VSRS sodba II Ips 44/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-10-08

Janez Vlaj (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

lastninjenje - družbena lastnina - javna lastnina - lastninska pravica na nepremičnini - pridobitev lastninske pravice - lastninska pravica države - javni zavodi - vzgojnoizobraževalne organizacije - dejavnost posebnega družbenega pomena - javne službe - pravica upravljanja

Premoženje, ki je bilo družbena lastnina v upravljanju delovne organizacije iz prvega odstavka 62. člena ZZ (to so bile organizacije, ki so opravljale dejavnost vzgoje in izobraževanja, znanosti, kulture, športa, zdravstva, otroškega varstva in socialnega varstva), in je bilo kot javna lastnina namenjeno za opravljanje javnih služb, je postalo s 1. 4. 1991 javna lastnina v upravljanju javnih zavodov in zavodov s pravico javnosti iz drugega odstavka 64. člena ZZ (četrti odstavek 65. člena v zvezi s prvim odstavkom 65. člena ZZ). ZZ je v obravnavani zadevi (zaradi statusa Šole in Doma) torej podlaga le za prehod nepremičnin iz družbene lastnine v javno lastnino.

Podlago za pridobitev lastninske pravice RS pa predstavljajo določbe ZOFVI. Z dnem uveljavitve tega zakona (14. 9. 1991) je RS postala lastnica premoženja v javni lastnini, s katerim so upravljali javni vzgojno-izobraževalni zavodi iz prvega odstavka 61. člena ZOFVI (javni zavodi, ki so izvajali srednje izobraževanje, dijaški domovi ter javni zavodi, ki so opravljali izobraževanje in usposabljanje otrok in mladostnikov z motnjami v razvoju, razen osnovnih šol s prilagojenim programom) in je bilo namenjeno za opravljanje javne službe (drugi odstavek 61. člena ZOFVI.

Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti tožeči stranki njene revizijske stroške v znesku 908,59 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti do plačila.

1. Tožeča stranka je v postopku zahtevala ugotovitev lastninske pravice na parc. št. ..., vse k. o. ..., in izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila. V zemljiško knjigo se je na podlagi določb Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (v nadaljevanju ZLNDL) kot lastnica spornih zemljišč vpisala tožena stranka, ki je bila v zemljiški knjigi vpisana kot imetnica pravice uporabe. Tožeča stranka je v postopku trdila, da sta bila imetnika pravice uporabe na teh zemljiščih Srednje šole A. (v nadaljevanju Šola) in Dijaške doma B. (v nadaljevanju Dom). Sporna zemljišča naj bi bila namreč od leta 1958 v posesti njunih pravnih prednikov, ki so zemljišča ves čas uporabljali in vzdrževali, prav tako so plačevali nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča. Lastninsko pravico naj bi tožeča stranka pridobila na podlagi določb Zakona o zavodih (v nadaljevanju ZZ) in Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja (v nadaljevanju ZOFVI). Tožeča stranka naj bi na podlagi 65. člena ZZ in 61. člena ZOFVI s sprejemom Odlokov o ustanovitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda z dne 30. 1. 1992 in 13. 2. 1992 ustanovila oziroma prevzela pravice in dolžnosti ustanovitelja za Šolo in Dom in s tem s 1. 4. 1991 postala lastnica premoženja, ki sta ga javna zavoda uporabljala in z njim upravljala. V novem sojenju(1) je na naroku, ki je bil namenjen dopolnitvi trditvene podlage strank, tožeča stranka še dodala, da sta javna vzgojno-izobraževalna zavoda od njune ustanovitve (formalno pa od 30. 1. 1992 oziroma od 13. 2. 1992, ko sta bila sprejeta odloka o njuni ustanovitvi) imela v upravljanju sporne nepremičnine. Obe instituciji sta svojo dejavnost izvajali kot javno službo (dejavnost posebnega družbenega pomena).

