VSRS Sklep II Ips 59/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-11-30

Anton Frantar (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Ana Božič Penko, Jan Zobec

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - zavrženje revizije - zahtevek za vračunanje daril - izločitveni zahtevek dedičev

Prvi zahtevek, ki ga uveljavlja tožnik, je zahtevek potomca za izločitev tistega dela zapustnikovega premoženja, ki ustreza njegovemu prispevku k povečanju ali ohranitvi premoženja, in temelji na 32. členu ZD. Drugi zahtevek tožnika, pa je zahtevek za vračunanje daril v dedni delež. Gre torej za zahtevka, ki se opirata na različno dejansko in pravno podlago in se tudi uveljavljata zoper različno toženo stranko. Ker vrednost nobenega od zahtevkov ne dosega 40.000,00 EUR, revizija ni dovoljena in jo je Vrhovno sodišče zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

II. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti drugi in tretji toženki njune revizijske stroške, vsaki 1.695,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 3. 9. 2015 odločilo še o zahtevku tožnika, naj se prvi toženki dve darili vračunata v dedni delež, in o zahtevku, naj se iz zapuščine po pokojnem očetu A. A. v tožnikovo korist izloči delež 1/5.

2. Sodišče prve stopnje je oba zahtevka zavrnilo.

3. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

4. Zoper odločitev sodišča druge stopnje tožnik vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Uvodoma utemeljuje, da je treba sporno vrednost zavrnjenih zahtevkov sešteti, saj sta oba dediščinsko-pravne narave, seštevek pa presega vrednost 40.000,00 EUR, ki je potrebna za dovoljenost revizije. Predlaga, naj revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenima zahtevkoma v celoti ugodi, podrejeno pa, naj obe sodbi razveljavi ter vrne zadevo v ponovno sojenje sodišču prve stopnje.

5. Sodišče je revizijo vročilo toženkam in druga ter tretja toženka sta nanjo odgovorili. Prvenstveno predlagata, naj Vrhovno sodišče revizijo zavrže, saj vrednost nobenega od zavrnjenih zahtevkov ne presega 40.000,00 EUR, seštevanje vrednosti pa ni dopustno, saj imata različno pravno podlago. Podrejeno predlagata zavrnitev revizije, v vsakem primeru pa zahtevata tudi povrnitev njunih stroškov odgovora na revizijo.

7. Po drugem odstavku 367. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 40.000,00 EUR. Če revizija po tem odstavku ni dovoljena, je dovoljena le, če jo v skladu s 367.a členom tega zakona dopusti sodišče (tretji odstavek 367. člena ZPP).

8. V primeru objektivne kumulacije zahtevkov se za ugotovitev pravice do revizije uporabijo pravila 41. člena ZPP. Uvrščena so namreč v poglavje "ugotovitev vrednosti spornega predmeta" in vsebinsko dopolnjujejo 39. člen ZPP kot temeljno pravilo tega poglavja, ki se uporablja tudi za ugotovitev pravice do revizije. Če uveljavlja tožeča stranka v tožbi zoper isto toženo stranko več zahtevkov, ki se opirajo na isto dejansko in pravno podlago, je za dovoljenost revizije odločilen seštevek vrednosti vseh zahtevkov (prvi odstavek 41. člena ZPP). Če imajo tožbeni zahtevki različno dejansko ali različno pravno podlago, pa je za dovoljenost revizije odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka (drugi odstavek 41. člena ZPP).

9. Prvi zahtevek, ki ga uveljavlja tožnik, je zahtevek potomca za izločitev tistega dela zapustnikovega premoženja, ki ustreza njegovemu prispevku k povečanju ali ohranitvi premoženja, in temelji na 32. členu Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD). Ta del premoženja ne spada v zapuščino, se ne upošteva pri izračunavanju nujnega deleža in se tudi ne vračuna dediču v njegov dedni delež. Drugi zahtevek tožnika, pa je zahtevek za vračunanje daril v dedni delež. Namenjen je temu, da se doseže enako obravnavanje zakonitih dedičev glede vsega, kar so neodplačno dobili od zapustnika in temelji na 46. členu ZD. Gre torej za zahtevka, ki se opirata na različno dejansko in pravno podlago in se tudi uveljavljata zoper različno toženo stranko. Toženki imata tako prav, da je v skladu z drugim odstavkom 41. člena za dovoljenost revizije odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka. Ker vrednost nobenega od zahtevkov ne dosega 40.000,00 EUR, revizija ni dovoljena in jo je Vrhovno sodišče zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

10. Odločitev, da tožnik sam krije svoje stroške revizijskega postopka, temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP in prvem odstavku 154. člena ZPP in je zajeta z izrekom o zavrženju revizije. Na podlagi navedenih določb pa mora tožnik drugi in tretji toženki tudi povrniti njune stroške odgovora na revizijo, vsaki po 1.695,80 EUR (1.370,00 EUR po tar. št. 3300, 20,00 EUR po tar. št. 6002 in 22 % DDV). Glede na prehodno določbo 20. člena sedaj veljavne Odvetniške tarife (Ur. l. RS, št. 2/2015), je Vrhovno sodišče pri odločanju uporabilo prej veljavni Zakon o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/2008).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 39, 41, 41/1, 41/2, 367, 367/2, 377

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 32, 46

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III Ips 11/2008, enako tudi III Ips 134/2007