VSRS sodba II Ips 44/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-10-08

dr. Ana Božič Penko (preds.), Janez Vlaj (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

neveljavnost pogodbe - pogodba o dosmrtnem preživljanju - ničnost - tožba za ugotovitev ničnosti - pravni interes - nedopusten nagib - actio pauliana

Upnik, čigar dolžnik je premoženje odtujil z ničnim pravnim poslom, varstvo svoje terjatve pravilno uveljavlja s tožbo za ugotovitev ničnosti. To pomeni, da ima v tu obravnavani zadevi tožeča stranka, ki zatrjuje, da je sporna pogodba o dosmrtnem preživljanju nična, ker je bila sklenjena z edinim namenom oškodovanja tožnic kot upnic, za uveljavljanje svojih pravic ničnostno tožbo. To pa nadalje pomeni, da je tožeča stranka že s tem, ko je izkazala, da je upnica, izkazala tudi svoj pravni interes za vložitev tu obravnavane tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju.

Prva toženka mora tožeči stranki plačati stroške revizijskega postopka v znesku 1.700,00 EUR v 15 dneh, od tedaj dalje pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je pogodba o dosmrtnem preživljanju, sklenjena med A. A. in B. A. v obliki notarskega zapisa pri notarju ... z dne 28. 1. 2008, nična (I. točka izreka sodbe). Nadalje je ugotovilo, da v zapuščino po pokojnem A. A. sodi premoženje, navedeno v II. točki izreka sodbe. Odločilo je še o stroških postopka.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožeče stranke in prve toženke glede odločitve o glavni stvari zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

3. Prva toženka v pravočasni reviziji zoper drugostopenjsko sodbo uveljavlja revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Poudarja, da tožnici nimata pravnega interesa za vložitev tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju na podlagi 40. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), ker vrednost premoženja, ki (že) spada v zapuščino po pok. A. A. (stanovanje v Ljubljani in pripadajoča garaža), presega priglašeno terjatev tožnic. Pritožbenemu sodišču nadalje očita, da je zmotno uporabilo določbo 255. člena OZ. Zatrjuje še kršitve iz 8., 11. in 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Predlaga, naj revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne v novo sojenje.

4. Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki je nanjo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev.

6. Bistvena in nosilna značilnost zatrjevane kršitve postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP je, da sodbe ni mogoče preizkusiti. Ker je sodbi sodišč prve in druge stopnje vsekakor mogoče preizkusiti, očitana procesna kršitev ni podana. Tudi zatrjevana kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v obravnavani zadevi ni podana, ker sodišče druge stopnje ni preslišalo pritožbenih navedb prve toženke, temveč jih je ocenilo za pravno nepomembne za odločitev o primarnem tožbenem zahtevku za ugotovitev ničnosti pogodbe. V obrazložitvi sodbe sodišča druge stopnje je namreč na 4. strani jasno zapisalo, da pritožbene navedbe prve toženke v zvezi z višino terjatve tožečih strank in vrednostjo zapuščine za odločitev o primarnem tožbenem zahtevku niso odločilnega pomena.  Glede zatrjevane kršitve iz 11. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je očitno neutemeljena, pa zadostuje že odgovor, da se kršitve postopka iz te točke navezujejo na status stranke v postopku (nesposobnost biti stranka in procesno nesposobnost) ter njeno zastopanje, ne pa na aktivno legitimacijo za vložitev tožbe (kot zmotno meni revidentka).

7. Iz dejanskih ugotovitev v prvostopenjski sodbi, ki jim je pritrdilo pritožbeno sodišče, izhaja, da sta tožnici že v zapuščinskem postopku po pok. A. A. zahtevali ločitev zapuščine v skladu s 143. členom Zakona o dedovanju (ZD) in v predlogu za ločitev zapuščine navajali, da v zapuščino sodi tudi premoženje, navedeno v sporni pogodbi o dosmrtnem preživljanju, ker je bila (po trditvah tožnic kot upnic) ta pogodba sklenjena z edinim namenom, da se zapustnik izogne plačilu dolga tožnicama (upnicama). Glede obstoja dolga zapustnika do tožnic je bilo ugotovljeno, da sta isti tožnici že 12. 12. 2006 vložili tožbo zoper sedaj pok. A. A., v kateri mu očitata neupravičeno obogatitev na račun tožnic, ker jima ni odvajal sorazmernega dela najemnin iz oddajanja nepremičnin, ki so v solasti (tudi) tožnic, in da je toženec (sedaj pok. A. A.) v tistem postopku temelj dolga pripoznal. Dne 28. 1. 2008 pa sta prva toženka in njen oče (A. A.) sklenila v obliki notarskega zapisa pogodbo o dosmrtnem preživljanju, v skladu s katero je A. A. svoji hčerki (prvi toženki) zapustil (skoraj) vse svoje premoženje, ki obsega nepremičnine in premičnine, preživljalka (prva toženka) pa se je zavezala, da bo preživljanca preživljala. Pok. A. A. in prva toženka sta pogodbo o dosmrtnem preživljanju sklenila samo iz razloga, da se je zapustnik izognil plačilu dolga tožnicama, kar je prva toženka vedela. Ugotovljeno je bilo tudi, da prva toženka za svojega očeta ni skrbela.

