VSRS Sklep II Ips 167/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-11-16

Anton Frantar (preds.), Ana Božič Penko (poroč.), Tomaž Pavčnik, mag. Rudi Štravs, Jan Zobec

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

dovoljenost revizije - razveza pogodbe - pogodba o dosmrtnem preživljanju - nedenarni tožbeni zahtevki - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - opredelitev vrednosti spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija se zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta zavrže.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožničin zahtevek, naj razveže pogodbo o dosmrtnem preživljanju, ki jo je sklenila 5. 3. 2004 s hčerjo A. A. in sinom B. B. ter naj zavrže A. A., da ji je dolžna izdati listino, primerno za vknjižbo izbrisa prepovedi odtujitve, ki je na podlagi pogodbe vknjižena pri v izreku navedenih nepremičninah.

2. Tožničino pritožbo je sodišče druge stopnje zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

3. Zoper sodbo pritožbenega sodišča je tožnica vložila revizijo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve pravil postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Prvi je podan, ker zoper drugega toženca, ki na tožbo ni odgovoril, ni bila izdana zamudna sodba, čeprav s prvo toženko nista ne nujna ne enotna sospornika. Drugi je podan iz več razlogov. Zmotno je stališče, da tožencema pogodbe ni treba izpolnjevati, če tožnica ne potrebuje izpolnitvenih ravnanj, h katerim sta se toženca zavezala. Pogodbena obveznost, ki je toženca nista nikoli izpolnjevala, je kriti stroške tožničinega bivanja. Na nujnost tega kažejo nizki prejemki tožnice, ki finančne pomoči ni nikoli odklonila, kot zmotno izhaja iz izpodbijane sodbe. Večletna popolna neodzivnost in brezbrižnost prvotoženke je nedvomno razlog za prenehanje pogodbe. Obojestransko nezmožnost izpolnjevanja pogodbe izpričujejo tudi številna civilnopravna in kazenskopravna sredstva, ki sta jih vložili druga proti drugi. Prvotoženka je izrecno povedala, da bo poskrbela, da bo tožnica umrla, kar je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, nato pa tej ugotovitvi ni dalo pravnega pomena. Grožnje prvotoženke tožnici so razlog za razveljavitev pogodbe, ki očitno ne ustreza namenu, zaradi katerega je bila sklenjena. Razlog za neizpolnjevanje pogodbe ne more biti le na tožničini strani, saj toženca od leta 2011 dalje razen enega dopisa nista z ničemer izkazala pripravljenosti pogodbo izpolnjevati. Niti prvostopenjsko niti drugostopenjsko sodišče pa se nista opredelili do tožničine navedbe, da so se razmere med pravdnimi strankami zaradi prvotoženkinega fizičnega napada na tožnico, zaničevanja, sodnih postopkov in podobno tako spremenile, da jih ni več mogoče urediti in bi bila na mestu razveljavitev pogodbe zaradi spremenjenih razmer po 562. členu oziroma smiselno tudi po določbah 555. in 540. člena Obligacijskega zakonika (OZ).

4. Toženca na vročeno jima revizijo nista odgovorila.

6. Tožnica je 5. 3. 2004 s tožencema sklenila pogodbo, ki so jo pogodbene stranke naslovile kot Pogodbo o dosmrtnem preživljanju. Z njo je eno nepremičnino izročila v takojšnjo last drugemu tožencu, ostale nepremičnine pa je izročila prvi toženki za primer svoje smrti. Oba toženca sta se zavezala tožnici nuditi v pogodbi opredeljeno pomoč.

7. V tožbi, s katero je zahtevala zoper oba toženca razvezo pogodbe, zoper prvo toženko pa še vknjižbo izbrisa prepovedi odtujitve, je tožnica za vse zahtevke zoper oba toženca navedla eno, nediferencirano vrednost spora: 44.436,00 EUR.

8. Po drugem odstavku 367. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)

je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 40.000,00 EUR. Če revizija po tej določbi ni dovoljena, je dovoljena le, če jo v skladu s 367. a členom ZPP dopusti sodišče.

9. Čeprav sta formalno zapisani v eni listini, sta bili po presoji nižjih sodišč, ki je revizija ne graja, sklenjeni dve pogodbi: med tožnico in prvo toženko pogodba o dosmrtnem preživljanju, med tožnico in drugim tožencem pa preužitkarska pogodba. Tožnica je zahtevala razvezo obeh pogodb od obeh sopogodbenikov. Njeni zahtevki so kumulirani subjektivno in objektivno.

10. Toženca sta navadna sospornika; iz povzetka revizijskih navedb je razvidno, da s tem soglaša tudi tožnica, saj poudarja, da nista ne nujna ne enotna sospornika in se zavzema za izdajo zamudne sodbe le zoper enega od njiju. Ker sta navadna sospornika, bi bilo dopustno zoper vsakega toženca odločiti drugače in zoper vsakega bi lahko tožnica vložila tožbo samostojno. V skladu z drugim odstavkom 41. člena ZPP se pri subjektivni kumulaciji zahtevkov dovoljenost revizije presoja po vrednosti vsakega posameznega zahtevka. V obravnavanem primeru bi bila revizija dovoljena, če bi vrednost zahtevka zoper vsakega toženca kot navadnega sospornika presegala 40.000,00 EUR. Okoliščina, da sta sodišči odločitev zoper oba toženca oprli na skupne razloge, ni pomembna, saj se določba petega odstavka 367. člena ZPP o seštevanju vrednosti v primeru skupnih pravnih vprašanj za vse zahtevke ali v primeru povezanosti zahtevkov po ustaljeni sodni praksi ne uporablja za primere subjektivne kumulacije zahtevkov.

11. Tožnica je v tožbi objektivno kumulirane nedenarne zahtevke, ki jih je uveljavljala zoper dva toženca, opredelila zgolj z en(otn)o, nediferencirano vrednostjo spornega predmeta. Navedba te vrednosti pa, čeprav presega 40.000,00 EUR, za dovoljenost revizije ne zadošča, saj ne omogoča zaključka o tem, koliko znaša vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe sodišča druge stopnje, ki odpade na posameznega toženca. Po sodni praksi Vrhovnega sodišča ima navedba le ene oziroma skupne vrednosti spornega predmeta v primeru subjektivne kumulacije nedenarnih zahtevkov enake posledice kot popoln izostanek navedbe vrednosti spornega predmeta.

12. Skladno z zgoraj obrazloženim je Vrhovno sodišče tožničino revizijo kot nedovoljeno zavrglo (377. člen ZPP).

Procesni zakon je bil uporabljen v besedilu, ki je veljalo pred uveljavitvijo Novele ZPP-E, saj je bila sodba sodišča prve stopnje izdana pred tem (tretji odstavek 125. člena ZPP-E).

Glej na primer sklepe Vrhovnega sodišča II Ips 104/2013, II Ips II Ips 150/2012, II Ips 162/2012, II Ips 90/2013, II Ips 87/2011 in druge.

Glej na primer odločbe II Ips 104/2013, II Ips 346/2006, II Ips 472/2005, II Ips 449/2005.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367, 367/2, 377

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.