VSRS sodba II Ips 271/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-03-16

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), Vladimir Horvat, Karmen Iglič Stroligo, Tomaž Pavčnik

prodajna pogodba - razdrtje pogodbe - izročitev nepremičnine v posest - vrnitev danega - vrnitev kupnine

Tožnik v reviziji utemeljeno opozarja, da je predmet njegovega vrnitvenega zahtevka celotno stanovanje, toženca pa sta ugovor sočasnosti izpolnitve podala le glede razdrte pogodbe za polovico stanovanja. Kljub temu je sodišče druge stopnje ugovoru toženca ugodilo, tako da sta upravičena zadržati celotno stanovanje, dokler ne prejmeta vračila kupnine za polovico stanovanja. S tem je ustvarilo pravni položaj, v katerem je pravdnima strankama naložilo neenakovredne obveznosti oziroma je tožencema priznalo, da zadržita več, kot sta prejela na podlagi prodajne pogodbe.

I. Reviziji se ugodi in se sodba sodišča druge stopnje v I. in II. točki spremeni tako, da se pritožba tožencev v celoti zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Toženca morata tožniku nerazdelno v petnajstih dneh od vročitve te sodbe povrniti 1.294,00 EUR revizijskih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da morata toženca izprazniti nepremičnino v tožnikovi lasti do 62/128 parc. št. 428/0 k.o. ..., kar v naravi predstavlja stanovanje v visokem pritličju hiše v Ljubljani, ... 2, v skupni izmeri 136,74 m2 (zaprto stopnišče, hodnik, 4 velike sobe, kuhinja in jedilnica, shramba in 4 ločene kopalnice), klet z ločenim vhodom (3 veliki prostori in dodatni manjši) v skupni izmeri 66,97 m2 in dvorišče v izmeri 81,50 m2, ter  nepremičnino izročiti tožniku v neposredno posest in mu izročiti ključe vhodnih vrat stanovanjskega dela, kleti in dvorišča. Odločilo je še o pravdnih stroških. Tožbenemu zahtevku je ugodilo z utemeljitvijo, da je bila obveznost prodajne pogodbe prenos lastninske pravice in plačilo kupnine, ne pa prenos posesti. Poleg tega ima toženka zoper tožnika obligacijski zahtevek, glede katerega že razpolaga tudi s pravnomočno sodbo, zahtevek tožnika pa je stvarnopravni. Toženca zato stanovanje uporabljata brez pravne podlage.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožencev delno ugodilo tako, da je tožencema naložilo izpraznitev in izročitev stanovanja ob istočasni tožnikovi izpolnitvi plačila 86.135,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznih zneskov. Poudarilo je, da je prepustitev posesti eden od bistvenih elementov prenosa lastninske pravice, zato ni mogoče slediti razlogom sodišča prve stopnje, da prepustitev posesti ni bila predmet prodajne pogodbe. Ob dejstvu, da toženka kljub pravnomočni sodbi v zvezi z vrnitvijo kupnine zneska ni dobila poplačanega niti delno, je ugovor sočasnosti izpolnitve tožencev utemeljen.

3. Zoper to sodbo v zvezi s prvostopenjsko sodbo je tožnik vložil revizijo iz vseh revizijskih razlogov s predlogom, naj ji Vrhovno sodišče ugodi in sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da pritožbo tožencev zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje, tožencema pa naloži, da tožniku nerazdelno povrneta stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka do plačila. Ni res, da tožnik ni odgovoril na pritožbo. Odgovor na pritožbo je podal na pošto 19. 2. 2015 in se nahaja v spisu. Ker ga sodišče druge stopnje ni upoštevalo, je bila kršena njegova pravica do obravnavanja pred pritožbenim sodiščem. Tožnik je s tožbo zahteval vrnitev cele nepremičnine, toženca pa sta pred prvostopenjskim sodiščem podala ugovor sočasnosti vrnitvenega zahtevka na podlagi tretjega odstavka 111. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), ker je bila razveljavljena pogodba za ½ predmetne nepremičnine, ne pa za celoto. Drugostopenjsko sodišče je ugovor sočasnosti vrnitvenega zahtevka nedopustno prekoračilo, saj ga je upoštevalo za celotno nepremičnino – tudi glede druge idealne polovice nepremičnine, ki ni bila predmet razvezanega pravnega posla in katere solastnik je nesporno tožnik. Razveljavljena pogodba ni bila sklenjena med pravdnima strankama, zato tudi obveznost ni nastala med njima. Drugostopenjsko sodišče ni pojasnilo odločilnega dejstva, ali je tožnik pravni naslednik po pokojnem A.A. Tožnik ½ sporne nepremičnine ni podedoval po njem, ampak jo je pridobil na pravnoposlovni podlagi z darilno pogodbo z dne 12. 4. 2012. V nadaljevanju tožnik obširno obrazlaga kronologijo spornega pravnega razmerja med pravdnima strankama od trenutka, ko sta se v februarju 1999 v sporno stanovanje vselila toženca, in povzema vsebino odgovora na pritožbo v obravnavani zadevi.

