VSRS Sklep I Up 225/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-01-24

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) III U 104/2017

dr. Erik Kerševan (preds.), mag. Tatjana Steinman (poroč.), Nataša Smrekar

fikcija vročitve - prepozna tožba - dejanska seznanitev z dokumentom

Stališče, da bi se moralo kot odločilno dejstvo šteti trenutek, ko se je tožnik dejansko seznanil s pisanjem upravnega organa, nima podlage v pravni ureditvi in bi v celoti odpravilo smisel fikcije vročitve.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožeča stranka sama nosi stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 2. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrglo tožbo tožeče stranke (v nadaljevanju pritožnik) zoper sklep Finančne uprave Republike Slovenije, št. DT 0610-287/2010-GDU-70 z dne 2. 12. 2016, s katerim je bil zavržen pritožnikov predlog za obnovo postopka odmere dohodnine za leti 2007 in 2008, končanega z odločbo Davčnega urada Koper, št. DT 0610-287/2010 4. 5. 2011. Ministrstvo za finance je z odločbo, št. DT-499-01-40/2017-2 z dne 10. 3. 2017, pritožnikovo pritožbo zoper prvostopenjski sklep kot neutemeljeno zavrnilo.

2. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje navaja, da je treba po določbi prvega odstavka 28. člena ZUS-1 tožbo vložiti v 30 dneh od vročitve upravnega akta, s katerim je bil postopek končan. Pritožniku je bila drugostopenjska odločba, s katero je bil postopek končan, vročena 7. aprila 2017. Iz dokazila o poštnem vročanju navedene odločbe je razvidno, da se dne 23. marca 2017 osebna vročitev drugostopenjske odločbe pritožniku na njegovem naslovu ..., ni dala odpraviti in mu je bilo zato tega dne v hišnem predalčniku puščeno standardizirano obvestilo s poukom o tem, kje lahko odločbo v roku petnajst dni prevzame in opozorilom o pravnih posledicah, ki sledijo po zakonu, če tega ne bo storil. Pritožnik pisma z drugostopenjsko odločbo v petnajstdnevnem roku ni dvignil, zato je sodišče prve stopnje na podlagi četrtega odstavka 87. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) štelo, da je bila vročitev opravljena zadnji dan petnajstdnevnega roka za njen prevzem, to je 7. aprila 2017. Zakonski rok za vložitev tožbe je začel teči za pritožnika 8. aprila 2017 in se je iztekel v ponedeljek 8. maja 2017. Pritožnik pa je tožbo priporočeno po pošti vložil v torek 9. maja 2017, torej po izteku zakonsko določenega tridesetdnevnega roka. Sodišče prve stopnje je tožbo zato s sklepom zavrglo kot prepozno.

3. V pritožbi, ki jo pritožnik vlaga iz razloga nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja in bistvene kršitve določb postopka, navaja, da je bil od 1. 3. 2017 do 21. 4. 2017 v celoti nezmožen za delo. Med drugim je imel poškodovan del hrbtenice, zato se ni smel gibati, ne sedeti. Pritožnik ni mogel vedeti, da se mu je drugostopenjska odločba poskušala vročiti, predvsem pa ni vedel, da mu je bila vržena v nabiralnik. Odločbo naj bi našel v nabiralniku šele 22. 4. 2017, ker je prej ni mogel zaznati, prevzeti ali prebrati. Navaja, da je bil fizično sposoben vpogledati v poštni nabiralnik in prevzeti izpodbijano odločbo šele 22. 4. 2017, zato mu je šele takrat začel teči rok za vložitev tožbe. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi in mu zadevo vrne v novo sojenje. Zahteva povrnitev stroškov pritožbenega postopka.

4. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

6. Pritožnik v pritožbi smiselno zatrjuje, da drugostopenjske odločbe ni prejel 7. 4. 2017 zaradi lastnih zdravstvenih težav in ne ker je bila pri vročanju storjena napaka. Navaja, sicer, da je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo datum vročitve, vendar so te navedbe neutemeljene. V nadaljevanju namreč ne izpodbija dejstev, na podlagi katerih je sodišče prve stopnje ob uporabi četrtega odstavka 87. člena ZUP ugotovilo datum vročitve, temveč zgolj navaja, da bi se moralo kot odločilno dejstvo šteti trenutek, ko se je dejansko seznanil s pisanjem upravnega organa. Takšno stališče nima podlage v pravni ureditvi in bi v celoti odpravilo smisel fikcije vročitve.

7. Revident nadalje ne navaja, da bi v tožbi oziroma skupaj z njo vložil predlog za vrnitev v prejšnje stanje iz v pritožbi predstavljenih razlogov. Sodišču prve stopnje v pritožbi tudi ne očita, da se do takšnega predloga ni opredelilo. V pritožbenem postopku pa pomanjkljivosti ni več mogoče odpraviti.

8. Ker niso podani razlogi, ki jih uveljavlja pritožba, in ne razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (prvi odstavek 82. člena v zvezi s 76. členom ZUS-1).

9. Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena Zakona o pravdnem postopku in v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 36, 36/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.