VSRS sklep II Ips 341/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2017-03-02

Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Mateja Končina Peternel, Janez Vlaj

povrnitev premoženjske škode - posebni primeri odgovornosti - odgovornost za škodo tretjega - odgovornost za škodo od nevarne stvari - odgovornost imetnika stavbe - izliv vode - objektivna odgovornost - pasivna legitimacija - dopuščena revizija

Po določbi 159. člena OZ je za škodo, ki nastane, ko s stavbe (ali njenega dela) pade nevarno postavljena ali vržena stvar, pasivno legitimiran imetnik stavbe (ali njenega dela).

Zmotno je stališče izpodbijane sodbe, (i) da je treba pasivno legitimacijo ugotoviti po 16. členu SZ-1, (ii) da je za škodo odgovoren zemljiškoknjižni lastnik (ker se lastninska pravica pridobi šele z vknjižbo).

Ker je imetnikova odgovornost objektivna, OZ pa pojma imetnika ne definira, ga je treba razlagati enako kot pojem imetnika nevarne stvari po 150. členu OZ. Za slednjega pa velja, da naj riziko povečane nevarnosti v zvezi z nevarno stvarjo nosi tisti, ki stvar uporablja v svojo korist, z njo razpolaga, jo nadzoruje.

I. Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi in se zadeva vrne temu sodišču v novo sojenje.

II. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnik je zahteval, da mu mora toženka plačati odškodnino za škodo, ki jo je utrpel, ker je voda iz njenega stanovanja zalila njegov poslovni prostor v nadstropju pod tem stanovanjem.

2. V prvem sojenju je sodišče prve stopnje zahtevku delno ugodilo.

- da je 19. 3. 2006 ugotovljeno, da je prišlo do izliva vode iz stanovanja št. 4 iz preklopa pipe kuhinjskega korita;

- da je voda pronicala v spodnje prostore, last tožnika;

- da je bila toženka lastnica stanovanja št. 4 do 8. 6. 2005, ko ga je prodala A.A.;

- da je A.A. stanovanje prevzela v posest 15. 7. 2005, nato pa ga je oddala v najem B.B. za čas od 30. 8. 2005 do 1. 9. 2006;

- da sta toženka kot prodajalka in kot kupka A.A. 24. 1. 2006  prodajno pogodbo sporazumno razveljavili ter da se je s tem sporazumom A.A. zavezala stanovanje izročiti toženki v posest najkasneje do 19. 2. 2006;

- da A.A. ni vložila zemljiškoknjižnega predloga in je bila v zemljiški knjigi kot lastnica ves čas vknjižena toženka;

- da je bila uporabnica stanovanja, ko je bil odkrit izliv vode najemnica B.B.;

- da sta se A.A. in najemnica B.B. dne 19. 3. 2006 dogovorili za predčasno prenehanje najemne pogodbe in

- da je A.A. stanovanje izročila v posest toženki 24. 3. 2006.

Odločitev, da je podan temelj toženkine odškodninske odgovornosti, je oprlo na določbo prvega odstavka 16. člena Stanovanjskega zakona (v nadaljevanju SZ-1) in zaključilo, da toženka ni izpodbila svoje pasivne stvarne legitimacije, ker je bila v času škodnega dogodka lastnica stanovanja in je zato odgovorna za škodo ne glede na to, da ga ni imela v posesti. Dejstvo, da je v stanovanju bivala najemnica, za sodišče prve stopnje ni bilo pravno relevantno. Krivde toženki ni mogoče očitati, saj je stanovanje prevzela v posest šele 24. 3. 2006. Stanovanje samo po sebi še ni nevarna stvar, a to pod določenimi okoliščinami lahko postane. Takšne okoliščine je sodišče prve stopnje prepoznalo v izlitju vode v kuhinji, na preklopu pipe kuhinjskega korita, in na takšni dejanski podlagi zaključilo, da je toženka za nastalo škodo objektivno odškodninsko odgovorna.

3. Sodišče druge stopnje je sodbo prvostopenjskega sodišča v pretežnem delu potrdilo – le v neznatnem delu jo je spremenilo po višini. Tudi samo je presojo, da je toženka odškodninsko odgovorna, oprlo na določbo prvega odstavka 16. člena SZ-1. Po tej pravni podlagi se po razlogih njegove sodbe domneva, da je škodo, ki izvira iz enega posebnega dela stavbe in je nastala na drugem posebnem delu, povzročil etažni lastnik prvega posebnega dela, razen če dokaže, da je škoda nastala brez njegove krivde. Po stališču pritožbenega sodišča sicer ne gre za objektivno odškodninsko odgovornost, vendar toženka ni dokazala, da je za stanovanje skrbela kot dober gospodar, zato se svoje krivde ni razbremenila. Vzrok izlitja za pritožbeno sodišče ni bil pomemben. Pomembno je le, da je prišlo do izlitja v stanovanju toženke. Dodalo je, da so izvajanja toženke o odgovornosti najemnika neutemeljena, saj je določba prvega odstavka 16. člena SZ-1 specialna določba, zato je za odškodninsko odgovornost bistvena lastninska pravica in ne posest.

