VSRS Sodba VIII Ips 83/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-12-04

mag. Marijan Debelak (preds.), mag. Irena Žagar (poroč.), Marjana Lubinič, Samo Puppis, Borut Vukovič

ponovna odmera pokojnine - notranji odkup delnic - odločba Ustavnega sodišča - pravnomočna odločba - nova odločba - učinek za naprej

Tožena stranka je na podlagi odločbe Ustavnega sodišča izdala odločbo o ponovni odmeri pokojnine v postopku z izrednim pravnim sredstvom, določenim v 183. členu ZPIZ-2. Ustavno sodišče je datum upravičenosti do višje pokojnine vezalo na to, ali je nova odločba izdana po uradni dolžnosti ali na zahtevo stranke. V obeh primerih velja nova odločba in s tem tudi upravičenost do poračuna na tej podlagi od prvega dne naslednjega meseca, torej za naprej, od spremembe dalje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za odpravo odločb tožene stranke št. 2009213 z dne 23. 6. 2016 in št. 1 2 2009213 z dne 11. 5. 2016 in za odmero in povrnitev razlike med že izplačanimi zneski invalidske pokojnine in pripadajočimi zneski na novo odmerjene pokojnine, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ugotovljene razlike, od dneva zapadlosti posameznega zneska mesečne pokojnine do plačila, od 14. 8. 1997 dalje. Odločitev je oprlo na odločbo Ustavnega sodišča RS št. U-I-239/14 in Up-1169/12 z dne 26. 3. 2015, v kateri je Ustavno sodišče določilo način izvršitve odločbe.

2. Pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje je vložila M. F., zakonita dedinja po pokojnem tožniku B. R.

. Sodišče druge stopnje se je strinjalo z dejanskimi in pravnimi razlogi sodišča prve stopnje in je pritožbo tožeče stranke zavrnilo.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo, s katero izpodbija sodbo iz vseh revizijskih razlogov po 370. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 s spremembami). V reviziji izpostavlja, da pri odmeri invalidske pokojnine v letu 1997 niso bili upoštevani vsi plačani prispevki. Odločba iz leta 1997 je lahko pravnomočna le v delu in za tiste plače, ki so bile zajete z odločbo, ne pa tudi za dohodke, ki v odločbi niso bili zajeti. Zato o delu prejemkov, s katerimi so bile vplačane delnice za notranji odkup, ki sodijo v pokojninsko osnovo za obdobje od 14. 8. 1997 do 30. 6. 2015, še ni bilo odločeno. Tožena stranka tožečo stranko na dejstvo, da jih ni upoštevala v celoti, ni opozorila, odločba tudi ni obrazložena. Zato se ne strinja, da ni priznana višja pokojnina od upokojitve 14. 8. 1997 dalje. Takšna razlaga ne izhaja iz odločbe Ustavnega sodišča. Upoštevati je treba temeljno načelo pokojninskega zavarovanja, po katerem pravica do pokojnine ne zastara in je o njej mogoče kadarkoli ponovno odločati. Odločitev, da višja pokojnina pripada upravičencu šele od 1. 7. 2015, pomeni nedopusten retroaktiven poseg v že pridobljene ustavnopravno varovane pravice. Sprejeta odločitev pomeni tudi neenakopravno obravnavo zavarovancev v različnih obdobjih. Neutemeljeno je sklicevanje na 183. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2, Uradni list RS, št. 96/2012 in nadaljnji), saj tožeča stranka po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Uradni list RS, št. 106/99 in nadaljnji) ni mogla začeti postopka. Zato je nedopustno ponovno razlikovanje med zavarovanci glede na okoliščino, ali so zahtevali ponovno odmero pokojnine ali ne, zlasti glede na dejstvo, da za to ni bilo pravne podlage v ZPIZ-1. Takšna rešitev ne more biti primerna in zadostna odprava nastalega položaja ugotovljene protiustavne kršitve pravic, ki je bila ugotovljena že leta 2002 in še vedno ni odpravljena. Glede na to, da so bili prispevki plačani, niso pa bili upoštevani pri odmeri pokojnine, odločitev posega v ustavno varovano varstvo pravice do pokojnine, ki predstavlja tudi premoženjsko pravico. Izpostavlja še določbe 6. in 1. člena Protokola št. 1 v povezavi z 8., 13. in 14. členom Evropske konvencije o človekovih pravicah, storjena pa je tudi kršitev 23., 25. in 50. člena Ustave RS.

4. Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Neutemeljen je očitek bistvene kršitve iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba ima razloge o odločilnih dejstvih in se jo da preizkusiti (360. člen ZPP).

8. Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno.

