VSRS Sodba VIII Ips 197/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-01-24

Borut Vukovič (preds.), mag. Marijan Debelak (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, mag. Irena Žagar

prenehanje delovnega razmerja - izpolnitev pogojev za upokojitev - vojaki - poklicna pokojnina

Sodišče je pri svoji odločitvi pravilno uporabilo enajsti odstavek 92. člena ZObr v povezavi z 204. in 413. členom ZPIZ-2. V skladu z enajstim odstavkom 92. člena ZObr vojaški osebi preneha delovno razmerje na obrambnem področju najkasneje do konca koledarskega leta, v katerem izpolni pogoj za pridobitev pravice do starostne pokojnine po splošnih predpisih ne glede na čas, za katerega je sklenila pogodbo o zaposlitvi. Pri tem je izrecno določeno, da se upošteva tudi zavarovalna doba s povečanjem oziroma dodana doba iz naslova obveznega dodatnega zavarovanja. Na določbo enajstega odstavka 92. člena ZObr se v prehodnih in končnih določbah sklicuje ZPIZ-2. Tako v desetem odstavku 413. člena določa, da se do uskladitve ZObr in ZSSloV glede izpolnjevanja pogojev po enajstem odstavku 92. člena ZObr uporabljajo določbe 204. člena ZPIZ-2. V 204. členu ZPIZ-2 pa so določeni pogoji za pridobitev pravice do poklicne pokojnine.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika na ugotovitev nezakonitosti odločbe tožene stranke št. 1000-619/2014-5 z dne 3. 11. 2015 o prenehanju delovnega razmerja, da mu dne 31. 12. 2015 delovno razmerje ni prenehalo ter njegov reparacijski in reintegracijski zahtevek.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Navaja, da določba 204. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (1) (v nadaljevanju ZPIZ-2) ne daje pravne podlage za prisilno prenehanje delovnega razmerja ob izpolnitvi pogojev za pridobitev pravice do poklicne pokojnine, pač pa upravičencem zgolj omogoča predčasno upokojitev, če to želijo. Iz petega odstavka 204. člena ZPIZ-2 naj bi izhajalo, da se upravičenci (ne pa delodajalec) sami odločijo, ali bodo uveljavili pravico do poklicne pokojnine ali ne. Tožena stranka naj bi zmotno enačila pojma poklicna in starostna pokojnina, saj naj bi Zakon o obrambi (2) (v nadaljevanju ZObr) v enajstem odstavku 92. člena izrecno urejal pravico do starostne pokojnine po splošnih predpisih, ne pa do poklicne pokojnine. Podana naj bi bila bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (3) (v nadaljevanju ZPP), ker sodba sodišča prve stopnje ni dovolj obrazložena, sodišče druge stopnje pa te kršitve ni odpravilo. Sodišče naj se ne bi opredelilo do tožnikovih navedb v zvezi s tem, zakaj je zakonska ureditev po desetem odstavku 413. člena ZPIZ-2 v zvezi z 204. členim ZPIZ-2 neustavna in tudi ne do predloga, da bi moralo sodišče postopek prekiniti in na Ustavno sodišče RS podati zahtevo za oceno ustavnosti teh določb. To naj bi predstavljalo kršitev načela kontradiktornosti in kršitev ustavne pravice do pritožbe in sodnega varstva. Sodišče prve stopnje naj bi se pri svoji odločitvi zmotno sklicevalo na sklep Ustavnega sodišča RS št. U-I-72/14-24 z dne 17. 9. 2015, saj zadeve ni vsebinsko obravnavalo, pač pa je zahtevo za oceno ustavnosti desetega odstavka 413. člena ZPIZ-2 in enajstega odstavka 92. člena ZObr zavrglo iz procesnih razlogov. Zaradi tega naj bi bila odločitev sodišča prve stopnje protispisna, to kršitev pa naj bi ponovilo tudi sodišče druge stopnje. Tožena stranka naj bi tožnika z izpodbijano odločbo o prenehanju delovnega razmerja diskriminirala kot vojaško osebo, saj takšna ureditev vojaške osebe postavlja v slabši položaj v razmerju do drugih zavarovancev. Za takšno razlikovanje naj ne bi obstajali ustavno dopustni cilji, kar naj bi predstavljalo kršitev ustavnih načel pravne države, enakega varstva pravic in prepovedi diskriminacije. Sporna zakonska ureditev naj bi posegala tudi v tožnikovo ustavno pravico do zasebne lastnine. Sredstva, zbrana za tožnika v Skladu obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja, naj bi bila tožnikovo premoženje, zato bi moral sam odločati o njegovi uporabi v okviru omejitev iz ZPIZ-2. Določba desetega odstavka 413. člena ZPIZ-2 naj bi ustvarjala pravno negotovost, ker ne določa roka za uskladitev določb ZPIZ-2, ZObr in Zakona o službi v Slovenski vojski (4) (v nadaljevanju ZSSloV), kar naj bi toženi stranki omogočalo zlorabo pravne praznine v prehodnem obdobju. Ureditev po ZPIZ-2 naj bi ogrožala socialne pravice vojaških oseb s tem, ko jim delovno razmerje preneha še pred izpolnitvijo pogojev za upokojitev s polno odmero starostne pokojnine, kar naj bi se odražalo v nižji pokojnini zaradi nižjega odmernega odstotka. Pravilnost stališča, za katerega se zavzema tožnik, naj bi dokazovala tudi novela ZPIZ-2B  (5), s katero je bila sprejeta drugačna ureditev.

