VSRS Sodba in sklep II Ips 71/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-10-18

mag. Rudi Štravs (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, Karmen Iglič Stroligo

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - delno zavrženje revizije - vsebina revizije - ponavljanje pritožbenega očitka - ustavna vloga Vrhovnega sodišča

Ponavljanje pritožbenih navedb, na katere je stranka že dobila odgovor pritožbenega sodišča, še v revizijskem postopku, ne da bi revident pojasnil, zakaj naj bi bil odgovor pritožbenega sodišča napačen, predstavlja neustrezen poskus dostopa do Vrhovnega sodišča.

I. Revizija se v delu, ki se nanaša na odločitev o vrnitvi orodja, zavrže.

III. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti toženi stranki njene revizijske stroške v znesku 2.318,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Tožnik v tej pravdi zahteva plačilo zneska 114.450,00 EUR (kot dogovorjeno plačilo oziroma na podlagi neupravičene obogatitve) in vrnitev orodja v vrednosti 4.500,00 EUR, oboje v zvezi z organizacijo izgradnje stanovanjske hiše in pomožnega objekta.

2. Sodišče prve stopnje je utemeljilo, da tožnik ni uspel dokazati, da bi se stranke dogovorile za nagrado za organizacijo gradnje, temveč je bila določena fiksna cena na m2. Ker pa tožnik ni izvedel gradnje v dogovorjenem obsegu, je sodišče kot obseg obogatitve tožencev upoštevalo vrednost opravljenih del. Ker je bila ta vrednost manjša od zneskov, ki sta jih toženca že plačala, je zavrnilo zahtevek za plačilo vtoževanega zneska. Zahtevek za vrnitev orodja pa je zavrglo.

3. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Bistvo navedb strank v revizijskem postopku

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo, v kateri uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka s strani sodišča druge stopnje. Opozarja, da je sodišče prve stopnje v obrazložitvi zapisalo, da ni vpogledalo v cenitveno poročilo, ki ga je tožnik pridobil pred pravdo, čeprav je izvedencu s sklepom odredilo, da naj se pri izdelavi svojega izvedenskega mnenja opre tudi nanj. Odločitev sodišča prve stopnje je tako protislovna in ni razumljiva, s takšnim postopanjem je bila tožniku kršena pravica do izjavljanja pred sodiščem, tožnikove trditve so bile preslišane. Graja tudi odločitev sodišča prve stopnje, da zaradi nesklepčnosti zavrže zahtevek za vrnitev orodja, saj je nesklepčen zahtevek mogoče kvečjemu zavrniti. Opozarja, da bi moralo sodišče prve stopnje uporabiti določbe o materialnem procesnem vodstvu. Sodišče druge stopnje je napačno zaključilo, da tožnikovi pritožbeni očitki v tej smeri niso bili utemeljeni.

5. Toženca sta odgovorila na revizijo in predlagala njeno zavrnitev.

6. Revizija glede zahtevka za vrnitev orodja ni dovoljena, glede zahtevka za plačilo pa ni utemeljena.

7. Revizijsko sodišče ugotavlja, da revizija ni bila dopuščena in da je tožnik vložil neposredno revizijo. To izhaja iz poimenovanja vloge in iz njene vsebine. Tožnik je kot vrednost zahtevka za vrnitev orodja navedel znesek 4.500,00 EUR. Podlaga zahtevka za vrnitev orodja je drugačna od podlage tožnikovega zahtevka za plačilo - prvi je restitucijski zahtevek, medtem ko tožnik utemeljuje drugega na pravilih o neupravičeni obogatitvi. Če pa imajo zahtevki v tožbi različno podlago, se v skladu z drugim odstavkom 41. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) vrednost spora določi po vrednosti vsakega posameznega zahtevka.

8. Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 40.000,00 EUR (drugi odstavek 367. člena ZPP).

Če tega zneska ne presega, presega pa 2.000,00 EUR in zakon ne določa, da revizije ni, pa je dovoljena, če je predhodno dopuščena (tretji in četrti odstavek 367. člena ZPP). Ker zahtevek za vračilo orodja revizijskega praga ne dosega, je Vrhovno sodišče revizijo v tem delu zavrglo (377. člen ZPP).

