VSRS sodba VIII Ips 77/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-10-27

mag. Ivan Robnik (preds.), Marjana Lubinič (poroč.), Miran Blaha, mag. Marijan Debelak, Borut Vukovič

institucionalno varstvo - plačilo - izračun oprostitev plačila upravičenca - prispevek upravičenca

Problematika nastanitve polnoletnih invalidnih oseb v specializiranih zavodih in financiranje sta zakonsko urejena na način, da v primeru oprostitve upravičenca razliko do vrednosti storitve plača občina. Tudi kronološko gledano je ZSV od začetka veljave vseskozi določal, da se institucionalno varstvo financira bodisi iz proračuna Republike Slovenije ali proračuna občin. Zato na tem področju ni pravne praznine, ugotovljene z odločbo Ustavnega sodišča, ki bi narekovala razlago, kot jo je sprejela tožena stranka.

Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti stroške odgovora na revizijo tožeči stranki v znesku 368,44 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za odpravo odločb Centra za socialno delo Domžale št. 1233-7/2012/2 z dne 27. 8. 2012 in št. 1233-69/2012/1 z dne 11. 7. 2012 in odločb Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti št. 12302-61/2012-2 z dne 22. 4. 2014 in št. 12302-40/2012-2 z dne 24. 4. 2014 ter vrnitev zadev organu prve stopnje v ponovno odločanje. Z izpodbijanimi odločbami je tožena stranka odločila, da sta upravičenca do storitev institucionalnega varstva oproščena plačila te storitve v določeni višini, ki jo je naložila v doplačilo tožeči stranki  Sodišče prve stopnje je presodilo, da je tožena stranka pri ugotavljanju višine oprostitve upravičenca pravilno obravnavala kot člana družine, skupaj s starši, ki jim je bila od 19. 12. 2008 podaljšana roditeljska pravica. S tem naj bi za starše nastala dolžnost preživljanja, kar pomeni, da se upravičenca ne moreta obravnavati kot samski osebi po desetem odstavku 10. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (v nadaljevanju ZUPJS, Ur. l. RS, št. 62/2010 in naslednji).

2. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožeče stranke in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je odpravilo izpodbijane odločbe in vrnilo zadevi organu prve stopnje tožene stranke v ponovno odločanje. Sklicevalo se je na odločbo Ustavnega sodišča U-I-11/07-45 z dne 13. 12. 2007 (v nadaljevanju: odločba Ustavnega sodišča) in določbo 26. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR-C, Ur. l. RS, št. 16/04), s katero je bil spremenjen 123. člen ZZZDR (v nadaljevanju ZZZDR, Ur. l. RS, št. 69/04), ki ureja preživninsko obveznost staršev do svojih otrok. Z določbo 26. člena ZZZDR-C je zakonodajalec ukinil preživninsko obveznost staršev invalidnih oseb po njihovi polnoletnosti, ne glede na to, da se običajno staršem teh otrok podaljša roditeljska pravica čez otrokovo polnoletnost. Pravica oziroma dolžnost  preživljanja je samostojna, od roditeljske pravice neodvisna pravica in podaljšanje roditeljske pravice  ne pomeni hkrati tudi dolžnosti preživljanja polnoletnih invalidnih oseb. Ker starši upravičencev niso dolžni preživljati, jih je tožena stranka neutemeljeno upoštevala pri ugotavljanju njihovega materialnega položaja.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje tožena stranka vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da iz odločbe Ustavnega sodišča izhaja, da je treba socialni položaj obravnavane skupine invalidov zaradi njihove eksistencialne ogroženosti začasno urediti. Ker obveznost države do preživljanja polnoletnih invalidnih oseb v času odločanja centra za socialno delo  in tožene stranke še ni bila vzpostavljena, je treba izhajati iz 4. točke izreka odločbe Ustavnega sodišča, da se osnovno preživljanje invalidov zagotavlja tudi s preživninsko obveznostjo staršev, kot jo je urejal prej veljavni 123. člen ZZZDR. To pomeni, da je tožena stranka pravilno odločila, da je treba pri uveljavljanju oprostitve plačila institucionalnega varstva poleg upravičencev upoštevati tudi ostale družinske člane iz drugega odstavka 10. člena ZUPJS. Poleg tega se s spremembo in dopolnitvijo ZUPJS od 1. 9. 2014 dalje polnoletne invalidne osebe obravnavajo kot samske osebe (7. točka 11. člena), torej jih je zakonodajalec do spremembe štel v družino.

4. Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) vročena tožeči stranki, ki v odgovoru predlaga njeno zavrženje ali zavrnitev.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Z izpodbijanimi odločbami je tožena stranka odločila, da sta upravičenca do storitev institucionalnega varstva oproščena plačila te storitve, in sicer A. A. v višini 806,74 EUR, B. B.. pa v višini 1.103,71 EUR. V teh zneskih je doplačilo za oba upravičenca naložila tožeči stranki, medtem ko je znašala obveznost, ki jo je dolžan poravnati A. A.. 165,07 EUR, obveznost, ki jo je dolžan poravnati B. B.. pa 82,54 EUR. Pri izračunu navedenih zneskov upravičencev ni štela za samski osebi, ampak je pri ugotavljanju materialnega položaja upoštevala tudi starše, ki so imeli podaljšano roditeljsko pravico.

8. Institucionalno varstvo je po 4. točki prvega odstavka 11. člena Zakona o socialnem varstvu (ZSV, Ur. l. RS št. 54/92 in naslednji) ena od oblik socialnovarstvenih storitev. Storitev institucionalnega varstva so dolžni plačati upravičenci in drugi zavezanci (prvi odstavek 100. člena ZSV), razen če center za socialno delo na zahtevo upravičenca do socialno varstvene storitve odloči o delni ali celotni oprostitvi plačila storitve (četrti odstavek 100. člena ZSV). Stroški storitev v zavodih za odrasle se, kadar je upravičenec oziroma drug zavezanec delno ali v celoti oproščen plačila, financirajo iz proračuna občine (tretja alineja prvega odstavka 99. člena ZSV). Merila, po katerih se za upravičence in druge zavezance delno ali v celoti določajo oprostitve pri plačilu storitev, je Vlada Republike Slovenije v skladu s tretjim odstavkom 100. člena ZSV predpisala z Uredbo o merilih za določanje oprostitev pri plačilih socialno varstvenih storitev (Uredba, Ur. l. RS št. 110/04 in naslednji), ki v tretjem odstavku 6. člena določa, da v primeru oprostitve upravičenca plača razliko do vrednosti storitve država ali občina. Tudi po prvem odstavku 8. člena Uredbe za upravičence, ki jim je priznana oprostitev plačila storitev po prvem odstavku prejšnjega člena, zagotavljata plačila ali doplačila država oziroma občina, v skladu z zakonom.

9. Po merilih citirane Uredbe se določajo oprostitve plačil med drugim tudi za storitve institucionalnega varstva (3. točka prvega odstavka 3. člena). Oprostitev je po 9. členu Uredbe odvisna od vrednosti opravljene storitve, višine ugotovljenega dohodka, meje socialne varnosti, plačilne sposobnosti in prispevka k plačilu storitve. Vrednost opravljene storitve je znesek, ki ga po veljavni ceni za dogovorjeni obseg storitve določi izvajalec (10. člen Uredbe), ugotovljeni dohodek pa so dohodki in prejemki, ugotovljeni na način, kot ga določa zakon za prejemnike denarne socialne pomoči, kolikor uredba ne določa drugače (prvi odstavek 11. člena Uredbe). Za določitev meje socialne varnosti, plačilne sposobnosti in prispevka oprostitve samske osebe se upoštevajo njeni lastni dohodki in prejemki, v primerih družine pa dohodki in prejemki upravičenca oziroma zavezanca skupaj z dohodki in prejemki njegovega zakonca ali osebe, s katero živi v dalj časa trajajoči življenjski skupnosti (drugi odstavek 11. člena Uredbe).

10. Ker je pravica do oprostitve plačila odvisna od materialnega položaja osebe, in ker o njej odločajo centri za socialno delo ter se izplačuje iz proračuna države ali lokalne skupnosti, je to pravica iz javnih sredstev (3. točka prvega odstavka 3. člena ZUPJS). Po 9. členu ZUPJS se pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev pri ugotavljanju materialnega položaja upoštevajo s tem zakonom določene osebe, njihov dohodek in premoženje. V prvem odstavku 10. člena  ZUPJS je določeno, da se poleg vlagatelja (ki sta v obravnavanem primeru upravičenca) pri ugotavljanju materialnega položaja upoštevajo še zakonec ali izvenzakonski partner ter otroci, ki jih je vlagatelj dolžan preživljati. Ker upravičenca nista v nobenem od naštetih družinskih razmerij, ni utemeljeno, da je tožena stranka pri ugotavljanju izpolnjevanja pogojev za oprostitev plačila upoštevala tudi njune starše in ju ni obravnavala kot samski osebi. Za razlago tožene stranke ni podlage niti v drugem odstavku 10. člena ZUPSJ. Ta določa, da če je vlagatelj otrok, ki so ga starši dolžni preživljati, se poleg njega pri ugotavljanju materialnega položaja upoštevajo tudi starši oziroma eden izmed staršev, ki mu je vlagatelj dodeljen v varstvo in vzgojo ter sorojenci, ki so jih starši dolžni preživljati. Upravičenca tudi v tem statusu nista bila, saj ne gre za osebi, ki bi ju bili starši dolžni preživljati, ne glede na to, da jim je bila podaljšana roditeljska pravica. Razlogom, ki jih je glede tega podalo sodišče druge stopnje se revizijsko sodišče pridružuje in jih ne ponavlja.

