VSRS sodba II Ips 249/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-01-14

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel, Janez Vlaj

dedovanje - obseg zapuščine - agrarna skupnost - vrnitev premoženja agrarni skupnosti - lastninska pravica agrarne skupnosti - ZPVAS - lastninska pravica članov agrarne skupnosti - premoženjske pravice - pozneje najdeno premoženje - denacionalizacija

ZPVAS v drugem odstavku 8. člena določa, da če je prejšnji imetnik premoženjske pravice fizična oseba že mrtev ali razglašen za mrtvega, se vrnjene premoženjske pravice štejejo za pozneje najdeno premoženje in se zanje dedovanje izvede po ZD; skladno s tem v četrtem odstavku 8. člena med določbami ZDen, ki se smiselno uporabljajo v postopkih na podlagi ZPVAS, specialne določbe ZDen, ki urejajo dedovanje denacionaliziranega premoženja (med drugim 78. člen ZDen), niso naštete.

Za končni izid tega pravdnega postopka ni bistveno, da toženki nista bili članici AS; to dejstvo je pomembno v zapuščinskem postopku, če so predmet dedovanja premoženjske pravice v naravi, saj jih lahko dedujejo le tisti dediči, ki so člani agrarne skupnosti, drugi pa lahko zahtevajo le nujni delež v gotovini (drugi odstavek 8. člena ZPVAS).

Tožnica mora prvi toženki v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti 2.069,12 EUR revizijskih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da v zapuščino po pokojnem A. A., umrlem ..., ki je predmet zapuščinskega postopka pred Okrajnim sodiščem v Radovljici D 62/2010, ne spada denarna vrednost nepremičnega premoženja v protivrednosti 496.891,26 EUR, ki jih je tožnica kot njena članica prejela od Agrarne skupnosti ... (v nadaljevanju AS). Zavrnitev tožbenega zahtevka je utemeljilo z nosilnim razlogom, da tožnica denarja ni prejela kot članica AS, ampak iz naslova dedne pravice po zapustniku, ki so mu bile odvzete premoženjske pravice. Vsaka tako prejeta korist v skladu z Zakonom o ponovni vzpostavitvi agrarnih skupnosti (v nadaljevanju ZPVAS) najprej pripade tistemu, ki mu je bila odvzeta, če pa je upravičenec že pokojni, je vrnjeno premoženje del zapuščine, ki je predmet dedovanja. Ker so člani AS z vrnjenim premoženjem že razpolagali in je tožnica iz tega naslova prejela 496.891,26 EUR, čeprav dediščina še ni bila razdeljena, je po načelu realne subrogacije sestavni del zapuščine korist, ki jo je z razpolaganjem pridobila. Odločilo je še o pravdnih stroških.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Tožnica je zoper to sodbo v zvezi s prvostopenjsko sodbo vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, naj ji Vrhovno sodišče ugodi in sodbi sodišč prve in druge stopnje spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, podrejeno pa, da sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je tožnica kot dedinja že pokojnega denacionalizacijskega upravičenca A. A. in kot članica novo ustanovljene AS pri upravnem organu podala več zahtev za vrnitev nacionaliziranega premoženja. Pri tem pravice do vložitve zahteve za denacionalizacijo in pravice biti stranka v postopku ni izvrševala iz naslova obstoja skupnosti dedičev, saj o obstoju kakršnekoli dediščinske skupnosti sploh še ni mogoče govoriti. Poudarja, da je bila zahteva za vračilo v naravi parc. št. ...., umaknjena. Ker ima upravna odločba o denacionalizaciji konstitutiven učinek, parcele, glede katerih je bil postopek ustavljen, nikdar niso prešle v zapuščino po pokojnem. Dedovanje se sicer skladno z določbami Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen) uvede z dnem pravnomočnosti sklepa o dedovanju, vendar je to dejstvo pomembno le z vidika določitve kroga dedičev, sama zapuščina pa preide na dediče z dnem pravnomočnosti odločbe o denacionalizaciji. Gre za uzakonjeno izjemo od siceršnjih pravil dedovanja glede trenutka uvedbe dedovanja in prehoda zapuščine na dediče. Skladno z 78. členom ZDen bi zgoraj navedene parcele prešle v zapuščino po pokojnem šele s pravnomočnostjo odločb o denacionalizaciji, kar pa se ni zgodilo. Materialnopravno stališče nižjih sodišč je torej povsem zmotno. Če je tožnica razpolagala s temi parcelami, ni razpolagala „z zapuščino“. Teh parcel ni odtujila, kot zmotno razlagata sodišči, temveč je glede njih sklenila poravnave. Dedinji bi šele ob ustrezni trditveni podlagi, da so sklenjeni pravni posli neveljavni, lahko uveljavljali prikrajšanje v višini vrednosti nepremičnin, torej le za toliko, kolikor so bile te vredne v času, ko je tožnica glede njih sklenila poravnavo. Tožnica zaradi neobstoja dediščinske skupnosti glede teh parcel ni sklepala pravnih poslov za račun vseh dedičev, temveč v lastnem imenu in za svoj račun. Dedinji imata pravico dedovati le premoženje, ki ga je dejansko imel zapustnik, kar bi bilo mogoče ugotoviti samo tako, da bi bil v postopku postavljen izvedenec cenilec. Vrednost zapustnikovega premoženja namreč ni nujno enaka vrednosti nepremičnin, ki jo je tožnica dosegla s poravnavo. Glede nepremičnin, ki niso bile denacionalizirane, se ne morejo uporabiti določbe ZPVAS, saj se te lahko upoštevajo le tedaj, ko je nacionalizirano premoženje pravnemu nasledniku upravičenca do denacionalizacije dejansko vrnjeno z ustrezno predhodno izdano pravnomočno odločbo upravnega organa.

