VSRS Sodba II Ips 179/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-11-22

mag. Rudi Štravs (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

OBLIGACIJSKO PRAVO - STEČAJNO PRAVO - STVARNO PRAVO

nepravdni postopek - delitev solastnine - oblikovalna odločba - originarna pridobitev lastninske pravice - res iudicata - prodaja nepremičnine - poslovna pridobitev lastninske pravice na nepremičnini - manjša površina nepremičnine - zmota o bistveni lastnosti predmeta - stvarna napaka - jamčevalni zahtevek - neupravičena pridobitev - prekinitev postopka - začetek stečajnega postopka nad stranko po opravi vseh pravdnih dejanj v zvezi z revizijo

Pravni temelj za pridobitev toženkine lastninske pravice je oblikovalna sodna odločba, na podlagi katere je v trenutku pravnomočnosti originarno pridobila lastninsko pravico na nepremičnini. Manjša površina nepremičnin, ki so v nepravnem postopku pripadle pravnemu predniku tožnice, in ki je bila ugotovljena po pravnomočno zaključenem nepravdnem postopku delitve solastnine, v razmerju med toženko in tožnico kot singularno pravno naslednico bivšega solastnika, ne ustvarja nobenih pravnih posledic in toženke ne more bremeniti.

Manjša površina kupljenih nepremičnin bi lahko pomenila kvečjemu zmoto o lastnosti predmeta (46. člen OZ), na podlagi katere bi tožnica v skladu z določbami 95. do 99. člena OZ s tožbo zoper prodajalca (ob izpolnjeni bistveni in opravičljivi zmoti) lahko zahtevala razveljavitev prodajne pogodbe oziroma stvarno napako, zaradi katere bi v skladu z določbo 468. člena OZ zoper prodajalca lahko uveljavljala jamčevalne zahtevke.

II. Tožnica mora v 15 dneh od vročitve te sodbe toženki povrniti stroške revizijskega odgovora v znesku 1.671,40 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka.

1. Sodišče prve stopnje je v delu, relevantnem za odločanje o reviziji, zavrnilo zahtevek za ugotovitev lastninske pravice tožnice na nepremičnini parc. št. 1317/8 k. o.  ..., ki je po naknadni parcelaciji nepremičnin parc. št. 1317/8 in 1317/7, obe k. o. ..., postala del nepremičnin parc. št. 1317/11, 1317/12, 1317/13 in 1317/14, vse k. o. ...; posledično je zavrnilo tudi zahtevek za izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila (II. točka izreka). Sklenilo je, da mora tožnica toženki povrniti stroške pravdnega postopka (III. točka izreka).

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (I. točka izreka). Sklenilo je, da mora tožnica toženki povrniti stroške pritožbenega postopka (II. točka izreka).

3. Tožnica je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Vrhovnemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da pritožbi ugodi, sodbo sodišča prve stopnje pa spremeni in tožbenemu zahtevku v celoti ugodi. Podrejeno predlaga, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje. Priglaša stroške revizijskega postopka.

4. Revizija je bila vročena toženki, ki v odgovoru predlaga njeno zavrnitev. Meni, da je izpodbijana sodba v celoti pravilna in zakonita.

Glede uporabe Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)

5. Sodba sodišča prve stopnje je bila izdana pred 14. 9. 2017, to je pred začetkom uporabe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 10/2017; v nadaljevanju ZPP-E). Zato se je postopek pred Vrhovnim sodiščem na podlagi prvega odstavka 125. člena ZPP-E nadaljeval po določbah ZPP, ki se uporabljajo do začetka uporabe ZPP-E.

6. Iz dejanskih ugotovitev sodišč druge in prve stopnje, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), izhaja:

− Okrajno sodišče v Piranu je v nepravdnem postopku N 36/2001 razdelilo nepremičnino v solasti toženke in A. A.; na podlagi sklepa, izdanega v nepravdnem postopku 1. 12. 2005, ki je postal pravnomočen 19. 5. 2006, je toženka postala izključna lastnica nepremičnine parc. št. 1317/1 k. o. ... (v nadaljevanju nepremičnina toženke), A. A. pa izključni lastnik nepremičnin parc. št. 1316 in 1317/5, obe k. o. ... (v nadaljevanju nepremičnini A.-ja); zaradi razlike v vrednosti nepremičnin je bil A. A. na podlagi sklepa dolžan toženki plačati še 572.032,21 SIT;