4. Na podlagi 371. člena ZPP revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Pri tem je vezano na dejanske ugotovitve, ki so bile podlaga za izpodbijano sodbo, saj zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP).

6. Sodišče je kot nesporno dejstvo ugotovilo, da je tožnik dne 2. 11. 2015 izpolnil pogoje za poklicno upokojitev. Tožena stranka ga je dne 2. 11. 2015 obvestila o poklicni upokojitvi in mu dne 12. 11. 2015 vročila odločbo o prenehanju delovnega razmerja z dnem 31. 12. 2015.

7. Tožnik sodišču neutemeljeno očita protispisno povzemanje sklepa Ustavnega sodišča U-I-72/14-24 z dne 17. 9. 2015, s čimer smiselno uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Nasprotje med povzetkom in dejansko vsebino navedenega sklepa ni podano, saj je sodišče prve stopnje v obrazložitvi tudi samo navedlo, da zahteva ni bila sprejeta v obravnavo (in torej ni bila vsebinsko obravnavana).

8. Prav tako je neutemeljen očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj je sodišče navedlo razloge o vseh odločilnih dejstvih. Obrazložitev sodbe sodišča prve stopnje je res skopa, vendar je sodišče navedlo pravno podlago, ki jo je uporabilo (5. točka obrazložitve) in katera ugotovljena dejstva je štelo za odločilna (8. točka obrazložitve). Zato sodba nima pomanjkljivosti, zaradi česar je ne bi bilo mogoče preizkusiti, kar je pravilno ugotovilo tudi sodišče druge stopnje.

9. Sodišče je pri svoji odločitvi pravilno uporabilo enajsti odstavek 92. člena ZObr v povezavi z 204. in 413. členom ZPIZ-2. V skladu z enajstim odstavkom 92. člena ZObr vojaški osebi preneha delovno razmerje na obrambnem področju najkasneje do konca koledarskega leta, v katerem izpolni pogoj za pridobitev pravice do starostne pokojnine po splošnih predpisih ne glede na čas, za katerega je sklenila pogodbo o zaposlitvi. Pri tem je izrecno določeno, da se upošteva tudi zavarovalna doba s povečanjem oziroma dodana doba iz naslova obveznega dodatnega zavarovanja. Na določbo enajstega odstavka 92. člena ZObr se v prehodnih in končnih določbah sklicuje ZPIZ-2. Tako v desetem odstavku 413. člena določa, da se do uskladitve ZObr in ZSSloV glede izpolnjevanja pogojev po enajstem odstavku 92. člena ZObr uporabljajo določbe 204. člena ZPIZ-2. V 204. členu ZPIZ-2 pa so določeni pogoji za pridobitev pravice do poklicne pokojnine.

