VSRS sodba II Ips 97/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-09-10

Janez Vlaj (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, Karmen Iglič Stroligo

Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 97/2015 z dne 10. 9. 2015 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 3057/2013 z dne 12. 2. 2014 in ustavna pritožba zoper točko I./1 izreka sodbe Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 3057/2013 z dne 12. 2. 2014 v delu, ki se nanaša na obseg varstva satire, se zavrneta.

dopuščena revizija - mediji - objava sodbe - objava opravičila - fotografija - pravica do svobode izražanja - razžalitev dobrega imena in časti - kolizija ustavnih pravic - primerjava družinskih fotografij - satira

Sodišče druge stopnje ima prav, da je bila z objavljeno primerjavo fotografij družin presežena primerjava metod politične propagande, ki jo po oceni novinarjev uporablja tožnik in njegova stranka S. in ki jo je uporabljal tudi Goebbels in nemška nacistična stranka, na kar res opozarja tekst nad fotografijama.

Dve fotografiji družin enakega formata in enake kompozicije, postavljeni druga ob drugi, prerasteta v večplastno primerjavo tožnikove družine z družino nacističnega zločinca in v  tem smislu zaživita kot samostojna celota.  Slika družine Goebbels pri bralcu ne vzpodbudi le razmišljanja o brezpogojni vdanosti zakoncev nacističnim idejam, Goebbelsovem položaju ministra za propagando, ki ga je imel v Nacistični stranki in njegovim idejam o politični propagandi. Vzpodbudi tudi razmišljanje o grozljivem nasprotju med družinsko idilo, ki jo prikazuje objavljena fotografija družine Goebbels in krutimi zgodovinskimi podrobnostmi o umoru njunih šestih otrok, ki naj bi jim po predhodni omamljenosti z morfijem Martha Goebbels v usta namestila ampule cianida, vse seveda ob vedenju in strinjanju moža. Prav ta strašljiva zgodovinska dejstva iz preteklosti družine Goebbels so tista pomembna okoliščina, ki  opravljeno primerjavo kljub temu, da je tožnik politik in da naj bi bil namen objave kritika njegovih metod politične propagande, postavijo v povsem drugačen kontekst.

Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno  odločbo.

1. Tožnik je s tožbo z dne 15.9.2011 od sodišča zahteval, naj razsodi, da mu je toženo časopisno podjetje dolžno plačati odškodnino v znesku 40.001,00 EUR, objaviti sodbo v tedniku A. in se ob objavi sodbe tudi opravičiti zaradi  objave fotografije njegove družine in zaradi primerjave te fotografije s fotografijo, na kateri je Joseph Goebbels s svojo družino.

2. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo, sodišče druge stopnje pa je pritožbi tožnika delno ugodilo in je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugodilo zahtevku za objavo sodbe in opravičila, odločitev o zahtevku za plačilo odškodnine pa je razveljavilo in zadevo v tem delu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sicer je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem in nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Vrhovno sodišče je zoper odločitev sodišča druge stopnje s sklepom II DoR 143/2014 dopustilo revizijo glede vprašanja: Ali je treba pri tehtanju med pravico do svobode izražanja na eni strani in pravico do časti in dobrega imena na drugi strani, besedilo člankov in objavljene fotografije obravnavati kot celoto oziroma ali se sme ločiti besedilo člankov od objavljenih fotografij in opraviti ločeno tehtanje med pravico do svobode izražanja in pravico do časti in dobrega imena le glede objave fotografij, pri čemer se ne upošteva širšega in ožjega konteksta objave fotografij?

4. Na podlagi tega sklepa tožena stranka vlaga revizijo zoper pravnomočni del odločitve sodišča druge stopnje o objavi sodbe in opravičila zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Meni, da ni pravilno stališče sodišča druge stopnje, da je treba pri tehtanju nasproti stoječih pravice do izražanja in pravice do časti in dobrega imena ločiti besedilo člankov, ki so bili objavljeni v isti in kasnejših številkah revije A. od objavljenih fotografij in opraviti ločeno tehtanje nasprotujočih si interesov v povezavi s fotografijami. Meni, da primerjava z zadevo Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) Rothe proti Avstriji (točka 47 in 73-77), ki jo je opravilo sodišče druge stopnje, ni ustrezna. Poudarja, da je šlo v zadevi Rothe za objavo fotografije pritožnika (duhovnika), kako se poljublja s semeniščnikom, kar je pomenilo bistveno hujši poseg v pravico do zasebnosti, kot pa navedbe v besedilu istočasno objavljenega članka, ki so govorile o pritožnikovih homoseksualnih odnosih. Tožena stranka navaja, da tudi v obravnavanem primeru sodišče sicer lahko opravi ločeno tehtanje, da pa to ne pomeni, da sme primerjavo fotografij iztrgati iz konteksta, oziroma, da pri tehtanju ni treba upoštevati širšega in ožjega konteksta primerjave fotografij. Opozarja, da je tudi Vrhovno sodišče že v več odločbah (II Ips 340/2008, II Ips 737/2005 in II Ips 405/2002) poudarilo, kako pomemben je kontekst celotne objave. Tožena stranka poudarja, da je takšno tudi stališče ESČP, kar je posebej prišlo do izraza v zadevah News Velags GmbH & Co.KK proti Avstriji, Wirtschafts-Trend Zeitschriften-Verlags GmbH proti Avstriji, Tusalp proti Turčiji in Mladina proti Sloveniji.

