VSRS Sodba II Ips 111/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-10-11

mag. Rudi Štravs (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik, Jan Zobec

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - STVARNO PRAVO

darilna pogodba - izročilna pogodba (preužitkarska pogodba) - obstoj pogodbe - pogodba o preužitku sklenjena med zakoncema - preužitek - odplačnost pogodbe

Samo zato, ker si je mož ob podaritvi nepremičnin do svoje smrti pridržal služnost užitka, o pogodbi o preužitku oziroma o odplačni naravi pogodbe še ni mogoče govoriti. Bistveno je, da tožnica v zameno za lastništvo nepremičnin ni prevzela nobenih nasprotnih obveznosti, razen trpeti dosmrtni užitek in gospodarstvo pokojnega moža, zato je zaključek nižjih sodišč, da ne gre za odplačno pogodbo, pravilen.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

1. Tožnica je dne 22. 4. 1983 s pokojnim možem A. A. sklenila pogodbo, ki je bila naslovljena kot darilna pogodba in s katero je pokojni mož nanjo prenesel lastninsko pravico na nepremičninah parc. št. 650/6 in 598/0, obe k. o. .... Pogodba je bila sklenjena pri odvetniku in overjena pred sodnikom. Tožnica je trdila, da je v resnici šlo za odplačno pogodbo o preužitku, saj si je mož na nepremičninah izgovoril dosmrtni prosti užitek in gospodarstvo. Poleg tega sta istega dne z možem sklenila dodatni ustni dogovor, da mu bo v zameno za nepremičnini nudila potrebno nego in oskrbo, hrano, čisto obleko, zagotavljala finančna sredstva, skrbela za tople, svetle bivalne in spalne prostore na njunem domu in vzdrževala nepremičnini. Moža je preživljala do njegove smrti, saj sam ni imel dovolj lastnih sredstev za preživljanje in je vsa sredstva porabil za alkohol. Zahtevala je, naj se ugotovi, da je bila pogodba po vsebini odplačna in da ne gre za darilo.

2. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo. Tožnici je naložilo, da mora toženi stranki povrniti 4.333,96 EUR pravdnih stroškov.

3. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnica vlaga revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe tako, da sodišče tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa predlaga razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve ali druge stopnje v novo sojenje. Priglaša revizijske stroške.

5. Revizija je bila vročena toženkama, ki nanjo nista odgovorili.

6. Odločitvi nižjih sodišč temeljita na naslednjih dejanskih ugotovitvah:

- iz vsebine pogodbe izhaja, da je A. A. nepremičnini podaril tožnici, ki je na njih pridobila lastninsko pravico in posest, ne pa tudi užitka; pravico užitka si je pridržal;

- v pogodbi je bilo določeno, da bo tožnica pričela s plačevanjem davkov šele, ko bo nastopila dejanski užitek, torej ob smrti A. A.; pogodba torej ni bila sklenjena zato, da bi tožnica zakoncu finančno pomagala in skrbela za vzdrževanje nepremičnin, ker sam ne bi imel dovolj finančnih sredstev;

- ni dokazano, da bi se tožnica in A. A. istega dne ustno dogovorila, da mu bo tožnica v zameno za nepremičnini v primeru bolezni nudila potrebno oskrbo, hrano, zagotavljala potrebna finančna sredstva in vzdrževala nepremičnini; tožnica ni dokazala, da bi gospodarila z nepremičninami, jih vzdrževala ali prevzela finančne obveznosti;

- A. A. je bil ves čas zaposlen, vse do leta 1986 je prejemal večjo plačo kot tožnica; ni izkazano, da bi bil razlog za prenos nepremičnin njegov alkoholizem, zaradi katerega bi si želel zagotoviti preživljanje in oskrbo.

7. Stranki pogodbe o preužitku sta lahko tudi zakonca, saj lahko med seboj sklepata vse pravne posle, ki bi jih lahko sklepala tudi z drugimi osebami in na tej podlagi ustanavljata pravice in obveznosti. Zakonca tako lahko skleneta pogodbo o preužitku, čeprav sta si že po zakonu dolžna pomagati in ima nepreskrbljeni zakonec pravico do preživljanja s strani drugega zakonca. Pogodba o preužitku je aleatorna pogodba, pri kateri se obveznosti prevzemnika težko vrednostno ocenijo, ker so glede na trajanje in obseg negotove. Izhajati je treba iz subjektivnega vrednotenja dajatev in nasprotnih dajatev s strani pogodbenih strank in iz volje in namena strank ob sklenitvi pogodbe. Tudi ustni dogovor lahko ustanavlja pogodbo o preužitku in če je bil realiziran, pogodba ni neveljavna že zato, ker ni bila sklenjena v pisni obliki.

