VSRS Sklep II Ips 191/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-11-29

mag. Rudi Štravs (preds.), Jan Zobec (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel

skupno premoženje zakoncev - delitev skupnega premoženja - določitev deležev na skupnem premoženju - darilo - vrnitev darila - preklic darila - vlaganje v posebno premoženje zakonca - nastanek nove stvari - stvarnopravno upravičenje zakonca - dostop do nepremičnine - pravica do posesti - dejanska razlastitev

Taka lastnina, ki tožnici onemogoča izvrševanje enega od njenih bistvenih upravičenj, namreč imeti posest na predmetu lastnine, ga uporabljati in uživati na najobsežnejši način (primerjaj prvi odstavek 37. člena SPZ), je pomanjkljiva, nepopolna, dejansko in ekonomsko izvotljena ter zato ostaja le še kot gola lastnina. Formalno priznanje lastnine brez možnosti dostopa do njenega predmeta pomeni dejansko zasebnopravno razlastitev.

I. Reviziji se ugodi, izpodbijani del sodbe sodišča druge stopnje in sodišča prve stopnje, to je del, s katerim je bilo ugodeno zahtevku iz nasprotne tožbe, del, s katerim je bil zavrnjen del tožničinega zahtevka, ter odločba o stroških postopka, se razveljavijo in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da v skupno premoženje pravdnih strank spada nepremičnina s stanovanjsko hišo na naslovu ... (ki stoji na delu parc. št. 368/1, 368/4 in 368/6, vse k. o. ..., in za katero je po parcelaciji rezervirana parc. št. 368/8, k. o. ...) ter njene sestavine, opredeljene v sodbi (I. točka izreka). Tožničin delež na tem skupnem premoženju znaša 20 %, toženčev pa 80 % (II. točka izreka). Tožničin zahtevek za ugotovitev višjega deleža na skupnem premoženju je sodišče zavrnilo (II. točka izreka). Tožnici je naložilo, naj tožencu vrne in izroči v last in posest solastni delež do ½ na nepremičninah parc. št. 366, 368/1, 368/4 in 368/6, vse k. o. ... (za katere je po parcelaciji rezervirana parc. št. 368/7, k. o. ...), medtem ko je zavrnilo njen zahtevek za ugotovitev, da te nepremičnine spadajo v skupno premoženje (III. točka izreka), in zahtevek za izstavitev zemljiškoknjižne listine za vpis lastninske pravice na teh nepremičninah (V. točka izreka). Prav tako je sodišče ugotovilo, katere premičnine spadajo v skupno premoženje pravdnih strank in da znaša delež vsake od njiju na tem premoženju ½ (IV. točka izreka). Toženčev zahtevek za ugotovitev višjega deleža na skupnem premičnem premoženju je (z dopolnilno sodbo) zavrnilo. Odločilo je še, da vsaka stranka krije svoje pravdne stroške (VI. točka izreka).

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi obeh pravdnih strank in v izpodbijanih deli (I. - IV. ter VI. točki izreka prvostopenjske sodbe) potrdilo sodbo ter dopolnilno sodbo sodišča prve stopnje. Odločilo je še, da vsaka stranka krije svoje pritožbene stroške.

3. Tožeča stranka je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo, v kateri zatrjuje bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga razveljavitev sodb sodišč nižjih stopenj in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša revizijske stroške.

4. Revizija je bila vročena tožencu, ki v odgovoru predlaga njeno zavrženje, podrejeno pa zavrnitev ter priglaša stroške revizijskega postopka.

5. Za odločitev bistvene prvine konkretnega dejanskega stanu, na katere je revizijsko sodišče vezano, je mogoče povzeti v naslednje točke:

− Toženčeva starša sta z izročilno pogodbo dne 10. 3. 1988 tožencu izročila nepremičnine parc. št. 366 (sadovnjak), 368/1 (sadovnjak), 368/4 (gospodarsko poslopje in stanovanjska stavba) in 368/6 (funkcionalni objekt), vse vpisane v vl. št. 314 k. o. ....

− Staro hišo na parceli št. 368/4 so toženčevi starši marca 1988 podrli in na njenih temeljih začeli graditi novo hišo. Za to hišo je bilo 24. 2. 1988 izdano lokacijsko dovoljenje, 27. 5. 1988 pa gradbeno dovoljenje. Gradnja hiše je bila zato projekt toženčevih staršev.

