VSRS Sodba II Ips 45/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-11-30

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel, Jan Zobec

povrnitev nepremoženjske škode - odškodninska odgovornost države - kršitev pravic osebnosti - pravica do osebnega dostojanstva - bivalne razmere v priporu - bivalne razmere v zaporu - pravična denarna odškodnina - protipravnost - višina odškodnine - sodba praksa ESČP - dopuščena revizija

Presoja višine odškodnine za nepremoženjsko škodo, nastale zaradi posega v osebno dostojanstvo zaradi razmer v priporu/zaporu.

1. Sodišče prve stopnje je tožniku prisodilo 3.980,00 EUR odškodnine z zakonskimi zamudnimi obrestmi za nastalo nepremoženjsko škodo zaradi posega v pravico do osebnega dostojanstva zaradi neprimernih razmer v priporu in zaporu. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo. Odločilo je še o povrnitvi pravdnih stroškov.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi pravdnih strank zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Tožnik je vložil dopuščeno revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in Vrhovnemu sodišču predlagal, da reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi v celoti, podredno pa, da sodbi nižjih sodišč razveljavi in vrne zadevo v novo sojenje. Nižji sodišči sta materialno pravo glede temelja odškodninske odgovornosti toženke sicer uporabili pravilno, pri odmeri višine odškodnine pa povsem zmotno. Razmere v zaprtem oddelku za izvrševanje kazni zapora v Zavodu za prestajanje kazni zapora (v nadaljevanju ZPKZ) Ljubljana so v predmetni zadevi povsem primerljive z razmerami, kot jih je Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) ugotovilo v zadevah (sodbah) Mandić in Jović proti Sloveniji z dne 20. 10. 2011; Arapović proti Sloveniji z dne 29. 10. 2015; Beljkaš proti Sloveniji z dne 29. 10. 2015; Pečenko proti Sloveniji z dne 4. 12. 2014; Bizjak proti Sloveniji z dne 8. 7. 2014 in Štrucl in drugi proti Sloveniji z dne 20. 10. 2011, kar sta ugotovili tudi nižji sodišči.

4. Z ravnanjem toženke je bilo tožniku poseženo v absolutno človekovo pravico prepovedi mučenja, nečloveškega in ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 3. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju EKČP). ESČP je poudarilo, da mora grdo ravnanje doseči minimalno stopnjo resnosti, presoja tega minimuma pa je relativna, a je odvisna od vseh okoliščin primera (čas trajanja ravnanja, fizičnih in duševnih učinkov, spola, starosti in zdravstvenega stanja žrtve). Poudarja še, da ukrepi za odvzem prostosti sicer pogosto vsebujejo neizogiben element trpljenja in osramotitve, vseeno pa tako trpljenje in osramotitev ne smeta prekoračiti okvira, povezanega z določeno obliko zakonitega ravnanja in kaznovanja. Priprta oseba ne izgubi varstva svojih pravic, ki jih zagotavlja EKČP. Prav nasprotno, gre za ranljive osebe, ki jih je treba zaščititi in jim mora država zagotoviti ravnanje v skladu z njihovim človekovim dostojanstvom.

5. Višina prisojene denarne odškodnine kljub identičnim okoliščinam ugotovljenega dejanskega stanja bistveno odstopa od zneskov denarnih odškodnin, ki jih je ESČP prisodilo v primerljivih zadevah. Razmerje med denarnimi odškodninami je skoraj 1:4, saj dnevni znesek odškodnine v predmetni zadevi znaša le 10,58 EUR, medtem ko je znesek dnevne odškodnine v zadevi Mandić in Jović proti Sloveniji 38,46 EUR na dan.

ESČP je sicer zapisalo, da je znesek odškodnine, ki ga prisojajo nacionalna sodišča, lahko nižji od zneskov, ki jih prisoja ESČP, vendar pa ne sme biti bistveno in nesorazmerno nižji. Eden od razlogov za to je tudi v tem, da so postopki pred nacionalnimi sodišči bolj dostopni, cenejši in potekajo v domačem jeziku. Vendar pa so bili postopki pred ESČP v primerljivih zadevah cenejši, hitrejši in enostavnejši kot pred slovenskimi sodišči.