8. Tožnica ni dokazala, da bi bil skupni namen oziroma volja pogodbenih strank v sklenitvi odplačne pogodbe o preužitku. Iz vsebine pisno sklenjene pogodbe ne izhaja, da bi tožnica v zameno za prevzeti nepremičnini prevzela kakšne finančne obveznosti. Dokazala ni niti ustnega dogovora, da bo pokojnemu možu v primeru bolezni nudila oskrbo, preživljanje in vzdrževala nepremičnini niti da bi bil razlog za prenos nepremičnin možev alkoholizem. Zakonca sta si že na podlagi Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR) dolžna medsebojno pomagati, zato je pogodba o preužitku običajno posledica posebnih okoliščin, ki jih tožnica ni dokazala. Pomembno je tudi, da tožnica ni prerekala trditev toženk, da je imel oče do njiju sovražen odnos in z njim nista imeli nobenih kontaktov, kar potrjuje njun ugovor, da je želel pokojni s sklenitvijo pogodbe toženki „zmotno“ izključiti iz dedovanja. Tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je bila sklenjena pogodba v resnici odplačna, tako ni utemeljen.

9. Sodišči sta zavzeli materialnopravno zmotno stališče, da pogodba po vsebini ni odplačna, temveč darilna pogodba. Ker v času sklepanja pogodbe pogodba o preužitku še ni bila zakonsko urejena, sta jo stranki poimenovali darilna pogodba. Pogodbo bi morali sodišči presojati po vsebini. Sodišči se do navedb tožnice, da pogodba po vsebini pomeni pogodbo o preužitku, nista obrazloženo opredelili, zato je podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Že zato, ker je bila pogodba dvostransko zavezujoča, je ni mogoče šteti za darilno pogodbo, saj so po pravni teoriji vse dvostranske pogodbe odplačne.

10. Tožnicase je s sklenitvijo pogodbe zavezala dopustiti pokojnemu možu dosmrtni, brezplačni in polaganja računa prosti užitek in gospodarstvo na nepremičninah, ki sta bili predmet pogodbe. Navedeno pomeni, da nepremičnin ni le prejela v dar, temveč se je zavezala tudi za nasprotno dajatev oziroma storitev, pri čemer ima pogodba elemente aleatornosti, saj ni bilo vnaprej znano, koliko časa in v kakšnem obsegu bo njena obveznost trajala in kolikšna je vrednost njene nasprotne dajatve oziroma storitve. Prevzem solastniškega deleža nepremičnin, obremenjenega z užitkom, je zanjo pomenil tudi zavezo, da bo izpolnjevala zakonsko določene obveznosti do užitkarja. Ta zaveza bi ostala tudi ob morebitnem prenehanju zakonske zveze. Pridržek užitka in gospodarjenja jasno potrjuje, da namen ni bil podariti nepremičnine, pač pa si zagotoviti nasprotno dajatev. Ker so bile obveznosti tožnice dogovorjene in ni bilo očitno, da jih ni, pogodbe ni mogoče šteti za darilno pogodbo. Višje sodišče v Ljubljani je v zadevi I Cp 837/2013 zavzelo stališče, da je pogodba, ki vsebuje dogovor o dosmrtni uporabi stanovanja s strani prodajalca (preužitkarja) oziroma pravico gospodarjenja, odplačna pogodba z elementi preužitka. Iz sodbe Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 2446/2015 pa izhaja, da gre za preužitek že, če se prevzemnik zaveže zagotoviti le prostor za bivanje.

11. Sodišči sta zmotno menili, da bi morala tožnica izkazati, da je imel pokojni že ob sklenitvi pogodbe tako hude težave z alkoholizmom, da je potreboval pomoč. Obligacijski zakonik (OZ) ne določa, da bi moral preužitkar že v času sklenitve pogodbe potrebovati pomoč. Tožnica je pojasnila, da je pokojni sklenil pogodbo, ker si je želel zagotoviti, da bo nekdo skrbel zanj, saj se je svojih težav z alkoholizmom zavedal. Sklenitev zakonske zveze ne zagotavlja zakoncu, da bo drugi zakonec zanj vedno skrbel, saj se zakonska zveza lahko razveže. Sodišče se do navedb glede hudega alkoholizma pokojnega ni opredelilo in jih je očitno povsem prezrlo. Napačno je stališče, da bi morala tožnica v svoji izpovedbi predstaviti obsežne težave svojega moža zaradi alkoholizma pred in ob sklenitvi pogodbe, konkretna ravnanja, s katerimi je pomagala možu pri zdravljenju te bolezni ter s kakšnimi finančnimi težavami se je soočala. Iz njene izpovedbe, izpovedb prič in predloženih dokazov nedvomno izhaja, da je imel pokojni že pred sklenitvijo pogodbe hude težave z alkoholizmom. Ne drži, da mora biti namen, zaradi katerega sta zakonca med seboj sklenila pogodbo o preužitku, povezan s posebnimi razlogi in okoliščinami.

