VSRS sodba III Ips 37/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-10-28

Vladimir Balažic (preds.), dr. Miodrag Đorđević (poroč.), mag. Marijan Debelak, dr. Mile Dolenc, mag. Rudi Štravs

razlaga pogodbe - razlaga spornih pogodbenih določil - skupen namen pogodbenih strank - koncesijska pogodba

Sodišče druge stopnje je Pogodbo pravilno razlagalo skladno z razlagalnim pravilom iz prvega odstavka 99. člena ZOR. Revizijsko sodišče pritrjuje stališču, da je koncesijska pogodba glede višine, do katere je navzgor omejena subvencija, objektivno jasna in jo je treba uporabiti tako, kot se glasi, zaradi česar ne pride v poštev razlagalno pravilo iz drugega odstavka 99. člena ZOR. Toženka v postopku ni uveljavljala, da bi bila skupna volja pogodbenih strank drugačna od (jasno) zapisane, pač pa se je zavzemala za lastno različico tolmačenja Pogodbe, ki pa se je izkazala za napačno.

Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

Tožena stranka mora tožeči stranki povrniti njene stroške revizijskega postopka v višini 20.326,29 EUR, v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je v združenih postopkih v zadevah II Pg 484/2010 in II Pg 56/2012 ohranilo v veljavi sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 1799951/2009 z dne 4. 12. 2009 in VL 172083/2011 z dne 17. 11. 2011, s katerima je bilo toženki naloženo plačilo terjatve in izvršilnih stroškov, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. in II. točka izreka sodbe v zvezi s popravnim sklepom), ter toženki naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožnice (III. točka izreka sodbe).

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo toženke in potrdilo izpodbijano sodbo  (I. točka izreka sodbe). Odločilo je še, da pravdni stranki sami nosita svoje stroške pritožbenega postopka (II. točka izreka sodbe).

3. Toženka je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da naslovno sodišče sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da ugodi njeni pritožbi in tožbeni zahtevek zavrne. Podrejeno predlaga razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje z vrnitvijo zadeve v ponovno odločanje sodišču druge ali prve stopnje. Priglaša stroške revizijskega postopka.

4. Tožnica v odgovoru na revizijo predlaga njeno zavrnitev in priglaša stroške revizijskega postopka.

5. Pravdni stranki sta 10. 6. 2003 sklenili koncesijsko pogodbo za izvajanje mestnega linijskega prometa v Mariboru za obdobje 10 let (od 1. 8. 2001 do 31. 7. 2011; v nadaljevanju Pogodbo). S Pogodbo je bilo dogovorjeno, da se gospodarska javna služba zaradi narave finančne deficitarnosti deloma financira tudi iz subvencije koncedenta.(1) Tožnica je v obravnavanem sporu vtoževala plačilo več mesečnih zneskov subvencije med leti 2007 in 2011.

6. Med pravdnima strankama je bilo sporno, na kakšen način je v 8. členu Pogodbe določena višina subvencije (nesporno pa je bilo, da se izplačuje mesečno). Tožnica se je zavzemala za razlago Pogodbe, po kateri se subvencijo izračunava mesečno, in sicer kot razlika med revaloriziranim mesečnim zneskom pogodbene cene in vsakokratnimi mesečnimi prihodki tožnice. Na letni ravni naj bi bila tako omejena največ na pogodbeno ceno 905,000.000,00 SIT. Toženka pa je zatrjevala, da je subvencija določena v fiksnem letnem znesku, in sicer kot revalorizirana razlika med letnim zneskom pogodbene cene in prihodki tožnice v izhodiščnem letu, kar znaša 226,108.393,00 SIT, izplačuje pa se v povprečnem mesečnem znesku oziroma dokler ni porabljen celotni letni znesek. Sicer pa bi bilo treba v primeru spremembe višine subvencije v skladu s četrto alinejo petega odstavka 8. člena Pogodbe skleniti aneks k Pogodbi.

7. Relevantni drugi, tretji in peti odstavek (njegova četrta alineja) 8. člena Pogodbe se glasijo:

»Za letno izvajanje pogodbene gospodarske javne službe v obsegu, ki je opredeljen v 2. členu pogodbe (linije in vozni redi so priloga pogodbe ob podpisu), je dogovorjena pogodbena cena 905,000.000,00 SIT brutto in se mesečno spreminja v skladu z indeksom rasti cen življenjskih potrebščin v Republiki Sloveniji od dneva nastopa koncesijskega razmerja.