− A. A. je svoji nepremičnini s kupoprodajno pogodbo z dne 14. 6. 2007 (v nadaljevanju prodajna pogodba) prodal tožnici za kupnino 380.000,00 EUR;

− A. A. po sklepu nepravdnega sodišča ni izpolnil obveznosti plačila razlike v vrednosti nepremičnin; tožnica in toženka sta zato še pred sklenitvijo prodajne pogodbe 7. 6. 2007 sklenili dogovor, s katerim se je tožnica zavezala namesto njega toženki plačati dolg; znesek poplačila dolga pa se je odštel od kupnine, določene v prodajni pogodbi;

− po nakupu parcel je tožnica naročila parcelacijo, na podlagi katere je ugotovila, da je kupljeno zemljišče v naravi za približno 200 m2 manjše; v zvezi s to ugotovitvijo je na toženko naslovila dopise s pozivom za sklenitev dogovora; toženka je možnost dogovora zavračala;

− po letu 1987 je v zemljiškem katastru prišlo do napake pri površini nepremičnine toženke; ta je po podatkih zemljiškega katastra prvotno merila 3.106 m2 (izpisek iz zemljiške knjige iz leta 1987), v času odločanja o delitvi solastnine pa le 2.914 m2; z delitvijo nepremičnine toženke sta nastali parceli št. 1317/7 in 1317/8, ki jima je Geodetska uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju GURS) v postopku vzdrževanja katastra na podlagi stanja katastra iz leta 1987 določila površino 3.102 m2 (obvestilo GURS z dne 2. 2. 2009).

7. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo. Ugotovilo je, da je bila tožnica v pogodbenem razmerju s toženko le glede plačila terjatve toženke v razmerju do dolžnika A. A., medtem ko drugih dogovorov pravdni stranki nista sklenili. Navedbe tožnice, da se sklep nepravdnega sodišča o delitvi solastnine ni pravilno izvršil in da je vstopila v pravni položaj A. A. (prodajalca), je ocenilo za neutemeljene. Tožnica nepremičnin A.-ja ni pridobila na podlagi sklepa nepravdnega sodišča, ampak s prodajno pogodbo, ki je bila sklenjena po tem, ko je bil nepravdni postopek že pravnomočno zaključen. Navedbe, da je bila toženka obogatena na račun tožnice, je zato zavrnilo. Tožnica do sklepa nepravdnega sodišča ni v nobenem pravnem razmerju, zato na njegovi podlagi ni nosilka pravic; če bi nepravdno sodišče solastnino delilo v nasprotju s stanjem parcel, bi bila le A. A. in toženka procesno legitimirana za izpodbijanje takšnega sklepa z ustreznimi pravnimi sredstvi. Morebitne zahtevke iz naslova oškodovanja zaradi manjše površine prodanih parcel bi tožnica po obrazloženem morala naperiti zoper prodajalca, pri nakupu nepremičnin pa bi kot družba, ki se ukvarja z gradnjo nepremičnin, morala izkazati tudi večjo skrbnost.

8. Sodišče druge stopnje je pritrdilo zaključkom sodišča prve stopnje. Toženka je na podlagi sklepa nepravdnega sodišča z njegovo pravnomočnostjo na izviren način postala lastnica nepremičnin. Naknadno spreminjanje stvarnopravnih posledic te odločbe v pravdi ni mogoče in bi pomenilo poseg v pravico do zasebne lastnine. Pravnoposlovni prenos lastninske pravice na nepremičninah ni dokazan, dokazna oceno sodišča prve stopnje pa je prepričljiva in jasna.

