VSRS Sodba III Ips 55/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-11-13

Vladimir Balažic (preds.), dr. Mile Dolenc (poroč.), dr. Ana Božič Penko, dr. Miodrag Đorđević, Franc Seljak

razlogi za revizijo - izpodbijanje dejanskega stanja v reviziji - dejansko stanje - pogodbena volja

Ugotavljanje vsebine dejanske pogodbene volje spada v polje ugotavljanja dejanskega stanja.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

III. Tožena stranka mora tožeči stranki povrniti njene stroške revizijskega postopka v višini 3.320,84 EUR v roku 15 dni od vročitve te odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je v manjšem delu ugodilo tožbenemu zahtevku (glede 4.178,08 EUR z zamudnimi obrestmi), v pretežnem delu pa ga je zavrnilo. Z njim je tožeča stranka zahtevala, da ji tožena stranka plača za opravljene storitve (pripravo in oddajo projekta A.) po Pogodbi o izvajanju svetovanja pri pridobivanju nepovratnih sredstev.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožeče stranke delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje delno spremenilo tako, da je ugodilo zahtevku za plačilo49.116,80 EUR in 183.122,80 EUR z zamudnimi obrestmi od 10. 10. 2013 dalje do plačila (I. točka izreka). V preostalem delu je pritožbo zavrnilo, toženi stranki pa naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožeče stranke.

3. Tožena stranka je vložila revizijo in Vrhovnemu sodišču predlagala spremembo izpodbijane sodbe, tako da se pritožba tožeče stranke zavrne, podrejeno pa razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve v novo sojenje. Priglasila je revizijske stroške.

4. Tožeča stranka je na revizijo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev. Priglasila je revizijske stroške.

5. Sodba sodišča prve stopnje je bila izdana pred začetkom uporabe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP-E (Uradni list RS, št. 10/2017), zato se glede na določbo prvega in tretjega odstavka 125. člena ZPP-E v tem revizijskem postopku uporabljajo pravila ZPP, veljavna pred uveljavitvijo novele ZPP-E.

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da sta pravdni stranki, tožeča kot izvajalec svetovanja, tožena pa kot naročnik storitev svetovanja, 16. 4. 2013 sklenili Pogodbo o izvajanju svetovanja pri pridobivanju nepovratnih sredstev (v nadaljevanju Pogodba). Po presoji sodišča prve stopnje se je tožeča stranka s Pogodbo zavezala opraviti vsa opravila iz „opisa del in nalog A. in naročnika pri projektu B.“, ne le storitev priprave prijave projekta (do prejema uradnega povabila k pogajanjem). Glede plačila je zavzelo stališče, da je bila tožena stranka dolžna tožeči stranki po Pogodbi plačati variabilni del (8 %) sredstev, ki jih je na podlagi razpisa prejela ona sama (513.700,00 EUR), in ne variabilnega dela sredstev, ki so jih prejeli vsi člani konzorcija skupaj (2,529.000,00 EUR). Ob ugotovitvi, da je tožeča stranka za toženo stranko opravila le prijavo projekta, ne pa tudi ostalih storitev, je zaključilo, da je dolžna tožena stranka tožeči stranki plačati tretjino s Pogodbo dogovorjenega plačila, to je tretjino od 8 % od prejetih 513.700,00 EUR.

7. Sodišče druge stopnje je po opravljeni glavni obravnavi drugače kot sodišče prve stopnje presodilo, da je bil predmet pogodbe le pisanje prijav projektov za kandidiranje na razpisih za pridobitev nepovratnih sredstev, ne pa tudi vse ostale storitve iz „opisa del in nalog A. in naročnika pri projektu B.“. Tožeča stranka je svojo obveznost po Pogodbi izpolnila s tem, da je pripravila projekt in ga oddala. Presoja sodišča druge stopnje se od presoje prvostopenjskega sodišča razlikuje tudi glede dogovorjenega plačila. Po stališču drugostopenjskega sodišča Pogodba višine nagrade ni omejevala na variabilni del sredstev, ki jih je neposredno prejela tožena stranka. Tožena stranka se je kot edina podpisnica in plačnica po Pogodbi zavezala, da bo tožeči stranki, če bo projekt pridobljen, nagrado, to je znesek v višini 8 % odobrenih sredstev + DDV, plačala v celoti. Njena obveznost plačila nagrade je nastala z odobritvijo (oziroma pridobitvijo) projekta, to je s trenutkom, ko je tožena stranka prejela uradno povabilo k pogajanjem o pridobitvi pravice do pridobitve nepovratnih sredstev in ne šele s samim prejemom nepovratnih sredstev. Sodišče druge stopnje je presodilo, da je obveznost plačila nagrade nastala najkasneje 9. 9. 2013. Ker tožena stranka izvršnic ni izročila v 30 dnevnem roku po odobritvi projekta, je obveznost plačila nagrade namesto v treh zapadla v enem obroku, in sicer 9. 10. 2013, to je v 30 dneh od odobritve projekta.

