VSRS Sodba VIII Ips 98/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-09-05

mag. Marijan Debelak (preds.), Borut Vukovič (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel, Marjana Lubinič, mag. Irena Žagar

vrnitev preveč izplačane plače - ničnost pogodbe o zaposlitvi - dopuščena revizija - javni uslužbenec

Določitev takšne previsoke plače je prav gotovo nezakonita, vendar posledica takšne nezakonitosti ni ničnost sporne določbe pogodbe o zaposlitvi. Posledica nezakonito določene plače je, da se takšnemu javnemu uslužbencu plača za naprej s pogodbo o zaposlitvi določi v skladu z zakonom, podzakonskimi akti in kolektivno pogodbo oziroma se mu za naprej plača izplačuje neposredno na podlagi teh aktov.

I. Reviziji se ugodi, sodbi sodišča druge in prve stopnje se spremenita tako, da se zavrne tožbeni zahtevek, ki se glasi:

"Tožena stranka je dolžna v roku 15 dni plačati tožeči stranki 5.039,47 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 10. 2013 dalje do plačila".

II. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe toženi stranki povrniti stroške postopka v skupnem znesku 1.965,88 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da obstoji terjatev tožeče stranke do toženke v višini 5.039,47 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 10. 2013 dalje do plačila. Ugotovilo je, da ne obstoji terjatev toženke do tožeče stranke v višini 5.039,47 EUR. Toženki je naložilo, da tožeči stranki iz naslova preveč plačanih plač plača znesek 5.39,47 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 10. 2013. Zahtevku je ugodilo na podlagi ugotovitve, da bi ob upoštevanju določb Zakona o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS, Ur. l. RS, št. 56/2002 s spremembami) tožeča stranka tožnici morala določiti plačo v višini 31. plačnega razreda, torej za 5. plačnih razredov manj, kot je bilo določeno z aneksom pogodbe o zaposlitvi z dne 16. 7. 2009. Zaradi navedenega je aneks delno ničen, posledično pa mora toženka vrniti, kar je prejela na podlagi nične določbe. Zavrnilo je sklicevanje toženke na določbo 191. člena Obligacijskega zakonika (OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 s spremembami), saj tisti, ki izpolni nično pogodbeno določilo, izpolni nekaj, česar ni dolžan, zato ima pravico, da izpolnitev zahteva nazaj s kondikcijskim zahtevkom.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo toženke kot neutemeljeno. Soglašalo je z dejanskimi ugotovitvami in pravnimi stališči sodišča prve stopnje.

3. Vrhovno sodišče je s sklepom VIII DoR 99/2016-8 z dne 10. 1. 2017 dopustilo revizijo glede vprašanja uporabe 3. in 3. a člena ZSPJS v zvezi z določbami OZ glede vrnitve preveč izplačane plače.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da sta sodišči prve in druge stopnje zmotno uporabili materialno pravo, ko sta se postavila na stališče, da je posledica napačno določene plače v pogodbi o zaposlitvi z javnim uslužbencem, vedno delna ničnost pogodbe, ter da kondikcijski zahtevki, ki so posledica ničnosti, niso vezani na uporabo instituta 190. člena OZ. Bistvena kršitev določb pravdnega postopka naj bi bila podana, ker sodišči ne navajata razlogov za takšno stališče. Revizija se sklicuje na sodbo Vrhovnega sodišča VIII Ips 256/2016 z dne 20. 12. 2016, ki se nanaša na identičen primer. V navedeni zadevi je Vrhovno sodišče pojasnilo, da gre pri določitvi previsoke plače v pogodbi o zaposlitvi javnih uslužbencev nedvomno za nezakonitost, ki ima za posledico, da se javnemu uslužbencu za naprej, v pogodbi o zaposlitvi določi ustrezno nižja plača. Pri takšni nezakonitosti ne gre nujno za ničnost v smislu 26. in 87. člena OZ, kar pomeni, da ne nastopijo posledice odprave nezakonitosti za nazaj. Sodišče ni upoštevalo, da je v konkretnem primeru aneks k pogodbi o zaposlitvi z dne 16. 7. 2009 pripravila tožeča stranka, pri čemer toženka ni kakorkoli protipravno prispevala k določitvi plače in tudi ni vedela, da je bila plača določena napačno. Ob pravilni uporabi materialnega prava bi sodišče moralo ugotoviti, da v konkretnem primeru ničnost ni ustrezna sankcija in da je lahko upravičeno le znižanje plače toženke za naprej. Višina plače med strankama je bila pogodbeno dogovorjena, pri čemer je tožeča stranka plačo določila ob upoštevanju delovnega mesta in preteklih napredovanj. Ni šlo za očitno pomoto, računalniško napako ali drugo zmoto, zato ni razloga, da ne bi uporabili določbe 191. člena OZ, po katerem tisti, ki kaj plača, čeprav ve, da tega ni dolžan, nima pravice tega zahtevati nazaj, razen če si je to pravico pridržal ali če je plačal, da bi se izognil sili. Tožnica iz previdnosti uveljavlja, da sta sodišči prve in druge stopnje zmotno uporabili materialno pravo, ko sta se postavili na stališče, da v tem sporu ne gre za vprašanje pravilnosti prevedbe in s tem, ker nista upoštevali preteklih napredovanj, ki jih je toženka pridobila z opravljanjem istega dela na istem delovnem mestu.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 s spremembami). V primeru dopuščene revizije Vrhovno sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.