4. Vrhovno sodišče je sodbi sodišč druge in prve stopnje v izpodbijanem ugodilnem delu razveljavilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava pri presoji temelja toženkine odškodninske odgovornosti.

Zavzelo je stališče, da je treba o temelju odločiti na podlagi določbe 159. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) in ne na podlagi prvega odstavka  16. člena SZ-1.

5. V ponovljenem sojenju je sodišče prve stopnje razmerje presojalo po 159. členu OZ. Zahtevek je zavrnilo zaradi presoje, da toženka v času škodnega dogodka ni bila imetnica stanovanja, potem, ko je - poleg v 1. točki že navedenih dejstev - ugotovilo:

- da je toženka lastninsko pravico na stanovanju efektivno izvrševala šele od 24.3.2006, ko ga je prevzela od A.A.;

- do tedaj ga ni mogla uporabljati, vzdrževati ali nadzorovati;

- da je imela A.A. na dan škodnega dogodka stanovanje v (posredni) posesti, da je z njim upravljala in imela od njega ekonomsko korist - ga oddajala v najem za najemnino, ki jo je določila sama in se tudi sama pogajala in sporazumela za predčasno prekinitev najemnega razmerja z najemnico B.B.;

- da je do aprila 2006 račune za porabljeno električno energijo in stroške obratovanja in upravljanja plačevala A.A.;

- da je bilo v zapisniku o predaji stanovanja toženki 24. 3. 2006 ugotovljeno, da so zaradi izliva vode poškodovani tudi tožnikovi prostori ter se je vso v zvezi s tem nastalo škodo zavezala povrniti A.A.;

- da je bil tožnik (po svojem pooblaščencu C.C.) že na zboru stanovalcev 3. 7. 2006 seznanjen z dejstvom, da je toženka stanovanje prevzela po škodnem dogodku, saj mu je pokazala primopredajni zapisnik, s tem pa ga je seznanila tudi A.A., ki je prav zaradi »rešitve škode« od upravnika stavbe pridobila tožnikov naslov.

6. Sodišče druge stopnje je ugodilo tožnikovi pritožbi in sodbo sodišča prve stopnje glede temelja z vmesno sodbo spremenilo in razsodilo, da je tožena stranka odgovorna za tožnikovo škodo. Stališče pritožbenega sodišča je, da prvi odstavek 16. člena SZ-1 ureja pasivno legitimacijo (določa, kdo je odgovoren za škodo, ki nastane na način iz 159. člena OZ in sicer je to lastnik, konkretneje: zaradi zaupanja v zemljiško knjigo le zemljiškoknjižni lastnik), v 159. členu OZ pa je urejena oblika odgovornosti (ki je objektivna).

Vrhovno sodišče je na predlog tožene stranke s sklepom II DoR 216/2016 in II DoR 224/2016 dopustilo revizijo glede pravnih vprašanj:

- ali je sodišče druge stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je odločilo, da je glede osebe, odgovorne za škodo zaradi izliva vode v stanovanju, treba uporabiti 16. člen SZ-1;

- ali je sodišče druge stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je odločilo, da je zaradi zaupanja v zemljiško knjigo za škodo zaradi izliva vode v stanovanju odgovoren zemljiškoknjižni lastnik stanovanja in

- ali sodba sodišča druge stopnje vsebuje razloge za zavrnitev ugovora tožene stranke glede soprispevka tožnika k nastanku škode po 171. členu OZ.

8. V dopuščeni reviziji (vloženi ločeno po dveh pooblaščencih) toženka uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve procesnih pravil iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in zmotne uporabe materialnega prava. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo spremeni tako, da naj pritožbo tožnika zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje, podrejeno pa predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve v novo sojenje drugemu senatu sodišča druge stopnje. V bistvenem bodo revizijski razlogi povzeti v nadaljevanju.

11. 11.1. V okviru prvega dopuščenega vprašanja toženka graja stališče, da je treba pasivno legitimacijo presojati po prvem odstavku 16. člena ZS-1 ter se sklicuje na nasprotno stališče Vrhovnega sodišča in razloge zanj v razveljavitvenem sklepu II Ips 108/2013. Poudarja, da je treba uporabiti določbo 159. člena OZ, po kateri je za škodo odgovoren imetnik stvari in utemeljuje, da sama ni bila – in zakaj ne – imetnica stanovanja, iz katerega je voda pronicala v tožnikove prostore, ko se je pripetil škodni dogodek.

