VSRS Sodba VIII Ips 222/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-02-07

Marjana Lubinič (preds.), mag. Marijan Debelak (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, Borut Vukovič, mag. Irena Žagar

odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela - poskusno delo - nezakonito podaljšanje poskusnega dela - prepozna odpoved pogodbe o zaposlitvi

Ob nezakonitem podaljšanju poskusnega dela je odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela tudi prepozna, saj delodajalec lahko delavcu v skladu z določbo četrtega odstavka 125. člena ZDR-1 redno odpove pogodbo o zaposlitvi le v času trajanja ali ob poteku poskusnega dela (za katerega ugotovi, da ga delavec ni uspešno opravil), ne pa veliko kasneje.

Določitev poskusnega dela v daljšem obdobju kot je predvideno v Kolektivni pogodbi za kulturne dejavnost v Republiki Sloveniji, predstavlja pogodbeno določilo, ki je v nasprotju s splošnimi določbami o minimalnih pravicah in obveznostih pogodbenih strank.

Ob tem, da se torej skupine zahtevnosti predvsem vežejo tudi na zahtevano izobrazbo in da toženka ne pojasni, v katero skupino zahtevnosti je (po svojih aktih ali sicer) opredelila tožnikovo delovno mesto, če ne v V. skupino, oziroma kakšno obdobje poskusnega dela ima predvideno za tožnikovo delovno mesto ter ob tem, da ni trdila, da je poskusno delo za tožnika že prvotno znižala iz petih mesecev na štiri ali tri, revizijske navedbe ne morejo biti uspešne.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela z dne 9. 1. 2015, za ugotovitev, da mu delovno razmerje pri toženki ni prenehalo  19. 1. 2015, temveč mu traja z vsemi pravicami, da ga je toženka dolžna pozvati nazaj na delo, ga od vključno 20. 1. 2015 prijaviti v zavarovanje ter mu obračunati in plačati plače, kot bi jih prejel v skladu z njegovo pogodbo o zaposlitvi. Takšno odločitev je sodišče sprejelo na podlagi ugotovitve, da tožnik svojega dela pri toženki ni opravljal tako, kot bi ga moral, s svojim obnašanjem pa je v delovno okolje vnašal nemir in tudi nedopustno ravnal do sodelavcev.

2. Sodišče druge stopnje je tožnikovi pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 9. 1. 2015, ugotovilo, da mu delovno razmerje ni prenehalo 19. 1. 2015, temveč še vedno traja, zaradi česar ga je toženka dolžna pozvati nazaj na delo, ga od 20. 1. 2015 prijaviti v zavarovanja in mu obračunati ter izplačati plačo z zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneskov. Pritožbeno sodišče je med drugim ugotovilo, da sta stranki 8. 9. 2014 sklenili pogodbo o zaposlitvi na delovnem mestu administrator - prodajni referent s poskusno dobo treh mesecev od 12. 9. 2014 dalje, nato pa sta 11. 12. 2014 sklenili še aneks k pogodbi o zaposlitvi, s katerim sta poskusno dobo določili v trajanju štirih mesecev. Toženka je dne 8. 1. 2015 podala oceno tožnikovega poskusnega dela ter mu pogodbo odpovedala dne 9. 1. 2015. Ker je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena tudi na podlagi Kolektivne pogodbe za kulturne dejavnosti v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju KPKD, Ur. l. RS, št. 45/94 in nadalj.), in ker naj bi tožnikovo delo iz pogodbe spadalo v dela V. skupine zahtevnosti, se je sodišče oprlo tudi na 15. člen te kolektivne pogodbe, po katerem za to skupino zahtevnosti znaša poskusno delo največ tri mesece; v kolektivni pogodbi poskusno delo v trajanju štirih mesecev ni predvideno za nobeno skupino zahtevnosti del. Zato je sodišče presodilo, da je sklenjeni aneks k pogodbi o zaposlitvi z dne 11. 12. 2014 o poskusnem delu v trajanju štirih mesecev ničen, saj nasprotuje določbi KPKD, sicer pa toženka tudi ni imela podlage za podaljšanje poskusnega dela v skladu z drugim odstavkom 125. člena Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013), saj se poskusno delo po tej določbi lahko podaljša le v primeru začasne odsotnosti z dela, ki pa je pri tožniku ni bilo. Odpoved tožniku je bila zato podana v nasprotju s četrtim odstavkom 125. člena ZDR-1 in je nezakonita.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila revizijo, v kateri se sklicuje na revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Vrhovnemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da pritožbo tožnice zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje. Podredno predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe. Pritožbeno sodišče naj bi po mnenju revidentke s svojo obrazložitvijo grobo prekršilo določbe veljavnih predpisov in tudi načelo pogodbene svobode, ki velja v delovno pravnih razmerjih, zagrešilo pa naj bi tudi bistveni kršitvi določb postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji). Iz 15. člena KPKD naj bi izhajalo, da so obdobja poskusnega dela določena za posamezne skupine zahtevnosti del, ne pa za dela, za katera se zahteva določena stopnja izobrazbe. Pritožbeno sodišče se pri tem sklicuje na preambulo pogodbe o zaposlitvi, vendar ne navede, iz kje izhaja, da tožnikovo delovno mesto spada v  V. skupino zahtevnosti. To ne izhaja niti iz drugih določb pogodbe o zaposlitvi, pritožbeno sodišče pa tudi ne obrazloži svojega zaključka o V. skupini zahtevnosti tožnikovega delovnega mesta. Zato naj sodbe ne bi bilo mogoče preizkusiti oziroma naj bi bili podani kršitvi iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Obenem naj ne bi bilo mogoče zatrjevati, da posamezne skupine zahtevnosti dejansko predstavljajo dela, za katera se zahteva določena stopnja izobrazbe. Zaključek sodišča druge stopnje naj bi bil nepreverljiv, istočasno pa tudi vsebinsko zgrešen. V skladu z načelom pogodbene svobode naj bi stranki od vsega začetka že določili, da bo obdobje poskusnega dela štiri mesece; to obdobje naj bi le naknadno uredili z aneksom z dne 11. 12. 2014. Pri zapisu prvotne pogodbe o zaposlitvi je namreč prišlo do napake zapisa obdobja trajanja poskusnega dela. V kolikor se z vsebino aneksa ne bi strinjal, ga tožnik ne bi podpisal. V tem primeru mu toženka ne bi mogla odpovedati pogodbe o zaposlitvi. Očitki v smeri izkoriščanja položaja naj bi bili neutemeljeni in neizkazani.