9. Vrhovno sodišče je v zadnjem obdobju že večkrat pojasnilo, kakšna je osrednja ustavna funkcija Vrhovnega sodišča (127. Člen Ustave)

„Institut dovoljene revizije, ki bi Vrhovno sodišče dejansko postavljal v vlogo tretje instance ter v skladu s tem zahteval, da izčrpno odgovarja na vsak, tudi očitno neutemeljen revizijski argument, na vsak minuciozen očitek ter da se podrobno ukvarja z vso nepregledno množico malenkostnih očitkov, ki jim je skupno, da so bodisi očitno neutemeljeni ali pa nedovoljeni, ker pomenijo le konstruiranje bistvenih kršitev postopka, da bi se na ta način zaobšlo prepoved revizijskega izpodbijanja dejanskega stanja, ni združljiv z ustavnim položajem Vrhovnega sodišča. Tudi ko gre za dovoljeno revizijo, morata razumevanje in razlaga tega izrednega pravnega sredstva temeljiti na spoznanju, da v moderni pravni državi, zasnovani na delitvi oblasti in zavezani varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Vrhovno sodišče z vnaprejšnjim (ex ante) oblikovanjem vodil, vzniklih iz konkretnih primerov, pomembno prispeva h krepitvi enakosti pred zakonom in pravne varnosti. Le tako učinkovito udejanja svojo vlogo v sistemu zavor in ravnovesij, v katerem ima glede razlage zakonov zadnjo besedo (prim. prvi odstavek 127. člena Ustave RS).“

10. Očitno je, da revizija v obravnavani zadevi predstavlja prav tak, neustrezen poskus dostopa do Vrhovnega sodišča. Ker ga prehodna procesna zakonodaja

še (formalno) dopušča, je Vrhovno sodišče revizijo sicer obravnavalo, odgovorilo pa bo nanjo le na kratko.

11. Edini (na videz) smiseln revizijski očitek se nanaša na (domnevno) kršitev pravice do izjave, konkretno do neustrezne obravnave izvedenskega mnenja, ki ga je pred pravdo naročila stranka sama in ga predložila sodišču.

12. Očitek ni utemeljen. O tem, kako je treba obravnavati tovrstno procesno gradivo, je sodna praksa ustaljena

ter je bilo stranki pojasnjeno že na nižjih dveh stopnjah sojenja.

13. Revident skuša skonstruirati procesni očitek, da procesno gradivo sploh ni bilo upoštevano, torej niti kot del trditvene podlage. Pri tem očitka ne utemelji vsebinsko, torej da bi konkretizirano utemeljil, katere bistvene in relevantne trditve naj bi ostale prezrte, marveč se opira na stavek v obrazložitvi sodbe sodišča prve stopnje, ki je iztrgan iz konteksta – šlo je namreč za obrazložitev dokaznega sklepa, s katerim je sodišče prve stopnje zavrnilo dokazni predlog z vpogledom v predpravdno izvedensko mnenje. Očitek je tembolj nekorekten, ker ga je podal že v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje, nanj dobil ustrezen odgovor pritožbenega sodišča (glej 6. točko sodbe pritožbenega sodišča), sedaj pa ga ponovno uveljavlja v reviziji, kakor da mu pritožbeno sodišče ničesar ne bi ničesar odgovorilo – torej kakor da bi bila revizija še (drugo, dodatno) redno pravno sredstvo zoper sodbo sodišča prve stopnje.

14. Zatrjevane kršitve postopka v zvezi z obravnavo predpravdnega izvedenskega mnenja niso podane in sodišče druge stopnje je to tožniku pravilno pojasnilo. Ni jasno, zakaj bi bila tožniku kršena pravica do izjave, če je sodišče kljub temu, da tega mnenja ni upoštevalo kot dokaz, naložilo sodno postavljenemu izvedencu, naj se do njega opredeli. Ravno to pomeni, da ga je pravilno upoštevalo kot del tožnikovih navedb.

15. Neutemeljeno revizijo je zato Vrhovno sodišče zavrnilo (378. člen ZPP)

16. Odločitev o revizijskih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP. Ker tožnik z revizijo ni uspel, mora tožencema povrniti njihove revizijske stroške, ki predstavljajo nagrado za postopek z revizijo (1.880,00 EUR po tar. št. 3300 Zakona o odvetniški tarifi), materialne stroške (20,00 EUR) in 22% DDV. Skupaj mora tožnik tožencema v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti njune revizijske stroške v znesku 2.318,00 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

M. O. Kos in Ž. Razdrih, Dovoljenost revizije z vidika vrednostnega kriterija - civilnopravni spori, Odvetnik, 2015, št. 71, str. 12.

Ker je bila sodba sodišča prve stopnje izdana pred uveljavitvijo ZPP-E, se za ta postopek še uporabljajo določbe ZPP, ki so veljale pred njeno uveljavitvijo.

Najprej v zadevi II Ips 212/2016 z dne 15. 3. 2018, nato pa je to stališče ponovilo še večkrat; npr. v zadevah: II Ips 4/2018, II Ips 130/2018, II Ips 112/2018, II Ips 64/2017.

125. člen Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku – ZPP-E.

Sodna praksa sledi stališču Vrhovnega sodišča, podanem v zadevi II Ips 278/2004 z dne 1. 12. 2005, katerega evidenčni stavek se glasi: „Izvedensko mnenje, ki si ga stranka priskrbi pred pravdo, ni dokazna listina. Pomen za ugotovitev dejanskega stanja ima lahko le v primeru, če v to privoli nasprotna stranka.“

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 127

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367, 367/2, 377

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.