4. Prva toženka v odgovoru na revizijo predlaga njeno zavrnitev in priglaša stroške.

6. Bistvene dejanske ugotovitve, na katere je revizijsko sodišče vezano, so: 1) da je bil zapustnik član AS, ki se je ponovno vzpostavila na podlagi ZPVAS in tudi že prenehala; 2) da je tožnica kot pravna naslednica pok. A. A. postala članica novo ustanovljene AS; 3) da so bile sporne nepremičnine (razen petih parcel) z odločbami Upravne enote Radovljica vrnjene upravičencem – članom nekdanje AS, med njimi A. A., kot njihova skupna lastnina, ki je bila nato vknjižena v zemljiški knjigi; 4) da so člani AS zaradi dveh zunajupravnih poravnav, na podlagi katerih sta se jim zavezanca zavezala plačati odškodnino, glede petih parcel umaknili zahtevo za vračilo v naravi; 5) da je AS v naravi vrnjene parcele prodala oziroma jih kot stvarni vložek vložila v dve družbi z omejeno odgovornostjo, poslovna deleža pa nato prodala; 6) da so bile kupnine od prodanih nepremičnin in poslovnih deležev ter odškodnina nakazane AS, nato pa razdeljene med njene člane v skladu z deležnimi pravicami tako, da je tožnica prejela 496.891,26 EUR.

7. ZPVAS je, tako kot ZDen, eden od (medsebojno prepletenih) tranzicijskih predpisov o vprašanjih lastninjenja in popravi krivic, povzročenih s podržavljenjem. Predmet urejanja ZPVAS se v delu, v katerem ureja vrnitev premoženja in pravic agrarnim skupnostim, res delno prekriva s predmetom urejanja v ZDen. Tudi po ZDen so lahko upravičene osebe zahtevale vrnitev nepremičnin, ki so jim bile odvzete na podlagi Zakona o agrarnih skupnostih (Ur. l. LRS, št. 52/47) in Zakona o razpolaganju s premoženjem bivših agrarnih skupnosti (Ur. l. SRS, št. 7/65 – preč. bes.). Vendar pa so po ZDen člani agrarnih skupnosti lahko zahtevali le vrnitev lastninske pravice, ki je bila v zemljiški knjigi vpisana tudi na člane agrarne skupnosti (primerjaj prvo alinejo tretjega odstavka  1. člena ZPVAS), ne pa tudi lastninske pravice, ki je bila vpisana le na agrarno skupnost (primerjaj drugo alinejo tretjega odstavka 1. člena ZPVAS), in drugih pravic agrarnih skupnosti (primerjaj tretjo alinejo tretjega odstavka 1. člena ZPVAS). Ker so v obravnavani zadevi upravičenci – nekdanji člani AS oziroma njihovi pravni nasledniki – sklenili sporazum o ustanovitvi agrarne skupnosti, je za vrnitev lastninske pravice članom agrarne skupnosti treba uporabiti določila ZPVAS.