Koncedent nakazuje koncesionarju s to pogodbo izračunani povprečni mesečni znesek subvencije do 5. dne v mesecu za pretekli mesec od 1. 1. 2003 dalje. Način izračunavanja subvencije je sestavni del te pogodbe.(2)  Prihodki se pri izračunu subvencije upoštevajo v brutto znesku.

Koncedent in koncesionar se dogovorita, da bosta v primeru bistvenih sprememb v pogojih poslovanja, kot so: […]

- sprememba višine obveznosti za plačilo subvencije za več, kot znaša razlika med pogodbeno ceno, povečano za indeks rasti cen življenjskih potrebščin v Republiki Sloveniji, in prihodki za izhodiščno leto, t. j. 1. 8. 2001 do 31. 7. 2002;

analitično ugotovila novo objektivno stanje in ustrezno korigirala pogodbeno ceno oz. višino mesečne subvencije, za kar se sklene aneks h koncesijski pogodbi.«

9. Sodišči nižjih stopenj sta v zvezi z določitvijo višine subvencije pritrdili stališču tožnice. Sodišče druge stopnje je svojo odločitev oprlo na določbo prvega odstavka 99. člena Zakona o obligacijskih razmerjih(3) (v nadaljevanju ZOR), po katerem se določila pogodbe uporabljajo tako, kot se glasijo. Menilo je namreč, da gre za jasna pogodbena določila, zaradi česar ne pride v poštev uporaba razlagalnega pravila iz drugega odstavka 99. člena ZOR (iskanje skupnega namena pogodbenikov pri razlagi spornih določil), niti razlagalnega pravila iz 100. člena ZOR (razlaga nejasnih določil v korist druge stranke v primeru s strani ene stranke vnaprej pripravljene pogodbe).

10. Revidentka uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Meni, da bi bilo treba utemeljenost tožbenega zahtevka presoditi na podlagi četrte alineje petega odstavka 8. člena Pogodbe in ne na podlagi tretjega odstavka 8. člena Pogodbe. Hkrati zatrjuje, da sta sodišči zmotno uporabili določbo prvega odstavka 99. člena ZOR o jezikovni razlagi pogodb. Ker 8. člen Pogodbe po njenem mnenju ni jasen oziroma je sporen, bi bilo treba v skladu z drugim odstavkom 99. člena ZOR iskati skupen namen pogodbenic. Pri tem ponovno pojasnjuje svoje naziranje o smislu 8. člena Pogodbe, ki naj bi bil v preprečitvi tega, da bi se lahko tožnica ob odsotnosti kakšnih koli lastnih prihodkov v celoti (do višine pogodbene cene) financirala s subvencijo in se s tem izognila kakršnemu koli pogodbenem tveganju (s čimer bi odpadla pogodbena kavza in bilo kršeno načelo enake vrednosti vzajemnih dajatev). Opozarja tudi na sodbo Višjega sodišča v Mariboru I Cpg 91/2009 z dne 9. 4. 2009, kjer naj bi bilo v zadevi med istima pravdnima strankama in v zvezi z isto Pogodbo (le za plačila subvencije v drugem časovnem obdobju) zavzeto stališče, kot ga zastopa toženka, in odločeno v njeno korist.

11. Tak očitek je neutemeljen. Sodišče druge stopnje je Pogodbo pravilno razlagalo skladno z razlagalnim pravilom iz prvega odstavka 99. člena ZOR. Revizijsko sodišče pritrjuje stališču, da je koncesijska pogodba glede višine, do katere je navzgor omejena subvencija, objektivno jasna in jo je treba uporabiti tako, kot se glasi, zaradi česar ne pride v poštev razlagalno pravilo iz drugega odstavka 99. člena ZOR. Toženka v postopku ni uveljavljala, da bi bila skupna volja pogodbenih strank drugačna od (jasno) zapisane, pač pa se je zavzemala za lastno različico tolmačenja Pogodbe, ki pa se je izkazala za napačno. Iz pogodbenih določil namreč ne izhaja omejitev letne višine subvencije na 226,108.393,00 SIT, pač pa njena odvisnost od višine prihodkov tožnice, največ do skupne vrednost pogodbene cene. Pri tem ne držijo navedbe o odpadlem tveganju tožnice. Tudi slednja je namreč s Pogodbo prevzela obveznosti v zvezi z izvajanjem mestnega linijskega prometa. Ker pa gre za gospodarsko javno službo, ki je namenjena zagotavljanju potreb prebivalstva, gre njeno financiranje lahko v breme občinskega proračuna.