11.2. Razmerje med določbama 16. člena SZ-1 in 159. člena OZ je Vrhovno sodišče v tej zadevi že pojasnilo v sklepu II Ips 108/2013.

11.3. OZ v 159. členu določa: »Za škodo, ki nastane, če s stavbe pade nevarno postavljena ali vržena stvar, odgovarja imetnik stavbe, oziroma prostora, iz katerega je stvar padla.« Določba se nanaša na škode, ki nastanejo zaradi aktivnega ravnanja povzročitelja, ki ni nujno (je pa lahko) imetnik stavbe (ali njenega dela) s stvarjo, ki ni sestavina stavbe. Vsebina povzročiteljevega protipravnega ravnanja je, da je stvar vrgel s stavbe ali jo nanjo tako nevarno postavil, da je padla in povzročila škodo. Imetnik stavbe odgovarja oškodovancu tudi, če ni bil sam povzročitelj škode, nastale na način iz obravnavane zakonske norme. Gre za posebno obliko objektivne odgovornosti; krivda ni predpostavka zanjo.(1)

11.4. SZ-1 v prvem odstavku 16. člena določa: »Etažni lastnik je odgovoren za škodo, ki izvira iz njegovega posameznega dela in ki nastane na drugih posameznih delih ali skupnih delih, v skladu s splošnimi pravili, ki urejajo odškodninsko odgovornost.« Predmet urejenja so škode, ki jih povzročijo osebe, ki živijo skupaj z etažnim lastnikom, oziroma obiskovalci večstanovanjske stavbe, ki vanjo pridejo na povabilo etažnega lastnika, ki v stavbi živi, drugemu etažnemu lastniku. Etažni lastnik odgovarja solidarno s povzročiteljem škode; enako velja za najemnika. V drugem odstavku istega člena je namreč določeno: »Etažni lastnik, ki sam uporablja stanovanje, ali najemnik solidarno s povzročitelji škode odgovarja za škodo, ki jo na drugih posameznih delih ali skupnih delih povzročijo osebe, ki pridejo v večstanovanjsko stavbo s povabilom oziroma pozivom tega etažnega lastnika ali najemnika ali oseb, ki z njima prebivajo.« Odgovornost je krivdna.

11.5. Odgovornost iz 16. člena SZ-1 je ožja od odgovornosti iz 159. člena OZ  tako z vidika kroga potencialnih upravičencev kot z vidika kroga potencialnih povzročiteljev. Zajema namreč le škodo, ki jo etažnemu lastniku večstanovanjske stavbe povzroči drugi etažni lastnik, ki živi v hiši ali najemnik v njegovem stanovanju oziroma z njima povezane osebe. Ožja je tudi glede na odnos povzročitelja škode do nastanka škode: z njo so sankcionirana le krivdna protipravna ravnanja teh oseb (npr. škoda, povzročena zaradi objestnega ravnanja). Oškodovani etažni lastnik ima torej v primeru škode, ki jo te osebe povzročijo s svojim krivdnim ravnanjem, pravico uveljavljati solidarno odškodninsko odgovornost etažnega lastnika, ki v stavbi živi, ali najemnika.

11.6. Stališče pritožbenega sodišča, da (za isto škodo) odgovorno osebo določa  16. člen ZS-1, obliko odgovornosti pa 159. člen OZ, je materialnopravno zmotno in notranje protislovno: za škodo bi odgovarjal lastnik stanovanja, če bi bil kriv, saj 16. člen SZ-1 določa tudi predpostavke odgovornosti in ne le subjektov, hkrati pa bi šlo po 159. členu OZ za objektivno odgovornost. In ker 16. člen SZ-1 določa odgovornost po splošnih predpisih o odškodninski odgovornosti (je ne ureja sam in drugače), je njegova narava pojasnjevalna ter ne predstavlja lex specialis glede na prej sprejeto določbo 159. člena OZ, kot meni drugostopenjsko sodišče.

12. 12.1. V okviru drugega dopuščenega vprašanja toženka poudarja, da ni bistveno, ali je bila v času škodnega dogodka lastnica stanovanja, iz katerega je pronicala voda v toženčeve prostore; zmotno je tudi stališče o relevantnosti vknjižbe lastninske pravice v njeno korist zaradi varstva oškodovančevega zaupanja v zemljiško knjigo, saj načelo zaupanja v zemljiško knjigo varuje le dobrovernega pravnoposlovnega pridobitelja lastninske pravice na nepremičnini, za presojo odškodninskega razmerja pa ni pomembno. Poudarja, da je bistveno, ali je bila toženka imetnica stanovanja; v zvezi s tem pojasnjuje, da je bila imetnica stanovanja ob škodnem dogodku A.A..

