VSRS Sklep I Up 381/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-01-15

Martina Lippai (preds.), Peter Golob (poroč.), Marko Prijatelj

zahteva za izločitev sodnika - dvom o nepristranskosti - poimensko določen sodnik - okoliščine, ki se nanašajo na pravilnost in zakonitost vodenja postopka

Pritožnik ni izkazal okoliščin, ki bi vzbudile dvom o nepristranskosti sodnic: da bi med upravnim sodiščem in toženo stranko v tej zadevi potekale nedovoljene komunikacije, še manj pa, da bi take komunikacije v neki drugi zadevi pred sodiščem prve stopnje potekale med izločevanimi sodnicami.

Drugi izločitveni razlog, ki ga navaja, namreč, da je nedovoljena komunikacija izločevanih sodnic razvidna iz poziva sodišča njemu kot tožniku z dne 20. 10. 2014, v katerem ga poziva, ali glede na odgovor tožene stranke na tožbo še vztraja pri tožbi in da naj to sporoči v postavljenem roku, pa tudi ni dokaz o nepristranskosti, temveč le morebitni razlog za uveljavljanje kršitve pravil postopka, kar pa bo lahko uveljavljal v pravnem sredstvu zoper odločitev prvostopenjskega sodišča, če ga bo vložil.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 73. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo zahtevo tožeče stranke za izločitev višjih sodnic A. A., B. B. in C.C.

1. Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa navedlo, da tožeča stranka po vsebini uveljavlja izločitveni razlog po 6. točki 70. člena ZPP, a ga ne izkaže. Nepristranskost izločevanih sodnic tožeča stranka utemeljuje z navedbo, da med sodiščem prve stopnje in toženo stranko obstoji nedovoljena komunikacija, česar po presoji sodišča prve stopnje tožeča stranka ne izkaže, saj ne navede nobenih konkretnih podatkov, npr. kdaj in med katerimi osebami naj bi komunikacija potekala, sodnice pa so takšno ravnanje zanikale. Glede poziva sodišča prve stopnje z dne 20. 10. 2014 (s katerim je bila tožeča stranka pozvana, naj sporoči, ali po vložitvi odgovora na tožbo še vztraja pri vloženi tožbi) pa je sodišče prve stopnje navedlo, da bo morebitno nepravilno postopanje sodišča pri predhodnem preizkusu tožbe lahko predmet presoje v kasnejših postopkih s pravnimi sredstvi, ne more pa biti to razlog za izločitev senata sodišča.

3. Tožeča stranka (v nadaljevanju pritožnik) je vložila pritožbo, v kateri navaja, da je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo dejansko stanje, posledično napačno uporabilo materialno pravo, smiselno pa zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Predlaga, da Vrhovno sodišče pritožbi ugodi in senat odločujočih sodnikov izloči ter dodeli zadevo drugemu senatu, pritožniku pa prizna stroške postopka, z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Navaja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do dejstva, da je tožena stranka (oziroma njena direktorica) več mesecev pred vročitvijo tožbe v drugi zadevi vedela, da je bila tožba vložena. Pritožnik ne more izkazati „kdaj in med katerimi osebami naj bi potekala komunikacija“, saj za takšno raziskovanje nima pravne podlage, za dvom v sodnikovo nepristranskost pa takšni konkretni podatki niso potrebni. Kot izhaja iz izpodbijanega sklepa, izločevana sodnica B. B. stikov s toženo stranko niti ni zanikala. Nadalje se sodišče prve stopnje ni opredelilo do poziva z dne 20. 10. 2014, ki ga po mnenju pritožnika sodišče nikoli ne pošilja, temveč v tej fazi postopka vedno pošlje vlogo stranki v odgovor, potem pa o ugovorih odloči v postopku.

5. Sodnik ne sme opravljati sodniške funkcije, če so podane okoliščine, ki vzbujajo dvom o njegovi nepristranskosti (6. točka 70. člena ZPP). Izločitev lahko zahteva tudi stranka, vendar le poimensko določenega sodnika, ki postopa v zadevi, v zahtevi pa mora navesti okoliščine, na katere opira svojo zahtevo za izločitev (prvi, tretji in četrti odstavek 72. člena ZPP).