5. Tožena stranka poudarja, da se je javna razprava začela, ko je D. D. na svojem Facebook profilu objavil primerjavo fotografij tožnika in Josepha Goebbelsa Opozarja, da ima v okviru svobode izražanja, svoboda političnega izražanja še posebej velik pomen za demokratičnost družbe, kar poudarja slovensko Ustavno sodišče (U-I-226/95 in U-I-172/94), ESČP (Sunday Times proti Združenemu kraljestvu, Lingens proti Avstriji, Obeschlick proti Avstriji, Feldek proti Slovaški, Sürek proti Turčiji) in Svet Evrope v Deklaraciji o svobodi političnega izražanja v medijih (12. 2. 2004). Poudarja, da se politiki z vstopom v politični prostor neizogibno izpostavijo strogi presoji svojih besed in ravnanj in da so meje sprejemljive kritike glede idej in drže političnih voditeljev širše kot glede drugih oseb.

6. Tožena stranka navaja, da je bil v isti številki A. objavljen uvodnik, ki je kritiziral metode tožnikovega političnega delovanja, poleg tega pa je bila na zadnji strani A. v satirični rubriki ..., ki nosi podnaslov „Edini pravi slovenski razumniški tabloid“, objavljena sporna primerjava fotografij. Tožena stranka opozarja, da ni pravilno stališče sodišča druge stopnje, da je satirična objava zato, ker je njen namen predvsem zabavati ljudi, deležna manjše stopnje zaščite. Navaja, da je takšno stališče v nasprotju z Deklaracijo Sveta Evrope o svobodi politične razprave v medijih, kjer je poudarjeno, da je v satiri dovoljeno še več provokacije kot sicer, če le ni javnost zavedena glede dejstev. Enako je zapisano v Resoluciji sveta Evrope o o svobodi izražanja in spoštovanju verskih prepričanj ter v več odločbah ESČP (Nikowitz and Werlagsgruppe News GmbH proti Avstriji, Oberschlick proti Avstriji, Tusalp proti Turčiji). Tožena stranka posebej opozarja na zadevo Verinigung Bildener Künstler proti Avstriji, v kateri je ESČP presojalo razstavo slike, na kateri so bili naslikani avstrijski politiki in cerkveni dostojanstveniki ter druge znane osebe v eksplicitnih seksualnih pozah. Poudarja, da je tudi v tej zadevi ESČP presodilo v prid pravici do svobode izražanja, saj je ugotovilo, da gre za satirični način izražanja in družbenega komentiranja, ki temelji na pretiravanju in popačenju realnosti ter želi provocirati in jeziti. Opozarja, da je ESČP odločilo, da se slika nanaša na javno nastopanje politika. Tožena stranka navaja, da je v tej zadevi sodnik Loucaides podal odklonilno mnenje, ker je ocenil, da opazovalec v sporni sliki ne prepozna nobenega sporočila v smislu napada ali kritike, ki bi se nanašala na določen problem ali na obnašanje upodobljenih oseb, vendar meni, da prav tega ni mogoče trditi za sporno primerjavo fotografij, iz katere jasno izhaja, da gre za satirični način izražanja, ki ne sporoča, da bi bila tožnik in Goebbels enaka, ampak, da gre za kritiko tožnikovega političnega delovanja. Poudarja, da avtor satire tožniku očita, da sliko družinske idile uporablja za pridobivanje političnih točk, to je za manipulacijo. Tožena stranka poudarja, da na pomen, ki ga ima politična satira v okviru svobode izražanja, kažejo tudi tragični dogodki v zvezi s satiričnim časopisom Charlie Hebdo.

