VSRS sodba in sklep II Ips 77/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-03-19

Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), Karmen  Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, mag. Rudi Štravs

dopuščena revizija - športno društvo - pravice člana društva - izpodbijanje sklepov organov društva - aktivna stvarna legitimacija - pritožba - dolžnost opredelitve do pritožbenih navedb - pravica do izjave v postopku - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Določba prvega odstavka 14. člena ZDru-1 vsakemu članu društva daje pravico izpodbijati odločitve organov društva, ki so bile sprejete v nasprotju z zakonom ali temeljnim ali drugim splošnih aktom. Ta pravica članov društva ni omejena le na izpodbijanje odločitev, s katerimi je bilo poseženo v njihovo osebno korist, pač pa imajo možnost, da s takšno tožbo uveljavljajo zakonitost delovanja društva in njegovo delovanje skladno z notranjimi pravili društva. Člani društva so torej aktivno stvarno legitimirani tudi za izpodbijanje sklepov, ki ne vplivajo neposredno na njihov pravni položaj. Takšna ureditev, ki članom društva omogoča varstvo objektivne zakonitosti odločitev organov društva, tudi če te ne posegajo v njihov pravni položaj, je prestala ustavnosodno presojo in ji sledi tudi praksa tega sodišča.

I. Reviziji se delno ugodi, sodba sodišča druge stopnje se v delu, ki se nanaša na razveljavitev sklepa toženke o prenehanju funkcije Iva Žižka v izvršilnem odboru toženke in na ugotovitev, da njegovo članstvo oziroma pravilno funkcija člana izvršilnega odbora toženke ni prenehalo, razveljavi in se v tem obsegu zadeva vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.

III. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnik je s tožbenim zahtevkom zahteval razveljavitev sklepa toženke, s katerim sta bila tožnik kot član toženke in I. Ž. kot član izvršilnega odbora toženke izključena iz članstva toženke oziroma iz njenih organov, ter plačilo odškodnine.

2. Sodišče prve stopnje je po delnem umiku tožbe, ki se je nanašal na plačilo odškodnine, v celoti ugodilo zahtevku. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo toženke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Vrhovno sodišče je s sklepom II DoR 236/2012 z dne 22. 11. 2012 dopustilo revizijo glede vprašanja, ali sta sodišči zagrešili bistveni kršitvi določb postopka, ko se nista izrekli o (pritožbenih) navedbah, da je za vložitev tožbe glede razveljavitve sklepa toženke o prenehanju funkcije I. Ž. v izvršnem odboru toženke in o ugotovitvi, da njegova funkcija v tem odboru ni prenehala, poleg tožnika stvarno legitimiran I. Ž.

4. Toženka je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo. Trdila je, da je že v postopku pred sodiščem prve stopnje, in sicer v pripravljalni vlogi z dne 8. 9. 2010, ugovarjala aktivno legitimacijo, saj je tožnik s tožbenim zahtevkom poleg odločitve, ki se nanaša na tožnika, zahteval tudi odločitev o članstvu I. Ž. v izvršnem odboru toženke. Sodišči nižjih stopenj sta torej odločili o statusu dveh subjektov, pri čemer pa tožbe na izpodbijanje sklepov toženke I. Ž. sploh ni vložil. Dejstvo, da je I. Ž. zastopnik tožnika, tega ne spreminja. Na kršitev aktivne legitimacije je toženka ponovno opozorila v pritožbi, vendar pritožbeno sodišče na ta opozorila ni odgovorilo. Po stališču revidentke je potrebno glede aktivne legitimacije upoštevati določila Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

5. Revizija je bila po 375. členu ZPP vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril.

7. Po določbi drugega odstavka 371. člena ZPP lahko revizijsko sodišče v primeru dopuščene revizije izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena. Revizija, ki presega te okvire, ni dovoljena (tretji odstavek 374. člena ZPP). Revizijsko sodišče mora glede na vsebino dopuščenega vprašanja in revizijskih razlogov odgovoriti, ali sta sodišči nižjih stopenj ustrezno odgovorili na navedbe toženke, da za zahtevek, ki se nanaša na Iva Žižka, ni podana aktivna stvarna legitimacija tožnika oziroma da bi moral tožbo poleg tožnika vložiti tudi I. Ž. Takšna obveznost sodišča izvira iz strankine pravice do izjave iz 5. člena ZPP, ki ne zajema le dolžnosti opredelitve do dejanskih trditev, temveč tudi do pravnih stališč, ki jih stranka izpostavi med postopkom, razen če so le-ta očitno neutemeljena oz. pravno nepomembna.(1) Za odločitev je torej bistveno, ali sta sodišči nižjih stopenj z nezadostnim odzivom na navedbe toženke glede aktivne stvarne legitimacije tožnika zagrešili bistveno kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