− Gradnjo te hiše sta financirala toženčeva starša, vse dokler ni bil 2. 4. 1990 izdana odločba o novem investitorju – tožencu.

− Tožnica in toženec sta se spoznala že v letu 1987, nato proti koncu leta 1988 postala par, kasneje pa se je tožnica tudi priselila v hišo toženčevih staršev.

− Do aprila 1990, ko je toženec izvedel, da je tožnica noseča, njuna zveza ni presegala »romantičnih okvirov« razmerja med fantom in dekletom. Od tedaj dalje sta začela načrtovati skupno življenje.

− Takrat, ko je prišlo tudi do spremembe investitorja, je bila hiša zaprta z vgrajenimi okni ter streha prekrita s strešno lepenko. Okna in vrata so sicer vgradili kasneje, vendar sta toženčeva starša material za to, vključno s kritino, financirala in nabavila že pred tem. Do pomladi 1990 so bile izvedene tudi elektro in vodovodne instalacije.

− Tekoči dohodki obeh pravdnih strank niso zadoščali za dokončanje gradnje, tako da je bila njuna prva večja denarna investicija v gradnjo hiše šele v letu 1993.

− Toženec je tožnici, svoji takratni ženi, leta 1994 z darilno pogodbo, ki jo je overil sodnik Temeljnega sodišča v Celju, podaril (in s tem izročil v last in posest) polovični solastniški delež na nepremičninah, navedenih v prvi alineji. V tč. IV te pogodbe »je zapisano tudi ustrezno zemljiškoknjižno dovolilo«.

− Nepremičnina s stanovanjsko hišo H., ki stoji na delu parcel št. 368/1, 368/4 in 368/6 k. o. ..., za katero je rezervirana nova parcela št. 368/8 k. o. ..., pomeni novo stvar ter je zato del skupnega premoženja pravdnih strank.

− Stranki sta z delom enako prispevali k »čistemu« skupnemu premoženju (premoženje, ki je izključna posledica njunih prispevkov z delom v času trajanja njune zveze).

− Pri hiši, navedeni v 9. alineji, je toženčev delež posebnega premoženja (stavbišče in delna izgradnja hiše) 58,51 %. Ob upoštevanju enakih prispevkov k nastanku čistega skupnega premoženja (polovica skupnih vlaganj predstavlja 20,745 %) ter dejstva, da nova parcela št. 368/8 zajema za 56 m2 več površine, česar izvedenec pri cenitvi vrednosti stavbišča ni upošteval (zaradi česar pripada tožencu na račun tega večjega dela zemljišča še vsaj za 0,75 % večji delež), predstavlja toženčev delež na nepremičnem skupnem premoženju torej skupaj 80 %.

− Toženčev oče je dogradil hlev leta 1988, leta 2000 je bila postavljena lesena nadstrešnica, pod katero je betonski tlak, v času trajanja zakonske zveze pravdnih strank pa so bile v hlevu nameščene tudi železne ograje za konje in urejena maneža.

− Stranki sta začeli spreminjati funkcijo pomožnega objekta iz »sušilnice« v »zidanico«, pri čemer pa so bile v času trajanja njune zakonske zveze postavljene samo stene in ostrešje, kar pomeni le 18 % vrednosti po razpadu zakonske zveze dokončanega objekta.

6. V delu, ki je relevanten za revizijsko presojo, sta sodišči nižjih stopenj ugotovili, da stanovanjska hiša, ki dejansko stoji na delih treh različnih parcel (št. 368/1, 368/4 in 368/6, vse k. o. ...), predstavlja skupno premoženje pravdnih strank, saj je z vlaganji v posebno premoženje toženca nastala nova stvar. V preostanku pa te parcel ostajajo posebno premoženje toženca. Ker je ta tožnici na teh parcelah (ter še na parceli št. 366) v času zakonske zveze podaril solastniški delež, ga je sedaj v skladu s 84. členom Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR) dolžna vrniti. Po opravljeni parcelaciji je za hišo s stavbiščem rezervirana parc. št. 368/8, k. o. ...; za preostali del parcel pa parc. št. 368/7, k. o. .... Pritožbeno sodišče je zavrnilo tožničin očitek, da naj bi bil izrek sodbe neizvršljiv, saj naj bi tožencu ne mogla vrniti v last in posest nepremičnin, katerih od leta 2010 ni več niti posestnica niti ni nikoli postala njihova lastnica, ker darilna pogodba ni bila zemljiškoknjižno realizirana. Poudarilo je, da je bila darilna pogodba realizirana (darilo izročeno) in da trenutno posestno stanje za izrek sodbe ni bistveno. Skupna vlaganja v objekte na ostalih delih parcel pa po oceni sodišč nižjih stopenj niso pripeljala do nastanka novih stvari.

