VSRS Sodba IV Ips 50/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-12-20

Branko Masleša (preds.), Barbara Zobec (poroč.), Vesna Žalik

zahteva za varstvo zakonitosti - kršitev materialnih določb zakona - obstoj prekrška - potrdilo o opravljenem vozniškem izpitu

Pri veljavnosti vozniškega dovoljenja je potrebno ločevati med vozniškim dovoljenjem kot upravičenjem posameznika, da v cestnem prometu vozi motorno vozilo, ter med vozniškim dovoljenjem kot upravno odločbo, s katero se izkazuje pravica do vožnje motornih vozil določene kategorije v cestnem prometu, ter da s trenutkom uspešno opravljenega vozniškega izpita posameznik pridobi potrdilo o tem, ki je sicer kot listina začasne narave, trajajoča do izdaje vozniškega dovoljenja kot upravne odločbe, vendar pa na samo upravičenje posameznika za udeležbo v cestnem prometu ne vpliva.

I. Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se sodba Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah PR 320/2011 z dne 21. 11. 2011, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju PRp 10/2012 z dne 13. 1. 2012, spremeni tako, da se:

a) postopek o prekršku zoper M. O. za prekršek po 3. točki prvega odstavka 50. člena Zakona o voznikih (I./1. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) ustavi.

b) V odločbi o izrečeni glavni sankciji sodbe se storilcu, upoštevaje

- že določeno globo v višini 500,00 (petsto) EUR za prekršek iz I./2. točke izreka sodbe sodišča prve stopnje ter

- že določeno globo v višini 1.200,00 (tisoč dvesto) EUR za prekršek iz I./3. točke izreka sodbe sodišča prve stopnje,

na podlagi 27. člena Zakona o prekrških-1

kot glavna sankcija globa v višini 1.700,00 EUR.

II. Razveljavi se odločba o izrečeni stranski sankciji odvzema osebnega avtomobila, znamke Audi, tip A6, št. šasije ..., last kršitelja (II./2. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) in se v tem delu prekrškovna zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

III. V preostalem delu ostane pravnomočna sodba nespremenjena.

IV. Stroški postopka o prekršku po 3. točki prvega odstavka 50. člena Zakona o voznikih v zvezi z osmim odstavkom istega člena Zakona o voznikih bremenijo proračun.

1. Prekrškovni organ Policijska postaja Šmarje pri Jelšah je dne 5. 10. 2011 na podlagi prvega odstavka 103. člena Zakona o prekrških-1 (v nadaljevanju ZP-1) podal na Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah obdolžilni predlog, št. 2240-262/2011/1 z dne 5. 10. 2011, v katerem je kršitelju M. O. očital storitev treh prekrškov, in sicer vožnjo brez veljavnega vozniškega dovoljenja za vožnjo vozil tiste kategorije, v katero spada vozilo, ki ga je vozil, po osmem odstavku v zvezi s 3. točko prvega odstavka 50. člena Zakona o voznikih (v nadaljevanju ZVoz), nadalje vožnjo vozila v cestnem prometu pod vplivom alkohola po 4. točki tretjega odstavka v zvezi z 9. točko prvega odstavka 105. člena Zakona o pravilih cestnega prometa (v nadaljevanju ZPrCP) in nazadnje storitev prekrška s tem, ko se je izkazal z vozniškim dovoljenjem, ki mu je prenehalo veljati po šestem odstavku 58. člena ZVoz. Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah je kršitelja s sodbo z dne 21. 11. 2011 spoznalo za odgovornega storitve prekrška vožnje brez veljavnega vozniškega dovoljenja za vožnjo vozil tiste kategorije, v katero spada vozilo, ki ga je vozil, po osmem odstavku v zvezi s 3. točko prvega odstavka 50. člena ZVoz (I./1. točka izreka), za kar mu je določilo globo v višini 500,00 EUR, nadalje storitve prekrška izkaza z vozniškim dovoljenjem, ki je na podlagi sodne odločbe prenehalo veljati, po šestem odstavku 58. člena ZVoz (I./2. točka izreka), za kar mu je določilo globo v višini 500,00 EUR in nazadnje storitve prekrška vožnje vozila v cestnem prometu pod vplivom alkohola po 9. točki prvega odstavka 105. člena ZPrCP (I./3. točka izreka), za kar mu je določilo globo v višini 1.200,00 EUR. Sodišče prve stopnje je nato na podlagi 27. člena ZP-1 kršitelju izreklo kot glavno sankcijo globo v višini 2.200,00 EUR ter kot stransko sankcijo odvzem osebnega avtomobila, vštelo čas pridržanja, določilo način plačila globe ter odločilo s stroških postopka o prekršku. Višje sodišče v Celju je s sodbo z dne 13. 1. 2012 pritožbo kršitelja zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah ter kršitelju naložilo plačilo sodne takse pritožbenega postopka.