9. Revident izpodbijani sodbi očita zmotno presojo ugotovljenega nasprotja med razlogi sodbe sodišča prve stopnje (5. točka obrazložitve) in izrekom sklepa Okrajnega sodišča v Piranu N 36/2001 z dne 1. 12. 2005, zato je podana kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Zmotno je stališče pritožbenega sodišča, da površina razdeljenega premoženja ne pomeni enega odločilnih dejstev. Tožnica je namreč kupila nepremičnini s točno določeno površino, ki se je ujemala tudi s podatki iz zemljiške knjige. Ker je del parcele št. 1316 v izmeri 189 m2 prešel v last toženke, gradnja v predvidenem obsegu ni več možna. Toženka, ki se je z delitvijo solastnine strinjala, je na podlagi sklepa nepravdnega sodišča postala izključna lastnica nepremičnine parc. št. 1317/1, ki meri 2.941 m2. Brez pravne podlage je zato prišlo do povečanja premoženja toženke na račun zmanjšanja premoženja tožnice. Revidentka meni, da s tožbo v ničemer ne spreminja stvarnopravnih posledic izdane odločbe v nepravdnem postopku in ne posega v pravico do zasebne lastnine toženke, ampak z obravnavano tožbo pravnomočno odločbo izvršuje in uresničuje. Sodišče je v nepravdnem postopku solastnino razdelilo v nasprotju s stanjem parcel v naravi, napaka v katastru pa ne more biti veljaven titulus za pridobitev lastninske pravice na novo nastali parceli. Sklicevanje sodišča druge stopnje na 18. člen Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) ni utemeljeno, ker bi takšna argumentacija pomenila, da ni mogoča nobena naknadna parcelacija prostorsko že odmerjenih zemljišč, označenih z eno parcelno številko.

10. Toženka meni, da revidentka (z izjemo kršitve iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP) ni konkretizirala zatrjevanih procesnih in materialnopravnih očitkov, zato je njena revizija nerazumljiva. Sklep nepravdnega sodišča pomeni konstitutivno odločbo, na podlagi katere je toženka na izviren način postala lastnica v njej določene nepremičnine, ki se je kasneje delila na dve parceli. Te odločbe zaradi učinka načela res iudicata ni mogoče spremeniti. Predmet razdelitve po navedenem sklepu so bile nepremičnine kot prostorske enote, lastnosti, npr. kvadratura, boniteta, kultura itd., pa so vplivale le na oceno vrednosti nepremičnin, kar je bila podlaga za odločitev o denarnem izplačilu razlike v vrednosti. Naravne meje med nepremičninami niso bile nikoli sporne. Predniku sta bili dodeljeni zgornji parceli, toženki spodnja. Meja med njimi je naravna terasa in ob naknadni geodetski ureditvi se mej ni spreminjalo. Res je bilo ugotovljeno, da so bili katastrski podatki o površini nepremičnin v času izdaje sklepa v nepravdnem postopku nepopolni, vendar to nima vpliva na utemeljenost tožbenega zahtevka. Ta trditvena podlaga bi lahko pomenila le podlago za obnovo nepravdnega postopka v delu, ki se nanaša na plačilo razlike v vrednosti nepremičnin, ne pa na samo razdelitev nepremičnin. Teoretično bi, ob predpostavki spremembe ali razveljavitve sklepa nepravdnega sodišča glede denarnega zahtevka, tožnica lahko uveljavljala povrnitev plačanega denarja, česar ne uveljavlja.

12. Vrhovno sodišče uvodoma ugotavlja, da je bil na podlagi sklepa Okrožnega sodišča v Ljubljani St 4832/2016 nad tožnico 13. 3. 2017 začet stečajni postopek. S tem dnem je prišlo do prekinitve postopka po samem zakonu (4. točka prvega odstavka 205. člena ZPP). Ker je bil stečajni postopek začet po tem, ko je že bila vložena revizija in so bila v revizijskem postopku opravljena vsa procesna dejanja, je Vrhovno sodišče ob uporabi drugega odstavka 207. člena ZPP po seji senata izdalo odločbo. Ker se je pravdni postopek prekinil zaradi ovire na strani tožnice, procesni roki niso prenehali teči za toženko, ki je (po začetku stečajnega postopka nad tožnico) pravočasno vložila odgovor na revizijo.

Prekinitev postopka na izdajo odločbe Vrhovnega sodišča torej ne more vplivati, saj procesna upravičenja strank niso v ničemer ogrožena.