Povzetek bistvenih navedb strank v revizijskem postopku

7. Revidentka vztraja, da je izpodbijana sodba glede dolžnosti vračila darila neizvršljiva, saj na parcelah, ki jih je tožencu dolžna „vrniti in izročiti v last in posest“, ni nikoli pridobila lastninske pravice (ni se namreč vknjižila v zemljiško knjigo) niti ni več njihova posestnica, saj se je že leta 2010 odselila. Meni tudi, da ni podlage za vračilo darila, saj je bila na delu parcel zgrajena hiša, na kateri je sama originarno pridobila lastninsko pravico. Vračilo darila na način, kot ga zahteva toženec, ni mogoče. Dovoz in dostop do hiše (funkcionalno zemljišče) je nujno potreben za nemoteno uporabo hiše, sodišče pa v postopku parcelacije ni določilo dostopne poti, temveč je ustvarilo „otok s hišo“, ki ga obkroža zemljišče v izključni lasti toženca. Parcelacije naj bi sodišče sploh ne smelo opraviti, temveč bi moralo ugotoviti, da celotne parcele (ne le tisti deli, na katerih stoji hiša) spadajo v skupno premoženje. Tudi na ostalih delih parcel naj bi obstajali objekti, v katere sta pravdni stranki skupaj vlagali in prav tako ustvarili nove stvari, torej skupno premoženje. Zmotna naj bi bila torej presoja sodišč nižjih stopenj, da ti objekti (hlev in zidanica) niso „nove stvari“. Toženčev zahtevek za ugotovitev višjega deleža na skupnem premoženju naj bi bil nesklepčen, saj je zahteval višji delež na „hiši“, ne pa na „nepremičnini s hišo“, kar je v stvarnopravnem smislu nemogoče. Sodišči naj bi zmotno ugotovili trenutek pričetka zunajzakonske skupnosti med pravdnima strankama; s tem v zvezi revidentka graja dokazno oceno, zatrjuje kršitev metodološkega napotka iz 8. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) ter absolutne bistvene procesne kršitve iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Nadalje izpodbija sklep, da je bila gradnja hiše projekt toženčevih staršev. Tudi v tem delu graja dokazno oceno in zatrjuje procesne kršitve. Kot materialnopravno zmotno šteje odločitev o različni višini deležev pravdnih strank na nepremičnem in premičnem skupnem premoženju. Skupno premoženje je namreč enotno in narekuje enako obravnavo. Vložki posebnega premoženja naj bi ne mogli vplivati na višji delež zgolj na posameznem predmetu iz skupnega premoženja. Tudi sicer naj bi bil tožničin prispevek k nastanku skupnega premoženja prenizko ocenjen; glede tega revidentka zatrjuje procesne kršitve in pomanjkljivo obrazložitev sodb sodišč nižjih stopenj. Revizijsko sporna vrednost zadeve po oceni revidentke znaša 48.000,00 EUR.

8. Toženec meni, da glede zahtevka za vračilo darila revizija ni dovoljena, saj je bila vrednost spornega predmeta zanj ocenjena na 30.000,00 EUR. Revizija naj bi bila nedovoljena tudi v preostalem delu, saj razlika med vrednostjo 48.000,00 EUR in zneskom 30.000,00 EUR prav tako ne presega zakonskega pragu za dovoljeno revizijo. Sicer pa meni, da je revizija neutemeljena, in pritrjuje razlogom sodišč nižjih stopenj. Poudarja, da dokazna ocena in ugotovljeno dejansko stanje ne more biti predmet revizijske presoje.

9. Revizija je dovoljena na podlagi petega odstavka 367. člena ZPP, saj gre za zahtevke, ki so med seboj tako povezani, da je odločitev o posameznem zahtevku odvisna od odločitve o drugem zahtevku.