2. Zoper pravnomočno sodbo vlaga zahtevo za varstvo zakonitosti vrhovna državna tožilka, zaradi kršitve materialnih določb zakona iz 1. točke 155. člena ZP-1 (pravilna navedba: iz 1. točke 156. člena ZP-1) v zvezi s 50. členom ZVoz. Navaja, da je kršitelju vozniško dovoljenje prenehalo veljati dne 28. 11. 2010 na podlagi sodne odločbe, vendar pa je kršitelj dne 3. 10. 2011 vozniški izpit ponovno uspešno opravil in se tako policistom, ki so ga naslednji dan, 4. 10. 2011, ustavili in pričeli postopek o prekršku, izkazal z izdanim potrdilom o uspešno opravljenem vozniškem izpitu. S tem je bil na podlagi 1. točke drugega odstavka 50. člena ZVoz, ki sta ga nižji sodišči spregledali, kršitelj upravičen voziti osebni avtomobil in je opis prekrška iz I./1. točke izreka izpodbijane sodbe v nasprotju z listinami in spisovnimi podatki, s tem pa sta nižji sodišči prekršili materialne določbe zakona. Vrhovna državna tožilka zato predlaga, da Vrhovno sodišče postopek o prekršku po osmem odstavku v zvezi s 3. točko prvega odstavka 50. člena ZVoz, opisanem v I./1. točki izreka izpodbijane sodbe, ustavi.

3. Vrhovno sodišče je zahtevo za varstvo zakonitosti vročilo kršitelju, ki se v izjavi z dne 2. 11. 2016 sicer pridružuje navedbam vrhovne državne tožilke, a hkrati opozarja, da ni v celoti sledila njegovi pobudi in je tako spregledala kršitve materialnih določb ZP-1 in Zakona o meroslovju-1 ter Pravilnika o meroslovnih zahtevah za etilometre. Po njegovem mnenju sta sodišči prve in druge stopnje njega osebno napačno uvrstili v skupino voznikov, ki morajo imeti med vožnjo koncentracijo 0,00 mg alkohola v izdihanem zraku, takšna ugotovitev pa je tudi dokazno napačna, saj uporabljeni dokaz (Alcotest in podpisan zapisnik brez pouka o pravicah) ne izpolnjujejo predpisov postopkovnega prava (konkretno 55. člena ZP-1) ter predpisov o meroslovju in tedaj veljavnega Pravilnika o meroslovnih zahtevah za etilometre.

