VSRS Sklep I Up 74/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-05-25

Peter Golob (preds.), dr. Erik Kerševan (poroč.), Marko Prijatelj

tožba zaradi posega v človekove pravice - finančna preiskava za odvzem premoženja nezakonitega izvora - zakonitost preiskave - zagotovljeno drugo sodno varstvo - zakonitost dejanj izvedenih pred uvedbo preiskave

Ker se sodišče prve stopnje ni vsebinsko opredelilo do razlogov za zavrženje tožbe v delu glede zahtevka za ugotovitev kršitve ustavnih pravic pritožnice v konkretnem primeru dejanja tožene stranke (FURS), ki naj bi v letu 2012 nezakonito in s kršitvijo ustavnih pravic pridobivala podatke tožnice od banke ..., in ker tudi iz njegovega stališča, da ima pritožnica za varstvo svojih ustavnih pravic v zvezi z izpodbijanimi akti in dejanji, nastalimi v okviru izvedbe finančne preiskave, zagotovljeno sodno varstvo v pravdnem postopku po ZOPNI (točki 13. in 14 obrazložitve), ni mogoče sklepati, da se navedeno nanaša tudi na to tožbeno zahtevo, je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb iz tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče v tem delu pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep deloma razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek (77. člen ZUS-1).

Po oceni pritožbenega sodišča pa je tožnici zoper izpodbijane odredbo o finančni preiskavi in odredbi o njenem podaljšanju, ki so bile podlaga za izvajanje dejanj v finančni preiskavi, ter za izpodbijano zaključno poročilo zagotovljeno sodno varstvo v pravdnem postopku - najprej z ugovorom o protipravno pridobljenih dokazih in s tem o nedopustnosti izvedbe v okviru dokaznega postopka, nato pa v pritožbi zoper sodbo, če bo ta temeljila na nezakonitem dokazu oz. na z njim povezanim stališčem, s katerim se toženka (tožnica v tem upravnem sporu) ne bo strinjala. Če bo menila, da ji taka ureditev po ZOPNI (v povezavi z ZPP) ne nudi zadostnega varstva, jo bo morala izpodbijati v tem (pravdnem) postopku, v katerem se je to vprašanje izpostavilo.

Tak ugovor bo pritožnica lahko uveljavila tudi v drugih postopkih, v katerih zatrjuje, da bi lahko prišlo do uporabe navedenih podatkov iz finančne preiskave, torej v davčnem postopku ali v kazenskem postopku, kolikor bodo taki podatki v njih lahko sploh uporabljeni. Ob tem pa bodo navedeni podatki varovani kot tajni, po preteku določenega časa pa tudi uničeni (peti odstavek 18. člena ZOPNI).

I. Pritožbi se delno ugodi tako, da se sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije v Ljubljani I U 63/2015-4 z dne 18. 2. 2015 razveljavi v delu, ki se nanaša na zavrženje tožbe glede tožbenega zahtevka:

„Ugotovi se, da je tožena stranka Republika Slovenija, ki jo zastopa Ministrstvo  za finance, Finančna uprava Republike Slovenije, s pridobivanjem podatkov o prometu na bančnem računu tožeče stranke za obdobje od 1. 1. 2006 do 31. 12. 2011 kršila ustavno pravico tožeče stranke do varstva osebnih podatkov po 38. členu Ustave RS in do zasebnosti po 35. členu Ustave RS,“

in se zadeva vrne temu sodišču, da opravi nov postopek.

III. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom v celoti zavrglo tožničino tožbo (1. točka izreka) vloženo zaradi ugotovitve kršitev človekovih pravic in odprave aktov (Odredbe za izvedbo finančne preiskave Okrožnega državnega tožilstva, v nadaljevanju ODT, v Kopru št. 560/08 z dne 21. 5. 2013, Odredbe o podaljšanju finančne preiskave ODT v Kopru št. Ftp 5/13 z dne 18. 11. 2013 in 20. 5. 2014, Poročila o zbranih podatkih finančne preiskave Davčnega urada Koper, št. DT 0610-2128/2013-13-11-2600-1-01, 900-28 z dne 30. 4. 2014 in Zaključnega poročila finančne preiskave ODT v Kopru št. Ftp 5/13 z dne 29. 9. 2014) ter odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške postopka (2. točka). Iz obrazložitve sklepa izhaja, da je tožnica vložila tožbo na podlagi prvega odstavka 4. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1), ker naj bi tožena stranka kršila njene ustavne pravice do enakosti pred zakonom iz 14. in 22. člena Ustave ter pravico do zasebnosti iz 35. člena in do varstva osebnih podatkov iz 38. člena Ustave Republike Slovenije. Sodišče prve stopnje meni, da ima tožnica zagotovljeno drugo učinkovito sodno varstvo, in sicer v pravdnem postopku po določbah Zakona o odvzemu premoženju nezakonitega izvora (v nadaljevanju ZOPNI). Ta se zaključi s sodbo, zoper katero so mogoča redna in izredna pravna sredstva. Glede na tožbeni zahtevek, da naj se izpodbijani akti odpravijo, še dodaja, da navedeni akti ne ustrezajo definiciji upravnega akta, zato je tožbo v tem delu zavrglo tudi iz razloga po 4. točki prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

2. Tožnica zoper omenjeni sklep vlaga pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov. Sodišču prve stopnje očita, da je nepravilno sklepalo, da ima tožnica zagotovljeno učinkovito sodno varstvo v pravdnem postopku na podlagi ZOPNI. V zvezi s tem sodišče prve stopnje ni konkretiziralo, na kakšen način ji je zagotovljeno drugo sodno varstvo v postopku po ZOPNI, temveč je zgolj posplošeno citiralo zakonske določbe, kar ne zadošča za utemeljeno obrazložitev odločbe. S tem je sodišče prve stopnje tožnico prikrajšalo za obrazloženo sodno odločbo, s čimer je storilo bistveno kršitev pravil postopka, saj se izpodbijanega sklepa v tem delu ne da preizkusiti, s tem pa je kršilo njeno pravico do učinkovitega pravnega sredstva in sodnega varstva ter enakega varstva pravic v postopkih (25., 23. in 22. člen Ustave Republike Slovenije, v nadaljevanju Ustava). Ob tem pa je sicer utemeljitev zavrženja tožbe s strani sodišča prve stopnje zaradi navajanja različnih razlogov po 36. členu ZUS-1 nejasna in medsebojno v nasprotju, saj je taka argumentacija po mnenju tožnice neutemeljena, saj je tožnica postavila jasen in pravilen tožbeni zahtevek.

3. Poudarja, da v konkretnem primeru dejanje tožene stranke (FURS), ki je v letu 2012 nezakonito in s kršitvijo ustavnih pravic pridobivala podatke tožnice od banke S., d. d., ni spadalo v okvir opravljanja finančne preiskave po ZOPNI in da torej ni utemeljeno stališče sodišča prve stopnje, da ima v zvezi s tem tožnica zagotovljeno sodno varstvo v okviru ZOPNI. Navedeno pa naj bi sodišče prve stopnje pri svojem odločanju spregledalo, saj je odločilo tudi o tem tožbenem zahtevku na podlagi razlogov, ki veljajo za preostale dele tožbenega zahtevka, ki so povezani s finančno preiskavo na podlagi ZOPNI. Ker sodnega varstva v tem delu torej tožnica nima, je bilo zavrženje tožbe v navedenem delu neutemeljeno iz navedenega razloga.