7. Revizija je bila dopuščena le glede materialnopravnega vprašanja pravilne uporabe določb 3. in 3. a člena ZSPJS v zvezi z določbami OZ glede vrnitve preveč izplačane plače. Zaradi navedenega ni možno upoštevati revizijskih navedb o bistvenih kršitvah določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava v zvezi s prevedbo.

8. Vrhovno sodišče je v sodbi VIII Ips 256/2016 z dne 20. 12. 2016, ki se nanaša na istovrstni spor, zavzelo stališče, da bi določba 3. člena ZSPJS o tem, da se v pogodbi o zaposlitvi javnemu uslužbencu ne sme določiti plača v drugačni višini, kot je določena z zakonom in na njegovi podlagi izdanimi predpisi oziroma kolektivno pogodbo lahko pomenila prisilni predpis, zaradi katerega je nično pogodbeno določilo o višji osnovi za izplačilo plače javnemu uslužbencu, če ne bi namen takšnega pravila odkazoval na kakšno drugo sankcijo, oziroma, če zakon v posameznem primeru ne bi predpisal kaj drugega. V skladu s prvim odstavkom 86. člena OZ je nična pogodba, ki nasprotuje ustavi, prisilnim predpisom ali moralnim načelom, če namen kršenega pravila ne odkazuje na kakšno drugo sankcijo ali če zakon v posameznem primeru ne predpisuje kaj drugega. Vrhovno sodišče je v citirani sodbi zaključilo, da iz ZSPJS in drugih določb zakona sicer ne izhajajo druge sankcije, izhajajo pa drugačne posledice.

9. Tako 3. a člen ZSPJS ne določba, da bi moral javni uslužbenec vrniti vse, kar je že prejel iz naslova v pogodbi o zaposlitvi previsoko določene plače. Delodajalcu nalaga le, da se poskuša z javnim uslužbencem dogovoriti o vrnitvi preveč izplačane plače, pa še to le za obdobje zadnjih 10 mesecev oziroma največ do višine dveh njegovih plač; če javni uslužbenec v času dogovora prejema minimalno plačo, se mu vračilo preveč izplačane plače odpusti. Hkrati je v enajstem odstavku 3. a člena ZSPJS določena odškodninska odgovornost osebe, ki izvršuje pravice in dolžnosti delodajalca v proračunskem uporabniku za škodo, ki je bila povzročena z določitvijo in izplačilom plač v nasprotju s tretjim odstavkom 3. člena ZSPJS. Že te določbe kažejo, da pri kršitvi določb tretjega odstavka 3. člena ZSPJS zaradi določitve previsoke plače v pogodbi o zaposlitvi javnega uslužbenca ne gre za ničnost pogodbene določbe v smislu 86. in 87. člena OZ. Določitev takšne previsoke plače je prav gotovo nezakonita, vendar posledica takšne nezakonitosti ni ničnost sporne določbe pogodbe o zaposlitvi. Posledica nezakonito določene plače je, da se takšnemu javnemu uslužbencu plača za naprej s pogodbo o zaposlitvi določi v skladu z zakonom, podzakonskimi akti in kolektivno pogodbo oziroma se mu za naprej plača izplačuje neposredno na podlagi teh aktov. Navedeno je tožena stranka tudi upoštevala in tožnici po prejemu ugotovitve inšpektorata o nezakonitosti izplačil od septembra 2012 plačo izplačevala tako, da pri določitvi VR za delo na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre ni upoštevala napredovanj, ki so bila pridobljena za delo na delovnem mestu srednje medicinske sestre in prenesena tudi za delo na delovnem mestu diplomirane medicinske sestre.

