VSRS Sklep II DoR 306/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2018-12-06

mag. Rudi Štravs (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), mag. Nina Betetto

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

predlog za dopustitev revizije - prodajna pogodba - ničnost pogodbe - vrnitev danega - kondikcija - posojilna pogodba - oderuške obresti - obrestna mera - pogodbene obresti - devizna klavzula - kompenzacija - načelo enakovrednosti dajatev - zavrnitev predloga za dopustitev revizije

Vrhovno sodišče dopusti revizijo, če je od njegove odločitve mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, pomembnem za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse (prvi odstavek 367.a člena ZPP). Vrhovno sodišče je ugotovilo, da navedeni pogoji za dopustitev revizije niso podani, zato je toženčev predlog zavrnilo (drugi odstavek 367.c člena ZPP).

1. Tožnik je zahteval ugotovitev ničnosti prodajne pogodbe z dne 4. 12. 1996, s katero je tožnik tožencu prodal nepremičnino s parc. št. 2221/5, k. o. ..., pri tem pa je dobil le manjši delež kupnine. Ker je toženec navedeno nepremičnino že prodal naprej tretjemu, vrnitev v prejšnje stanje ni mogoča, zato je tožnik zahteval razliko med današnjo vrednostjo nepremičnine in prejetim zneskom.

2. Toženec je zatrjeval, da je bila preostala kupnina plačana s kompenzacijo terjatev družbe F., d. o. o., katere direktor je bil, do tožnika po posojilni pogodbi z dne 25. 2. 1995 in poravnavo dolgov tožnika do tretjih oseb s strani družbe F., d. o. o..

3. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da naj se ugotovi, da je prodajna pogodba med pravdnima strankama z dne 4. 12. 1996 nična in da je toženec dolžan tožniku plačati znesek 69.875,00 EUR.

4. Sodišče druge stopnje pa je pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje delno spremenilo tako, da je ugotovilo, da je prodajna pogodba z dne 4. 12. 1996 nična, tožencu je naložilo, da mora tožniku plačati znesek 56.248,66 EUR, v presežku pa je tožbeni zahtevek zavrnilo. Pojasnilo je, da obrestna mera pogodbenih obresti, zavarovanih z devizno klavzulo, ne sme presegati obrestne mere, ki se v kraju izpolnitve plačuje za hranilne vloge v konkretni tuji valuti na vpogled. Presežek obrestne mere nad dovoljeno je ničen in ne uživa sodnega varstva (četrti odstavek 399. člena Zakona o obligacijskih razmerjih, v nadaljevanju ZOR). Sodišče je tudi ugotovilo, da je prodajna pogodba nična, saj nasprotuje temeljnim načelom obligacijskega prava, in sicer načelom enakovrednosti dajatev, vestnosti in poštenja ter pogodbene avtonomije strank.

5. Zoper sodbo sodišča druge stopnje toženec vlaga predlog za dopustitev revizije in postavlja naslednja vprašanja:

(1) ali je sodišče druge stopnje zadostilo načelu neposrednosti pri izvedbi dokazov na glavni obravnavi s tem, ko je šele v sodbi opredelilo prodajno vrednost nepremičnine;

(2) ali je sodba sodišča druge stopnje ustrezno obrazložena, in sicer ker sodišče druge stopnje ni obravnavalo vseh spornih vprašanj in ugotovljenih dejstev sodišča prve stopnje glede terjatev toženca do tožnika, ki se poračunajo s kupnino;

(3) ali je bilo tožencu poseženo v njegovo pravico do izjave (kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)), ker je sodišče druge stopnje ugotovilo drugačno vrednost sporne nepremičnine kot sodišče prve stopnje in to brez izvedbe dokazov in ugotavljanja dejstev na pritožbeni obravnavi, ter glede ugotavljanja neobstoja posojilne pogodbe, sklenjene v obliki sodne poravnave, za katero se samo predvideva možnost izpodbijanja.

Toženec navaja, da odločitev sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča, in sicer glede prvega vprašanja izpostavlja sodni odločbi VIII Ips 214/2016 z dne 21. 3. 2017 in VIII Ips 297/2016 z dne 9. 5. 2017, glede tretjega vprašanja pa sklep VIII Ips 107/2016. Meni, da sodišče druge stopnje ni naredilo dokazne ocene skladno z metodološkim napotkom iz 8. člena ZPP. Sodišče druge stopnje pri poračunavanju medsebojnih obveznosti strank ni upoštevalo, da je toženec za tožnika poravnal tudi njegov dolg do družbe V., d. o. o., v višini 25.000,00 DEM. Prav tako sodišče ni upoštevalo med pravdnima strankama sklenjene posojilne pogodbe z dne 25. 2. 1995 v vrednosti 50.000,00 DEM. Nadalje navaja, da je sodišče druge stopnje navedlo, da bi bilo posojilno pogodbo, sklenjeno kot sodno poravnavo, mogoče izpodbijati, vendar pa toženec opozarja, da gre zgolj za bodoče negotovo dejstvo, pravna podlaga za izpodbijanje pa tudi ne obstaja.

6. Vrhovno sodišče dopusti revizijo, če je od njegove odločitve mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, pomembnem za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse (prvi odstavek 367. a člena ZPP). Vrhovno sodišče je ugotovilo, da navedeni pogoji za dopustitev revizije niso podani, zato je toženčev predlog zavrnilo (drugi odstavek 367. c člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367a, 367a/1, 367c, 367c/2

Zakon o obligacijskih razmerjih (1978) - ZOR  - člen 399, 399/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.