4. V povezavi z drugimi tožbenimi zahtevki pa tožnica utemeljuje, da se po določbah ZOPNI v okviru pravdnega postopka odloča le o (ne)zakonitosti tožničinega premoženja ter o odvzemu tega premoženja tožnici (34. člen ZOPNI) in ne o kršitvah njenih ustavnih pravic, ki jih je storila tožena stranka. Prav tako v ZOPNI po mnenju tožnice ni nobenih določil, ki bi zagotavljale varstvo ustavnih pravic osebe, ki je v finančni preiskavi (tožnice), niti ni vzpostavljen nadzor nad zakonitostjo in pravilnostjo ukrepov in dejanj, ki jih izvajajo preiskovalni organi tožene stranke v okviru finančne preiskave. Dokazi, pridobljeni v finančni preiskavi, bodo uporabljeni v pravdnem postopku ne glede na to, ali so bili pridobljeni nezakonito in s kršitvijo ustavnih pravic. O kršitvah navedenih ustavnih pravic, ki jih uveljavlja tožnica v tem upravnem sporu, sodišče v pravdnem postopku po ZOPNI torej ne bo odločalo. Tožnica slednje stališče utemeljuje tudi z navajanjem sodne prakse (sklepa Okrožnega sodišča v Kopru XI Kpd 26891/14 z dne 12. 8. 2014 in Okrožnega sodišča v Ljubljani V P 1657/2013 z dne 3. 9. 2014 ter Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 426/2015 z dne 20. 2. 2015). Osebi, ki je v finančni preiskavi, tudi ni zagotovljeno sodno varstvo v okviru izvajanja preiskovalnih dejanj finančne preiskave in izdanih aktov, kot je to zagotovljeno osumljencu v okviru preiskave po ZKP. V hipotetičnem primeru zavrnitve tožbe v postopku po ZOPNI pa bi tudi nadalje obstajali vsi sporni akti, ki jih tožeča stranka v tem postopku izpodbija, ob tem pa tudi nedovoljen poseg v ustavne pravice tožnice iz faze finančne preiskave, tako da bi tožnici še vedno povzročali negativne posledice, saj bi se na njihovi podlagi lahko vodil zoper tožnico tudi davčni ali kazenski postopek. Ker torej o navedenih vprašanjih ne bodo odločala sodišča v nobenem postopku, je tožnica prikrajšana za učinkovito pravno sredstvo (25. člen Ustave in 13. člen Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin). Predlaga, naj Vrhovno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču. Zahteva povračilo stroškov postopka na obeh sodnih stopnjah.

5. Toženka po nobenem od organov, ki jo zastopata, na pritožbo ni odgovorila.

7. Pritožnica navaja, da je v tej zadevi vložila tožbo zaradi kršitve človekovih pravic, ki naj bi bile storjene z izvedbo finančne preiskave in izdajo s tem povezanih aktov. V upravnem sporu namreč lahko odloča sodišče tudi o zakonitosti posamičnih aktov in dejanj, s katerimi organi posegajo v človekove pravice in temeljne svoboščine posameznika, če ni zagotovljeno drugo sodno varstvo (prvi odstavek 4. člena ZUS-1 v povezavi z drugim odstavkom 157. člena Ustave).

8. V zvezi s tem Vrhovno sodišče ugotavlja, da je sicer pritožnica že v tožbi uvodno nejasno opredelila, da gre za tožbo „zaradi ugotovitve kršitev človekovih pravic in odprave upravnih aktov“, kar bi ob uvodnih določbah tožbe (obrazložitev pod točko I.) in podanih tožbenih predlogih sicer lahko kazalo na to, da meni, da gre pri izpodbijanih aktih, navedenih v 4. točki tožbenega predloga, za upravne akte v smislu 2. člena ZUS-1 in torej za (redni) upravni spor po določbah tega zakona. Iz vsebinskih utemeljitev tožbe pa ne glede na to izhaja, da gre v celoti za spor po 4. členu ZUS-1, kjer lahko tožba poleg ugotovitvenih zahtevkov vključuje tudi tožbeni zahtevek na odpravo posamičnega akta, ki posega v ustavne pravice posameznika (prva alineja drugega odstavka 33. člena ZUS-1).

9. Za predmetni spor in za odločitev o dovoljenosti vložene tožbe so torej v celoti bistveni in odločilni pogoji, ki so zakonsko določeni za dovoljenost spora po 4. členu ZUS-1. O tem pa je v predmetni zadevi Vrhovno sodišče opravilo pritožbeno presojo.

10. Sodišče prve stopnje naj bi storilo bistveno kršitev pravil postopka in ustavnih pravic pritožnice s tem, ko naj bi jo prikrajšalo za utemeljeno obrazložitev odločbe, ki naj bi bila zaradi posplošenih citiranj zakonskih določb tako nekonkretizirana, da se je sploh ne da preizkusiti.

11. V zvezi z navedenim Vrhovno sodišče poudarja, da je kršitev določb iz tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP podana, če odločitve sodišča prve stopnje zaradi nerazumljivosti, protislovnosti, neobrazloženosti ali samo navidezne obrazloženosti ni mogoče preizkusiti. Tudi skopa in celo slaba, površna in pomanjkljiva obrazložitev je še vedno obrazložitev in če kljub vsem pomanjkljivostim omogoča preizkus, navedena kršitev ni podana(1).