8. Revidentka uvodoma graja presojo sodišča druge stopnje glede vsebine prevzetih obveznosti tožeče stranke po Pogodbi in trdi, da je Pogodbo pripravila tožeča stranka, zato bi moralo sodišče nejasna določila razlagati v korist tožene stranke. Sodišču druge stopnje očita napačno tolmačenje pojma naročnik, po katerem naj bi tožena stranka delala in odgovarjala tudi za vse druge pravne osebe - povsem samostojne in od tožene stranke neodvisne in nepovezane gospodarske družbe, ki imajo od tega projekta korist neposredno zase. Uveljavlja, da bi morala tožena stranka tožeči stranki plačati variabilni del samo od zneska, ki ga je sama prejela, nikakor pa ne od dela zneska, ki so ga prejeli ostali člani konzorcija. Zapadlost plačila nagrade revidentka veže na trenutek prejema nepovratnih sredstev, saj pred tem višina nagrade po njenem mnenju ni mogla biti znana. Revidentka svojo grajo usmeri tudi v neupoštevanje toženkinih navedb v zvezi z neplačilom DDV tožeče stranke ter v neupoštevanje stroškov vodenja in administriranja projekta v višini6 % prejetih sredstev pri odmeri nagrade. Na koncu se revidentka sklicuje še na sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani II Ks 15551/2015 z dne 24. 12. 2005, s katerim je bil ustavljen kazenski postopek zoper M. M.

10. Po ustaljeni sodni praksi Vrhovnega sodišča spada ugotavljanje vsebine dejanske pogodbene volje v polje ugotavljanja dejanskega stanja, zato na revizijski stopnji po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP ni več izpodbojno.

11. Revidentka odločitev sodišča druge stopnje izpodbija z vztrajanjem pri svojem razumevanju pomena pogodbenih določil o vsebini prevzetih obveznosti tožeče stranke, opredelitvi pojma naročnik, višini in načinu odmere višine nagrade za opravljene storitve (ter s tem povezanim neupoštevanjem stroškov vodenja in administriranja projekta) in njeni zapadlosti itd., vendar pa ne uspe omajati razlage pogodbenih določb, ki jo je sprejelo pritožbeno sodišče. Zato s temi trditvami ne more uspeti.

12. Revizijske trditve o neobrazloženosti presoje pritožbenega sodišča, da tožena stranka kot naročnik po Pogodbi dela in odgovarja tudi za vse druge pravne osebe - povsem samostojne in od tožene stranke neodvisne in nepovezane gospodarske družbe, ki imajo od tega projekta korist neposredno zase, niso utemeljene. Takšnega zaključka izpodbijana sodba sploh ne vsebuje. Sodišče druge stopnje je presodilo, da je tožena stranka pri sklenitvi Pogodbe nastopala kot edina naročnica in se tudi kot edina plačnica zavezala plačati celotno opravljeno storitev, kar pa nikakor ne vodi v zaključek kot ga skuša prikazati revidentka, da tožena stranka „dela in odgovarja tudi za vse druge pravne osebe“.

13. Neutemeljene so tudi revizijske navedbe, da tožeča stranka od vtoževanih računov ni odvedla DDV-ja. Ker se je tožena stranka s Pogodbo zavezala plačati „variabilni del plačila v višini 8 % od višine odobrenih sredstev + DDV“ (četrti odstavek 8. člena Pogodbe), vprašanje, ali je tožeča stranka DDV odvedla ali ne, za odločitev o toženkini obveznosti do tožeče stranke ni pomembno.

14. Za odločitev v obravnavani zadevi nadalje niso pomembne revizijske trditve o ustavitvi kazenskega postopka zoper obdolženega M. M. Pravdno sodišče je, kadar temelji tožbeni zahtevek na istem dejanskem stanju, na podlagi katerega je bilo že odločeno v kazenskem postopku, skladno s 14. členom ZPP glede obstoja kaznivega dejanja in kazenske odgovornosti storilca vezano le na pravnomočno obsodilno sodbo.

15. Ker predlog stranke, izražen v pravnem sredstvu, glede usode izpodbijane odločbe instančnega sodišča ne zavezuje oziroma omejuje, se kot neutemeljene izkažejo tudi revizijske navedbe o odločitvi pritožbenega sodišča, ki naj bi bila v nasprotju s pritožbenim zahtevkom tožeče stranke.

16. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podani, jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

17. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker tožena stranka z revizijo ni uspela, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije svoje revizijske stroške (II. točka izreka), medtem ko je tožeči stranki dolžna povrniti njene stroške revizijskega postopka.

18. Ti so odmerjeni v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi in znašajo 3.320,84 EUR (2.702,00 EUR za nagrado za postopek z revizijo po tar. št. 3300; 20,00 EUR za pavšal za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev po tar. št. 6002 ter598,84 EUR za 22% DDV).

Glej npr. odločbe Vrhovnega sodišča III Ips 100/2007 z dne 2. 4. 2010, II Ips 361/2009 z dne18. 4. 2013, II Ips 3/2014 z dne 24. 9. 2015.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 370, 370/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.