4. Kršitev materialnih določb tega zakona ali predpisa, ki določa prekršek, je med drugim po 1. točki 156. člena ZP-1 podana, če se kršitev nanaša na vprašanje, ali je dejanje, zaradi katerega je zoper obdolženca začet postopek, prekršek. Na podlagi 3. točke prvega odstavka 50. člena ZVoz motorno oziroma motorno in priklopno vozilo sme voziti oseba, ki ima veljavno vozniško dovoljenje za vožnjo vozil tiste oziroma tistih kategorij, v katero spada vozilo ali skupina vozil, ki jo vozi in ne vozi v nasprotju z omejitvijo, vpisano v njenem vozniškem dovoljenju. Kdor ravna v nasprotju s tem pravilom, stori prekršek, za katerega se na podlagi osmega odstavka istega člena ZVoz kaznuje z globo 500,00 evrov. Vendar pa ne glede na to pravilo sme voziti motorno oziroma motorno in priklopno vozilo na podlagi 1. točke drugega odstavka istega člena ZVoz oseba, ki je opravila vozniški izpit za vožnjo vozil tiste oziroma tistih kategorij, v katero spada vozilo ali skupina vozil, ki jo vozi. Na podlagi 20. člena Pravilnika o vozniškem izpitu (Ur. l. RS, št. 29/06) kandidatu za voznika motornih vozil izpitna komisija izda po uradni dolžnosti potrdilo o opravljenem izpitu takrat, ko opravi izpit, in sicer po obrazcu, ki je sestavni del tega Pravilnika in objavljen skupaj z njim (priloga št. 3 Pravilnika).

5. Iz podatkov prekrškovnega spisa izhaja, da je bil kršitelj M. O. dne 4. 10. 2011 ob 01.43 uri zaradi kontrole prometa ustavljen v naselju Grobelno s strani policistov PP Šmarje pri Jelšah U. C. in R. V., pri tem pa je bilo med drugim ugotovljeno, da kršitelj ni imel veljavnega vozniškega dovoljenja za vožnjo vozil tiste oziroma tistih kategorij, v katero spada vozilo, ki ga je vozil, saj je bilo pri preverjanju podatkov preko evidenc Ministrstva za notranje zadeve ugotovljeno, da je vozniško dovoljenje s številko registra 6188 in serijsko številko S 1636273, ki ga je izdala Upravna enota Šentjur dne 28. 2. 2003 z veljavnostjo do dne 6. 11. 2046 za kategorije A, B, G in H in s katerim se je policistoma izkazal, neveljavno. V zagovoru je kršitelj priznal dva prekrška, ni pa priznal prekrška, da je imel neveljavno vozniško dovoljenje, saj je policistoma pokazal potrdilo o opravljenem vozniškem izpitu, ki ga je opravil zjutraj istega dne. Iz obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje izhaja, da je bilo s tem v zvezi bistveno vprašanje, ali je kršitelj v času prekrška že imel vozniško dovoljenje in v ta namen je prvostopenjsko sodišče pridobilo dopis UE Šmarje pri Jelšah z dne 11. 10. 2011, iz katerega izhaja, da ima kršitelj veljavno vozniško dovoljenje, št. registra 136133, ki mu je bilo izdano dne 5. 10. 2011. Glede na kršiteljevo navedbo, da je na dan prekrška opravil vozniški izpit, je prvostopenjsko sodišče opravilo dodatne poizvedbe na UE Šentjur, od koder so posredovali podatek, da je kršitelj vlogo za izdajo vozniškega dovoljenja podal dne 5. 10. 2011. Na tej podlagi je sodišče prve stopnje zaključilo, da kršitelj dne 4. 10. 2011, ko je ob 01.43 uri vozil osebni avtomobil Audi po naselju Grobelno, še ni imel veljavnega vozniškega dovoljenja za vožnjo motornih vozil B kategorije, v zvezi s čimer je bil spoznan za odgovornega za prekršek po osmem odstavku 50. člena ZVoz v zvezi s 3. točko prvega odstavka 50. člena ZVoz.