11. Preživninsko obveznost staršev v skladu z možnostmi in ob pomoči družbene skupnosti za otroka, ki je zaradi težje telesne ali duševne prizadetosti nesposoben za samostojno življenje in nima zadostnih sredstev za preživljanje, je določala določba drugega odstavka 123. člena ZZZDR. Z novelo ZZZDR-C je zakonodajalec ukinil preživninsko obveznost staršev po polnoletnosti invalidnega otroka zaradi zagotovitve enakopravnega položaja teh staršev v primerjavi s starši zdravih otrok. Ustavno sodišče je presojalo ustavno skladnost noveliranega 123. člena ZZZDR in ugotovilo, da ukinitev preživninske obveznosti staršev po polnoletnosti invalidnega otroka ni v neskladju z Ustavo. Hkrati pa je odločilo, da je Zakon o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb (v nadaljevanju ZDVDTP, Ur. l. SRS, št. 41/83 in naslednji) v neskladju z Ustavo, ker po ukinitvi preživninske obveznosti staršev ne predvideva ustreznih socialnih transferjev, ki bi polnoletnim invalidnim osebam zagotovili minimalno dohodkovno varnost. Zato je do odprave ugotovljenega neskladja v 4. točki izreka dolžnost preživljanja polnoletnih invalidnih otrok, ki zaradi invalidnosti niso sposobni za samostojno življenje in nimajo zadostnih sredstev za preživljanje, res naložilo staršem, kot to navaja tožena stranka. Hkrati je tudi državi naložilo sprejem najrazličnejših ukrepov, s katerimi bi zagotovila regulativne mehanizme na področju zaposlovanja in dela, zdravstvenega varstva, stanovanjske in davčne politike ter na drugih področjih, ki vplivajo na položaj invalidov, glede na to, da pravica do posebnega varstva invalidov pomeni zbir različnih pravic invalidov. Zakonodajalcu je prepustilo, ali bo to uredil v katerem izmed področnih predpisov, ali pa s sprejetjem kakšnega posebnega predpisa, ki bi celovito urejal položaj (obravnavane skupine) invalidov.

12. Ena izmed oblik družbenega varstva polnoletnih invalidnih oseb po ZDVDTP (prva točka 3. člena) je sicer tudi varstvo oziroma nastanitev v splošnih ali posebnih socialnih zavodih. Vendar pa sta problematika nastanitve polnoletnih invalidnih oseb v specializiranih zavodih in financiranje zakonsko urejena na način, da v primeru oprostitve upravičenca razliko do vrednosti storitve plača občina. Tudi kronološko gledano je ZSV od začetka veljave 28. 11. 1992 vseskozi določal, da se institucionalno varstvo financira bodisi iz proračuna Republike Slovenije ali proračuna občin. Zato na tem področju ni pravne praznine, ugotovljene z odločbo Ustavnega sodišča, ki bi narekovala razlago, kot jo je sprejela tožena stranka.

13. Poudariti velja tudi to, da je zakonodajalec z naknadno spremembo in dopolnitvijo ZUPJS dne 1. 9. 2014 v 7. točki 11. člena določil, da se pri ugotavljanju materialnega položaja osebe ne upoštevajo otroci, ki imajo podaljšano roditeljsko pravico. Navedenega zakonskega besedila ni mogoče razlagati na način, da jih je zakonodajalec do spremembe štel za družinske člane. Iz predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah ZUPJS namreč izhaja, da je zakonodajalec z novo formulacijo želel odpraviti nejasnost določbe in poudariti, da se te osebe pri uveljavljanju pravic obravnavajo kot samske osebe.

14. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje utemeljeno odpravilo izpodbijane odločbe in toženi stranki naložilo ponovno odločitev z upoštevanjem zgoraj navedenih izhodišč, zato je vrhovno sodišče v skladu s 378. členom ZPP  revizijo zavrnilo.

15. Odločitev o stroških temelji na prvem odstavku 154. člena ZPP v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1). Toženi stranki se na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o odvetniški tarifi (ZOdvT, Ur. l. RS št. 67/2008 in nadaljnji) priznajo revizijski stroški v višini 302,00 EUR, od tega 282,00 EUR nagrade za postopek po tar. št. 3300 in 20,00 EUR materialnih stroškov po tar. št. 6002, z vključenim 22 % DDV.

ZSV člen 11, 11/1, 11/1-4, 99, 99/1, 99/1-3, 100. ZUPJS člen 9, 10. Uredba o merilih za določanje oprostitev pri plačilu socialnovarstvenih storitev člen 3, 6, 6/3, 8, 9, 10, 11, 11/1. ZDVDTP člen 3. ZZZDR člen 123. ZZZDR-C člen 26.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.