2. Tožena stranka je v postopku trdila, da je bil njen pravni prednik Biro gradbeništva Slovenije ob uveljavitvi ZZ in ZOFVI upravljavec in imetnik pravice uporabe na spornih zemljiščih. Zemljišča je iz svojih sredstev namenil za postavitev izobraževalne ustanove, izgradnjo objektov je tudi financiral in bil pobudnik za izobraževanje določenega profila kadra (gradbincev). Zatrjevala je tudi, da je bila ustanoviteljica obeh delovnih organizacij in opozorila, da tožeča stranka v postopku ni trdila in dokazala, da je bila že pred uveljavitvijo ZZ ustanoviteljica navedenih organizacij. Ta status je po prepričanju tožene stranke tožeči stranki lahko pripadel šele od sprejema odlokov dalje.

3. Sodišče prve stopnje je v novem sojenju v celoti zavrnilo tožbeni zahtevek. Presodilo je, da tožeča stranka ni zatrjevala, da sta imela Šola in Dom pred uveljavitvijo ZZ na spornih nepremičninah pravico upravljanja, kar naj bi bilo, glede na razloge v sklepu Vrhovnega sodišča II Ips 198/2012, bistveno za odločitev v tej zadevi. Sodišče je zahtevek zavrnilo tudi iz razloga, ker tožeča stranka ni zatrjevala, da je bila ustanoviteljica Šole in Doma že pred sprejemom odlokov o njuni ustanovitvi z dne 30. 1. 1992 in 13. 2. 1992. Pritrdilo je toženi stranki, da je bila ta že pred uveljavitvijo ZZ ustanoviteljica delovnih organizacij, ki sta opravljali vzgojno-izobraževalno dejavnost. Ker tožeča stranka ni dokazala, da bi se zemljišča lastninila po ZZ, je po presoji sodišča prve stopnje stanje v zemljiški knjigi ob uveljavitvi ZLNDL ustrezalo dejanskemu. Tožena stranka se je zato upravičeno vknjižila kot lastnica po določbah ZLNDL.

4. Višje sodišče je ocenilo, da prvostopenjsko sodišče ni ugotavljalo okoliščin, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, ali sta imela Šola in Dom na spornih zemljiščih pravico upravljanja, ker je zmotno menilo, da tožeča stranka ni podala ustrezne trditvene podlage glede pravice upravljanja. Zato je višje sodišče na podlagi prve alineje tretjega odstavka 347. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) razpisalo glavno obravnavo. Pritožbi tožeče stranke je delno ugodilo in prvostopenjsko sodbo spremenilo tako, da je ugodilo ugotovitvenemu zahtevku tožeče stranke, glede odločitve o zavrnitvi zahtevka za izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila pa je pritožbo zavrnilo in v tem delu potrdilo prvostopenjsko sodbo. V obrazložitvi je zapisalo, da v postopku ugotovljena dejstva dokazujejo, da sta Šola in Dom imela pravico upravljanja s spornimi nepremičninami. Ugotovilo je tudi, da sta bili Šola in Dom delovni organizaciji, ki sta bili vključeni v sistem javnega izobraževanja in sta opravljali dejavnost posebnega družbenega pomena. Družbeno premoženje v takih organizacijah pa je na podlagi določb ZZ postalo javna lastnina v upravljanju javnih zavodov (četrti v zvezi s prvim odstavkom 65. člena ZZ), če je bil njihov ustanovitelj družbenopolitična skupnost (drugi odstavek 64. člena ZZ). V nadaljevanju je ugotovilo, da tožeča stranka do obravnave pritožbe ni izrecno trdila, da je bila še pred uveljavitvijo ZZ (1. 4. 1991) ustanoviteljica Šole in Doma. Take trditve je podala šele v pritožbi, vendar jih glede na določilo 337. člena višje sodišče ni upoštevalo. Kljub temu je na podlagi drugih trditev in dokazov zaključilo, da je bila tožeča stranka ustanoviteljica Šole in Doma že pred sprejemom odlokov o njuni ustanovitvi v letu 1992. Ker gre pri spornih nepremičninah za premoženje v javni lastnini, s katerim upravljajo javni vzgojno-izobraževalni zavodi in je namenjeno za opravljanje javne službe, je to premoženje po mnenju višjega sodišča z dnem uveljavitve ZOFVI postalo last Republike Slovenije (61. člen ZOFVI).