6. Nesorazmerja med odškodninami, prisojenimi pred ESČP in pred nacionalnimi sodišči, so že bila prisotna v odškodninskih zadevah zaradi kršitev pravic do sojenja v razumnem roku

v drugih državah članicah Sveta Evrope (Češka in Italija). Ustavno sodišče Češke

je zavzelo stališče, da se sicer lahko prisodi odškodnina, ki je nižja od tiste, ki jo prisodi ESČP, vendar mora znesek ustrezati nacionalni tradiciji, življenjskemu standardu in pravnemu sistemu, in sicer tako, da predstavlja takšen znesek 45 % od zneska, ki ga je v istovrstni zadevi prisodilo ESČP. Slovenija in Češka imata primerljiv življenjski standard, če pa se primerja povprečno neto plačo v letu 2015, je slovenski standard bistveno višji od češkega. Češka ima tudi bistveno daljšo tradicijo, zato ji je dovoljen večji odstop od prakse ESČP kot Sloveniji.

7. Kršene so bile tudi druge ustavne pravice, in sicer iz 2., 4., 14., 18., 22. in 26. člena Ustave RS.

8. Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila.

10. Revizija je bila dopuščena s sklepom II DoR 203/2016 z dne 15. 9. 2016 glede vprašanja, ali odškodnina v višini 3.980,00 EUR predstavlja ustrezno nadomestilo tožniku za ugotovljene kršitve človekovih pravic. V primeru dopuščene revizije Vrhovno sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo glede pravnih vprašanj glede katerih je bila revizija dopuščena, in v mejah razlogov, ki se nanjo nanašajo (prvi in drugi odstavek 371. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP), zato se je omejilo na presojo višine odškodnine.

11. Revizijsko sodišče povzema po njegovi oceni odločilno dejansko stanje, na katerem sloni odmera odškodnine za nepremoženjsko škodo:

- tožnik je bil v času od 14. 10. 2010 do 25. 10. 2011 v priporu in od 29. 8. 2011 do 6. 9. 2011 tudi v zaporu, skupaj torej 376 dni, v ZPKZ Ljubljana;

- 21 dni je bival v priporniški sobi v velikosti 16,06 m2, v kateri je bilo 4 oziroma 5 oseb (to je 3,2 oziroma 4,02 m2 na osebo); 347 dni je bival v sobi v velikosti 15,94 m2, v kateri je bilo 5 oziroma 6 oseb (to je 3,18 oziroma 2,6 m2 na osebo); 2 dni je bival v sobi v velikosti 6,78 m2, v kateri sta bili 2 osebi (to je 3,38 m2 na osebo); 7 dni je bival v sobi v velikosti 15,94 m2, v kateri je bilo 5 oziroma 6 oseb (to je 3,18 oziroma 2,6 m2 na osebo); tožnik je tako 75 % časa bival v sobi skupaj s 5 priporniki, 24 % skupaj s štirimi priporniki, 4 dni s tremi in 2 dni z enim pripornikom;

- sobe niso imele urejenega prezračevanja, prezračevanje je bilo urejeno le v ločenem prostoru WC-ja, vendar ventilacija tam ni delovala;

- sobo se je zračilo eno uro na dan, okna pa niso imela rolet, ki bi ublažile temperaturo v poletnih mesecih (temperature so v poletnem obdobju presegle 30 stopinj), priporniki so lahko uporabljali ventilatorje;

- pozimi je bil v sobi zaradi slabega prezračevanja slab zrak;

- tožnik je zaradi takih razmer trpel za hudo nespečnostjo, bil je utrujen, razdražljiv in depresiven, zaradi česar je večkrat obiskal psihiatra in jemal antidepresive;

- prišlo je tudi do fizičnega obračunavanja (ker v sobi ni bilo miru do ene ali druge ure zjutraj), po tem dogodku so konfliktno osebo odstranili iz sobe in je nasilje prenehalo;

- tožnik je imel možnosti gibanja na svežem zraku vsak dan 3 ure in možnost telefoniranja 10 min na dan;

- priporniki in zaporniki lahko uporabljajo tuširnico na oddelku, kjer je omogočeno zaprto tuširanje, dodatno tuširanje je omogočeno tistim, ki uporabljajo fitnes; temperatura vode se individualno nastavlja, tuširanje je omogočeno tudi v času sprehodov v poletnih mesecih;

- zavod omogoča oziroma organizira tudi druge dejavnosti (imajo vrt; na voljo je kitara, športne aktivnosti, kot so tenis, nogomet, košarka, badminton, balinanje, fitnes, šah; (za)priporniki se lahko udeležujejo vzgojnih skupin s pedagogom in domskih skupnosti, ki jih vodi direktor; v zavodu je knjižnica; lahko sodelujejo pri glasilu ?Člen?; zagotovljena je duhovna oskrba; zavod pa organizira tudi športne turnirje, razstave, stand up in ustvarjalne delavnice filma ter plesne delavnice...), vendar se tožnik nobenih od teh dejavnosti ni udeleževal zaradi bolečin v križu in zaradi nepokritosti dvorišča.

