VSRS Sklep X Ips 115/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-03-10

mag. Nina Betetto (preds.), Marko Prijatelj (poroč.), Borivoj Rozman

dovoljenost revizije - obnova upravnega postopka - obnovitveni razlog po 2. točki 260. člena ZUP - dokazovanje kaznivega dejanja s pravnomočno sodbo - začetek ali izvedba kazenskega postopka nista več mogoča - pomembno pravno vprašanje - že rešeno vprašanje - zelo hude posledice niso izkazane

Vrhovno sodišče je o vprašanju, ki ga navaja revident, že odločilo. V odločbi X Ips 1642/2006 z dne 10. 3. 2010 je sprejelo stališče, da ZUP od uveljavitve sprememb, ki so bile uveljavljene z ZUP-C, to je s 1. 1. 2005, ne dopušča več obnove upravnega postopka v primerih, ko kazenskega postopka ni mogoče izvesti, ali če so podane okoliščine, zaradi katerih kazenskega postopka ni mogoče začeti. Zato revidentovo vprašanje ni pomembno pravno vprašanje, saj gre za t. i. že rešeno vprašanje.

Revident navedb, s katerimi utemeljuje zelo hude posledice, ni niti verjetno izkazal, zato tudi ta pogoj za dovoljenost revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izkazan.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper v uvodu tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožeča stranka (v nadaljevanju revident) vložil revizijo. Njeno dovoljenost utemeljuje s sklicevanjem na 2. in 3. točko drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Priglaša stroške revizijskega postopka.

3. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo revidentovo tožbo zoper sklep Republike Slovenije, Ministrstva za okolje in prostor, Geodetske uprave RS, Območne geodetske uprave Ljubljana, št. 02112-67/2011-2 z dne 23. 2. 2011. Prvostopenjski upravni organ je z navedenim sklepom zavrgel revidentov predlog za obnovo upravnega postopka spremembe vrste rabe zemljišč, ki je bil zaključen z odločbo istega organa, št. 90312-692/2005-3 z dne 8. 9. 2005. Revident je predlog za obnovo postopka vložil 20. 1 2011. V predlogu je uveljavljal obnovitveni razlog po 2. in 10. točki 260. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP). V upravnem postopku je bilo ugotovljeno, da revident v zvezi z obnovitvenim razlogom po 2. točki 260. člena ZUP(1) ni predložil pravnomočne sodne odločbe, iz katere bi bilo razvidno, da je pooblastilo, na podlagi katerega je bil uveden postopek spremembe rabe zemljišč, ponarejeno, oziroma da je bilo v postopku pred izdajo odločbe storjeno kakšno drugo kaznivo dejanje, zato okoliščina, na katero predlog opira, ni verjetno izkazana. Predlog, vložen zaradi obnovitvenega razloga po 10. točki 260. člena ZUP(2) , pa je vložen po izteku tako subjektivnega kot objektivnega roka za vložitev predloga, torej prepozno. Ker tudi ni podan ničnostni razlog po 4. točki prvega odstavka 279. člena ZUP, obstoj katerega je upravni organ preveril po uradni dolžnosti, je upravni organ predlog za obnovo postopka na podlagi drugega odstavka 267. člena ZUP zavrgel. Tožena stranka je z odločbo, št. 3532-47/2011 z dne 25. 10. 2011, revidentovo pritožbo zoper prvostopenjski sklep zavrnila.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/2008 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/2008 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/2008 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/2008 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/2008 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revident uveljavlja dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1, po kateri je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Odločitev o vprašanju pa mora biti pomembna za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse.(3)  Pomembno pravno vprašanje, zaradi katerega Vrhovno sodišče revizijo sprejme v obravnavo, je zato le tisto pravno vprašanje, ki se nanaša na vsebino konkretne zadeve in od katerega je odvisna odločitev v konkretni zadevi ter je hkrati pomembno za enotno uporabo prava, njegov razvoj prek sodne prakse ali za zagotovitev pravne varnosti. Taka je tudi ustaljena upravnosodna praksa Vrhovnega sodišča.(4)

7. V okviru 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 revident uveljavlja pomembno pravno vprašanje in odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede tega vprašanja. Kot pomembno pravno vprašanje navaja vprašanje: „Ali je obnovitveni razlog v smislu 2. točke 260. člena ZUP, ki je v uporabi od 20. 2. 2010, mogoče uveljaviti tudi, če ni bilo ugotovljeno s pravnomočno sodbo kazenskega sodišča, da je upravni akt, ki se izpodbija, izdan kot posledica kaznivega dejanja, če kazenskega postopka ni mogoče izvesti?“. Odstop od sodne praske Vrhovnega sodišča utemeljuje s sklicevanjem na odločbo Vrhovnega sodišča I Up 898/2011 z dne 16. 10. 2003. Navaja, da je v tej odločbi Vrhovno sodišče izrecno navedlo, da je obnovitveni razlog po 2. točki prvega odstavka 249. člena v zvezi z 2. točko prvega odstavka 252. člena ZUP/86 mogoče uveljaviti le, če je s pravnomočno sodbo kazenskega sodišča ugotovljeno, da je bil upravni akt izdan kot posledica dejanja, ki je kaznivo, razen če kazenskega postopka ni mogoče izvesti.