4. Revizija je bila vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih, ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Toženka sodišču druge stopnje neutemeljeno očita bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Pri tem kršitve iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP niti ne konkretizira. Po zakonski opredelitvi je ta kršitev podana, če je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Revidentka konkretnega nasprotja in tega, kje naj bi bilo podano, ne navede in ne pojasni, zaradi česar revizijsko sodišče sodbe v zvezi s to kršitvijo ni moglo in smelo preizkusiti. Tudi kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana. Izpodbijana sodba nima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne bi mogla preizkusiti. Sodišče druge stopnje je navedlo jasne razloge za svojo odločitev in pri tem pojasnilo, da poskusno delo v trajanju štirih mesecev (iz aneksa k tožnikovi pogodbi o zaposlitvi) v KPKD ni predvideno za nobeno skupino zahtevnosti del (1).

8. Tožnik in toženka sta sklenila pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas na zaščitenem delovnem mestu (pogodba z dne 8. 9. 2014). Med drugim sta se dogovorila o datumu nastopa dela 12. 9. 2014 in določila poskusno dobo treh mesecev (3. člen pogodbe). Nato sta pred potekom te dobe sklenila še aneks k pogodbi o zaposlitvi (dne 11. 12. 2014), v katerem sta med drugim zapisala, „da med pogodbenima strankama obstoji medsebojni interes za podaljšanje dobe poskusnega dela za en mesec, to je za dobo štirih mesecev od dneva nastopa dela s strani delavca.“ V zvezi s tem se v revizijski presoji, upoštevajoč nosilne razloge odločitve pritožbenega sodišča, kot bistveno zastavlja vprašanje zakonitosti podaljšanja poskusnega dela tožnika in njegove odpovedi pogodbe o zaposlitvi dne 9. 1. 2015. Ob nezakonitem podaljšanju poskusnega dela je namreč odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela tudi prepozna, saj delodajalec lahko delavcu v skladu z določbo četrtega odstavka 125. člena ZDR-1 redno odpove pogodbo o zaposlitvi le v času trajanja ali ob poteku poskusnega dela (za katerega ugotovi, da ga delavec ni uspešno opravil), ne pa veliko kasneje.