12. Kot ugotavljata nižji sodišči, pomeni 7 m2 površine na osebo, ki ji je odvzeta prostost oziroma ki prestaja zaporno kazen, standard, ki ga je določil Evropski odbor za preprečevanja mučenja in nehumanega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (v nadaljevanju CPT). Na navedeni standard CPT se v svojih odločbah sklicuje tudi ESČP in mu s tem daje še večjo težo. Položaj zapornikov (kot tudi pripornikov, saj razlogov za razlikovanje v tem pogledu ni) ureja tudi Pravilnik o izvrševanju kazni zapora (v nadaljevanju Pravilnik),

ki v drugem odstavku 27. člena določa, da če prostorske možnosti zavoda omogočajo, se v samskih sobah zagotovi 9 m2 površine, v večposteljnih sobah pa 7 m2 površine na vsakega obsojenca.

13. Prostorske razmere, ki ne dosegajo tega standarda, same po sebi še ne pomenijo odškodninske odgovornosti države, ampak je treba presojati vse okoliščine posameznega primera, ki vplivajo na pogoje bivanja v priporu oziroma zaporu.

Tožnik je bival na bistveno manjšem prostoru od navedenih standardov (na 2,6 do 4,02 m2), temu pa so se pridružile še druge negativne okoliščine, kot so nezagotavljanje urejenega prezračevanja v sobi (prezračevanje je bilo sicer urejeno v ločenem prostoru toaletnih prostorov, vendar ventilacija tam ni delovala), visoke temperature v poletnem času zaradi odsotnosti rolet na oknih, fizično obračunavanje med zaporniki (konfliktno osebo so sicer odstranili iz sobe in je nasilje prenehalo). Toženka je z nekaterimi ukrepi skušala zmanjšati negativne učinke prezasedenosti (z omogočanjem daljšega časa sprehoda (3 ure), organiziranjem drugih dejavnosti (športnih aktivnosti, različnih delavnic in dogodkov), vendar se tožnik nobenih od teh dejavnosti ni udeleževal zaradi bolečin v križu in zaradi nepokritosti dvorišča, česar toženki ni mogoče šteti v škodo. Ti ukrepi vseh težav, ki izvirajo iz prezasedenosti, niso omilili do te mere, da bi (predvsem očitne prezasedenosti kot temeljnega problema) povsem izničili negativne posledice, ki izvirajo iz prezasedenosti. Na tej podlagi sta nižji sodišči ugodili tožbenemu zahtevku po temelju.

14. Vrhovno sodišče je v zvezi z višino odškodnin, ki jih ESČP prisoja v zadevah, že večkrat poudarilo,

da odmera odškodnine s strani domačega sodišča ne pomeni gole mehanske uporabe zneska, ki ga je v primerljivi zadevi prisodilo ESČP. Pravično zadoščenje po 41. členu EKČP vzpostavlja lasten odškodninski temelj, ki ga ESČP uporabi tudi, če nacionalni sistem ne omogoča odmere denarnega zadoščenja. ESČP v svojih odločbah poudarja, da je v skladu z zahtevami EKČP državam pogodbenicam v določeni meri dopuščena prosta presoja glede načina, kako posameznikom zagotavljajo odškodnino v skladu s 13. členom in usklajujejo svoje obveznosti glede spoštovanja EKČP v okviru te določbe.

Pri tem je poudarjena pomembnost razumnega zneska pravičnega zadoščenja, ki ga nudi domač sistem, da bi se pravno sredstvo lahko štelo za učinkovito v smislu EKČP. V več primerih se je ESČP postavilo na stališče, da bi moral biti pri določitvi zneska prisojene odškodnine domačim sodiščem dopuščen širši okvir proste presoje.

Ocena bi morala biti opravljena na način, ki je usklajen s pravnim sistemom in tradicijami države podpisnice, z upoštevanjem življenjskega standarda zadevne države, pri čemer so lahko posledično zneski nižji od tistih, ki jih je ESČP prisodilo v podobnih primerih.

15. Tudi ESČP je (v po dejanskem stanju sicer primerljivih primerih) odškodnine glede na okoliščine posameznega primera prisojalo različno.