12. Na podlagi tožbe, vložene po 4. členu ZUS-1, gre sicer za subsidiarni upravni spor, ki pride v poštev šele, če tožniku ni zagotovljeno drugo sodno varstvo njegovih ustavnih pravic. Vendar pa pri presoji dovoljenosti take tožbe sodišče prve stopnje odloči o obstoju pravice do sodnega varstva tožnika v upravnem sporu, ki ga zahteva tožnik prav z namenom, da bi zaščitil svoj ustavno varovan položaj, torej da se o njegovi tožbi odloči po pravilih ZUS-1 in s pooblastili, ki jih ta zakon podeljuje upravnemu sodstvu. Zato mora odločitev, da je tožniku sodno varstvo v upravnem sporu treba odreči, izhajati iz presoje, da je ob drugačnih značilnostih drugega sodnega postopka ter pooblastilih sodišča v tem drugem postopku sodno varstvo ustavnih pravic tožnika (prav tako) učinkovito. Pomen presoje navedenega pogoja subsidiarnosti za dovoljenost tožbe je jasno razviden, saj v primeru, da navedena presoja ni ustrezno opravljena, zavrženje tožbe posledično pomeni tudi odločitev o samem obstoju učinkovitega sodnega varstva ustavnih pravic tožnika (23. člen Ustave). Če namreč drug (domnevno primarni) sodni postopek učinkovitega varstva ustavnih pravic posameznika ali pravne osebe ne omogoča, potem lahko taka oseba ob zavrženju tožbe v upravnem sporu v celoti ostane brez učinkovitega sodnega varstva svojega ustavno varovanega položaja.

13. Glede na navedeno je presoja pogojev, ki so pomembni za izključitev sodnega varstva ustavnih pravic v upravnem sporu že vzpostavljena ter razčlenjena v ustaljeni sodni praksi, in sicer: ali obstaja drugo (primarno) sodno varstvo, ki izključuje upravni spor, če obstaja, katero sodno varstvo je to, ter ali je takšno (primarno) sodno varstvo učinkovito.(2) Za drugo sodno varstvo z vidika njegove učinkovitosti pa ni treba, da je prizadeti osebi pred pristojnim sodiščem zagotovljeno uveljavljanje enakih zahtevkov, kot jih lahko uveljavi v upravnem sporu zaradi varstva človekovih pravic, ampak zadostuje, da lahko oseba v okviru pravnega sredstva ali drugega zahtevka uveljavlja (tudi) kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin.(3) Navedena presoja pa mora biti zaradi navedenega pomena odločitve vsebinsko obrazložena v vseh navedenih elementih. Le na tej podlagi je tožniku lahko poleg razlogov za odločitev sodišča razviden tudi njegov pravni položaj in možnost uveljavljanja učinkovitega sodnega varstva. Šele z navedeno opredelitvijo v obrazložitvi odločitve sodišča prve stopnje je mogoče tožbo utemeljeno zavreči, s tem pa omogočiti pritožnici, da ob morebitni pritožbi vzpostavi pravni dialog z argumenti sodišča, kar je šele lahko ustrezen predmet pritožbene presoje.

14. Pritožnica ima zato prav, ko zatrjuje, da se sodišče prve stopnje sploh ni vsebinsko opredelilo do razlogov za zavrženje tožbe v delu glede zahtevka za ugotovitev kršitve ustavnih pravic pritožnice v konkretnem primeru dejanja tožene stranke (FURS), ki naj bi v letu 2012 nezakonito in s kršitvijo ustavnih pravic pridobivala podatke tožnice od banke S., d. d. Navedeno dejanje že po tožbenih navedbah ni spadalo v okvir opravljanja finančne preiskave po ZOPNI, kar je v povzetku upoštevnih tožbenih navedb zapisalo tudi sodišče prve stopnje (2. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa) in torej navedenega tožbenega zahtevka ni spregledalo, vendar pa se do razlogov za njegovo zavrženje ni opredelilo. Tudi iz stališča sodišča prve stopnje, da ima pritožnica za varstvo svojih ustavnih pravic v zvezi z izpodbijanimi akti in dejanji, nastalimi v okviru izvedbe finančne preiskave, zagotovljeno sodno varstvo v pravdnem postopku po ZOPNI (točki 13. in 14 obrazložitve), ni mogoče sklepati, da se navedeno nanaša tudi na to tožbeno zahtevo. Ker razlogov za zavrženje navedenega tožbenega zahtevka sodišče pri svojem odločanju o presoji procesnih predpostavk za tožbo ni navedlo, je s tem storilo bistveno kršitev določb iz tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Zato je Vrhovno sodišče v tem delu pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep deloma razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek (77. člen ZUS-1).