4. Revizija je bila vročena tožencema, ki nanjo nista odgovorila.

6. Predmet spornega pravnega razmerja so reparacijske obveznosti pravdnih strank kot posledica razveze prodajne pogodbe za ½ spornega stanovanja, ki jo je toženka sklenila s tožnikovim pravnim prednikom A.A. in njegovo ženo. Prodajalec je toženki v posest izročil celotno stanovanje, ni pa nanjo prenesel lastninske pravice na ½ stanovanja, ki je bila predmet prodajne pogodbe. Toženka je plačala kupnino za polovico stanovanja, to je 86.135,00 EUR.

7. Ker prodajalec ni mogel izpolniti prodajne pogodbe in prenesti lastninske pravice na idealni polovici stanovanja na toženko, je bila pogodba razdrta. Zaradi razdrtja pogodbe se pogodbeno razmerje preoblikuje v razmerje pogodbenega vračanja.(1)  Pravilo vračanja, kadar sta k temu zavezani obe stranki, v tretjem odstavku 111. člena OZ določa, da se mora vračati sočasno. Pri tem ni pomembno, da (kot je to v konkretnem primeru) z razdrtim pravnim poslom ni bila predvidena sočasnost izpolnitev.

8. Subsumpcija pod navedeno pravno pravilo ne utemeljuje pravne posledice, ki jo je izreklo sodišče druge stopnje, da morata toženca tožniku izročiti stanovanje šele po tem, ko jima bo tožnik vrnil kupnino. Tožnik, ki je nesporno lastnik spornega stanovanja, ki zemljiškoknjižno predstavlja 62/128 nepremičnine, v reviziji utemeljeno opozarja, da je predmet njegovega vrnitvenega zahtevka celotno stanovanje, toženca pa sta ugovor sočasnosti izpolnitve podala le glede razdrte pogodbe za polovico stanovanja. Kljub temu je sodišče druge stopnje ugovoru toženca ugodilo, tako da sta upravičena zadržati celotno stanovanje, dokler ne prejmeta vračila kupnine za polovico stanovanja. S tem je ustvarilo pravni položaj, v katerem je pravdnima strankama, ki sta sicer v (vzajemnem) odnosu upnika in dolžnika iz istega medsebojnega pravnega razmerja, naložilo neenakovredne obveznosti oziroma je tožencema priznalo, da zadržita več, kot sta prejela na podlagi prodajne pogodbe.

9. Obveznost tožencev ni deljiva, saj ni mogoče vrniti oziroma zadržati idealne polovice stanovanja (31/128 sporne nepremičnine), zato je bilo treba ugovor sočasnosti izpolnitve zavrniti. To velja toliko bolj, ker položaj v fazi pogodbenega vračanja po razdrtju pogodbe vendarle ni povsem enak izpolnitveni fazi pogodbe, v kateri načelo sočasnosti izpolnitve v skladu s temeljnim načelom pacta sunt servanda zagotavlja potrebno pogodbeno disciplino. Nenazadnje toženca, kot sta ugotovili sodišči prve in druge stopnje, razpolagata z izvršilnim naslovom (pravnomočno sodbo P 391/2008-II) za plačilo 86.135,00 EUR in bi drugačna odločitev pomenila nesorazmerno breme za tožnika oziroma nesorazmeren poseg v njegovo zasebno lastnino.

10. Vrhovno sodišče je reviziji ugodilo in ob dejstvu, da so bile ugotovljene vse pravno relevantne okoliščine, sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je pritožbo tožencev v celoti zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (prvi odstavek 380. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP). Pred tem je preverilo, da se je sodišče druge stopnje v pritožbenem postopku opredelilo do vseh pritožbenih ugovorov tožencev. To sicer ni izrecno odgovorilo na uveljavljeni pritožbeni razlog absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, to je, da je sodišče prve stopnje navedlo nejasne razloge o tem, da toženca nista imela pravnega naslova za posest stanovanja na podlagi prodajne pogodbe, vendar pa ta opustitev ne pomeni ovire za uporabo reformatoričnega pooblastila iz prvega odstavka 380. člena ZPP. Pravno odločilna okoliščina za odločanje o utemeljenosti tožbenega zahtevka v obravnavani zadevi je obstoj pravnega naslova za posest stanovanja po razdrtju prodajne pogodbe, ne pa po njeni sklenitvi.

11. Ker je Vrhovno sodišče spremenilo odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, je odločilo o stroških vsega postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP). Ponovno vzpostavljena odločitev sodišča prve stopnje vsebuje tudi odločitev o stroškovni obveznosti toženca (II. točka izreka prvostopenjske sodbe). Tožnik stroškov za odgovor na pritožbo ni priglasil. Toženca sta dolžna tožniku nerazdelno povrniti revizijske stroške, ki obsegajo nagrado za sestavo revizije in materialne stroške, skupaj 1.294,00 EUR v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka).

(1) D. Možina, Razdor, odpoved in odstop od pogodbe, Pravni letopis 2011, Inštitut za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani, stran 66.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.