12.2. Po določbi 159. člena OZ je za škodo, ki nastane, ko s stavbe (ali njenega dela) pade nevarno postavljena ali vržena stvar, pasivno legitimiran imetnik stavbe (ali njenega dela). Iz zgoraj že navedenih razlogov je zmotno stališče izpodbijane sodbe, (i) da je treba pasivno legitimacijo ugotoviti po 16. členu SZ-1, (ii) da je za škodo odgovoren zemljiškoknjižni lastnik (ker se lastninska pravica pridobi šele z vknjižbo), zato A.A., ki ni bila nikoli vpisana kot lastnica v zemljiški knjigi, lastninske pravice ni pridobila in za tožnikovo škodo ni odgovorna.

12.3. Ob uporabi pravilne pravne podlage je sodišče prve stopnje presojalo, ali je bila v času nastanka škodnega dogodka imetnica stanovanja toženka ali A.A..

12.4. Ker je imetnikova odgovornost objektivna, OZ pa pojma imetnika ne definira, ga je treba razlagati enako kot pojem imetnika nevarne stvari po 150. členu OZ.(2) Za slednjega pa velja, da naj riziko povečane nevarnosti v zvezi z nevarno stvarjo nosi tisti, ki stvar uporablja v svojo korist, z njo razpolaga, jo nadzoruje. Ta upravičenja praviloma pripadajo lastniku in praviloma je imetnik stvari njen lastnik. Lahko pa lastnik izvrševanje teh upravičenj prenese, s tem pa tudi riziko nastanka škode, na nelastnika.

12.5. Dejanske okoliščine, ki jih je ugotovilo sodišče prve stopnje in so povzete v 5. točki obrazložitve tega sklepa, bi lahko utemeljevale pravni zaključek, kakršnega je napravilo sodišče prve stopnje: da je bila lastnica stanovanja ob nastanku škodnega dogodka toženka, imetnica pa A.A.(3) Toda tožnik je v pritožbi izpodbijal pravni zaključek, da toženka ni bila imetnica stanovanja, iz katerega je pronicala voda v njegove prostore, pa tudi dejanske ugotovitve, na katerih temelji ta zaključek, sodišče druge stopnje pa prvostopenjske sodbe v tem delu ni preizkusilo, ker je vprašanje imetnika štelo za nepomembno zaradi stališča, da je odgovorna oseba zemljiškoknjižna lastnica in ne imetnica stanovanja.(4) V resnici pa je ta okoliščina za odločitev o pasivni legitimaciji ključnega pomena.

12.6. Tako določba 159. člena OZ, da za škodo od s stavbe odvržene ali padle nevarno postavljene stvari odgovarja imetnik stavbe, kot stališče teorije, da je imetnik stvari praviloma njen lastnik in  sodne prakse Vrhovnega sodišča, da je lastnik nevarne stvari tisti, ki mora dokazati, da je riziko prešel na drugega, ker je sicer sam odgovoren za škodo,(5) olajšajo položaj oškodovanca (omogočijo mu, da ne zgreši pasivne legitimacije, da ne poteče zastaralni rok, preden ugotovi odgovorno osebo in podobno). Z navedenim pa je hkrati odgovorjeno na drugo dopuščeno vprašanje: materialnopravno zmotno je stališče, da je zaradi načela zaupanja v zemljiško knjigo za škodo zaradi izliva vode v stanovanju v okoliščinah konkretnega primera lahko odgovoren le zemljiškoknjižni lastnik stanovanja.

12.6. Zaradi zmotne uporabe materialnega prava v zvezi z vprašanjem, glede katerega je bila dopuščena revizija, pritožbeno sodišče ni izčrpalo pritožbe tožnika.

13. Odgovor na tretje dopuščeno vprašanje, to je, ali je pritožbeno sodišče kršilo procesne predpise, ko ni navedlo razlogov v zvezi s toženkinim ugovorom, da je tožnik prispeval k nastanku škode, je glede na predhodno navedeno nepotreben.

14. Toženkini reviziji sta utemeljeni. Vrhovno sodišče jima je zato ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču druge stopnje v ponovno sojenje.

15. Izrek o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo (drugi odstavek 165. člena ZPP).

(1) Glej N. Plavšak v N. Plavšak in soavtorji, Obligacijski zakonik s komentarjem (splošni del), 1. knjiga, GV Založba, Ljubljana 2003, strani 909 in 910.

(3) D. Jadek Pensa, v N. Plavšak in soavtorji, Obligacijski zakonik s komentarjem (splošni del), 1. knjiga, GV Založba, Ljubljana 2003, stran 857.

(4) Glej 14. točko obrazložitve izpodbijane sodbe.

(5) Pravno mnenje Občne seje Vrhovnega sodišča RS z dne 21. in 22.12.1992, Poročilo 2/92, stran 8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sklep II DoR 216/2016 in II DoR 224/2016