6. Takšen pravni zaključek je glede na zakonsko ureditev splošnih pogojev za udeležbo voznikov motornih vozil v cestnem prometu po določbah ZVoz po mnenju Vrhovnega sodišča nepravilen. Kot je razvidno iz podatkov prekrškovnega spisa, je kršitelj že pred obravnavanimi prekrški dne 3. 10. 2011 ponovno uspešno opravil vozniški izpit, kar potrjuje tudi potrdilo, ki ga je na podlagi 20. člena Pravilnika o vozniškem izpitu izdal dne 3. 10. 2011 Izpitni center Celje (l. št. 65), to pa je potrjeno tudi z dopisom UE Šentjur pri Celju z dne 2. 11. 2011 (l. št. 37). Kršitelj je dne 4. 10. 2011, ko sta ga ustavila policista PP Šmarje pri Jelšah, predložil tudi omenjeno potrdilo o opravljenem vozniškem izpitu, vendar sodišči nižjih stopenj to potrdilo nista smatrali za veljavno vozniško dovoljenje in sta posledično obravnavali in spoznali kršitelja za odgovornega prekrška zaradi vožnje brez veljavnega vozniškega dovoljenja na podlagi 3. točke prvega odstavka 50. člena ZVoz v zvezi z osmim odstavkom istega člena ZVoz. Vrhovno sodišče pritrjuje vrhovni državni tožilki, da podatki in listine prekrškovnega spisa ne omogočajo zaključka o obstoju kršiteljevega prekrška vožnje osebnega avtomobila brez veljavnega vozniškega dovoljenja, saj je bil za vožnjo osebnega avtomobila B kategorije upravičen na podlagi uspešno opravljenega vozniškega izpita za vožnjo vozil te kategorije na podlagi 1. točke drugega odstavka 50. člena ZVoz, ki sta ga sodišči nižjih stopenj spregledali. Čeprav kršitelj na dan prekrška še ni razpolagal z vozniškim dovoljenjem v smislu upravne odločbe, pa je že uspešno opravil vozniški izpit, za kar je prejel potrdilo. Slednje je podlaga za pridobitev veljavnega vozniškega dovoljenja, vendar pa kot javna listina dokazuje tisto, kar se v njej potrjuje ali določa, v konkretnem primeru torej, da je kršitelj M. O. uspešno opravil vozniški izpit za vozila B kategorije, s tem pa izpolnil pogoj po 1. točki drugega odstavka 50. člena ZVoz in je torej bil upravičen za vožnjo osebnega avtomobila v času domnevne storitve prekrška. Povedano drugače, pri veljavnosti vozniškega dovoljenja je potrebno ločevati med vozniškim dovoljenjem kot upravičenjem posameznika, da v cestnem prometu vozi motorno vozilo, ter med vozniškim dovoljenjem kot upravno odločbo, s katero se izkazuje pravica do vožnje motornih vozil določene kategorije v cestnem prometu, ter da s trenutkom uspešno opravljenega vozniškega izpita posameznik pridobi potrdilo o tem, ki je sicer kot listina začasne narave, trajajoča do izdaje vozniškega dovoljenja kot upravne odločbe, vendar pa na samo upravičenje posameznika za udeležbo v cestnem prometu ne vpliva. Upravičenje do vožnje motornega vozila se namreč pridobi že z uspešno opravljenim vozniškim izpitom za določeno kategorijo motornih vozil in zato je v konkretnem primeru potrebno zaključiti, da je to upravičenje kršitelj M. O. v trenutku, ko sta ga ustavila policista, že imel in torej osebnega avtomobila ni vozil brez veljavnega vozniškega dovoljenja v smislu njegovega upravičenja, s takšnim ravnanjem pa ni storil očitanega prekrška po 3. točki prvega odstavka 50. člena ZVoz v zvezi z osmim odstavkom istega člena ZVoz.