7. Tožena stranka opozarja tudi, da je lahko vsak bralec, ne le tisti, ki je bil seznanjen z objavo D. D., primerjavo fotografij razumel le kot kritiko tožnikovega političnega delovanja. Opozarja, da je bilo nad fotografijama objavljeno besedilo: „ ni vsak dr. E že dr. Goebbels. Naš sodelavec Sena Driskić je na svojem fejsbuku dr. E. primerjal z gr. Goebbelsom. Uredništvo ... se pridružuje protestom. Mogoče se zdi , da se dr. E. zgleduje po svojem vzorniku, a mu do njega še veliko manjka in mu trenutno ne seže niti do pasu. Potrebno bo še veliko vaje v manipulaciji. Sieg!“ Tožena stranka meni, da to besedilo bralca seznanja z namenom primerjave obeh fotografij, torej to, da so metode političnega delovanja, ki jih uporablja tožnik, enake metodam, ki jih je uporabljal Goebbels, vključno s pojavljanjem v javnosti z družino z namenom pridobivanja političnih točk. Zato meni, da je napačno stališče sodišča druge stopnje, da je bila objava fotografij pomensko odprta in da zato prekomerno posega v pravico tožnika do časti in dobrega imena. Tožena stranka poudarja, da je bilo tudi v člankih, ki so sledili v naslednjih številkah A., dodatno pojasnjeno, kako pomembna je satirična oblika izražanja kritike.

8. Tožena stranka pa tudi opozarja, da je tožnik član S., politične stranke, ki večkrat negativno in grobo kritizira delovanje drugih, pri čemer uporablja izraze kot so fašizem in primerjave z nacizmom in navaja primere s spletne strani S. Poudarja, da se tožnik, kot eden najvidnejših članov S., ni nikoli distanciral od takšnih izjav ali se zanje opravičil, ampak je na glavni obravnavi na vprašanje, ali se mu te objave zdijo preostre, odgovoril, „kolikor katera“, kar izkazuje, da ima tožnik dvojna merila. Tožena stranka predlaga, naj Vrhovno sodišče reviziji ugodi in sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da pritožbo tožnika zavrne in sodbo sodišča prve stopnje potrdi.

9. Sodišče je revizijo vročilo tožniku, ki je nanjo odgovoril. Poudarja, da je pravilna ocena sodišča druge stopnje, da ima sama fotografija drugačen sporočilni učinek kot besedilo, saj je njen učinek večplasten in pri opazovalcu obeh fotografij sproži plaz asociacij. Opozarja na slovenski rek „Ena slika pove več kot 1000 besed“. Poudarja, da pa sodišče tudi ni presojalo samo fotografij, ampak celoto in je ocenilo, da moč objavljenih fotografij zamegli sporočilo besedila, objavljenega nad njimi. Dve fotografiji enakega formata in enake kompozicije, postavljeni druga ob drugi, predstavljata odkrito primerjavo tožnikove družine z družino nacističnega zločinca in povprečni bralec vidi le to. V demokratični družbi, ki temelji tudi na antinacizmu, je vsaka primerjava družbenih dejstev in okoliščin ter političnih metod 21. stoletja z zločinskimi metodami nacistov in Hitlerjeve nacistične Nemčije neprimerna in žaljiva. Metode političnega boja nacistov in njihova politična manipulacija je privedla do genocida, zločinov proti človečnosti in do smrti šest milijonov Judov in milijonov drugih. Tožnik poudarja, da je primerjava njega z enem izmed nosilcev teh zločinskih metod, ki je pred lastnim samomorom umoril celo lastne otroke, nezaslišana, nedemokratična in protipravna. Tožnik poudarja, da ostrina pri izmenjavi mnenj ni izključena, da pa je vselej treba ohraniti minimalno mero dostojnosti in spoštovati dostojanstvo tistega, o katerem teče beseda. Tožnik se sklicuje na zadevo ESČP Von Hannover proti Nemčiji in odločbo Vrhovnega sodišča opr. št. II Ips 405/2002. Posebej poudarja tudi, da je Novinarsko častno razsodišče 8. 7. 2014 sprejelo sklep, da je s primerjavo fotografij odgovorni urednik tožene stranke kršil 19. člen Kodeksa novinarjev Slovenije. Tožnik poudarja, da imajo novinarji nešteto možnosti, kako predstaviti kritično opažanje družbenega dogajanja brez poseganja v osebnostne pravice. Meni, da je pravilna ocena sodišča druge stopnje, da je z objavo primerjave fotografij tožena stranka ravnala protipravno.