13. Pravilen je zaključek sodišč nižjih stopenj, da tožbeni zahtevek ni utemeljen, ker tožnica v postopku pred sodiščema nižjih stopenj ni dokazala, da bi lastninsko pravico na nepremičnini toženke pridobila na podlagi katerega od štirih klasičnih pravnih temeljev za pridobitev lastninske pravice (pravni posel, dedovanje, zakon, odločba državnega organa). Zatrjevanega dogovora o prenosu lastninske pravice na delu nepremičnine toženke v postopku ni dokazala, prav tako pa je zmotno njeno materialnopravno stališče, da z obravnavanim pravdnim postopkom uresničuje oziroma izvršuje odločitev nepravdnega sodišča o delitvi solastnine med toženko in A. A..

14. Solastno nepremično premoženje toženke in A. A. parc. št. 1316, 1317/1 in 1317/5, vse k. o. ..., je bilo razdeljeno v nepravdnem postopku delitve solastnine, v katerem je na podlagi sklepa N 36/2001 z dne 1. 12. 2005, ki je postal pravnomočen 19. 5. 2006, A. A. postal izključni lastnik nepremičnin parc. št. 1316 in 1317/5, toženka pa nepremičnine parc. št. 1317/1, vse k. o. .... Po zaključku nepravdnega postopka je A. A. s svojimi nepremičninami pravnoposlovno razpolagal in lastninsko pravico s prodajno pogodbo prenesel na tožnico, ki je po sklenitvi prodajne pogodbe ugotovila, da kupljeni nepremičnini nimata površine, kot je bila določena v prodajni pogodbi, v zemljiški knjigi in sklepu nepravdnega sodišča. Stališče revidentke, da ta okoliščina bremeni in vpliva na pravni položaj toženke, ni pravilno.

15. Pravni temelj za pridobitev toženkine lastninske pravice je oblikovalna sodna odločba, na podlagi katere je v trenutku pravnomočnosti originarno pridobila lastninsko pravico na nepremičnini parc. št. 1317/1, k. o. ..., zato o pridobitvi lastninske pravice brez pravnega temelja ni mogoče govoriti. Manjša površina nepremičnin, ki so pripadle A. A., in ki je bila ugotovljena po pravnomočno zaključenem nepravdnem postopku delitve solastnine, v razmerju med toženko in tožnico kot singularno pravno naslednico A. A., ne ustvarja nobenih pravnih posledic in toženke ne more bremeniti. Ta okoliščina bi kvečjemu lahko bila relevantna v nepravdnem postopku med solastnikoma. Ne more pa se morebitna neekvivalentna delitev raztezati tudi na singularne pravne naslednike udeležencev nepravdnega postopka in v njihovi sferi ustvarjati pravnih posledic. Sodna odločba učinkuje le inter partes. Procesno legitimacijo za izpodbijanje sodne delitve solastnine v nepravdnem postopku sta imela tako le toženka in A. A. kot solastnika nepremičninn, medtem ko tožnica na rezultat sodne delitve solastnine ne more vplivati.

16. Ob upoštevanju zgoraj obrazloženega v nepravdnem sklepu določena površina obravnavanih nepremičnin ne more vplivati na izid tega pravdnega postopka, zato je pravilen zaključek sodišča druge stopnje, da zatrjevana protispisnost ni podana. Glede na splošne določbe obligacijskega prava bi, ob zgoraj povzetih dejanskih ugotovitvah, manjša površina kupljenih nepremičnin lahko pomenila kvečjemu zmoto o lastnosti predmeta (46. člen Obligacijskega zakonika - v nadaljevanju OZ), na podlagi katere bi tožnica v skladu z določbami 95. do 99. člena OZ s tožbo zoper prodajalca (ob izpolnjeni bistveni in opravičljivi zmoti) lahko zahtevala razveljavitev prodajne pogodbe oziroma stvarno napako, zaradi katere bi v skladu z določbo 468. člena OZ zoper prodajalca lahko uveljavljala jamčevalne zahtevke.