5. Revizijo zoper odločitev sodišča druge stopnje zaradi zmotne uporabe materialnega prava vlaga tožena stranka. Predlaga, da se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se tožbeni zahtevek v celoti zavrne, podrejeno pa predlaga razveljavitev sodb in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje.

6. Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki je nanjo odgovorila in priglasila stroške odgovora na revizijo (375. člen ZPP). Predlaga zavrnitev revizije.

8. Premoženje, ki je bilo družbena lastnina v upravljanju delovne organizacije iz prvega odstavka 62. člena ZZ (to so bile organizacije, ki so opravljale dejavnost vzgoje in izobraževanja, znanosti, kulture, športa, zdravstva, otroškega varstva in socialnega varstva), in je bilo kot javna lastnina namenjeno za opravljanje javnih služb, je postalo s 1. 4. 1991 javna lastnina v upravljanju javnih zavodov in zavodov s pravico javnosti iz drugega odstavka 64. člena ZZ (četrti odstavek 65. člena v zvezi s prvim odstavkom 65. člena ZZ). ZZ je v obravnavani zadevi (zaradi statusa Šole in Doma) torej podlaga le za prehod nepremičnin iz družbene lastnine v javno lastnino.(2)

9. Podlago za pridobitev lastninske pravice Republike Slovenije (RS) pa predstavljajo določbe ZOFVI. Z dnem uveljavitve tega zakona (14. 9. 1991) je RS prevzela pravice in dolžnosti ustanovitelja oziroma soustanovitelja javnih vzgojno-izobraževalnih zavodov, in sicer za javne zavode, ki so izvajali srednje izobraževanje, za dijaške domove ter za javne zavode, ki so opravljali izobraževanje in usposabljanje otrok in mladostnikov z motnjami v razvoju, razen osnovnih šol s prilagojenim programom (prvi odstavek 61. člena ZOFVI). Z dnem uveljavitve tega zakona je RS postala tudi lastnica premoženja v javni lastnini, s katerim so upravljali javni vzgojno-izobraževalni zavodi iz prvega odstavka 61. člena ZOFVI in je bilo namenjeno za opravljanje javne službe (drugi odstavek 61. člena ZOFVI). Lastništvo RS po tej določbi je torej med drugim odvisno od okoliščine, da so s premoženjem v javni lastnini upravljali javni zavodi (in ne zavodi s pravico javnosti(3) ). Ali je določena delovna organizacija, ki je opravljala vzgojno-izobraževalno dejavnost posebnega družbenega pomena, z uveljavitvijo ZZ pridobila status javnega zavoda ali zavoda s pravico javnosti, pa je bilo odvisno od tega, kdo je bil ustanovitelj te delovne organizacije. Status javnega zavoda so namreč pridobile le tiste delovne organizacije, katerih ustanovitelj je bila družbenopolitična skupnost, medtem ko so delovne organizacije, katerih ustanovitelj je bila druga pravna oseba, pridobile status zavoda s pravico javnosti (drugi odstavek 64. člena ZZ).