V zadevi Mandić in Jović proti Sloveniji je oškodovancem za približno 210 dni v priporu prisodilo 8.000,00 EUR odškodnine (38,46 EUR na dan), kar je v dnevnem znesku približno trikrat višja odškodnina kot v zadevi Beljkaš proti Sloveniji (12.000,00 EUR za dobri dve leti pripora v ZPKZ Ljubljana v podobnih okoliščinah kot tožnik). Slednja se povsem približa odškodnini, ki je bila v predmetni zadevi (pred domačim sodiščem) prisojena tožniku. Pri tem revizijsko sodišče opozarja še, da je praviloma ESČP v navedenih primerih, poleg kršitve 3. člena EKČP, prepoznalo tudi dodatno kršitev, in sicer kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva, ki ga zagotavlja 13. člen EKČP.

16. Sodne prakse Vrhovnega sodišča glede posega v osebno dostojanstvo zaradi (ne)ustreznih razmer pri prestajanju pripora ali zapora (še) ni. Obstaja bogata sodna praksa v zvezi s primeri neutemeljeno odvzete prostosti,

vendar ti pomenijo neprimerljivo (ali nekajkrat) hujši in intenzivnejši poseg v osebnostne pravice oškodovanca, saj odvzem svobode v teh primerih (za razliko od obravnavanega) ni (bil) utemeljen, zato jih je temu primerno treba tudi vrednotiti.

17. Nižji sodišči sta se pri odmeri odškodnine v obravnavani zadevi sklicevali na sodbo ESČP, sprejeto v zadevi Mandić in Jović proti Sloveniji, v kateri je bila vsakemu od tožnikov prisojena odškodnina v višini 8.000,00 EUR, vendar sta poudarili, da gre za orientacijo, ne pa odločilno merilo. Upoštevajoč vse ugotovljene okoliščine sta presodili, da 3.980,00 EUR pomeni pravično odškodnino v skladu s 179. členom Obligacijskega zakonika. Po oceni revizijskega sodišča se odmera odškodnine za posledice posega v njegovo osebnost in dostojanstvo v končni višini 10,59 EUR na dan za neprijetnosti, ki jih je tožnik trpel med izvajanjem pripora (in zapora) oziroma za 376 dni skupaj 3.980,00 EUR (4 povprečnih mesečnih neto plač v času izdaje sodbe sodišča prve stopnje), uvršča v okvir odškodnin, ki se za nepremoženjsko škodo prisojajo v slovenskem pravnem prostoru in je hkrati primerno individualizirana. Prisojena odškodnina torej ni prenizka in se tožnik neutemeljeno zavzema za njeno dodatno zvišanje.

18. Revizijsko sodišče je revizijo zavrnilo kot neutemeljeno, saj je ugotovilo, da niso podani razlogi, zaradi katerih je bila vložena (378. člen ZPP).

Razmerje v višini v zadevah Mandić in Jović proti Sloveniji je 1:3,64; Štrucl in drugi proti Sloveniji 1:1,81 oz. 1:2,05 oz. 1:3,97; Pečenko proti Sloveniji 1:2,45; Arapović proti Sloveniji 1:2,57. Zadevi Štrucl in Pečenko se nanašata na zaprti oddelek ZPKZ Ljubljana, ne na priporni oddelek, kjer so bile razmere še težje.

Tudi sicer bi moralo sodišče predmetni tožbeni zahtevek obravnavati enako kot zahtevke tožnikov zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku, pri čemer zaradi odsotnosti specialnega sistemskega zakona za tovrstne odškodnine, kot je Zakon o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (ZVPSBNO), sodišča ne smejo prisojati nižjih odškodnin, kot je to storilo sodišče v konkretnem primeru (npr. 10 EUR na dan).

Sodba Ustavnega sodišča Republike Češke ÚS 192/11 z dne 28. 3. 2011.

Uradni list RS, št. 102/2000, s kasnejšimi spremembami.

Določbo drugega odstavka sta kasneje z novelo (Uradni list RS, št. 51/2013) sicer dopolnila (relativizirala) določbi prvega in tretjega odstavka istega člena, ki sta določala, da se obsojence v posamezne sobe namešča v skladu s prostorskimi možnostmi zavoda. Normativ iz drugega odstavka pa se uporablja pri novogradnjah, pri adaptacijah obstoječih objektov v skladu z možnostmi zavoda in za izračun prostorske zmogljivosti (kapacitete) zavoda. Navedene določbe so bile še spremenjene s kasnejšimi novelami.

ESČP je v sodbi Muršić proti Hrvaški (7334/13 z dne 20. 10. 2016), v kateri je presojalo kršitev prepovedi po 3. členu EKČP, zavzelo stališče, da poseg v to pravico ne temelji na goli matematični operaciji izračuna povprečne površine na zapornika. Upoštevati je treba celotno realno sliko okoliščin, v katerih zaporniki živijo. V primerih, v katerih je povprečna površina na zapornika v zaporih, namenjenih izvrševanju kazni za več oseb, padla pod 3 m2, se domneva, da tako stanje pomeni kršitev. Tudi v primerih, ko zaporniku pripada med 3 do 4 m2 osebnega prostora, je ta podatek lahko eden od ključnih elementov za presojo ESČP o ustreznosti zaporskih razmer.