12. Ob tem revizijsko sodišče dodaja, da odločitev v zadevi VSM I Cpg 91/2009, na katero opozarja revidentka, za obravnavano zadevo ne more biti odločilna, saj vsako sodišče odloča v okviru trditvene podlage in dokazov, podanih v postopku pred njim, kar je posebej relevantno ravno v primerih ugotavljanja pogodbene volje strank, ki je dejansko in ne pravno vprašanje.

13. Revidentka zatrjuje tudi (perpetuirano) absolutno bistveno kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), saj naj bi se sodišči nižjih stopenj pomanjkljivo opredelili do pomena četrte alineje petega odstavka 8. člena Pogodbe. Navaja, da je smisel te določbe v limitiranosti subvencije na revaloriziran znesek subvencije iz izhodiščnega leta, sicer bi bila omemba prihodkov v izhodiščnem letu povsem brez pomena. Sodba sodišča druge stopnje naj bi tudi ne imela razlogov v zvezi z razlago nejasnih določil v korist šibkejše pogodbene stranke (100. člen ZOR). Perpetuirana bistvena kršitev pravil postopka naj bi bila po mnenju revidentke podana zato, ker se je sodišče prve stopnje v nasprotju z razpravnim načelom pri razlagi pogodbe na podlagi 100. člena ZOR sklicevalo na to, da je bila Pogodba pripravljena s strani toženke (sodišče druge stopnje pa se do te - po njegovem mnenju neodločilne - razlage ni opredelilo), čeprav naj bi te trditve tožnica sploh ne podala.

14. Obe sodišči sta zavzeli stališče do četrte alineje petega odstavka 8. člena Pogodbe, in sicer sta menili, da določba zgolj opredeljuje okoliščino, ki utemeljuje potrebo po spremembi pogodbene cene in posledično sklenitvi aneksa k Pogodbi, ne vpliva pa na višino ali način izračunavanja mesečne subvencije pred sklenitvijo aneksa. Njuna opredelitev je zadostna, da je sodbi mogoče preizkusiti, zato zatrjevana procesna kršitev ni podana.

15. Sodišče druge stopnje pa se ni bilo dolžno opredeliti do pritožbenih navedb v zvezi z uporabo 100. člena ZOR, ker je zavzelo (pravilno) stališče, da uporaba tega člena ne pride v poštev, saj v obravnavanem primeru ne gre za nejasna pogodbena določila. Poleg tega revizijsko sodišče ugotavlja, da revizijsko uveljavljanje zatrjevane kršitve v zvezi s kršitvijo razpravnega načela ni več mogoče, saj gre za relativno bistveno kršitev postopka pred sodiščem prve stopnje, ki je revidentka v pritožbi ni uveljavljala, medtem ko sodišče druge stopnje nanjo ni bilo dolžno paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). Zato tudi ni moglo zagrešiti perpetuirane relativne bistvene kršitve postopka, ki je lahko revizijski razlog v skladu z 2. točko prvega odstavka 370. člena ZPP.

16. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podani (371. člen ZPP), je Vrhovno sodišče revizijo na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

17. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker toženka z revizijo ni uspela, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije stroške revizije (II. točka izreka), medtem ko je tožnici dolžna povrniti njene stroške revizijskega odgovora. Ti so odmerjeni v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi in znašajo 20.326,29 EUR (priglašenih 16.572,37 EUR za nagrado za postopek z revizijo, 20,00 EUR za materialne stroške in 3.733,92 EUR za 22% DDV na odvetniške stroške) (III. točka izreka).

Op. št. (1): Primarno pa se financira iz cene storitve (voznih kart), prihodkov iz naslova oglaševanja na prevoznih in infrastrukturnih objektih, prevoza učencev na mestnih linijah in drugih šolskih pogodbenih prevozov.

Op. št. (2): Gre za obrazec „analitični prikaz prihodkov“, v katerega se vnese mesečne prihodke koncesionarja po posameznih postavkah in revalorizirano mesečno vrednost pogodbene cene.

Op. št. (3): Koncesijsko razmerje v skladu s koncesijsko pogodbo traja že od 1. 8. 2001 dalje, ko je bil v veljavi  ZOR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.