10. Z vprašanji preklica darila na podlagi 84. člena ZZZDR se je Vrhovno sodišče izčrpno ukvarjalo v zadevi št. II Ips 29/2016,

kjer je razčlenjeno pojasnilo merila, na podlagi katerih je treba opraviti presojo, ali konkreten (obravnavan) razpolagalni prenos spada v kategorijo preklicljivih ali nepreklicljivih prenosov. Vendar revidentka ne oporeka preklicljivosti darila. Meni le, da na podlagi darilne pogodbe z dne 5. 7. 1994 nikoli ni pridobila lastninske pravice, ker darilna pogodba tudi nikoli ni bila zemljiškoknjižno izvedena, da je sodba neizvršljiva, ker nima posesti na predmetu darila, ter končno, da sta stranki na predmetu darila (to je na parcelah št. 368/1, 368/4 in 368/8) zgradila hišo.

11. Njeni očitki niso utemeljeni. Res je, da se izrek glasi na »vrnitev in izročitev v last in posest«, vendar je treba upoštevati dvoje. Najprej, da darilna pogodba vsebuje navedbo, da darovalec (toženec) obdarjenki (tožnici) podari in izroči v last in posest polovico svojega zemljišča, vpisanega pod vl. št. 314 k. o. ..., kar pomeni, da je bila tožnica soposestnica podarjenih nepremičnin. Tudi, če se je že leta 2010 odselila, to še ne pomeni, da je to storila z namenom vrnitve darila. Nasprotna tožba, s katero je toženec zahteval vrnitev podarjenih nepremičnin, je bila namreč vložena šele kasneje, leta 2011, torej po toženkini odselitvi. Tudi dejstvo, da tožnica ni vpisana kot solastnica podarjenih nepremičnin, ne more vplivati na odločitev o zahtevku za vrnitev podarjenega solastninskega deleža. V tč. IV darilne pogodbe je namreč zapisano zemljiškoknjižno dovolilo. Ker to pomeni, da lahko tožnica kadar koli predlaga zemljiškoknjižni prenos lastništva, je njena pričakovalna pravica, katere dokončna uresničitev je odvisna le od njene volje, glede varstva izenačena z lastninsko pravico.

Zato tožencu ni mogoče oporekati zahtevka za izročitev (vrnitev) solastninskega deleža na podarjenih nepremičninah ne le v posest, temveč tudi v last.

12. Revidentka nasprotuje tudi izločitvi zemljišča (stavbišča), na katerem sta s tožencem dogradila hišo, iz kompleksa preostalih parcel, ki so bile predmet darila. Meni namreč, da je bilo z izgradnjo hiše in zaradi vlaganj v druge objekte (hlev, maneža, zidanica) posebno premoženje pretvorjeno v skupno in to glede vseh parcel, ne samo tiste, na kateri stoji hiša in za katero je po parcelaciji rezervirana št. 368/8.

13. O skupnih vlaganjih zakoncev v posebno premoženje enega od njiju se je Vrhovno sodišče izreklo v zadevi II Ips 40/2017.

Jedro tega sklepa prinaša naslednje sporočilo: »Za pridobitev skupne lastnine zakoncev z vlaganji v obstoječo zgradbo enega zakonca kot njegovo dotedanje posebno premoženje niso relevantna kakršnakoli vlaganja in je zato potrebna presoja z vidika ohranitve ali morebitne spremembe identitete zgradbe kot posledice skupnih vlaganj. Pravni standard nove stvari v smislu določb o gradnji na tujem zemljišču je po ustaljeni sodni praksi Vrhovnega sodišča izpolnjen, če gre za nov del objekta, ki izpolnjuje pogoje za pridobitev izključne lastninske pravice na delu zgradbe ali če gre za spremenjeno identiteto zgradbe. Če gre samo za obsežna prenovitvena dela (npr. za povečanje hiše, drugačno razporeditev prostorov ali izboljšanje bivalnih razmer, pri čemer hiša ohranja prvotni namen) ne gre za novo stvar. Če gre pa za spremembo namembnosti zgradbe (če npr. iz zemljišča z golimi zidovi nastane stanovanjska hiša, primerna za bivanje, in se torej spremeni njena namembnost/uporabnost pa vsekakor gre za novo stvar oziroma spremenjeno identiteto zgradbe. Ob tem Vrhovno sodišče, upoštevaje raznovrstnost življenjskih situacij, poudarja, da je ta presoja ključnega pomena za odgovor na vprašanje, ali imajo vlaganja oziroma investicije, ki so v posameznem/konkretnem primeru izvedene, stvarnopravne posledice.«