9. Tožnik, ki ima priznan status invalida zaradi okvare sluha, je s toženko sklenil pogodbo o zaposlitvi na zaščitenem delovnem mestu. Gre za tako imenovano zaščitno zaposlitev, kot jo ureja Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov (v nadaljevanju ZZRZI, Ur. l. RS, št. 63/04 in nadalj.), v 41. do 47. členu. Isti zakon v zvezi z delovnopravnim položajem ter pravicami in obveznostmi invalidov, ki izhajajo iz ureditve po tem zakonu, napotuje na splošne predpise na področju delovnih razmerij, pokojninskega in invalidskega zavarovanja, varnosti in zdravja pri delu, zaposlovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti ter drugih, če posamezna vprašanja v tem zakonu niso drugače urejena (7. člen). ZZRZI ima v zvezi z zaposlovanjem invalidov nekatere posebnosti, vendar te niso pravno pomembne tudi za presojo v tem sporu (2).  Tako so pomembni predvsem ostali splošni predpisi s področja delovnih razmerij, med temi zlasti ZDR-1 in KPKD.

10. Iz prvega odstavka 125. člena ZDR-1 izhaja, da se v pogodbi o zaposlitvi delavec in delodajalec lahko dogovorita o poskusnem delu. To sme trajati največ šest mesecev in se lahko podaljša v primeru začasne odsotnosti z dela (drugi odstavek). KPKD poskusno delo ureja v 15. členu. Določa, da znaša poskusno delo za dela od I. do IV. skupine zahtevnosti dva meseca, za dela V. skupine zahtevnosti tri mesece, za dela VI., VII. in VIII. skupine zahtevnosti pa pet mesecev itd. Delovna mesta, za katera je predvideno poskusno delo, določa akt o sistemizaciji delovnih mest, ki ga pripravi direktor, sprejme pa svet zavoda (tretji odstavek). Kolektivna pogodba nadalje vsebuje spremljanje poskusnega dela s strani najmanj tričlanske strokovne komisije (16. člen), v drugem odstavku 17. člena pa določa tudi, da je poskusno delo izjemoma lahko daljše zaradi odsotnosti z dela, ki je posledica daljše bolezni, vpoklica na vojaške vaje in podobno, pri čemer pa mora odsotnost znašati več kot deset delovnih dni.

11. Iz teh določb je torej razvidno, koliko največ lahko znaša poskusno delo in kdaj se lahko podaljša. Delodajalec in delavec sta tudi pri sklepanju pogodbe o zaposlitvi in trajanju poskusnega dela dolžna upoštevati določbe ZDR-1 in drugih zakonov, pa tudi kolektivnih pogodb in splošnih aktov delodajalca, s pogodbo o zaposlitvi oziroma kolektivno pogodbo pa se (razen izjem, ki so točno določene) lahko določijo le pravice, ki so za delavca ugodnejše (9. člen ZDR-1). Na ta način zakon omejuje avtonomijo pogodbenih strank, kar pomeni, da tudi poskusno delo v daljšem obdobju kot je predvideno v KPKD, predstavlja pogodbeno določilo, ki je v nasprotju s splošnimi določbami o minimalnih pravicah in obveznostih pogodbenih strank (3). Kot navedeno je sicer možno izjemoma podaljšati poskusno delo, vendar le v primeru začasne odsotnosti z dela (drugi odstavek 125. člena ZDR-1) oziroma odsotnosti kot jih opredeljuje drugi odstavek 17. člena KPKD (vendar le odsotnosti več kot deset delovnih dni), kar pa v tej zadevi ni bilo podano, saj tožnik v času poskusnega dela ni bil odsoten.