8. V tej zadevi je treba (ker sta si subjektivni pogoj za uspešno uveljavitev actio Pauliana in nedopustni nagib, da se izigra upnike, vsebinsko zelo podobna) najprej pojasniti razmerje med izpodbijanjem dolžnikovih pravnih dejanj na podlagi 255. člen OZ in ničnostjo pravnega posla na podlagi 40. člena OZ. Bistvena značilnost paulijanske tožbe je, da se z njo prepreči učinkovanje pravnega posla, ki je sicer veljaven, proti upniku. Ničen pravni posel pa je absolutno neučinkovit proti vsakomur že od sklenitve. Zato upnik, čigar dolžnik je premoženje odtujil z ničnim pravnim poslom, varstvo svoje terjatve pravilno uveljavlja s tožbo za ugotovitev ničnosti(1). To pomeni, da ima v tu obravnavani zadevi tožeča stranka, ki zatrjuje, da je sporna pogodba o dosmrtnem preživljanju nična, ker je bila sklenjena z edinim namenom oškodovanja tožnic kot upnic, za uveljavljanje svojih pravic ničnostno tožbo. To pa nadalje pomeni, da je tožeča stranka že s tem, ko je izkazala, da je upnica, izkazala tudi svoj pravni interes za vložitev tu obravnavane tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju.

9. Po določbi četrtega odstavka 39. člena OZ je pogodba nična, če ni podlage ali če je ta nedopustna. Nedopustna pa je podlaga takrat, ko je v nasprotju z Ustavo, s prisilnimi predpisi ali z moralnimi načeli (drugi odstavek 39. člena OZ). Podlaga je glavni namen oziroma razlog sklenitve pogodbe oziroma ustanovitve obligacijskopravnega razmerja. Pogodbene stranke pravne posle sklepajo zaradi uresničitve določenih interesov. Paleta možnih nagibov (interesov, motivov), ki jih vodijo k sklenitvi vsake konkretne pogodbe, je izredno bogata. Ampak vsi konkretni in posamični nagibi ne tvorijo poslovne podlage (kavze) pogodbe. Poslovno podlago tvorijo samo tisti nagibi, ki jih pogodbena stranka razkrije drugi pogodbeni stranki v postopku sklepanja pogodbe in so predmet usklajevanja med pogodbenima strankama. Nagibi, ki niso del podlage, na veljavnost pogodbe ne vplivajo (prvi odstavek 40. člena OZ). Vendar pa je pogodba nična, če je nedopusten nagib bistveno vplival na odločitev enega pogodbenika, da je sklenil pogodbo, in če je drugi pogodbenik to vedel ali bi bil moral vedeti (drugi odstavek istega člena). Neodplačna pogodba pa je nična tudi tedaj, ko drugi pogodbenik ni vedel, da je nedopustni nagib bistveno vplival na odločitev njegovega sopogodbenika (tretji odstavek 40. člena OZ). Ob tem velja še dodati, da se je v sodni praksi Vrhovnega sodišča že uveljavilo stališče, da je pogodba, ki je sklenjena z (glavnim) namenom izigrati tretje, v nasprotju z moralnimi načeli(2).

10. Upoštevajoč navedeno je za odločitev v obravnavani zadevi odločilna dejanska ugotovitev (ki je revidentka v reviziji niti ne izpodbija), da je bil bistveni (edini) namen sklenitve sporne pogodbo o dosmrtnem preživljanju v tem, da se izigra tožnici kot upnici, in da je (tudi) prva toženka za obstoj zapustnikovega dolga do tožnic vedela. Takšen nagib pa je v nasprotju z moralnimi načeli in torej nedopusten. Zato je odločitev sodišča prve stopnje, ki je zahtevku za ugotovitev ničnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju ugodilo, potrjena s strani pritožbenega sodišča, materialnopravno pravilna. Dejstvo, da je bila sporna pogodba sklenjena z edinim namenom preprečiti poplačilo terjatev tožnic, in da je bila pogodba neodplačna, namreč zaradi zavržnosti ravnanja utemeljuje primernost ničnostne sankcije na podlagi drugega in tretjega odstavka 40. člena OZ.

11. Ostale revizijske trditve (da bi se tožnici lahko poplačali iz premoženja, ki že sodi v zapuščino po pok. A. A.) glede na navedeno (torej da se ničnost pravnega posla uveljavlja z ničnostno tožbo) za odločitev niso pomembne, zato nanje ni potrebno posebej odgovarjati.

12. Glede na navedeno je revizijsko sodišče revizijo prve toženke kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

13. Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na določbah 165. in 154. člena ZPP. Ker prva toženka z revizijo ni uspela, mora tožeči stranki povrniti njene stroške, ki jih je imela zaradi vložitve odgovora na revizijo. Višina teh stroškov je odmerjena v skladu z odvetniško tarifo.

Op. št. (1): Primerjaj zadevi II Ips 297/2010 in II Ips 259/2013.

Op. št. (2): Primerjaj zadeve II Ips 568/2009, II Ips 299/2007 in II Ips 297/2010.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.