17. Trditev tožnice, da je del nepremičnine, parc. št. 1316 v izmeri 189 m2, prešel v last toženke, nima opore v ugotovljenem dejanskem stanju. Izključni lastnik nepremičnine parc. št. 1316 je na podlagi pravnomočnega sklepa, izdanega v nepravdnem postopku, postal A. A., ta pa je lastninsko pravico na njej v celoti prenesel na tožnico. Da so bile meje kupljenih nepremičnin tožnici znane že ob sklenitvi prodajne pogodbe z A. A., potrjuje izpoved zakonitega zastopnika tožnice, ki je ob zaslišanju 21. 12. 2015 izpovedal, da si je parcele pred nakupom ogledal tudi v naravi in da so segale od mejnika do mejnika (sodba sodišča prve stopnje, stran 8). Tožnica je tako za manjšo površino parcel izvedela po nakupu nepremičnin, ko je naročila parcelacijo. Takšna dejanska podlaga pa ne more voditi do zaključka, da za „prikrajšanje“ tožnice odgovarja toženka. Kako se je podatek o površini parcel v primerjavi z obsegom, določenim v sklepu nepravdnega sodišča, spreminjal, izhaja iz obvestila GURS, ki je v postopku evidentiranja meje in parcelacije novo nastalima nepremičninama parc. št. 1317/7 in 1317/8, ki sta nastali z delitvijo toženkine nepremičnine parc. št. 1317/1, dejansko vzpostavil prvotno stanje površine iz leta 1987 in novo nastalima parcelama dodelil površino 3.102 m2. Te dejanske okoliščine razkrivajo, da vir stvarnopravnih dilem tožnice pravzaprav izvira iz geodetskega postopka. V skladu z 9. členom Zakona o evidentiranju nepremičnin lahko namreč GURS podatke, ki so v zemljiškem katastru oziroma katastru stavb napačno vpisani zaradi napak v postopku evidentiranja, popravi tudi po uradni dolžnosti tako, da preizkusi, ali se zadnji vpisani podatki zemljiškega katastra oziroma katastra stavb ujemajo s podatki iz zbirke listin zemljiškega katastra oziroma katastra stavb in z dokazili strank, ter preveri možnost napak zaradi prepisov, prerisov ali prenosov podatkov med različnimi mediji, formati in oblikami evidentiranja. Če geodetska uprava pri tem ugotovi, da se podatki v zemljiškem katastru oziroma katastru stavb ne ujemajo s tistimi, ki jih je preskusila oziroma preverila, jih uskladi ter o tem obvesti vlagatelja in lastnika nepremičnine, če ta ni vlagatelj zahtevka. Tako se pokaže, da je bila v nepravdnem postopku glede nepremičnine toženke dejansko napačno upoštevana površina 2.914 m2, saj iz zgodovinskih izpiskov za njeno nepremičnino izhaja podatek o površini 3.106 m2. Napačen podatek, upoštevan v nepravdnem postopku, in popravek v geodetskem postopku pa ob ugotovljenem dejanskem stanju na pravni položaj tožnika v tem postopku nimata nobenega vpliva. Vseskozi gre za identičen prostorsko odmerjen del zemeljske površine, ki je A.-ju pripadel po sklepu nepravdnega sodišča in ga je nato prodal tožnici, le podatek o velikosti parcele, s katerim je razpolagalo nepravdno sodišče, je bil napačen.

18. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija tožnice vložena, niso podani, jo je Vrhovno sodišče zavrnilo (378. člen ZPP).

19. Če sodišče zavrne pravno sredstvo, odloči tudi o stroških, ki so nastali med postopkom v zvezi z njim (prvi odstavek 165. člena ZPP). Odločitev o stroških revizijskega postopka tožnice je vsebovana v odločitvi o glavni stvari in je posledica njenega neuspeha z izrednim pravnim sredstvom (154. člen ZPP). Na podlagi iste zakonske določbe pa mora tožnica toženki povrniti stroške njenega revizijskega odgovora (III. točka izreka). Ob upoštevanju določbe prvega odstavka 41. člena Zakona o odvetniški tarifi (v nadaljevanju ZOdvT) so stroški revizijskega postopka glede na čas vložitve tožbe odmerjeni po ZOdvT. Na podlagi vloženega stroškovnika je Vrhovno sodišče toženki priznalo 1.370,00 EUR stroškov za odgovor na revizijo (tar. št. 3300), kar upoštevaje 22 % DDV skupno znaša 1.671,40 EUR.

V. Rijavec, Pravdni postopek: zakon s komentarjem, 2. knjiga, GV Založba, Ljubljana, str. 310.

Zakon o nepravdnem postopku (1986) - ZNP  - člen 119, 205, 205/1-4, 207, 207/2

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 46, 95, 96, 97, 98, 99, 468

Zakon o evidentiranju nepremičnin (2006) - ZEN  - člen 9

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.