8. Na vprašanje, ali je podana tožnikova aktivna stvarna legitimacija, odgovarja materialno pravo.(2) Stališče revidentke, da gre pri tem za uporabo procesnega prava, je torej neutemeljeno. Čeprav gre za materialnopravno vprašanje, je glede na vsebino dopuščenega vprašanja pri odločanju o reviziji potrebno ločevati med dvema različnima vrstama kršitev, in sicer med 1.) zmotno uporabo materialnega prava, glede katere revizija ni bila dopuščena, in 2.) morebitnim nezadostnim odgovorom na strankine navedbe glede uporabe materialnega prava, ki je lahko glede na zahtevani standard obrazloženosti sodnih odločb prerasel v bistveno kršitev postopka. Glede na izhodišče, opredeljeno v prejšnji točki, se mora revizijsko sodišče pred odločitvijo o obstoju procesne kršitve tako najprej opredeliti, ali so navedbe toženke v okviru ugovora aktivne legitimacije z vidika materialnega prava tako pomembne, da opustitev ustrezne opredelitve do teh materialnopravnih vprašanj lahko preraste v kršitev postopka.

9. Določba prvega odstavka 14. člena Zakona o društvih (v nadaljevanju ZDru-1) vsakemu članu društva daje pravico izpodbijati odločitve organov društva, ki so bile sprejete v nasprotju z zakonom ali temeljnim ali drugim splošnih aktom. Ta pravica članov društva ni omejena le na izpodbijanje odločitev, s katerimi je bilo poseženo v njihovo osebno korist, pač pa imajo možnost, da s takšno tožbo uveljavljajo zakonitost delovanja društva in njegovo delovanje skladno z notranjimi pravili društva. Člani društva so torej aktivno stvarno legitimirani tudi za izpodbijanje sklepov, ki ne vplivajo neposredno na njihov pravni položaj. Takšna ureditev, ki članom društva omogoča varstvo objektivne zakonitosti odločitev organov društva, tudi če te ne posegajo v njihov pravni položaj, je prestala ustavnosodno presojo in ji sledi tudi praksa tega sodišča.(3)

10. Tako široko zastavljena aktivna stvarna legitimacija članov društva pri izpodbijanju odločitev organov društva predstavlja izjemo od običajnega obsega varstva pravic v civilnopravnih razmerjih, zato gre za pravno vprašanje, do katerega se mora sodišče ob postavljenem ugovoru obstoja aktivne stvarne legitimacije ustrezno opredeliti.

11. Revizijska trditev, da je toženka takšen ugovor postavila že v pripravljalni vlogi z dne 8. 9. 2010, torej v postopku pred sodiščem prve stopnje, ne drži. V navedeni vlogi je toženka namreč ugovarjala sodno pristojnost in izpodbijala obstoj procesnih predpostavk na strani tožnika s trditvijo, da tožnik ni član toženke ter da ni izkazano, da lahko I. Ž. zastopa tožnika in s tem veljavno vloži tožbo. Omenjene trditve toženke vsebinsko ne predstavljajo ugovora stvarne legitimacije tožnika za zahtevek, ki se nanaša na I. Ž. Sodišču prve stopnje se zato z vidika strankine pravice do izjave ni bilo potrebno opredeliti do obsega aktivne stvarne legitimacije članov društva pri izpodbijanju odločitev organov društva. Kot je bilo že poudarjeno, odločitev o reviziji v konkretni zadevi ni odvisna od vprašanja, ali je s tem sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, saj revizija glede takšne kršitve ni bila dopuščena.

12. Toženka je ugovor stvarne legitimacije v zgoraj nakazani smeri povsem določno in konkretno postavila v pritožbi. Glede na to, da mora pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe po določbi drugega odstavka 350. člena ZPP po uradni dolžnosti paziti na pravilno uporabo materialnega prava, bi moralo na takšne navedbe toženke vsebinsko odgovoriti v okviru gornjih materialnopravnih izhodišč, česar pa ni storilo. S tem je kršilo toženkino pravico do izjave iz 5. člena ZPP in ji s tem odreklo možnost obravnavanja pred sodiščem, kar predstavlja bistveno kršitev postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

13. Omenjena procesna kršitev je revizijskemu sodišču na podlagi prvega odstavka 379. člena ZPP narekovala razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje v delu, ki se nanaša na odločitev glede I. Ž., in v tem obsegu vrnitev zadeve temu sodišču v novo sojenje. Revizijsko izpodbijanje preostalega dela odločitve sodišča druge stopnje (razveljavitev sklepa toženke, ki se nanaša na tožnika, in ugotovitev, da je tožnik še vedno član toženke) je ostalo nekonkretizirano in neobrazloženo, zato je moralo revizijsko sodišče revizijo v preostanku zavrniti kot neutemeljeno (378. člen ZPP). Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

Op. št. (1): Zobec, J: Pravni postopek, zakon s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2009, 3. knjiga, stran 300 in 301.

Op. št. (2): Sodba Vrhovnega sodišča II Ips 80/2014 (8. točka obrazložitve).

Op. št. (3): Odločba Ustavnega sodišča, št. U-I-57/07-7 z dne 15. 10. 2008, sklep Vrhovnega sodišča II Ips 289/2011.

ZPP člen 5, 339, 339/2-8. ZDru-1 člen 14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.