VSRS sodba II Ips 258/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-01-22

Anton Frantar (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, mag. Rudi Štravs

revizija - razlogi za revizijo - izpodbijanje dejanskega stanja v reviziji - dokazna ocena - dokazovanje - zaslišanje priče

Revident z navideznimi kršitvami postopka in navidezno zmotno uporabo materialnega prava ne more izpodbiti ugotovljenega dejanskega stanja.

II. Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe tožeči stranki povrniti njene revizijske stroške v znesku 2.069,12 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Tožnik je s tožbo z dne 15. 3. 2012 od sodišča zahteval, naj toženki naloži plačilo 83.206,10 EUR, ki mu jih dolguje na podlagi prodajne pogodbe.

2. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da toženka ni plačala preostanka kupnine, kot se je zavezala s prodajno pogodbo, sklenjeno med pravdnima strankama, in ji naložilo plačilo 83.206,10 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 8. 2010 dalje.

3. Sodišče druge stopnje je pritrdilo dokazni oceni sodišča prve stopnje in pritožbo toženke zavrnilo ter sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

4. Toženka zoper sodbo sodišča druge stopnje vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Predlaga, naj revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožnikov tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, naj obe sodbi razveljavi ter zadevo vrne v ponovno sojenje sodišču prve stopnje. Povrnitve stroškov ne zahteva. Sodišču ob ugotovitvi, da je tožnik poskrbel za vknjižbo toženkine lastninske pravice na nepremičnini, glede na besedilo 7. točke prodajne pogodbe, da se bo lahko toženka vpisala kot lastnica v zemljiško knjigo po tem, ko bo tožniku plačala celotno kupnino, očita napačno uporabo materialnega prava. Navaja, da sta bila s tožnikom v dobrih odnosih in sta se dogovorila, da bo kupnino prejel v gotovini, za kar ni zahtevala potrdila, saj kljub zaposlitvi v odvetniški pisarni nima pravnega znanja. Denar je izročila pred pričo, tožnik pa je kasneje potrdil, da je bila kupnina plačana. Po njeni oceni to izhaja iz zaslišanja prič A. in B., ki sta bili dvakrat zaslišani in enako ter podrobno izpovedovali, na drugi strani pa priče, ki jih je predlagal tožnik, niso vedele ničesar o plačilu kupnine. Meni, da ji okoliščine, da  v odgovoru na tožbo ni navedla imena in priimka priče A., sodišče ne bi smelo šteti v škodo, in se sprašuje, kako naj bi sicer dokazala izročitev denarja. Opozarja, da ne bi sklenila prodajne pogodbe, če ne bi imela denarja, saj je bil rok za plačilo manj kot mesec dni. Sklicuje se na svojo izpovedbo, da je denar dobila iz naslova izvršb in od svojega brata, ki ji tožnik ni oporekal. Že sodišče prve stopnje je po njenem mnenju napravilo napačno dokazno oceno, obe sodišči pa sta ob ugotovljenem dejanskem stanju napačno uporabili materialno pravo. Opozarja tudi na tožnikovo nepošteno poslovanje, saj je dolgoval večje denarne zneske, kar bi potrdilo zaslišanje župnika C. C. Če bi ga sodišče opravilo, bi prišlo do zaključka, kakšna je tožnikova osebnost in kdo v tem primeru govori resnico, tako pa je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Tožnik se je po njenem mnenju posluževal raznih zvijač, da bi sodišče ugodilo njegovemu tožbenemu zahtevku. Z njim povezana priča D. D. je lažno ustvarila vtis, da toženka hišo prodaja, kar bi potrdilo zaslišanje priče E. E. Sodišče ji po njenem mnenju ne bi smelo očitati, da dokaznega predloga za njeno zaslišanje ni podala pravočasno, saj je šele kasneje izvedela za povezavo med pričo D.D. in tožnikom ter v pritožbi jasno substancirala svoj dokazni predlog. Sodišču na koncu očita tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ker ni ustrezno obrazložilo, zakaj prič ni zaslišalo.

5. Tožnik v pravočasnem odgovoru na revizijo nasprotuje navedbam v njej in predlaga njeno zavrnitev. Zahteva povrnitev revizijskih stroškov.

7. Sodišči nižjih stopenj sta ugotovili naslednje dejansko stanje:

- pravdni stranki sta 9. 7. 2010 sklenili prodajno pogodbo, s katero je toženka od tožnika kupila nepremičnino, poprej plačala aro v višini 1.000,00 EUR in se zavezala, da bo drugi, zadnji del kupnine v višini 83.206,10 EUR plačala do        31. 7. 2010 na tožnikov osebni račun, tožnik pa se ji je zavezal izročiti notarsko overjeni izvod prodajne pogodbe takoj po plačilu celotne kupnine;

- prodajna pogodba je bila notarsko overjena in tožnik je predlagal vknjižbo toženkine lastninske pravice;

8. Toženka ne more uspeti s trditvami, ki merijo na neprepričljivost dokazne ocene izvedenih dokazov in izpodbijajo ugotovitve sodišč nižjih stopenj glede vsebine pogodbenega dogovora pravdnih strank, predvsem njegove naknadne spremembe, toženkinega znanja, njenega razpolaganja s potrebnim denarjem ter neizpolnitve pogodbe. Z njimi nedovoljeno nasprotuje dejanskemu stanju, kot sta ga ugotovili sodišči nižjih stopenj (tretji odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP),(1) zato revizijsko sodišče nanje ne bo odgovarjalo.

