VSRS Sklep X Ips 225/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-08-23

Peter Golob (preds.), Brigita Domjan Pavlin (poroč.), dr. Erik Kerševan

pomembno pravno vprašanje ni postavljeno - dovoljenost revizije - denacionalizacija - vrednostni spor - zelo hude posledice niso konkretizirane in izkazane

Pravica do vračila v naravi ni pravica, izražena v denarni vrednosti. To velja tudi za spor o plačilu odškodnine v obliki nadomestnega premoženja po drugem odstavku 2. člena ZDen.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo tožnikovo tožbo zoper dopolnilno odločbo Upravne enote Novo mesto, št. D 321-163/92-372 z dne 30. 5. 2016, s katero je prvostopenjski upravni organ odločil, da je A. B. za podržavljene nepremičnine: del parc. št.1, parc. št. 21, parc. št. 3, vse k. o. X., upravičen do odškodnine v obliki obveznic Slovenskega državnega holdinga, d. d. - SDH, d. d., v višini 58.713,06 DEM (1. točka izreka), ki jo je dolžan izplačati SDH, d. d., (2. točka izreka) skrbniku za posebne primere (tožniku) v roku treh mesecev po pravnomočnosti navedene odločbe (3. točka izreka), pri čemer stroški postopka niso bili zaznamovani (4. točka izreka). Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je kot drugostopenjski upravni organ z odločbo, št. 490-25/2016/6 z dne 26. 8. 2016, tožnikovo pritožbo zoper prvostopenjsko odločbo zavrnilo kot neutemeljeno.

2. Zoper navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje tožnik (v nadaljevanju revident) vlaga revizijo, katere dovoljenost utemeljuje s sklicevanjem na 1., 2. in 3. točko drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Stranka, ki vloži izredno pravno sredstvo, mora izkazati, da so za njegovo vsebinsko obravnavo izpolnjene procesne predpostavke, konkretno njegova dovoljenost.

5. Vrhovno sodišče glede na značilnost tega pravnega sredstva ter svoj položaj in temeljno funkcijo v sodnem sistemu svojih odločitev o tem, da revizija ni dovoljena, podrobneje ne obrazlaga.

6. Po 1. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ki jo uveljavlja revident, je revizija dovoljena le, če gre za spor, v katerem je pravica ali obveznost stranke izražena v denarni vrednosti, vrednost izpodbijanega dela pa presega 20.000 EUR. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča

pravica do vračila v naravi ni pravica, izražena v denarni vrednosti. To velja tudi za spor o plačilu odškodnine v obliki nadomestnega premoženja po drugem odstavku 2. člena ZDen.

7. Revident je s tožbo v tem upravnem sporu izpodbijal odločitev o obliki vračanja. Vztrajal je pri zahtevi, da se mu v zameno za podržavljeno premoženje izročijo v last in posest (nadomestne) nepremičnine parc. št. 4, 5, 6, vse k. o. X., le za morebiti neprejeti del vrednosti podržavljenih nepremičnin pa obveznice SDH, d. d. Ker je predmet revizijske presoje le sodba sodišča prve stopnje, revident pa s tožbo ni izpodbijal priznane odškodnine po višini (ta znesek sicer navaja kot vrednost spora), temveč je namesto odškodnine uveljavljal vračilo v naravi v obliki nadomestnih nepremičnin, ne gre za spor, v katerem bi bila pravica stranke izražena v denarni vrednosti, zato revizija na podlagi 1. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni dovoljena.

8. Revident uveljavlja tudi dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1, po kateri je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo. Na kakšen način mora biti pomembno pravno vprašanje izpostavljeno in kakšne so zahteve za to, da se upošteva kot izpolnjevanje omenjenega pogoja, izhaja iz ustaljene prakse Vrhovnega sodišča.

9. V skladu s trditvenim in dokaznim bremenom ter ustaljeno upravnosodno prakso mora revident natančno in konkretno, glede na vsebino zadeve, navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito. Revident navedenemu standardu natančne in konkretne opredelitve pravnega vprašanja, ki bi bilo pomembno za odločitev v obravnavani zadevi, ni zadostil, zato revizije na obravnavani podlagi ni mogoče dovoliti. Vprašanja, na katero naj bi Vrhovno sodišče odgovorilo, revident namreč sploh ni navedel. Vrhovno sodišče pa s svojo interpretacijo argumentov iz revizije ne more nadomestiti navedenih manjkajočih navedb, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Pri tem Vrhovno sodišče poudarja, da navajanje revizijskih razlogov in nestrinjanje z razlogi izpodbijane sodbe, brez ustrezne konkretizacije pravnega vprašanja, samo po sebi še ne utemeljuje dovoljenosti revizije.

10. Revident uveljavlja dovoljenost revizije tudi zaradi zelo hudih posledic, ki naj bi jih zanj imela izpodbijana odločitev (3. točka drugega odstavka 83. člena ZUS-1). Zelo hude posledice, ki so nedoločen pravni pojem, je treba izkazati v vsakem primeru posebej. Upoštevaje pravilo o trditvenem in dokaznem bremenu ter ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča

mora revident obrazložiti, kakšne konkretne posledice ima zanj izpodbijana odločitev, navesti razloge, zakaj so te posledice zanj zelo hude, in to tudi izkazati.

11. Revident tudi v okviru uveljavljanja dovoljenosti revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni navedel, kakšne konkretne zelo hude posledice ima zanj izpodbijana odločitev, še manj pa je te hude posledice izkazal. Dodati gre, da v tem sporu izpodbijani akt sam po sebi ne more povzročiti hudih posledic, ki jih (le pavšalno) zatrjuje, zato revizije ni mogoče dovoliti niti na tej podlagi.

12. Ker revident torej ni izkazal pogojev za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

13. Revident z revizijo ni uspel, zato sam trpi svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Razloge za to je Vrhovno sodišče pojasnilo v sodbi X Ips 420/2014 z dne 2. 12. 2015.

Npr. sklepi VSRS v zadevah X Ips 728/2008, X Ips 734/2008, X Ips 789/2008, X Ips 469/2010, X Ips 260/2011, X Ips 346/2016; enako stališče je v sklepu U-I-117/09, Up-501/09 z dne 28. 1. 2010 sprejelo tudi Ustavno sodišče.

Gl. npr. sklep VSRS X Ips 747/2008 z dne 5. 2. 2009.

Prim. sklepe VSRS v zadevah X Ips 286/2008, X Ips 189/2009, X Ips 423/2012, X Ips 302/2013 in druge.

Npr. sklepi VSRS v zadevah X Ips 212/2008, X Ips 85/2009 in X Ips 148/2010.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 83, 83/2, 83/2-1, 83/2-2, 83/2-3

Zakon o denacionalizaciji (1991) - ZDen  - člen 2, 2/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.