10. Ravno glede okoliščine, kdo je bil ustanovitelj Šole in Doma na dan 1. 4. 1991, pa odločitev višjega sodišča nasprotuje presoji prvostopenjskega sodišča, ki je med drugim zapisalo, da tožeča stranka na dan 1. 4. 1991 ni bila ustanoviteljica Šole in Doma, ampak je to postala šele s sprejemom odlokov o njuni ustanovitvi z dne  30. 1. 1992 in 13. 2. 1992 (da bi bila njuna ustanoviteljica pred navedenima datuma, tožeča stranka po presoji prvostopenjskega sodišča ni niti zatrjevala). Višje sodišče je sicer pritrdilo prvostopenjskemu sodišču, da tožeča stranka ni nikoli izrecno trdila, da je bila še pred uveljavitvijo ZZ ustanoviteljica Šole in Doma. Take trditve je podala šele v pritožbi, vendar jih glede na določilo 337. člena višje sodišče ni upoštevalo (ni bil izpolnjen pogoj nekrivde). Kljub temu je na podlagi drugih trditev in dokazov zaključilo, da je bila tožeča stranka ustanoviteljica Šole in Doma, in to že pred sprejemom odlokov o njuni ustanovitvi v letu 1992. Na oba odloka (prilogi A7 in A8) se je tožeča stranka sklicevala že v tožbi, odloka pa sta bila izdana le zaradi prilagoditve aktov o ustanovitvi v skladu s 57. členom ZOFVI. Odloka po presoji višjega sodišča potrjujeta, da je Šolo in Dom ustanovila družbenopolitična skupnost (in ne druga pravna oseba), njun sprejem v letu 1992 pa ne pomeni, da sta bili ustanovi šele takrat ustanovljeni.

11. Revident nasprotuje odločitvi višjega sodišča, saj naj bi to v nasprotju z določbami ZPP in brez ustrezne trditvene podlage ugotovilo, da je bila tožeča stranka ustanoviteljica Šole in Doma. Po njegovem mnenju je nedopustno, da je sodišče na podlagi dokaznih listin samo ugotavljalo dejstva, ki so nadomestila trditveno podlago tožeče stranke. Materialnopravno zmotno pa je po prepričanju revidenta stališče višjega sodišča, da se je tožeča stranka (že pred letom 1992) upravičeno štela za ustanoviteljico Šole in Doma ter lastnico premoženja, ter da sta odloka o njuni ustanovitvi z dne 30. 1. 1992 in 13. 2. 1992 nujna posledica predhodno sprejete zakonodaje o lastninjenju nepremičnin, v katerih se je v sistemu družbene lastnine izvajalo izobraževanje in domska oskrba dijakov. Revident je prepričan, da je tožeča stranka oba zavoda ustanovila šele z odlokoma iz leta 1992, to je po sprejetju ZZ in ZOFVI, zato zavodov ni mogoče šteti za organizaciji v smislu 62. in 65. člena ZZ. Ker sta bila oba zavoda ustanovljena po uveljavitvi citiranih zakonov, je ex lege pridobitev lastninske pravice na spornih nepremičninah po mnenju revidenta nemogoča. Sodišče bi v postopku moralo ugotoviti, ali je pred sprejemom ZZ in ZOFVI obstajala delovna organizacija (katere ustanoviteljica je bila država in ne pravni prednik tožene stranke), ki je upravljala s premoženjem v družbeni lastnini. Ker ti pogoji v konkretnem primeru niso bili izpolnjeni, tožeča stranka po prepričanju revidenta ni mogla pridobiti lastninske pravice na spornih zemljiščih.

12. Očitkom revidenta po presoji Vrhovnega sodišča ni mogoče pritrditi. Višje sodišče je pravilno presodilo, da Odlok o ustanovitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda "Srednja šola  A." z dne 30. 1. 1992 in Odlok o ustanovitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda "Dijaški dom B." z dne 13. 2. 1992 (prilogi A7 in A8) nimata konstitutivnega značaja in zato ne pomenita, da sta bila Šola in Dom ustanovljena šele z njunim sprejemom. Odloka sta bila izdana na podlagi drugega odstavka 57. člena ZOFVI, ki je določal, da morajo ustanovitelji javnih vzgojno-izobraževalnih zavodov uskladiti akte o ustanovitvi s tem zakonom do 29. 2. 1992. Odloka sta bila torej izdana le zaradi prilagoditve ustanovitvenih aktov z določbami ZOFVI.