12. Obrazložitev sodišča, da tožnica v zvezi z ustnim dogovorom ni ničesar pojasnila, je v nasprotju z njeno izpovedbo na naroku dne 13. 5. 2016, zato je podana procesna kršitev protispisnosti po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Nerazumljiva je tudi navedba, da je neobstoj ustnega dogovora izkazan tudi na podlagi tega, da je imel pokojni sovražen odnos do toženk, ki sta trdili, da ju je želel izključiti iz dedovanja. Navedeno bi lahko potrjevalo kvečjemu nasprotno, in sicer, da je pokojni zagotovo sklenil pogodbo o preužitku in ustni dogovor, s katerim je določneje opredelil medsebojne obveznosti, saj s sklenitvijo darilne pogodbe toženk ne bi mogel izključiti iz dedovanja.

14. Tožnica neupravičeno graja, da bi morali nižji sodišči pogodbo, ki jo je sklenila z možem, presojati po vsebini in ne njenem poimenovanju. Nižji sodišči se namreč pri presoji nista omejili na ugotavljanje, kako sta stranki pogodbo poimenovali, temveč sta skrbno preučili vse okoliščine, ki jih je zatrjevala tožnica, in na njihovi podlagi uveljavljala, da je bila med njo in možem sklenjena druga, odplačna pogodba. Tako ni mogoče slediti revizijski graji, da se nižji sodišči do navedb tožeče stranke, da sklenjena pogodba pravzaprav po vsebini pomeni pogodbo o preužitku, nista obrazloženo opredelili.

15. Neutemeljena je nadalje revizijska graja, da sta nižji sodišči izhajali iz materialnopravno zmotnega izhodišča, da bi moral imeti tožničin pokojni mož za sklenitev pogodbe o preužitku utemeljen razlog, in sicer tako hude težave z alkoholizmom, da bi že ob sklenitvi pogodbe potreboval pomoč. Tožnica je namreč sama trdila, da je bila pogodba sklenjena zato, ker se je mož zavedal, da je alkoholik in da bo potreboval pomoč. Nižji sodišči sta te trditve v dokaznem postopku preverili in zaključili, da tožnica ni uspela dokazati, da bi bil razlog za sklenitev pogodbe možev alkoholizem. Menili sta, da tožnica ob zaslišanju takšnih navedb ni prepričljivo potrdila, saj ni predstavila obsežnih težav svojega moža, ki bi jih imel zaradi alkoholizma pred in ob sklenitvi pogodbe, nadalje ni navedla nobenih konkretnih ravnanj, s katerimi bi pomagala možu pri zdravljenju bolezni, ni pojasnila, s kakšnimi finančnimi težavami naj bi se soočala, temveč je dejala, da ob sklenitvi pogodbe še „ni bilo tako hudo.“ Tožnica v revizijskem postopku ne more vnašati dvoma v dokazne zaključke nižjih sodišč niti uspeti z navedbami, da so bile po njenem prepričanju navedbe o hudih težavah pokojnega moža z alkoholizmom dokazane. Takšne revizijske navedbe namreč pomenijo izpodbijanje ugotovljenega dejanskega stanja, ki na revizijski stopnji ni več dopustno (tretji odstavek 370. člena ZPP). Glede na povedano so očitno neutemeljeni tudi revizijski očitki, da naj bi nižji sodišči tožničine trditve o moževem alkoholizmu preprosto prezrli.

16. Zavajajoče so tudi revizijske navedbe, da naj bi nižji sodišči spregledali, da je tožnica o dodatnem ustnem dogovoru o oskrbovanju in preživljanju moža ter vzdrževanju nepremičnin izpovedala na naroku dne 13. 5. 2016, zato naj bi bila podana t.i. kršitev protispisnosti po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sta nižji sodišči zapisali, da tožnica v zvezi z ustnim dogovorom ni ničesar pojasnila. Sodišče prve stopnje je namreč njeno izpovedbo na navedenem naroku povzelo (glej 13. točko obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje), jo primerjalo z njeno izpovedbo ob predhodnem zaslišanju ter v nadaljevanju razložilo, zakaj ji ne verjame. Dokazno oceno sodišča prve stopnje pa je višje sodišče v celoti sprejelo (7.-9. točka obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča). Sodišči sta tako presodili, da tožnica ustnega dogovora ni uspela dokazati. Le kot dodaten argument sta navedli, da je ta zaključek prepričljiv tudi ob upoštevanju, da je imel tožničin pokojni mož sovražen odnos do toženk, ki z očetom nista imeli kontaktov in sta bili kot mladoletni v varstvu in vzgoji pri materini sestri (kar med strankama ni bilo sporno), zaradi česar sta toženki menili, da ju je oče želel s sklenitvijo pogodbe izključiti iz dedovanja. Vendar ta argument za presojo, ali je bila med tožnico in njenim možem sklenjena darilna ali odplačna pogodba o preužitku, ni odločilen, temveč je bistveno, ali si je mož v zameno za prepustitev lastništva nepremičnin izgovoril kakšno nasprotno obveznost.