8. Revidentka, ki se sklicuje na 78. člen ZDen, spregleda, da je ZPVAS glede ureditve dedovanja, ki se razlikuje od tiste po ZDen, privzel že uveljavljeno rešitev iz Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD). ZPVAS tako v drugem odstavku 8. člena določa, da če je prejšnji imetnik premoženjske pravice fizična oseba že mrtev ali razglašen za mrtvega, se vrnjene premoženjske pravice štejejo za pozneje najdeno premoženje in se zanje dedovanje izvede po ZD; skladno s tem v četrtem odstavku 8. člena med določbami ZDen, ki se smiselno uporabljajo v postopkih na podlagi ZPVAS, specialne določbe ZDen, ki urejajo dedovanje denacionaliziranega premoženja (med drugim 78. člen ZDen), niso naštete.

9. Tožnica se spreneveda, ko trdi, da „ni sklepala pravnih poslov za račun vseh dedičev, ampak v lastnem imenu in za svoj račun“. Če ne bi bila dedinja člana agrarne skupnosti, ne bi imela ne pravice do vzpostavitve agrarne skupnosti v skladu s prvim odstavkom 4. člena ZPVAS ne pravice do vrnitve premoženjskih pravic v skladu z 8. členom ZPVAS. Vrhovno sodišče zato pritrjuje stališču prvostopenjskega sodišča, da tožnica denarja iz naslova kupnin in odškodnine ni prejela kot članica AS, ampak iz naslova dedne pravice po zapustniku A. A., ki so mu bile premoženjske pravice odvzete. Za končni izid tega pravdnega postopka ni bistveno, da toženki nista bili članici AS; to dejstvo je pomembno v zapuščinskem postopku, če so predmet dedovanja premoženjske pravice v naravi, saj jih lahko dedujejo le tisti dediči, ki so člani agrarne skupnosti, drugi pa lahko zahtevajo le nujni delež v gotovini (drugi odstavek 8. člena ZPVAS).

10. Izhajajoč iz koncepta o pozneje najdenem premoženju (221. člen ZD), je tudi povsem nepomembno, ali so bile nepremičnine vrnjene upravičencu v upravnem postopku ali pa je bila glede nekaterih parcel sklenjena poravnava o plačilu odškodnine zunaj upravnega postopka. Pravne posledice nastopijo ne glede na to, kako je bilo premoženje pokojnega A. A., za katero sodišče ob izdaji sklepa o dedovanju O 18/76 z dne 31. 5. 1977 ni vedelo, pridobljeno, in tožnica pravnomočni odločbi o vrnitvi premoženja zmotno pripisuje konstitutiven učinek.

11. Vse premoženjske pravice, ki jih je pridobila tožnica, izvirajo iz postopka vrnitve na podlagi ZPVAS. Uveljavljajo jih lahko le upravičenci, ki so jim bile odvzete oziroma njihovi dediči, in to le v obsegu vrnjenih premoženjskih pravic in le v obsegu njihovih dednih deležev na teh premoženjskih pravicah. Do delitve dediči upravljajo in razpolagajo z dediščino skupno (prvi odstavek 145. člena ZD). Skupnost dedičev po pokojnem A. A. je glede odškodnine za nepremičnine, ki je bila predmet zunajupravnih poravnav, nastala s sklenitvijo poravnav oziroma najpozneje s plačilom ustreznega deleža tožnici in traja, dokler dediščina ne bo razdeljena med dediče.

12. Zmotno je stališče, da je odločilna vrednost nepremičnin na dan prehoda v zapuščino oziroma vrednost, za katero je zapuščina prikrajšana (to pa bi moral oceniti izvedenec), ne pa višina kupnine ali odškodnine, izplačane tožnici. Upoštevati je treba načelo realne subrogacije, kot sta to pravilno, tudi s sklicevanjem na zadevo II Ips 90/2009, storili že nižji sodišči. Če eden od dedičev odsvoji zapuščinske predmete ali namesto njih pridobi odškodnino, postane vse tisto, kar je pridobil, ex lege sestavni del zapuščinskega premoženja.

13. Ker niso podani uveljavljani revizijski razlogi, je Vrhovno sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP).

14. Stroškovni izrek temelji na določilu prvega odstavka 165. člena ZPP. Ker tožnica z revizijo ni uspela, mora prvi toženki povrniti njene stroške za odgovor na revizijo, ki so odmerjeni v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi in obsegajo nagrado za odgovor na revizijo in materialne stroške, povečane za 22 % DDV, skupaj 2.069,12 EUR. Če tožnica dolgovanega zneska ne bo poravnala v 15-dnevnem paricijskem roku, bo morala plačati tudi zakonske zamudne obresti.

ZPVAS člen 1, 1/3-2, 4, 4/1, 8, 8/4. ZD člen 145, 14571, 221. ZDen člen 78.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.