VSRS Sklep X Ips 129/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-03-01

Brigita Domjan Pavlin (preds.), Nataša Smrekar (poroč.), mag. Tatjana Steinman

dovoljenost revizije - dovolitev obnove postopka - pomembno pravno vprašanje - nova dejstva in novi dokazi - neupravičenost za pridobitev odškodnine od tuje države - bilateralna pogodba med Zvezno republiko Nemčijo in Republiko Avstrijo (finančna in izravnalna pogodba FIP) - jasno zakonsko besedilo - razlaga drugega odstavka 10. člena ZDen

Pravno vprašanje, s katerim tožniki zatrjujejo neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje, ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Določba drugega odstavka 10. člena ZDen je namreč jasna, na zastavljeno vprašanje pa je mogoče odgovoriti že z branjem navedenega zakonskega besedila.

II. Revidenti sami trpijo svoje stroške revizijskega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo in sklepom zaradi skupnega obravnavanja in odločanja združilo zadevi U 1235/2015 in II U 364/2015 (I. točka izreka); na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) je ugodilo tožbi prve in druge tožeče stranke ter odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, št. 490-3/2015/3 z dne 5. 8. 2015, odpravilo v 1. točki izreka in zadevo v tem obsegu vrnilo ministrstvu v ponovni postopek (II. točka izreka); tožbi tretje do sedme tožeče stranke (v nadaljevanju revidenti) je delno ugodilo tako, da je sklep Upravne enote Murska Sobota, št. 490-3/2015/8(0309) z dne 24. 4. 2015, odpravilo v 5. točki izreka, ki se nanaša na stroške upravnega postopka, v delu, v katerem sta bili izpodbijani 1. in 2. točka izreka navedene prvostopenjske upravne odločbe, ki se nanašata na dovolitev obnove postopka, končanega z delno odločbo Upravne enote Murska Sobota, št. 321-507/93-160(0309) z dne 23. 9. 2009, in opredelitev obsega obnove, pa je tožbo revidentov zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 (III. točka izreka); odločilo je tudi, da vsaka stranka trpi svoje stroške sodnega postopka (IV. točka izreka).

2. Sodišče prve stopnje v obrazložitvi k III. točki izreka sodbe in sklepa, ki jo revidenti izpodbijajo z revizijo, pritrjuje toženi stranki, da je podan obnovitveni razlog iz 1. točke 260. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP). Upravičenost prejšnje lastnice za pridobitev odškodnine od tuje države, ki je imela temelj v odvzetem premoženju v takratni Jugoslaviji, predstavlja novo dejstvo, za katero se je izvedelo po zaključku prejšnjega postopka, ki je bil končan z odločbo z dne 23. 9. 2009, in bi moglo pripeljati do drugačne odločitve, če bi bilo znano že v prejšnjem postopku. To novo dejstvo je dokazano s Pogodbo med Zvezno republiko Nemčijo in Republiko Avstrijo o poravnavi škod izgnancem, preseljencem in pregnancem, o ureditvi drugih finančnih vprašanj in vprašanj socialnega področja (v nadaljevanju FIP), ki sta jo navedeni državi sklenili 27. 11. 1961 in ki je opredeljevala skupine oseb, upravičenih do odškodnin za odvzeto premoženje.

3. Zoper navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje so tožniki vložili revizijo. Njeno dovoljenost uveljavljajo po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Navajajo, da v sodni praksi sodišča prve stopnje ni enotnosti o pravno odločilnem pravnem vprašanju, to je, ali je upravičenje do odškodnine (od tuje države) novo dejstvo, ki ga dokazuje FIP kot nov dokaz, ali pa okoliščina, da upravni organ pri odločitvi ni upošteval FIP, ki pomeni oviro za denacionalizacijo na podlagi drugega odstavka 10. člena Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen), pomeni, da predlog za obnovo postopka zatrjuje zmotno uporabo materialnega prava. Zmotna uporaba materialnega prava pa po ustaljeni praksi Vrhovnega sodišča ni razlog za obnovo upravnega postopka.

4. Revizija je bila vročena toženi stranki, ki v odgovoru predlaga njeno zavrženje oziroma zavrnitev.

6. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Vrhovno sodišče glede na značilnost tega pravnega sredstva ter svoj položaj in temeljno funkcijo v sodnem sistemu svojih odločitev o tem, da revizija ni dovoljena, podrobneje ne razlaga (razlogi za to so pojasnjeni v sodbi X Ips 420/2014 z dne 2. 12. 2015).

7. Pravno vprašanje, s katerim tožniki zatrjujejo neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje, ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Določba drugega odstavka 10. člena ZDen je namreč jasna, na zastavljeno vprašanje pa je mogoče odgovoriti že z branjem navedenega zakonskega besedila. Pri presoji pravice do denacionalizacije po ZDen je vprašanje, ali so določene osebe dobile ali imele pravico dobiti odškodnino za odvzeto premoženje od tuje države, dejansko in ne pravno vprašanje. Upravni organ ga rešuje tako, da ugotavlja dejstva o tem, ali obstoji relevantna mednarodna pogodba in kakšna je njena vsebina. Sicer pa je Vrhovno sodišče že presodilo (X Ips 242/2012 z dne 21. 3. 2013), da je ugotavljanje vsebine tujega prava po ZDen dejstvo.

8. Glede na navedeno uveljavljani pogoj za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izpolnjen. Vrhovno sodišče je zato na podlagi 89. člena ZUS-1 revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

9. Revidenti z revizijo niso uspeli, zato sami trpijo svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

ZDen člen 10, 10/2. ZUP člen 260, 260-1. ZUS-1 člen 83, 83/2-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.