevzem blaga in poročila o prometu pa so delavci delali sami tako, kot je bilo vsa leta dotlej. Administrativnega dela je bilo po zaprtju večje trgovine manj. Če bi sodišče skrbno ocenilo vse dokaze, bi ugotovilo, da je bila premestitev tožnice v Jelšane nepotrebna, to pa je ključno za presojo navideznosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Delovne potrebe bi namreč bilo mogoče nedvomno pokriti z ostalimi petimi zaposlenimi delavci, pri čemer ni nepomembno, da je bila tožnica s krajšim delovnim časom od polnega zaposlena zgolj začasno, do 27. 6. 2014. Sodišče druge stopnje je štelo za bistveno trditev tožene stranke, da sta tožnica in njena sodelavka glede na skrajšani delovni čas predstavljali enega zaposlenega, ni pa upoštevalo, da je bil skrajšan delovni čas začasne narave. Z ničemer tudi ni izkazano, da so se znižali stroški poslovanja. Sodišče je sicer ugotovilo, da so s premestitvijo tožnice v Jelšane nastali večji stroški prevoza na delo in z dela, da pa so se stroški A. A. zmanjšali v višjem znesku, vendar ta ugotovitev ni z ničemer dokazana in tožena stranka takih trditev tudi ni podala. Tožnica pa je argumentirano navajala, da se stroški poslovanja s premestitvijo niso zmanjšali, ker sodišče tega ni upoštevalo, očita kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ugotovitev, da je tožnica delala kot vodja izmene, je tudi v nasprotju z dokazi v spisu, zato se očita kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. V nasprotju z izvedenimi dokazi naj bi bil zaključek, da bi delavci minus ure nadoknadili v času sezone, saj je ostala le še ena manjša prodajalna, v kateri sta lahko delala največ po dva delavca hkrati in se minus ure v nobenem primeru ne bi mogle nadoknaditi. Uveljavlja tudi kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni zaslišalo sodelavke A. A., ki bi vedela izpovedati o diskriminatornem ravnanju tožene stranke in neobstoju utemeljenih razlogov za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožnica je bila diskriminirana, ker je bila premeščena v drugo poslovalnico zato, ker naj bi bila takšna organizacija optimalna z vidika njenega skrajšanega delovnega časa, to pa pomeni, da če bi delo opravljala s polnim delovnim časom, do njene premestitve ne bi prišlo in tudi ne do odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

4. Tožena stranka v odgovoru na revizijo navaja, da v času tožničine premestitve ni imela namena zapreti tudi druge poslovalnice v Jelšanah, saj je odločitev o tem sprejela tedanja direktorica C. C. šele 10. 7. 2014. Tudi pri premestitvi tožnica ni bila diskriminirana. Predlaga zavrnitev revizije.

6. Revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 371. člena ZPP preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

7. Očitek bistvene kršitve iz prvega odstavka 339. člena ZPP, ki naj bi bila podana s tem, da se sodišče druge stopnje ni opredelilo do pritožbene navedbe o prirejanju dokazov za potrebe spora in o neskladnosti izpovedi prič z ostalimi dejanskimi ugotovitvami, ni utemeljen. Sodišče druge stopnje se ni dolžno podrobno opredeljevati do prav vsake pritožbene navedbe, saj zadošča, da se opredeli le do tistih, ki so odločilnega pomena. Sodišče je sledilo navedbi, da oznaka (*) pomeni vodjo izmene. Pritožbena navedba, da je tožena stranka prirejala dokaze za potrebe spora, ker v predloženi listini ni bilo te opombe (je bila izbrisana), ni bila odločilna, kar je sodišče pojasnilo v 12. točki obrazložitve. Opredelilo se je tudi do trditve, da tožnica in A. A. nista vedno delali v t.i. vmesni izmeni.