12. Toženka v reviziji pravilno opozarja na to, da je trajanje poskusnega dela v 15. členu KPKD vezano na skupine zahtevnosti del (V. skupina ima poskusno delo največ tri mesece), pri tem pa KPKD ne določa, kako se te skupine oblikujejo in tega neposredno ne povezuje niti z zahtevano izobrazbo. Kljub temu je predvsem zahtevana stopnja izobrazbe tisti kriterij, ki več ali manj razmejuje večjo ali manjšo zahtevnost dela delavcev, in kar posredno izhaja tudi iz določbe KPKD o dolžini letnega dopusta po skupinah zahtevnosti (38. člen KPKD) oziroma določitve obsega delovnega časa, namenjenega izobraževanju (46. člen KPKD). Pomembno pri presoji je tudi, da se toženka razen načelnega sklicevanja na skupine zahtevnosti ne opredeli do tega, katera skupina zahtevnosti je predvidena za tožnikovo delovno mesto, čeprav naj bi to izhajalo iz akta o sistemizaciji delovnih mest toženke (tretji odstavek 15. člena KPKD) oziroma izjave o varnosti delovnih mest (tretji odstavek 41. člena ZZRZI) (4). Na drugi strani iz uvoda tožnikove pogodbe o zaposlitvi izhaja, da se sklepa pogodba za srednjo tehnično in drugo strokovno izobrazbo (vrsta izobrazbe KLASIUS-SRV; 15001) in da se področje izobrazbe (KLASIUS-P; 340) nanaša na poslovne in upravne vede. Pritožnikova izobrazba je ekonomski tehnik, delovno mesto, za katerega sta stranki sklenili pogodbo pa administrator - prodajni referent. Navedeni pogoji izobrazbe oziroma dosežena izobrazba ter predvideni čas poskusnega dela ob odsotnosti nekih konkretnih drugačnih navedb tožnikova dela uvrščajo v V. skupino zahtevnosti, sicer pa je (če tudi to zanemarimo) predvsem pomembno, da je sodišče druge stopnje lahko utemeljeno sklepalo o nezakonitem podaljšanju poskusnega dela že na podlagi tega, ker je za dela VI., VII. in VIII. skupine zahtevnosti predvidevano poskusno delo v trajanju petih mesecev, toženka pa ni zatrjevala, da bi poskusno delo za tožnika skrajšala od predvidenih petih mesecev na štiri oziroma prvotno tri mesece. Ob tem, da se torej skupine zahtevnosti predvsem vežejo tudi na zahtevano izobrazbo in da toženka ne pojasni, v katero skupino zahtevnosti je (po svojih aktih ali sicer) opredelila tožnikovo delovno mesto, če ne v V. skupino, oziroma kakšno obdobje poskusnega dela ima predvideno za tožnikovo delovno mesto ter ob tem, da ni trdila, da je poskusno delo za tožnika že prvotno znižala iz petih mesecev na štiri ali tri, revizijske navedbe ne morejo biti uspešne. Razlogi sodišča druge stopnje o neutemeljeno podaljšanem poskusnem delu in v posledici tega tudi prepozni oceni poskusnega dela ter prepozni odpovedi so zato materialnopravno pravilni.

13. Kot je navedeno že v zvezi z omejitvijo avtonomije pogodbenih strank, se toženka tudi neutemeljeno sklicuje na to, da je tožnik pristal na podpis aneksa k pogodbi o zaposlitvi, s katerim sta stranki podaljšali čas poskusnega dela (5). Določitev poskusnega dela je za delavca namreč dodatni pogoj in njegovo podaljšanje pomeni tudi podaljšanje njegovega negotovega položaja. Zato je treba šteti zakonske določbe in določbe kolektivnih pogodb o maksimalnem trajanju poskusnega dela na posameznih delovnih mestih za del minimalnih standardov, ki morajo biti zagotovljeni tudi v pogodbi o zaposlitvi (6). Kot navedeno je možnost podaljšanja omejena na primere, ki jih določata ZDR-1 in KPKD, zaradi česar pristanka delavca na podaljšanje poskusnega dela izven teh določb ni mogoče upoštevati.

14. Glede na navedeno in v skladu s 378. členom ZPP je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno.

o tem tudi ob presoji materialno pravnih razlogov za odločitev.

Zaščitno zaposlitev zakon opredeli kot zaposlitev invalida na delovnem mestu in v delovnem okolju, prilagojenem delovnim sposobnostim in potrebam invalida, ki ni zaposljiv na običajnem delovnem mestu. Zaščitena delovna mesta se določajo s splošnim aktom delodajalca, ki običajno delovno mesto razdeli na več funkcionalno povezanih zaščitenih delovnih mest, na katerih zaposluje invalide; delodajalci, ki s splošnim aktom nimajo določnih pogojev za opravljanje dela na posameznem delovnem mestu, morajo zaščitena delovna mesta določiti v izjavi o varnosti (41. člen ZZRZI). Invalid sklene z delodajalcem pogodbo o zaposlitvi na zaščitenem delovnem mestu. V pogodbi se poleg obveznih sestavin v skladu s predpisi o delovnih razmerjih opredelijo tudi način in obseg izvajanja strokovne pomoči in spremljanje invalida na delovnem mestu oziroma druge storitve glede na ugotovljene potrebe invalida (prvi odstavek 42. člena ZZZRI). V zvezi s poskusnim delom je posebna ureditev predvidena v drugem odstavku 36. člena ZZZRI, vendar v tem sporu ne pride v poštev, saj tožnik s toženko predhodno še ni sklenil pogodbe o zaposlitvi s poskusnim delom.

(3) Glej npr. tudi sodbo VS RS VIII Ips 316/2008 z dne 21. 6. 2010.

(5) Revizijske navedbe o pomotnem zapisu trajanja poskusnega dela že v pogodbi o zaposlitvi predstavljajo nedovoljeno novoto, ki tudi sicer ne more biti pomembna.

(6) Glej tudi sodbo VS RS VIII Ips 38/2003 z dne 3. 2. 2004.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.