10. Določba tretjega odstavka 3. a člena ZSPJS delavcu oziroma javnemu uslužbencu neposredno ne nalaga vrnitve preveč izplačane plače. Zakon izrecno določa, da se za vračilo preveč izplačanih zneskov plač uporabljajo splošne določbe civilnega prava. V sodbi VIII Ips 256/2016 z dne 20. 12. 2016 je Vrhovno sodišče zavzelo stališče, da je tudi splošna pravila civilnega prava treba uporabiti in razlagati v skladu s splošnimi načeli in posebnostmi delovnega prava. Za zakonitost in skladnost pogodbe o zaposlitvi z drugimi akti je v prvi vrsti odgovoren delodajalec, razen v kolikor bi dokazal, da je bil pri sestavi pogodbe o zaposlitvi s strani delavca zaveden, da je prišlo do zlorabe, očitne pomote in podobno. Navedeno velja še toliko bolj za javni sektor, v katerem ima javni uslužbenec še manj vpliva na vsebino pogodbe o zaposlitvi, saj je svoboda strank pri sklepanju pogodbe o zaposlitvi v javnem interesu, to je v interesu sfere, iz katere izhaja delodajalec, še dodatno omejena. V tem sporu ni bilo ugotovljeno, da bi toženka kakorkoli protipravno prispevala k določitvi previsokih plačnih razredov. Navedeno pomeni, da je bila na tožeči stranki odgovornost, da je bila v spornem obdobju toženki v pogodbah o zaposlitvi priznana in potem v skladu s tem tudi izplačevana plača za višji plačni razred od tistega, do katerega bi bila sicer upravičena.

11. Glede na vse navedeno pri določitvi višjega plačnega razreda v spornem obdobju v pogodbah o zaposlitvi toženke in posledičnem izplačevanju previsoke plače ni šlo za ničnost v smislu določbe 86. člena OZ, kot sta zmotno odločili sodišči druge in prve stopnje, temveč je šlo za nezakonito ravnanje tožeče stranke, zaradi katerega so bile določbe pogodbe o zaposlitvi o višji plači nezakonite oziroma neveljavne, ugotovitev njihove neveljavnosti oziroma nezakonitosti pa lahko učinkuje le za naprej. Toženke zato ne morejo zadeti posledice ničnosti, kot so določene v 87. členu OZ. Zato je tožeča stranka neutemeljeno zahtevala povrnitev previsoko izplačane plače za obdobje od 10. 5. 2010 do 10. 9. 2012.

12. Vrhovno sodišče je na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji ugodilo ter sodbi sodišč druge in prve stopnje spremenilo tako, da je zavrnilo zahtevek za plačilo zneska 5.039,47 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 10. 2013.

13. Tožeča stranka s tožbo ni uspela, zato mora v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, tožnici povrniti njene stroške postopka, ki znašajo 1.965,88 EUR (odgovor na tožbo 400 točk, pripravljalni vlogi vsaka 300 točk, pritožba 500 točk, predlog za dopustitev revizije 500 točk, revizija 600 točk; skupaj 2600 točk oziroma 1.193,50 EUR, materialni stroški 52,00 EUR, 22 % DDV 273,98 EUR, sodne takse 446,50 EUR).

Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (2002) - ZSPJS  - člen 3, 3a

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 87

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.