6. Pritožnik v nasprotju s tretjim odstavkom 72. člena ZPP ni zahteval izločitve poimensko določenega sodnika, temveč celotnega senata. Sodišče prve stopnje je kljub temu pravilno štelo, da se zahteva za izločitev nanaša na sodnice, ki so v obravnavni zadevi (I U 423/2014) že odločale o zahtevi za izdajo začasne odredbe, in presojalo obstoj razloga po 6. točki 70. člena ZPP pri sodnicah A. A., B. B. In C. C..

7. Pritožnik navaja dve okoliščini, ki naj bi skupaj vzbujali dvom o nepristranskosti zgoraj naštetih sodnic. Prva okoliščina se nanaša na domnevno nedovoljeno komunikacijo med sodiščem prve stopnje in toženo stranko, kar naj bi bilo dokazano predvsem z dejstvom, da je tožena stranka v neki drugi zadevi še pred vročitvijo tožbe v odgovor vedela, da je bila tožba vložena. Druga okoliščina pa se nanaša na poziv sodišča prve stopnje v obravnavni zadevi (I U 423/2014) z dne 20. 10. 2014, ki naj ne bi bil v skladu z običajnim postopanjem sodišč.

8. Vrhovno sodišče, enako kot sodišče prve stopnje, ugotavlja, da pritožnik ni navedel in izkazal povezave med zgoraj naštetimi sodnicami in domnevno nedovoljeno komunikacijo med sodiščem prve stopnje in toženo stranko. Na podlagi prve okoliščine iz 7. točke te obrazložitve, četudi bi bilo res, da je direktorica tožene stranke v neki drugi zadevi še pred vročitvijo tožbe v odgovor vedela, da je ta vložena, po presoji Vrhovnega sodišča ni mogoče (niti na stopnji verjetnosti) zaključiti, da je pritožnikov izraženi dvom o nepristranskosti navedenih sodnic, utemeljen. Tudi če je prvostopenjsko sodišče pred vročitvijo tožbe toženo stranko obvestilo (praviloma, to naredi na podlagi poizvedb tožene stranke, ki je hkrati v upravnem postopku organ, ki je ta upravni postopek vodil, in jo v postopku zanima, ali je njena odločba pravnomočna) o vloženi tožbi, ni pa ji jo še vročilo, ker še ni opravilo predhodnega preizkusa tožbe (36. in 37. člen ZUS-1), to ne pomeni nedovoljenega ravnanja sodišča. Sodišče je namreč to dolžno storiti v okviru pomoči in medsebojnega sodelovanja z drugimi državnimi organi v oblikah in na način, določen v prvem odstavku 12.a člena Zakona o sodiščih.

9. Pritožnikov ugovor, da na nepristranskost sodnic v obravnavani zadevi kaže zgoraj navedena okoliščina v povezavi s pozivom sodišča prve stopnje z dne 20. 10. 2014, ni utemeljen. Vrhovno sodišče enako kot v več drugih svojih odločbah tudi v tem primeru meni, da okoliščine, ki se nanašajo na pravilnost in zakonitost vodenja postopka (na kar se nanaša tudi pritožnikov ugovor), same po sebi še niso izločitveni razlog, saj so v prvi vrsti razlog za izpodbijanje odločb s predpisanimi pravnimi sredstvi.(1)  Temu v upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča ustaljenemu stališču je pravilno sledilo tudi sodišče prve stopnje v 8. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa.

10. Glede na navedeno po presoji Vrhovnega sodišča pritožnik ni izkazal okoliščin, ki bi vzbujale dvom o nepristranskosti izločevanih sodnic. Pritožnik ni izkazal povezanosti izločevanih sodnic s toženo stranko niti z domnevno nedovoljeno komunikacijo v neki drugi zadevi, ki se vodi pred sodiščem prve stopnje. Morebitne kršitve postopka v obravnavni zadevi (I U 423/2014) pa bo tožnik lahko uveljavljal s predpisanimi pravnimi sredstvi.

11. Glede na to, da v obravnavanem primeru niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi, niti kršitve, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče na podlagi 76. člena ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.

12. Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

(1) Glej X Ips 1592/2005 z dne 26. 11. 2009, X Ips 41/2006 z dne 17. 9. 2009, X Ips 1245/2006 z dne 24. 3. 2010.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.