10. Revizijsko sodišče je že večkrat (6) zavzelo stališče, da glede na to, da ZPIZ-2 glede izpolnjevanja pogojev po enajstem odstavku 92. člena ZObr izrecno napotuje na določbo 204. člena ZPIZ-2, ki pa se nanaša le na pogoje za pridobitev pravice do poklicne pokojnine, celote navedenih določb ni mogoče razlagati drugače kot tako, da vojaški osebi delovno razmerje na podlagi odločbe ministra preneha najkasneje do konca koledarskega leta, v katerem je izpolnila pogoje za poklicno pokojnino. Glede na nesporno dejstvo, da je tožnik dne 2. 11. 2015 izpolnil pogoje za poklicno ugotovitev, je zato tožniku delovno razmerje pri toženi stranki dne 31. 12. 2015, na podlagi odločbe o prenehanju delovnega razmerja z dne 3. 11. 2015, zakonito prenehalo.

11. Zmotno je tožnikovo stališče, da bi tožena stranka dodano delovno dobo lahko upoštevala le, če bi s tem soglašal. Zakon takega soglasja ne predvideva, saj za vse vojaške osebe enako določa pogoje, pod katerimi jim delovno razmerje preneha. Gre za posebno ureditev, ki je utemeljena na specifičnosti vojaške službe, zaradi česar je sploh predvidena vključitev v pokojninski načrt poklicnega zavarovanja.

12. Neutemeljen je očitek, da je prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi nezakonito zato, ker bo tožnik zaradi izpodbijane odločbe prikrajšan pri višini pokojnine, saj ob upokojitvi polne odmere ni mogel doseči. Izpodbijana odločba tožene stranke je imela za posledico le prenehanje delovnega razmerja, ne pa tudi upokojitve. Prenehanje delovnega razmerja na obrambnem področju na podlagi enajstega odstavka 92. člena ZObr za delavca ne pomeni hkrati obveznosti upokojitve. Pomeni le, da mu ob izpolnitvi pogojev za starostno pokojnino, z upoštevanjem dodane dobe iz naslova obveznega dodatnega zavarovanja, delovno razmerje na obrambnem področju preneha. Njegovi volji pa je prepuščeno, ali bo po prenehanju delovnega razmerja uveljavil pravico do poklicne pokojnine in se upokojil (7). Iz enakih razlogov je neutemeljen tudi tožnikov očitek posega v njegovo ustavno pravico do zasebne lastnine.

13. Navedenih zakonskih določb ZObr in ZPIZ-2 ni možno šteti za nedopustno diskriminacijo. Odločitev zakonodajalca, da vojaški osebi delovno razmerje preneha na podlagi odločitve delodajalca, ko dopolni določeno starost oziroma izpolni pogoje za upokojitev, ne pomeni arbitrarnega in neutemeljenega razlikovanja, ki bi pomenilo kršitev načela enakosti pred zakonom, kot ga določa drugi odstavek 14. člena Ustave RS. Načelo enakosti pred zakonom zakonodajalca zavezuje, da enake primere obravnava enako in različne različno. To načelo obenem omogoča tudi različno urejanje enakih položajev, če za takšno razlikovanje obstajajo razumni in stvarni razlogi. V primeru vojaških oseb so takšni razumni razlogi že v naravi in zahtevah opravljanja vojaškega poklica, ki je takšen, da onemogoča, da se delo v njem opravlja enako dolgo, kot v drugih poklicih. Nenazadnje so navedene posebnosti tudi razlog za to, da je bilo za vojaške osebe predvideno obvezno dodatno zavarovanje (8).

14. Okoliščina, da je s 1. 1. 2016 pričel veljati Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2B, Ur. l. RS, št. 102/2015), s katerim je bila spremenjena prehodna določba 413. člena ZPIZ-2, ne more vplivati na odločitev v tem sporu.

15. Ker revizija ni utemeljena, jo je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP zavrnilo.

(6) VIII Ips 36/2016, VIII Ips 1/2016, VIII Ips 288/2015.

(7) Enako tudi v zadevi VIII Ips 288/1015.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.