O mešanju posebnega premoženja enega od zakoncev s skupnim premoženjem

14. V obravnavani zadevi je sodišče vlaganja strank v toženčevo posebno premoženje – do tretje gradbene faze zgrajeno hišo na parceli št. 368/4 – opredelilo kot ustvaritev nove stvari – zgraditev hiše, ki je v razmerju do prej obstoječe gradnje nova stvar. Zato je ta del skupnega premoženja obravnavalo ločeno. Zaradi njegovega večjega obsega v primerjavi s preostalim skupnim premoženjem in posebnosti njegovega nastajanja (šlo je za prelivanje različnih premoženjskih kategorij – vlaganje skupnega premoženja v posebno premoženje) je smiselno, da se deleži na skupnem premoženju, ustvarjenem z zlivanjem dveh kategorij premoženja, obravnavajo in ugotavljajo ločeno. Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, da »razširjanje režima skupne lastnine na celotno zemljiško parcelo, ki nekajkrat presega tloris zgradbe, oziroma celo več takih parcel (saj je bila zgradba zgrajena na 'tromeji' parcel) nasprotuje samemu namenu instituta skupnega premoženja«.

Ločeno obravnavanje tega dela skupnega premoženja je tudi pravno izvedljivo, in sicer s parcelacijo, s katero se iz parcel, katerih solastniški delež mora tožnica zaradi preklica darila vrniti tožencu, izloči zemljišče, na katerem stoji stanovanjska hiša ....

15. Na načelni in izhodiščni ravni revizijsko sodišče sprejema način razrešitve prepletenosti preklica darila z mešanjem na podlagi preklica darila vzpostavljenega posebnega premoženja enega od zakoncev s skupnimi vlaganji in nastajanjem skupnega premoženja iz takega posebnega premoženja enega od njiju. Vendar konkretna rešitev ne sme privesti do posega v jedro pravice do zasebne lastnine. Prav to se je zgodilo v obravnavanem primeru.

16. Tožnica namreč zatrjuje, toženec pa temu ne nasprotuje, da do nepremičnine, za katero je rezervirana parc. št. 368/8 (stanovanjska hiša ... s stavbiščem) in ki spada v skupno premoženje obeh strank, nima dostopa. Obdana je namreč z nepremičnino, ki je v izključni lasti toženca. Taka lastnina, ki tožnici onemogoča izvrševanje enega od njenih bistvenih upravičenj, namreč imeti posest na predmetu lastnine, ga uporabljati in uživati na najobsežnejši način (prim. prvi odstavek 37. člena Stvarnopravnega zakonika, v nadaljevanju SPZ), je pomanjkljiva, nepopolna, dejansko in ekonomsko izvotljena ter zato ostaja le še kot gola lastnina. Formalno priznanje lastnine brez možnosti dostopa do njenega predmeta pomeni dejansko zasebnopravno razlastitev. Pri tem nič ne spreminja dejstvo, da gre za skupno lastnino. Tudi skupni lastnik ima pravico do posesti in uporabe stvari. Razlika je le v tem, da to pravico izvršuje skupaj z drugimi skupnimi lastniki (drugi odstavek 72. člena SPZ).

17. Ureditev lastninskega položaja, nastalega s preklicem darila in posledičnim mešanjem skupnih vlaganj in skupnega premoženja ter izločitvijo tistega dela premoženja, na katerega se nanašajo skupna vlaganja zakoncev, od preostalega posebnega premoženja enega od zakoncev, mora upoštevati temeljna jamstva lastnine, kar pomeni, da je treba skupnemu lastniku zagotoviti izvrševanje vseh temeljnih upravičenj, ki tvorijo jedro lastninske pravice (prvi odstavek 33. člena Ustave RS). Ker v obravnavanem primeru to ni bilo zagotovljeno, tožnica utemeljeno oporeka konkretnemu načinu omejitve skupne lastnine le na stavbišče, ki je obdano z nepremičnino v izključni lasti toženca. Sodišči prve in druge stopnje sta torej zmotno uporabili materialno pravo (prvi odstavek 37. člena in drugi odstavek 72. člena SPZ).