8. Vprašanje, ki ga revident izpostavlja, po presoji Vrhovnega sodišča ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1. O tem vprašanju je namreč Vrhovno sodišče že odločilo. V odločbi X Ips 1642/2006 z dne 10. 3. 2010 je sprejelo stališče, da ZUP od uveljavitve sprememb, ki so bile uveljavljene z ZUP-C, to je s 1. 1. 2005, ne dopušča več obnove postopka v primerih, ko kazenskega postopka ni mogoče izvesti, ali če so podane okoliščine, zaradi katerih kazenskega postopka ni mogoče začeti (10. točka obrazložitve). Glede na že sprejeto stališče Vrhovnega sodišča, ob tem da določbe ZUP, ki urejajo obnovo postopka in so bile uveljavljene z ZUP-C (260. do vključno 272. člen ZUP), s kasnejšimi spremembami in dopolnitvami ZUP(5)  niso bile spremenjene ali dopolnjene, revidentovo vprašanje ni pomembno pravno vprašanje, saj gre za t. i. že rešeno vprašanje. Taka je tudi ustaljena upravnosodna praksa Vrhovnega sodišča.(6)

9. Revident tudi ni izkazal, da izpodbijana sodba odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča. Sklicuje se namreč na odločbo Vrhovnega sodišča I Up 898/2011, v kateri je bil postopek upravnega odločanja in sodne presoje izveden še na podlagi določb ZUP/86. To je na podlagi zakonskih določb, ki so veljale pred uveljavitvijo ZUP-C. Prav ZUP-C pa je posegel v zakonske določbe, ki urejajo obnovo upravnega postopka. Kot je revidentu pojasnilo že sodišče prve stopnje, je zakonodajalec prav s temi spremembami želel izključiti možnost obnove upravnega postopka, če kazenskega postopka ni mogoče izvesti ali začeti (10. točka obrazložitve izpodbijane sodbe).

10. Po presoji Vrhovnega sodišča so ostale neizkazane tudi zelo hude posledice izpodbijanega akta, ki jih revident uveljavlja kot razlog za dovoljenost revizije v smislu 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Navedb, da zaradi spremembe kulture in bonitete zemljišč kmetije ta ni več zaščitena; da kot edini dedič, ki izpolnjuje pogoje za dedovanje, zaščitene kmetije  ne more dedovati; da bo sledilo dedovanje po splošnih pravilih, s tem pa delitev kmetije in njen propad, ni niti verjetno izkazal. Zato tudi ta uveljavljani pogoj za dovoljenost revizije ni izkazan.

11. Ker revident ni izkazal izpolnjevanje uveljavljanih pogojev za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

12. Revident z revizijo ni uspel, zato sam trpi svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

(1) Ta določa, da se upravni postopek, končan z dokončno odločbo, obnovi, če je bila odločba izdana na podlagi ponarejene listine ali krive izpovedbe priče ali izvedenca ali kot posledica kakšnega dejanja, ki je kaznivo po kazenskem zakonu.

(2) Ta kot obnovitveni razlog določa neustrezno zastopanje stranke, če stranka kasneje procesnih dejanj ne odobri.

(3) Enako tudi odločba Ustavnega sodišča RS Up-1782/08, U-I-166/08 z dne 18. 6. 2009, 14. točka obrazložitve.

(4) Odločbe  Vrhovnega sodišča RS X Ips 290/2009, X Ips 414/2009, X Ips 249/2010, X Ips 393/2011, X Ips 55/2012, X Ips 318/2012, X Ips 180/2013, X Ips 243/2013, X Ips 167/2014, X Ips 301/2014 in druge.

(5) To je  ZUP-D, ki velja od 12. 1. 2006, ZUP-E, ki velja od 15. 1. 2008, ZUP-F, ki velja od 15. 7. 2008, ZUP-G, ki velja od 20. 2. 2010 in ZUP-H, ki velja od 9. 4. 2014.

(6) Odločbe Vrhovnega sodišča RS: X Ips 16/2009, X Ips 86/2010, X Ips 123/2010, X Ips 482/2011, X Ips 21/2011, X Ips 355/2012, X Ips 309/2013, X Ips 151/2014 in druge.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.