16. V danem primeru pa Vrhovno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje navedene kršitve ni storilo, saj je vsebinski preizkus zakonitosti izpodbijanega sklepa kljub njegovi pomanjkljivosti z vidika dolžne celovite navedbe razlogov za zavrženje tožbe (zgoraj, točka 13) še mogoče opraviti. Nosilno stališče sodišča prve stopnje (ratio decidendi) je tako v tem, da pogoji za upravni spor po 4. členu ZUS-1 niso podani, ker je pritožnici zagotovljeno učinkovito sodno varstvo njenih ustavnih pravic v pravdnem postopku na podlagi ZOPNI ter s tem povezanimi možnostmi pravnih sredstev po Zakonu o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). To stališče je razvidno tudi pritožnici, saj z njim vsebinsko obsežno polemizira v vloženi pritožbi ter dokazuje njegovo napačnost in nepravilnost. Zaradi tega Vrhovno sodišče zavrača pritožbene očitke, da je odločitev sodišča prve stopnje povzročila kršitev njenih ustavnih procesnih pravic iz 22., 23., in 25. člena Ustave.

17. Na tej podlagi je neutemeljeno stališče pritožnice, da sodno varstvo v pravdnem postopku na podlagi ZOPNI ni učinkovito, ker da sodišče v njem odloča le o tožbenem zahtevku o ugotovitvi nezakonitosti premoženja in o njegovem odvzemu.

18. ZOPNI v prvem odstavku 34. člena določa, da sodišče v sodbi, s katero ugodi tožbenemu zahtevku, ugotovi, da je določeno premoženje nezakonitega izvora, ga odvzame lastniku in odloči, da to premoženje s pravnomočnostjo sodbe postane last Republike Slovenije. Postopek se začne s tožbo, ki jo tožeča stranka vloži zoper lastnika kot toženo stranko (prvi odstavek 26. člena). Tožbi je treba med drugim priložiti zapisnik iz drugega odstavka 17.a člena tega zakona(4), pisno poročilo o finančni preiskavi in sodne odločbe o začasnem zavarovanju odvzema premoženja oziroma začasnem odvzemu premoženja nezakonitega izvora, izdane na podlagi tega zakona. Tožeča stranka nato v pravdnem postopku navaja dejstva in predlaga dokaze, iz katerih izhaja domneva nezakonitosti izvora premoženja tožene stranke po določbah tega zakona (prvi odstavek 27. člena), medtem ko tožena stranka lahko izpodbije domnevo iz drugega odstavka 5. člena tega zakona, če dokaže, da premoženje ni nezakonitega izvora, domnevo iz 6. člena pa, če dokaže, da je za premoženje plačala dejansko vrednost (tretji odstavek istega člena). Premoženje je nezakonitega izvora, če ni dokazano, da je bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način (prvi odstavek 5. člena). Pri tem se domneva, da premoženje ni bilo pridobljeno iz zakonitih dohodkov oziroma na zakonit način, če je podano očitno nesorazmerje med njegovim obsegom in dohodki, zmanjšanimi za davke in prispevke, ki jih je oseba, zoper katero teče postopek po tem zakonu, plačala v obdobju, v katerem je bilo premoženje pridobljeno (drugi odstavek istega člena). Namen finančne preiskave je, da se zberejo dokazi in podatki, ki so potrebni za odločitev o začasnem zavarovanju odvzema in začasnem odvzemu premoženja nezakonitega izvora, ter ali in zoper katere osebe naj se začne postopek za odvzem premoženja nezakonitega izvora (prvi odstavek 11. člena). V finančni preiskavi se zberejo podatki, ki utegnejo biti koristni za postopek oziroma je glede na okoliščine primere smotrno, da se pridobijo za ugotovitev izvora, obsega in prenosa premoženja (drugi odstavek).