18. Zmotna uporaba materialnega prava je imela za posledico nepravilno odločitev ne samo o zahtevku za vrnitev darila (nejasno je namreč, kolikšen je obseg podarjenih nepremičnin, ki ga niso zajela skupna vlaganja), temveč tudi o zahtevku za ugotovitev obsega skupnega nepremičninskega premoženja in deležev na njem (oboje je odvisno od dostopnosti do stanovanjske hiše ...). Revizijsko sodišče je zato reviziji ugodilo, izpodbijani sodbi v tem delu (glede ugoditve zahtevku iz nasprotne tožbe in zavrnitve dela tožničinega zahtevka) razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (drugi odstavek 380. člena ZPP).

19. Revizijsko sodišče se s preostalimi revizijskimi navedbami ni podrobneje ukvarjalo. Te so namreč bodisi očitno neutemeljene (npr., da je pritožbeno sodišče »z napačno uporabo materialnega prva ustvarilo nepopolno dejansko stanje«, da je storilo bistveno kršitev postopka, ker »je kljub pravilno ugotovljenim pravno relevantnim dejstvom sodišča prve stopnje, pravno napačno kvalificiralo predmetno pravno razmerje, vsled tega pa napačno uporabilo materialno pravo«, da je sodišče druge stopnje s tem, ko je sodbo prve stopnje spremenilo, tožnico prikrajšalo za pravico do pritožbe itd.), bodisi nedopustne (to velja za izpodbijanje dejanskih ugotovitev nižjih sodišč, npr., da »sodišče druge stopnje pri svoji odločitvi ni upoštevalo dokazov, ki so bili izvedeni na prvi stopnji, niti ugotovitev sodišča prve stopnje, ki iz tako izvedenih dokazov izhajajo« itd.), ali posplošene, neobrazložene in navržene (npr. očitki, da je »odločitev sodišča druge stopnje povsem arbitrarna«, da je pritožbeno sodišče »bistveno kršilo določila pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP«, prav tako določbe 14. in 22. člena Ustave itd.). Na take revizijske navedbe Vrhovno sodišče ni dolžno dajati podrobnih in natančnih odgovorov.

20. Revizijsko sodišče se tudi ni ukvarjalo z vprašanjem deležev strank na premičnem premoženju, saj je bilo v tem delu revidentkinemu zahtevku ugodeno in zato nima pravnega interesa za izpodbijanje tega dela pravnomočne sodbe. Njeno nejasno opredelitev, zoper kateri del izpodbijane sodbe vlaga revizijo, je zato revizijsko sodišče razlagalo tako, da je ne vlaga zoper del, s katerim je uspela, torej zoper del, s katerim je bilo odločeno o tem, kaj spada v skupno premično premoženje in kakšni so deleži na njem.

21. Odločitev o revizijskih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP (II. točka izreka).

O pričakovalnih pravicah in o njihovem ustavnopravnem varstvu ter na ta institut nanašajoči se judikaturi Ustavnega sodišča in ESČP gl. L. Šturm et al., komentar Ustave Republike Slovenije, Dopolnitev – A, Fakulteta za državne in evropske študije, Brdo 2011, str. 462 – 466.

Gl. tč. 45 sodbe sodišča prve stopnje. Sodišče se je tu utemeljeno sklicevalo na sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 476/1995 z dne 13. 6. 1996, kjer je med drugim navedeno: »Pravilno je stališče izpodbijane sodbe, da bi lahko bila investicija v gospodarsko poslopje […], upoštevna v tej pravdi le na način kot sta ga opredelili obe sodišči, torej z uveljavljanjem zahtevka na ugotovitev idealnega deleža na gospodarskem poslopju in zemljišču, ki je potrebno za njegovo redno rabo in ki naj bi bil deloma plod njenih in zapustnikovih skupnih vlaganj v navedeni objekt, deloma pa plod njenih investicij in za katerega naj bi se povečala zapuščinska masa. Ne more pa biti upoštevna z uveljavljanjem zahtevka glede na vse nepremičnine pri vl. št. 339 in glede na celotno parcelo št. 84 v katero sega navedeni gospodarski objekt.«

Prim. sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 61/2018 z dne 18. 4. 2018, tč. 11; enako sodba št. II Ips 312/2017 z dne 28. 6. 2018, tč. 18.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 37, 72

Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (1976) - ZZZDR  - člen 84

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 33

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.