9. Ker revizijsko sodišče na dovoljene revizijske razloge ne pazi po uradni dolžnosti (371. člen ZPP), mora revident vsak očitek ustrezno obrazložiti.

10. Toženka v zvezi z očitkom napačne uporabe materialnega prava tega bremena ni zmogla. Z argumentom, da je glede na sklenjeno prodajno pogodbo in v njeni       7. točki določeno obveznost tožnika, da toženki izroči overjeno pogodbo šele po plačilu celotne kupnine, in ugotovljeno dejstvo, da je tožnik poskrbel za vknjižbo toženkine lastninske pravice, sodišče napačno uporabilo materialno pravo, skuša  ovreči odločilno dejstvo, da preostanka kupnine ni plačala, in nedovoljeno izpodbiti ugotovljeno dejansko stanje. Na ostalih mestih se toženka zgolj sklicuje na revizijski razlog napačne uporabe materialnega prava, ne ponudi pa nobenih razlogov, kar ne zadošča za njegovo obrazloženost.

11. Toženka ne pojasni, kaj želi doseči z opozorilom, da je dokazni predlog za zaslišanje priče A. A. podala pravočasno. Sodišči nižjih stopenj ji nista očitali prepoznega dokaznega predloga v postopku, kar bi lahko peljalo h kateri od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Sodišče prve stopnje je pričo zaslišalo in okoliščino, da toženka priče sprva ni navedla z imenom in priimkom, v okviru dokazne ocene upoštevalo pri dokazni presoji. S tem je ta prešla v sfero dejanskega stanja in nedovoljenosti revizijskega preizkusa.

12. Bistvene kršitve določb pravdnega postopka toženka sodišču očita iz razloga, ker ni zaslišalo predlaganih prič C. C. in D. D., svojega ravnanja pa ni ustrezno obrazložilo. Ugotovitve pritožbenega sodišča, da v postopku pred sodiščem prve stopnje ni substancirala predloga za zaslišanje priče D. D.,(2)  temveč je to storila šele v pritožbi, ne izpodbija. Le pojasnjuje, da je za povezavo med pričo E. E. in tožnikom, ki bi jo potrdilo zaslišanje priče D. D., izvedela kasneje. Šele v pritožbi je toženka tako prvič navedla dejstva, ki bi jih sodišče ugotovilo s predlaganim zaslišanjem priče. Pritožbeno sodišče jih je pravilno ocenilo kot prepozna, saj brez ustreznega opravičila ni moglo zaključiti, da jih je toženka prvič v pritožbi podala brez svoje krivde (prvi odstavek 337. člena ZPP), opravičilo v reviziji pa je prepozno.(3) Očitana bistvena kršitev določb pravdnega postopka zaradi tega, ker sodišče ni zaslišalo priče D. D., tako ni podana. Prav tako ne, ker sodišče ni zaslišalo priče C. C. Že sodišče prve stopnje je pojasnilo, da priča ni bila predlagana v dokaz odločilnih dejstev v zvezi s plačilom kupnine, pač pa v zvezi s siceršnjim tožnikovim poslovanjem, pritožbeno sodišče pa mu je pritrdilo. Glede na povzeto utemeljitev sodišč nižjih stopenj, zakaj sodišču prve stopnje obeh prič ni bilo treba zaslišati, toženka ne more uspeti s splošnim očitkom, da sodišče zavrnitve dokaznega predloga za njuno zaslišanje ni ustrezno obrazložilo.

13. Ker uveljavljana revizijska razloga nista podana, je revizijsko sodišče neutemeljeno revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

14. Tožena stranka mora po prvem odstavku 165. člena ZPP in prvem odstavku      154. člena ZPP tožeči stranki povrniti njene stroške odgovora na revizijo v znesku 2.069,12 EUR. Ta zajema nagrado za postopek z revizijo v višini 1.676,00 EUR po tar. št. 3300, pavšalni znesek za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev v višini 20,00 EUR po tarifi št. 6002 ter 22% DDV po tar. št. 6007 v času vložitve tožbe veljavnega Zakona o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/2008), ki ga je revizijsko sodišče uporabilo glede na prehodno določbo drugega odstavka 20. člena sedaj veljavne Odvetniške tarife (Ur. l. RS, št. 2/2015). O toženkinih stroških revizijsko sodišče ni odločilo, saj njihovega povračila ni zahtevala (drugi odstavek 163. člena ZPP).

Op. št. (1):     Presoja pravilnosti dokazne ocene sodi v sfero dejanskega stanja, primerjaj sodbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 426/2011 z dne 20. 3. 2014, II Ips 714/2009 18. 7. 2013, II Ips 417/2009 z dne 4. 4. 2013,...

Op. št. (2):     Po določbi 236. člena ZPP mora stranka, ki predlaga, naj se določena oseba zasliši kot priča, prej navesti, o čem naj priča, torej navesti pravno pomembna dejstva, ki jih z njenim zaslišanjem dokazuje.

Op. št. (3):     Stranke sicer smejo v reviziji navesti nova dejstva in predlagati nove dokaze, a le tedaj, če se nanašajo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zaradi katerih se lahko vloži revizija (372. člen ZPP), ne morejo pa z njimi izpodbijati ugotovljenega dejanskega stanja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.