19. Drži torej pritožbena navedba, da sodišče s sodbo odloča o tožbenem zahtevku o nezakonitosti in odvzemu premoženja tožene stranke, kar pa ne pomeni, da se v tem postopku ne odloča o kršitvah ustavnih pravic, storjenih v postopku finančne preiskave. Omenjeno sodbo namreč skladno z ZOPNI sodišče izda po izvedenem postopku, v katerem se smiselno uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek (torej ZPP), če ni s tem zakonom drugače določeno (drugi odstavek 9. člena ZOPNI).

20. Kot izhaja iz navedenih zakonskih določb, državni tožilec, ki odredi finančno preiskavo, v njej pridobiva podatke in dokaze, s katerimi bo v pravdnem postopku dokazoval nezakonitost izvora premoženja nasprotne stranke. Ne more biti dvoma, da je njegovo ravnanje oziroma ravnanje drugih pri tem udeleženih organov v razmerju do preiskovane osebe med finančno preiskavo oblastvene narave(5), ki pa ni neomejena - okvir mu postavljajo pogoji, ki jih določa ZOPNI (npr. v 10. členu za odreditev finančne preiskave). Vprašanje zakonitosti tega ravnanja je zato vprašanje zakonitosti pridobljenih podatkov in dokazov, ki bodo uporabljeni v pravdnem postopku. Enako velja glede možnosti uporabe navedenih dokazov v drugih postopkih, ki jih navaja pritožba, torej v davčnem in kazenskem postopku (18. člen ZOPNI).

21. Ker ZOPNI vzpostavlja domnevo, da gre za nezakonito pridobljeno premoženje ob obstoju okoliščin iz drugega odstavka 5. člena, jo bo tožena stranka izpodbijala s svojimi trditvami in dokazi. V okviru tega pa bo lahko uveljavljala tudi ugovor, da so bili dokazi tožeče stranke pridobljeni s kršitvijo človekovih pravic in da zato v pravdnem postopku ne smejo biti uporabljeni. O tem ugovoru bo moralo sodišče razpravljati in se do njega opredeliti. Zaradi tega je po oceni pritožbenega sodišča tožnici zoper izpodbijane odredbo o finančni preiskavi in odredbi o njenem podaljšanju, ki so bile podlaga za izvajanje dejanj v finančni preiskavi, ter za izpodbijano zaključno poročilo(6) zagotovljeno sodno varstvo v pravdnem postopku - najprej z ugovorom o protipravno pridobljenih dokazih in s tem o nedopustnosti izvedbe v okviru dokaznega postopka, nato pa v pritožbi zoper sodbo, če bo ta temeljila na nezakonitem dokazu oz. na z njim povezanim stališčem, s katerim se toženka (tožnica v tem upravnem sporu) ne bo strinjala. Če bo menila, da ji taka ureditev po ZOPNI (v povezavi z Zakonom o pravdnem postopku) ne nudi zadostnega varstva, jo bo morala izpodbijati v tem (pravdnem) postopku, v katerem se je to vprašanje izpostavilo.

22. Tak ugovor bo pritožnica lahko uveljavila tudi v drugih postopkih, v katerih zatrjuje, da bi lahko prišlo do uporabe navedenih podatkov iz finančne preiskave, torej v davčnem postopku ali v kazenskem postopku, kolikor bodo taki podatki v njih lahko sploh uporabljeni. Ob tem pa bodo navedeni podatki varovani kot tajni, po preteku določenega časa pa tudi uničeni (peti odstavek 18. člena ZOPNI).

23. Na drugačno odločitev ne more vplivati pritožničino sklicevanje na sklep Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 426/2016 z dne 20. 2. 2015, s katerim utemeljuje, da se pravdno sodišče ne bo spuščalo v presojo zatrjevanih kršitev ustavnih pravic. Iz tega sklepa, s katerim je višje sodišče odločalo o pritožbi zoper sklep o podaljšanem začasnem zavarovanju premoženja do pravnomočne odločitve o tožbenem zahtevku, omenjeno ne izhaja. Poleg tega to ni stališče, ki bi ga civilno pritožbeno sodišče zavzelo v pritožbenem postopku zoper sodbo o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, zato se Vrhovno sodišče v tej zadevi do njega podrobneje ne opredeljuje. Neupoštevno pa je tudi navajanje stališča Okrožnega sodišča v Kopru, da naj bi pritožnica nezakonitost finančne preiskave morala uveljavljati v ustreznih upravnih postopkih, in Okrožnega sodišča v Ljubljani, ki da je odločilo zgolj o tožbenem zahtevku, ni pa presojalo in ugotavljalo zakonitosti in ustavnosti izvedbe finančne preiskave ter v njenem okviru izdanih aktov. Upravni spor ni „ustrezen upravni postopek“, okoliščina, da okrožno sodišče nečesa ni presojalo, pa še ne pomeni, da tega ni dolžno storiti.

