VSRS Sklep X Ips 70/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-11-11

Peter Golob (preds.), mag. Tatjana Steinman (poroč.), Brigita Domjan Pavlin

ustanovitev služnosti v javno korist - dovoljenost revizije - zavrženje revizije - ni pomembno pravno vprašanje - zelo hude posledice niso posledice izpodbijanega akta

Vprašanje, ki se nanaša na dokazovanje (ne)sorazmernosti posega zaradi ustanovitve služnosti, ni bistveno za odločitev v upravnem sporu zoper akt, s katerim je bilo odločeno šele o začetku postopka.

Posledice, ki jih revidentka navaja, niso posledice izpodbijanega akta.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo Republike Slovenije, Upravne enotes Novo mesto, št. 352-33/2012-17 z dne 26. 11. 2012. Z navedeno odločbo je prvostopenjski upravni organ v izpodbijanem delu odločil, da se začne postopek ustanovitve služnosti v javno korist na parc. št. 20 k. o. ..., pri kateri je vknjižena lastninska pravica za tožnico do celote (1. točka izreka); da služnostni zavezanki (tožnici) ni dopusten pravni promet z nepremičnino ali njeno bistveno spreminjanje, dokler postopek ustanovitve služnosti ni pravnomočno končan (2. točka izreka); in da se v zemljiški knjigi pri navedeni nepremičnini zaznamuje začetek postopka ustanovitve služnosti v javno korist (3. točka izreka). Drugostopenjski upravni organ je tožničino pritožbo zavrnil z odločbo, št. 35021-1/2013/2-0641111 z dne 27. 3. 2013.

2. Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožnica (v nadaljevanju revidentka) vložila revizijo. Glede njene dovoljenosti se sklicuje na 2. in 3. točko drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Vrhovnemu sodišču predlaga, naj ugodi reviziji, spremeni izpodbijano sodbo in ugodi tožbenemu zahtevku, podrejeno, naj v celoti ali deloma razveljavi izpodbijano sodbo in zadevo vrne v novo sojenje. Priglaša tudi stroške revizijskega postopka.

3. Revizija je bila vročena v odgovor toženi stranki in stranki z interesom. Odgovor je vložila le stranka z interesom po svojem zakonitem zastopniku, ki pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit, kar je v nasprotju s četrtim odstavkom 86. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1). Zato revizijsko sodišče njenega odgovora na revizijo ni upoštevalo in s tem tudi ne njenega predloga za povrnitev revizijskih stroškov.

5. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče začeti in je tudi ne dovoliti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/08 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/08 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/08 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/08 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

6. Po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ki jo revidentka uveljavlja, je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

7. Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Revidentka kot pomembno pravno vprašanje navaja vprašanje, ali je za postavitev izvedenca v postopku najprej treba vzbuditi dvom v listine (v konkretnem primeru v strokovna mnenja, ki niso izvedenska mnenja), ki jih je predložila nasprotna stranka. S takim stališčem je namreč prvostopenjsko sodišče zavrnilo revidentkin tožbeni ugovor o bistveni kršitvi pravil upravnega postopka, ker upravni organ ni sledil njenemu dokaznemu predlogu o postavitvi izvedenca v zvezi z njenimi navedbami o povečanju vpliva nameravanega povišanja stebrov, podaljšanja konzol, povečanja kablovodov ter povečanja prenosne moči in s tem nesorazmernosti posega v okolje in njeno zasebno lastnino.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča pa ne gre za pomembno pravno vprašanje, ki bi bilo bistveno za odločitev. Predmet izpodbijane sodbe je upravni akt, ki ga je upravni organ izdal na zahtevo za ustanovitev služnosti na revidentkini nepremičnini v javno korist. Ustanovitev služnosti v javno korist urejata 110. člen Zakona o urejanju prostora (v nadaljevanju ZUreP-1) in prehodna določba 109. člena Zakona o prostorskem načrtovanju (v nadaljevanju ZPNačrt). Sedmi odstavek 110. člena pa določa, da se glede vprašanj, ki niso posebej urejena, smiselno uporabljajo določbe tega zakona o razlastitvi. Po določbah, ki urejajo postopek razlastitve, se ta postopek izvede tako, da pristojni organ z odločbo, izdano na podlagi 100. člena ZUreP-1, najprej odloči o uvedbi razlastitvenega postopka. Nato pa s posebno odločbo, izdano na podlagi 102. člena ZUreP-1, odloči o razlastitvi zemljišč.

9. V tem sporu je sporna odločba o uvedbi postopka ustanovitve služnosti, to je odločba, izdana na podlagi smiselne uporabe prvega odstavka 100. člena ZUreP-1. V tej odločbi pa pristojni organ le ugotovi, ali je javna korist za nepremičnine izkazana, kar izhaja iz določbe prvega odstavka 100. člena ZUreP-1 (enako Vrhovno sodišče že v sklepu X Ips 231/2013). O ustanovitvi služnosti pa bo odločeno s posebno odločbo, če bodo za to obstajali zakonski pogoji.

10. Po navedenem vprašanje, ki se nanaša na dokazovanje (ne)sorazmernosti posega zaradi ustanovitve služnosti, ni bistveno za odločitev v upravnem sporu zoper akt, s katerim je odločeno šele o začetku postopka ustanovitve služnosti. To pomeni, da vprašanje, ki ga revidentka zastavlja, ni pomembno po vsebini zadeve.

11. Revidentka uveljavlja tudi dovoljenost revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1, po kateri je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. Kot hude posledice navaja vzpostavitev prisilne služnosti v javno korist, na podlagi katere naj bi se prekomerno povečali negativni vplivi na okolje in s tem vplivi na revidentkino zdravje in varnost.

12. Glede na vsebino te zadeve pa posledice, ki jih revidentka navaja, niso posledice izpodbijanega akta. V tej zadevi je, kot je že bilo pojasnjeno, predmet presoje odločba o začetku postopka ustanovitve služnosti v javno korist, ker je bilo ugotovljeno, da je izkazana javna korist. Zato posledice, ki jih revidentka navaja, niso in ne morejo biti posledice izpodbijanega akta. Za dovoljenost revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 pa morajo biti zelo hude posledice, posledice izpodbijanega akta, kar izhaja že iz samega besedila citirane odločbe ZUS-1. Taka pa je tudi ustaljena upravnosodna praksa Vrhovnega sodišča (npr. odločbe X Ips 101/2011, X Ips 472/2011, X Ips 377/2012, X Ips 385/2011, X Ips 418/2012, X Ips 11/2013 in X Ips 89/2013).

13. Ker revidentka ni izkazala izpolnjevanja uveljavljanih pogojev za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

14. Revidentka z revizijo ni uspela, zato sama trpi svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 83, 83/2-2, 83/2-3

Zakon o urejanju prostora (2002) - ZUreP-1  - člen 100, 100/1, 110, 110/7

Zakon o prostorskem načrtovanju (2007) - ZPNačrt  - člen 109

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.