9. Dejansko stanje, na katerega je revizijsko sodišče vezano, ni sporno. B. R. je bila z odločbo z dne 16. 9. 1997 priznana pravica do invalidske pokojnine od 14. 8. 1997 dalje. Tožena stranka je dne 10. 8. 2015 po uradni dolžnosti izdala odločbo o ponovni odmeri pokojnine, v kateri je upoštevala tudi plače, namenjene za notranji odkup. Višjo pokojnino mu je priznala od 1. 7. 2015 dalje. Zoper to odločbo B. R. ni vložil pritožbe, je pa dne 22. 4. 2016 predlagal izdajo odločbe o višji invalidski pokojnini od upokojitve dalje, torej od 14. 8. 1997 dalje.

10. Neutemeljen je revizijski ugovor, da gre B. R. višja pokojnina vse od upokojitve dalje. Dne 16. 9. 1997 mu je bila izdana odločba o pravici do invalidske pokojnine, zoper katero se ni pritožil. Odločba je postala materialno pravnomočna glede pravice do pokojnine z vsemi elementi, vključno z njeno višino. S pravnomočnostjo je postala odločba nespremenljiva v rednem postopku, pa čeprav je bila nezakonita. Pravnomočna odločba se lahko odpravi, razveljavi ali spremeni z izrednimi pravnimi sredstvi, ki jih urejajo posamezni zakoni. Možnosti za spremembo pravnomočne odločbe toženca določata Zakon o splošnem upravnem postopku (Ur. l. RS, št. 80/99 s spremembami, v nadaljevanju ZUP) v četrtem odstavku 225. člena in 183. člen ZPIZ-2. Do izdaje nove odločbe velja pravnomočna odločba, tako v škodo kot v korist ene ali druge stranke.

11. Tožnik v času, ko še ni potekel rok za uveljavitev izrednih pravnih sredstev po ZUP, teh ni uveljavljal. Prav tako ni vložil zahteve za novo odmero po 270. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, veljavnem do 31. 12. 1999.

12. Četrta točka izreka odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-239/14 in Up-1169/12 z dne 26. 3. 2015 za B. R. predstavlja pozitiven odstop od zakonsko določenih možnosti posega v pravnomočno odločbo, ki jih v času, ko bi jih lahko, ni izkoristil. Trenutek upravičenosti do višje pokojnine je Ustavno sodišče vezalo na to, ali je nova odločba izdana po uradni dolžnosti ali na zahtevo stranke; odločilo je, da v obeh primerih velja od prvega dne naslednjega meseca. Priznanje višje pokojnine za naprej ne pomeni nedopusten retroaktivni poseg v že pridobljene ustavno varovane pravice, saj je B. R. invalidsko pokojnino na podlagi pravnomočne odločbe užival vse do spremembe odločbe in vanjo ni bilo poseženo vse do 30. 6. 2015.

13. Revizija se sklicuje tudi na to, da odločba iz leta 1997 ni bila obrazložena ter da tožena stranka ni ravnala v skladu s 138. členom ZUP. B. R. je bil z odločbo posredovan izračun pokojninske osnove, v katerem so prikazane plače in plačani prispevki za posamezna leta, kar je razvidno tudi iz dohodninskih odločb, tako da je bilo mogoče primerjati podatke. Zoper odločitev o priznanju pravice do pokojnine se ni pritožil in tudi ni izkoristil sodnega varstva, pa tudi izrednih pravnih sredstev ne. Vse te ugovore v zvezi z neobrazloženo odločbo oziroma varstvom svojih pravic bi lahko oz. bi moral uveljavljati že v upokojitvenem postopku pri toženi stranki.

14. Bistvo pravnomočnosti je utrditev pravnih razmerij zaradi zaupanja v pravo kot dela načela pravne države. Prav zaradi možnosti hudih kršitev procesnih in/ali materialnih predpisov, je zakonodajalec v 158. členu Ustave določil delni odstop od tega načela. Ustavno sodišče je na tej podlagi zaradi zagotovitve enake obravnave zavarovancev določilo izvršitev odločbe tudi za primere, ko poseg v pravnomočno odločbo zaradi poteka procesnih rokov ni bil več možen. Zato navedena ureditev ni ustavno sporna, saj gre za tehtanje več različnih načel Ustave, ki so bila pravilno uporabljena. Iz vseh navedenih razlogov očitki tožnika o kršitvah 23. in 25. člena Ustave in 8., 13. in 14. člena EKČP in Protokola št. 1 niso utemeljeni.

15. Vrhovno sodišče je v skladu s 378. členom ZPP revizijo zavrnilo kot neutemeljeno.

Sklep o dedovanju Okrajnega sodišča v Sežani D 353/2016 z dne 23. 12. 2016.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - ZPIZ-2  - člen 183

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.