Prim. odločbe Vrhovnega sodišča II Ips 170/2016 z dne 10. 11. 2016 in II Ips 255/2016 z dne 2. 2. 2017 ter II Ips 130/2016 z dne 25. 5. 2017.

Gl. sodbo ESČP Kudła proti Poljski, 30210/96 z dne 26. 10. 2000, tč. 154.

Gl. sodbo ESČP Bizjak proti Sloveniji, 25516/12 z dne 8. 7. 2014, tč. 37- 39.

Gl. sodbe ESČP Cocchiarella proti Italiji, 64886/01 z dne 29. 3. 2006, tč. 80, in Firstov proti Rusiji, št. 42119/04 z dne 20.02.2014, tč. 36). Odločitev pa je treba podkrepiti z zadostnimi razlogi, (gl. sodbo ESČP Scordino proti Italiji, 36813/97 z dne 29. 07. 2004, tč. 204).

V zadevah Mandić in Jović sta oškodovanca v priporu prebila približno 210 dni, le občasno sta imela na voljo med 3-4 m2, večino časa pa manj kot 3m2, le dve uri na dan in dodatni dve uri na teden sta lahko zapustila sobo, zunanjega sprehajališča v primeru slabega vremena nista mogla uporabljati. ESČP je vsakemu priznalo 8.000,00 EUR. V zadevi Arapović proti Sloveniji je ESČP kršitev prepoznalo za čas 221 dni, ko je imel oškodovanec na voljo 3,27 ali 2,73 (9 dni) m2 prostora, izven sobe pa je lahko preživel le dve uri na dan in dodatni dve uri na teden, ter mu priznalo 6.000,00 EUR. Oškodovanec Beljkaš pa je v priporu preživel več kot dve leti, od tega je 100 dni imel na voljo 2,73 m2, preostali čas pa med 3 in 4 m2, večino časa pa izven sobe lahko preživel le dve uri na dan in dodatni dve uri na teden. ESČP mu je prisodilo 12.000 EUR odškodnine.

Prim. sodbo Mandić in Jović proti Sloveniji, tč. 106 - 120.

Nekaj primerov iz prakse Vrhovnega sodišča v primerih neutemeljeno odvzete prostosti: v zadevi II Ips 196/2016 je tožniku za 200 dni pripora priznalo 10.000,00 EUR odškodnine (12,23 povprečnih neto mesečnih plač - v nadaljevanju PMNP) oziroma 50,00 EUR na dan, v zadevi II Ips 333/2014 je tožniku priznalo 60.000,00 EUR (60,17 PMNP) za 714 dni pripora oziroma 84,03 EUR na dan (obravnavalo pa le njegovo revizijo), v zadevi II Ips 412/2011 5.500,00 EUR (5,7 PMNP) oziroma 59,14 EUR na dan, v zadevi II Ips 531/2007 21.468,37 EUR (29 PMNP) oziroma 62,59 EUR na dan, v zadevi II Ips 296/2013 pa 10.000,00 EUR (10,11 PMNP) oziroma 22,22 EUR na dan, v zadevi II Ips 62/2015 70.000,00 EUR (70 PMNP) oziroma 78,56 EUR na dan. Več kot 100,00 EUR na dan je bilo priznano v zadevi II Ips 181/2007 oškodovanki srednjih let zaradi specifične okoliščine, da je zaradi neupravičenega pripora skušala narediti samomor (skupaj 8 PMNP oziroma tedanjih 1.500.000,00 SIT ali 104,33 EUR na dan).

Upoštevajoč različno izhodišče intenzivnosti posegov v osebnostne pravice primerjavo ponuja zadeva II Ips 455/2010, ki v okviru odškodnin v podobnih primerih pomeni srednje visoko odškodnino zaradi neutemeljeno odvzete prostosti. Oškodovanec v navedeni zadevi je pripor (neupravičeno) prestajal 711 dni (po času dvakrat toliko časa kot tožnik), pozneje pa ni bil obsojen. Po znižanju odškodnine s strani revizijskega sodišča je prejel odškodnino v višini 41,66 PMNP (56.88 EUR na dan), kar je na dan približno 5-krat več kot tožnik.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP)  - člen 3, 13, 41

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 26

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 179

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.