13. Revizijsko sodišče sicer pritrjuje revidentu (in višjemu sodišču), da tožeča stranka ni izrecno zatrjevala, da je bila ustanovitelj Šole in Doma družbenopolitična skupnost. Samo tiste delovne organizacije, ki jih je ustanovila družbenopolitična skupnost, so namreč lahko nadaljevale z delom kot javni zavodi (drugi odstavek 64. člena ZZ), lastništvo RS po drugem odstavku 61. člena ZOFVI pa je med drugim odvisno ravno od okoliščine, da so s premoženjem v javni lastnini upravljali javni zavodi (in ne zavodi s pravico javnosti). Vendar pa pomanjkljiva trditvena podlaga glede ustanoviteljev zavodov pred sprejemom ZZ ne more vplivati na odločitev v tej zadevi. Tožeča stranka je namreč že v tožbi trdila, da sta bila Šola in Dom javna zavoda in se sklicevala na odloka o njuni ustanovitvi (ki sicer nimata konstitutivnega značaja). Nesporno je, da je RS sprejela navedena odloka, to pa je bilo mogoče samo, če sta Šola in Dom po uveljavitvi ZZ nadaljevala z delom kot javna zavoda. Po drugem odstavku 57. člena ZOFVI, na katerega se sklicujeta odloka, je bilo treba akte o ustanovitvi uskladiti le v javnih (vzgojno-izobraževalnih(4) ) zavodih. Z očitkom o kršitvi razpravnega načela (7. člen ZPP) se Vrhovnemu sodišču tako niti ni treba ukvarjati.

14. Ob dejstvu, da so sporne nepremičnine predstavljale premoženje v javni lastnini, ki je bilo namenjeno za opravljanje javne službe in s katerim sta upravljala javna zavoda, je višje sodišče pravilno zaključilo, da so nepremičnine z dnem uveljavitve ZOFVI postale last RS (drugi odstavek 61. člena ZOFVI).

15. Ker uveljavljani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo zavrnilo in z njo tudi priglašene revizijske stroške.

16. Tožena stranka z revizijo ni uspela, zato krije sama svoje stroške revizijskega postopka, tožeči stranki pa je dolžna povrniti stroške odgovora na revizijo (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP), ki znašajo 908,59 EUR (1950 točk za odgovor na revizijo in poštni stroški v višini 13,54 EUR). Stroške je Vrhovno sodišče odmerilo v skladu z Odvetniško tarifo (Ur. l. RS, št. 7/95 in nasl.). Tožena stranka je dolžna odmerjene stroške povrniti v 15 dneh, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti do plačila.

Op. št. (1): V prvem sojenju je prvostopenjsko sodišče ugodilo zahtevku na ugotovitev, da je tožeča stranka lastnica spornih nepremičnin, zahtevek za izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila pa je zavrnilo. Drugostopenjsko sodišče je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Vrhovno sodišče pa je nato reviziji tožene stranke ugodilo, sodbi sodišč razveljavilo in zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje (II Ips 198/2012 z dne 28. 11. 2013).

Op. št. (2): Zakonodajalec je z določitvijo, da družbena sredstva v negospodarskih javnih službah preidejo v javno lastnino, na začetku prehajanja v novi družbeni sistem zavaroval njihovo takratno namembnost, saj je morala država zagotoviti razmere za normalno delovanje javnih služb. Prim. 11. točko odločbe Ustavnega sodišča RS U-I-322/94 z dne 18. 10. 1995.

Op. št. (3): To je bil zavod, ki je opravljal javno službo na podlagi podeljene koncesije.

Op. št. (4): Vzgojno-izobraževalne organizacije, ki so po ZZ dobile status javnih zavodov, nadaljujejo delo kot javni vzgojno-izobraževalni zavodi, če kot pretežno dejavnost opravljajo vzgojno-izobraževalno dejavnost po prvem odstavku 54. člena tega zakona (prvi odstavek 57. člena ZOFVI).

ZZ člen 62, 62/1, 64, 64/2, 65, 65/1, 65/4. ZOFVI člen 57, 57/2, 61, 61/1, 61/2. ZPP člen 7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.