8. Sodišče ni kršilo določb pravdnega postopka, ker ni zaslišalo A. A., saj je bila navedena predlagana v dokaz, da je bila tožnica diskriminirana in da niso obstajali razlogi za odpoved. Zakaj v zvezi s tem dokazom priče ne bo zaslišalo, je sodišče prve stopnje ustrezno pojasnilo. Presoja, ali je bila tožnica diskriminirana in ali so razlogi za odpoved obstajali, je v pristojnosti sodišča, kaj odločilnega v zvezi s tem bi ta priča izpovedala, pa tožnica ni navedla.

9. Neutemeljeno se uveljavlja kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP glede ugotovitve o zmanjšanju stroškov. Sodišče je ugotovilo, da so se skupni stroški tožene stranke zmanjšali, kljub večjim prevoznim stroškom tožnice, in sicer na račun večjega prihranka pri prevoznih stroških A. A. V tem ni nobenega nasprotja ali nejasnosti. V kolikor pa tej ugotovitvi nasprotuje, revizija uveljavlja nedovoljen razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

10. Pod očitkom kršitve iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP (glede ugotovitve, da je tožnica delala kot vodja izmene in glede minusa ur, ki naj bi se izravnale v sezoni) revizija dejansko uveljavlja nedovoljen razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

11. Materialno pravo ni zmotno uporabljeno.

12. Tožnica je bila zaposlena pri toženi stranki na delovnem mestu vodja izmene od 15. 5. 2013. V času od 28. 6. 2013 do 27. 6. 2014 je delo opravljala s krajšim delovnim časom zaradi izrabe starševskega dopusta. Delo je opravljala v poslovalnici Kozina, s 1. 3. 2014 pa je bila premeščena v poslovalnico Jelšane. Po pogodbi o zaposlitvi so kot kraj opravljanja dela navedeni Ljubljana, Kozina, Lazaret, Škofije, Petra, Dragonja in Jelšane. Na Jelšanah je imela tožena stranka dve poslovalnici: Jelšane - vstop (manjša) in Jelšane - izstop (večja). Obe skupaj sta se obravnavali kot ena trgovina. Poslovalnico Jelšane - izstop je zaprla v marcu 2014. Tožnica je bila 1. 3. 2014 premeščena v poslovalnico Jelšane - izstop, za katero je bilo ob premestitvi že znano, da se bo zaprla in se dejansko v mesecu marcu tudi je. Po zaprtju tožena stranka dvema delavcem ni podaljšala pogodb o zaposlitvi za določen čas. Tožnico in A. A., ki sta obe delali krajši delovni čas, je iz Kozine premestila v Jelšane ob dejstvu, da pet delavcev, ki jih bo po zaprtju večje trgovine ostalo, ne bo zadoščalo za kritje potreb po delavcih v drugi poslovalnici. Optimalno število naj bi bilo šest delavcev, in ker sta tožnica in A. A. delali krajši delovni čas, bi njuna premestitev pokrila potrebo po delu enega delavca - vodje izmene za poln delovni čas. Krili naj bi t. i. vmesno izmeno. Tožnica je poleg dela vodje izmene opravljala tudi naloge prodajalca. S 1. 5. 2014 je vodenje tožene stranke prevzela C. C., ki je po spremljanju rezultatov poslovalnic sprejela odločitev, da se zapre tudi poslovalnica Jelšane - vstop, in sicer s 14. 7. 2014. Tožnici je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga vročena 22. 7. 2014, delovno razmerje pa ji je prenehalo po poteku 60 dnevnega odpovednega roka.

13. Po prvi alineji prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS št. 21/2013 in naslednji) je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi prenehanje potreb po opravljanju dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih in podobnih razlogov na strani delodajalca (poslovni razlog). Tožena stranka je obstoj odpovednega razloga dokazala. Dokazano je bilo, da je zaprla še obstoječo poslovalnico Jelšane, zato odpovedni razlog ni bil navidezen. Zaprtje poslovalnice je utemeljen razlog, ki ob ugotovitvi, da tudi v drugih poslovalnicah, ki so bile po pogodbi o zaposlitvi navedene kot kraj opravljanja dela, ni bilo potrebe po vodji izmene, onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. V takem primeru delodajalec delavcu lahko zakonito odpove pogodbo o zaposlitvi.