24. Zato je neutemeljeno pritožbeno stališče, da sodišče v pravdnem postopku ne odloča o očitanih kršitvah ustavnih pravic ter o zakonitosti in ustavnosti izpodbijanih aktov ter finančne preiskave. Da to sodno varstvo pritožniku ni zagotovljeno že v teku same finančne preiskave, kar bi po navedbah pritožnika moralo biti urejeno enako kot okviru preiskave po ZKP, pa ne pomeni, da je v okviru pravde po ZOPNI neučinkovito.

25. V zvezi s trditvijo pritožnika, da že sam obstoj podatkov, ki so vsebovani v izpodbijanih aktih, ter njihova uporaba tudi izven navedenih postopkov lahko pomenijo poseg v njegove ustavne pravice in da je zato navedene akte treba odpraviti v upravnem sporu, pa Vrhovno sodišče poudarja, da odločitev sodišča o odpravi izpodbijanih aktov v upravnem sporu poseže v pravno veljavnost izpodbijanih aktov in ne v njihov dejanski obstoj. Tako tudi ugoditev tožbenim zahtevkom pritožnika po odpravi izpodbijanih aktov (npr. zaključnega poročila o finančni preiskavi) ne bi spremenila dejanskega stanja glede obstoja teh aktov in v njih vsebovanih podatkov. Zato si želenega varstva svojih ustavnih pravic s tem tožbenim zahtevkom v upravnem sporu pritožnik ne more zagotoviti.

26. Ostale pritožbene navedbe za odločitev niso pomembne. Ker niso podani niti razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče pritožbo v preostalem delu kot neutemeljeno zavrnilo (drugi odstavek 82. člena v zvezi s 76. členom ZUS-1).

27. Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na četrtem odstavku 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

(1) Tako J. Zobec v: L. Ude et al., Pravdni postopek s komentarjem, 3. knjiga, Ljubljana: GV Založba 2009, str. 309. Ob tem poudarja, da navedena kršitev tudi ni podana, če je obrazložitev neprepričljiva, nelogična ali izrazito napačna, saj gre v takih primerih bodisi za zmotno ugotovitev dejanskega stanja bodisi za zmotno uporabo materialnega prava.

(2) Tako Ustavno sodišče v več svojih odločbah, med drugim v sklepu Up-2962/08 z dne 23. 6. 2009.

(4) Gre za zapisnik o naroku, na katerem pristojni državni tožilec preiskovancu omogoči vpogled v zbrane podatke iz finančne preiskave (pred vložitvijo tožbe). V ta zapisnik vpiše izjavo preiskovanca in druge njegove navedbe (drugi odstavek 17. a člena).

(5) Npr. podatki, pridobljeni v finančni preiskavi, so tajni (prvi odstavek 16. člena ZOPNI), preiskovancu pa se šele pred vložitvijo tožbe omogoči vpogled vanje (prvi odstavek 17. a člena).

(6) Po drugem odstavku 14. člena ZOPNI ob zaključku finančne preiskave vodja skupine iz prejšnjega odstavka izdela pisno poročilo in ga skupaj z zbranimi podatki posreduje vodji pristojnega državnega tožilstva in vodji SDT RS. V poročilu navede natančne podatke in zbrane dokaze o premoženju, za katero obstaja sum nezakonitega izvora, o prenosih takega premoženja na povezane osebe ter o njihovem premoženju in o razlogih za morebitno začasno zavarovanje odvzema oziroma začasen odvzem premoženja nezakonitega izvora.

URS člen 14, 22, 23, 25, 38, 157. ZUS-1 člen 4, 33. ZOPNI člen 5, 5/1, 5/2, 6, 6/2, 10, 11, 17a, 26, 26/1, 34, 34/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.