17. Tožnica zmotno meni, da naj bi že dejstvo, da sta bili prejeti nepremičnini obremenjeni z užitkom, pomenilo, da je bila sklenjena odplačna pogodba o preužitku. S pogodbo o preužitku se preužitkar zaveže, da bo na prevzemnika prenesel lastninsko pravico na določenih svojih nepremičninah, prevzemnik pa se zavezuje, da bo preužitkarju ali komu drugemu do svoje smrti nudil določene dajatve ali storitve. Pogodbeni interes je torej v zagotovitvi dosmrtne eksistence ene stranke v zameno za njeno premoženje. Prevzemnikove obveznosti se lahko dogovorijo v obliki občasnih denarnih dajatev, nudenju življenjskih potrebščin, oskrbovanju, zagotovitvi stanovanjskega prostora, prepustitvi uživanja določenega zemljišča in podobno (prim. 565. člen OZ). Zagotovitev stanovanjskega prostora in prepustitev uživanja določenega zemljišča preužitkarju ali drugemu upravičencu bosta prišli v poštev, kadar preužitkar s svojimi siceršnjimi prejemki ne zmore več vzdrževati svojih nepremičnin, lahko pa se preživlja. Zato nepremičnine prepusti prevzemniku, ki prevzame vzdrževanje, pri čemer ni dolžan aktivno prispevati k preužitkarjevemu preživljanju.

Vendar takšne okoliščine v tej zadevi niso bile ugotovljene. Tožnica ni dokazala, da bi bilo med njo in možem dogovorjeno, da ga bo v primeru starosti ali bolezni oskrbovala ali preživljala.

Izkazala ni niti dogovora, da bi bila dolžna vzdrževati prevzeti nepremičnini oziroma da bi v zvezi z njima prevzela kakršnekoli finančne obveznosti. Nenazadnje pa ni bilo ugotovljeno niti, da bi v preteklosti (od vselitve k možu leta 1979 do sklenitve pogodbe leta 1983) izpolnjevala kakršne koli obveznosti oziroma vzdrževala nepremičnini. Samo zato, ker si je mož ob podaritvi nepremičnin do svoje smrti pridržal služnost užitka, o pogodbi o preužitku oziroma o odplačni naravi pogodbe še ni mogoče govoriti. Takšno stališče ne izhaja niti iz sodb Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 837/2013 in II Cp 2446/2015, na kateri se v reviziji sklicuje tožnica. V zadevi I Cp 837/2013 so bile namreč poleg brezplačnega užitka, prepovedi odsvojitve in obremenitve ter pravice gospodarjenja dogovorjene tudi druge finančne obveznosti prevzemnika, medtem ko je zadeva II Cp 2446/2015 obravnavala precej drugačno dejansko stanje, in sicer dogovor, po katerem sta se prevzemnika v zameno za prejeta denarna sredstva zavezala preužitkarici nuditi brezplačno stanovanje, hrano, pomoč, nego in oskrbo. Bistveno je, da tožnica v zameno za lastništvo nepremičnin ni prevzela nobenih nasprotnih obveznosti, razen trpeti dosmrtni užitek in gospodarstvo pokojnega moža, zato je zaključek nižjih sodišč, da ne gre za odplačno pogodbo, pravilen.

18. Revizija je po obrazloženem neutemeljena in jo je Vrhovno sodišče zavrnilo (378. člen ZPP).

19. Odločitev o stroških revizijskega postopka temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP. Ker tožeča stranka z revizijo ni uspela, sama krije stroške, ki so ji nastali z vložitvijo revizije.

B. Podgoršek, v: Obligacijski zakonik s komentarjem (posebni del), 3. knjiga, GV Založba, 2004; komentar k 565. členu, str. 573.

Toženki nista ugovarjali, da ustni dogovor ne izpolnjuje tedanjih obličnostnih zahtev za posle med zakoncema (overitev po sodniku, tedaj drugi odstavek 62. člena ZZZDR). Pred nižjimi sodišči vprašanje konvalidacije ustnega dogovora med zakoncema ni bilo predmet presoje, kar v reviziji ni bilo grajano, zato se Vrhovno sodišče do tega vprašanja ni opredeljevalo.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 230

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 564, 565

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.