14. Kljub formalno izkazanemu odpovednemu razlogu je odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu lahko nezakonita, če delodajalec institut odpovedi pogodbe iz poslovnega razloga zlorabi. Lahko bi šlo za zlorabo tega instituta, če je tožena stranka štiri mesece pred zaprtjem trgovine vanjo premestila tožnico, čeprav za to ni bilo nobene potrebe. Vendar česa takega sodišče druge stopnje ni ugotovilo. Tožnica je bila v okviru delovnega mesta vodje izmene, za katerega je imela sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, v Jelšane premeščena 1. 3. 2014. Ne drži revizijska teza, da potreba po vodji izmene ni bila dokazana, ker so tudi drugi zaposleni opravljali naloge vodje izmene (oznaka: *). Naloge tega delovnega mesta so lahko občasno opravljali ostali zaposleni npr. takrat, ko niti B. B., niti A. A. ali tožnice ni bilo na delu. Iz izvedenih dokazov ne izhaja, da bi ostali zaposleni opravljali naloge vodje izmene takrat, ko so bile na delu B. B., A. A. in tožnica. Zato dejstvo, da so te naloge opravljali tudi drugi, samo po sebi ne dokazuje, da potrebe po vodji izmene ni bilo, ampak obratno, da je tožnica delo vodje izmene tudi dejansko opravljala. Če je poleg tega opravljala tudi druge naloge, to na presojo, da odpovedni razlog ni bil navidezen, ne vpliva, kar je obrazložilo že sodišče druge stopnje.

15. Neutemeljeno je revizijsko zatrjevanje, da je tožena stranka s premestitvijo namenoma ustvarila okoliščine, zaradi katerih je tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Kot je bilo ugotovljeno, je tožena stranka za optimalno delovanje poslovalnice potrebovala šest delavcev, in sicer, kot je pojasnilo že sodišče prve stopnje v 10. točki obrazložitve zato, da bi bila v vsaki izmeni na delu dva delavca, računati pa je bilo treba s tem, da bo eden na dopustu in eden prost. Poslovalnica je odprta cel dan in vse dni v tednu ter je delo potekalo v dveh izmenah. Potrebo po šestih delavcih je tožena stranka po tem, ko je na Jelšanah ostalo v obeh poslovalnicah skupno še pet delavcev, pokrila s premestitvijo tožnice in A. A., ki sta delali skrajšan delovni čas. Tožnica je imela sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto vodja izmene, kot kraj opravljanja dela pa so bile določene lokacije Kozina, Lazaret, Škofije, Petra, Dragonja in Jelšane. Če se je pokazala potreba, jo je torej tožena stranka lahko premestila na katerokoli od teh lokacij, tudi na lokacijo Jelšane. Dejstvo, da je premestila delavki, ki sta delali krajši delovni čas, ne pomeni nedovoljene diskriminacije. Ker sta delali krajši delovni čas, je premestila obe, kar pa ne pomeni, da tožnice ne bi premestila, če bi delala poln delovni čas. V tem primeru bi lahko premestila le njo.

16. Ob premestitvi (marca 2014) tožena stranka ni vedela, da bo zaprla tudi to poslovalnico, saj je izguba, ki je po podatkih o poslovnem izidu za obe poslovalnici od januarja 2014 naraščala, po zaprtju večje trgovine drastično upadla. Vendar pa rezultati poslovanja manjše poslovalnice, kljub začetku sezone, po zaprtju večje poslovalnice niso bili taki, kot v primerljivih prejšnjih obdobjih. Zato je 10. 7. 2014 nova direktorica, ki je vodenje prevzela 1. 5. 2014, sprejela odločitev, da se tudi ta poslovalnica zapre. Glede na take okoliščine je sodišče druge stopnje utemeljeno presodilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi zakonita in da toženi stranki ni mogoče očitati zlorabe instituta odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga.

17. Ker niso podani z revizijo uveljavljeni razlogi, jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP zavrnilo. Zavrnitev revizije zajema tudi njen stroškovni del.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sodba VIII Ips 179/2010, enako tudi VIII Ips 47/2011