7. S pravno presojo kršiteljevega ravnanja, opisanega pod točko I./1. izreka sodbe sodišča prve stopnje, kot prekršek vožnje osebnega avtomobila brez veljavnega vozniškega dovoljenja za vozilo te kategorije po 3. točki prvega odstavka 50. člena ZVoz v zvezi z osmim odstavkom istega člena ZVoz, je sodišče prve stopnje kršilo materialne določbe zakona, ki določa prekršek, glede vprašanja, ali je dejanje, za katerega je zoper kršitelja začet postopek, prekršek (1. točka 156. člena ZP-1). Ker je podana uveljavljana kršitev materialnih določb zakona iz 1. točke 156. člena ZP-1, je Vrhovno sodišče ugodilo zahtevi vrhovne državne tožilke za varstvo zakonitosti tako, da je na podlagi prvega odstavka 426. člena ZKP v zvezi s 171. členom ZP-1 spremenilo izpodbijano sodbo v delu, ki se nanaša na prekršek po 3. točki prvega odstavka 50. člena ZVoz v zvezi z osmim odstavkom istega člena ZVoz in postopek o tem prekršku ustavilo. Posledično je bilo potrebno spremeniti odločbo o enotni sankciji in na podlagi že določenih glob za prekršek izkaza z vozniškim dovoljenjem, ki je na podlagi sodne odločbe prenehalo veljati, po šestem odstavku 58. člena ZVoz (I./2. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) v višini 500,00 EUR in za prekršek vožnje vozila v cestnem prometu pod vplivom alkohola po 9. točki prvega odstavka 105. člena ZPrCP (I./3. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) v višini 1.200,00 EUR, v skladu s 27. členom ZP-1 izreči kot enotno sankcijo globo v višini 1.700,00 EUR.

8. Iz izpodbijane sodbe je razvidno, da je bila izrečena tudi stranska sankcija odvzema osebnega avtomobila znamke Audi, tip A6, št. šasije ..., last kršitelja, ki se po njeni pravnomočnosti proda. Kot je iz 14. točke obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje razvidno, je bila podlaga za zaseg kršiteljevega osebnega avtomobila 5. točka prvega odstavka 23. člena ZPrCP, ki določa, da se zaseže vozniku motorno vozilo, s katerim je bil zaloten pri storitvi hujšega prekrška in je vozil brez veljavnega vozniškega dovoljenja za vožnjo vozil tiste kategorije oziroma tistih kategorij, v katero spada vozilo ali skupina vozil, ko jo vozi. Vrhovno sodišče je ugodilo zahtevi za varstvo zakonitosti in ustavilo postopek o prekršku v zvezi z vožnjo brez veljavnega vozniškega dovoljenja za tisto kategorijo vozil, ki ga je kršitelj vozil. Zaradi tega je Vrhovno sodišče razveljavilo odločbo o stranski sankciji odvzema osebnega avtomobila in prekrškovno zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Pri tem bo moralo sodišče prve stopnje upoštevati, da je bil postopek o prekršku v zvezi z vožnjo osebnega avtomobila brez veljavnega vozniškega dovoljenja (I./1. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) ustavljen, medtem ko v pravnomočno sodbo glede ostalih dveh prekrškov ni bilo poseženo. Na podlagi navedenega bo moralo sodišče prve stopnje ponovno oceniti vse okoliščine konkretnega primera in presoditi, ali izrek stranske sankcije odvzema osebnega avtomobila predstavlja primeren in nujen ukrep ter je s takšnim odvzemom podano sorazmerje med posegom v lastninsko pravico kršitelja na eni strani ter zmanjšanjem stopnje ogroženosti zdravja in življenja ljudi zaradi ponavljajočih se hudih cestnoprometnih prekrškov kršitelja na drugi strani.

9. V skladu z odločbo četrtega odstavka 144. člena ZP-1 stroški ustavljenega dela postopka o prekršku bremenijo proračun.

ZP-1 člen 156, 156-1. ZVoz člen 50, 50/1-3, 50/8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sodba IV Ips 28/2015, enako tudi IV Ips 27/2015, IV Ips 29/2015, IV Ips 30/2015