11. V obravnavanem primeru gre za kolizijo med pravico do časti in dobrega imena, ki je v Ustavi varovana v okviru pravice do osebnega dostojanstva (34. člen) in pravic zasebnosti in osebnostnih pravic (35. člen) ter svobodo izražanja, ki jo Ustava varuje v 39. členu. Presoja, ali izvrševanje ene pravice že prekomerno omejuje izvrševanje druge, terja vrednostno tehtanje pomena obeh pravic in teže posega, oboje v luči vseh okoliščin konkretnega primera.(1)

12. Kot pravilno navaja tožena stranka v reviziji, sta tako Ustavno sodišče RS kot ESČP v svojih odločbah že večkrat poudarila izjemen pomen svobode izražanja za zagotavljanje demokratične razprave. Prav zato so s svobodo izražanja varovane tudi trditve in mnenja, ki žalijo, šokirajo ali vznemirjajo. V okviru pravice do svobode izražanja pa ima prav svoboda tiska posebej pomembno vlogo, saj pomaga vzpostavljati in oblikovati nepristransko informirano javnost.(2)  Široke meje svobode tiska so eden od temeljev sodobne demokratične družbe, še zlasti, ko gre za poročanje o temah, pri katerih je podan splošni interes javnosti po informiranju. Prav zato je ESČP v primerih, ko gre za politične govore ali razprave v javnem interesu, izrazito nenaklonjeno  omejitvam svobode govora(3).

13. Še posebej to velja v primerih, ko je kritika v okviru razprave o vprašanju, ki je v javnem interesu, uperjena proti politiku. ESČP je ob številnih priložnostih poudarilo, da mora politik v tem pogledu pokazati večjo stopnjo strpnosti kot običajni posameznik, zlasti kadar sam daje javne izjave, ki utegnejo biti podvržene kritiki(4). Novinarska svoboda v takšnem primeru lahko vključuje določeno stopnjo pretiravanja ali celo provokacije oziroma čezmernost navedb. Še posebej to velja, ko gre za satirično izražanje, pri katerem je prav zaradi posebnega stila komunikacije meja dopustnega pomaknjena višje(5). Tožena stranka tako pravilno opozarja, da je sodišče druge stopnje napačno satiro izenačilo z rumenim tiskom in ocenilo, da je v primeru, ko gre za zabavanje javnosti, stopnja zaščite svobode izražanja nižja.(6)

14. Ocena o tem, ali je kritika presegla še dovoljene meje, je po ustaljeni sodni praksi slovenskih rednih sodišč, Ustavnega sodišča RS in ESČP odvisna od tega, kdo je oškodovanec, za kakšno obliko komunikacije gre, predvsem pa tudi kakšna je teža in pomen zadeve, ki jo sporni prispevek obravnava.

15. Tožnik je politik, član opozicijske politične stranke S. Tožena stranka ima prav, ko opozarja, da mora kot politik pokazati večjo mero strpnosti do javne kritike kot običajni posamezniki. Vendar pa po oceni Vrhovnega sodišča obravnavane zadeve ni mogoče primerjati z znanimi zadevami iz prakse Ustavnega sodišča RS in ESČP, v katerih je politik sam z lastnimi neprimernimi izjavami izzval ostro kritiko.(7) To, da tožnik (kot tudi številni drugi politiki) skuša pridobiti naklonjenost volivcev z nastopanjem z družino v javnosti, s čimer želi izkazati svojo privrženost tradicionalnim družinskim vrednotam, in to, da stranka S., katere vidni član je tožnik, na svojih spletnih straneh objavlja grobe vrednostne sodbe o delovanju drugih in da prav tako uporablja primerjavo z nacizmom in fašizmom,  po oceni Vrhovnega sodišča ne more upravičiti tako grobe primerjave tožnikove družine z družino Josepha Goebbelsa. Tudi sicer se Vrhovno sodišče ne more strinjati s stališčem, da je lahko nedostojno in žaljivo izrekanje vrednostnih sodb zadosten temelj za dopustnost še bolj nedostojnih, žaljivih ali celo vulgarnih odzivov v tisku(8).

16. Pravilna je presoja obeh sodišč, da je razprava o kulturnem nivoju propagande političnih strank v javnem interesu in da besedilo uvodnika s primerjavo metod politične stranke S. z metodami politične propagande, ki so jo uporabljali nacisti, ni prekoračilo dopustne meje.(9) Tudi nadaljnja razprava v člankih, ki so sledili objavi primerjave fotografij, ne more biti sporna. Pravilna pa je ocena sodišča druge stopnje, da člankov, ki so bili objavljeni v nadaljnjih številkah A., ni mogoče obravnavati skupaj s sporno objavo v A. št. 9/2011. Tudi uvodnika in prispevka v rubriki ..., ki  pa sta bila oba objavljena v isti številki A., zaradi popolne ločenosti rubrik, uvodnika na začetku revije in rubrike ... na koncu revije, ni mogoče obravnavati v neposredni povezavi, kot je bilo to v zadevah ESČP Rothe proti Avstriji (objava slike pritožnika, ki se poljublja s semeniščnikom ob članku o homoseksualnih odnosih v semenišču) in News Verlags GmbH proti Avstriji (objava slik obtoženca kot pripadnika skrajne desničarske skupine ob članku o kazenskem postopku v zvezi s pošiljanjem pisem-bomb javnim osebam). Sodišče druge stopnje je ravnalo pravilno, ko je posebej ocenjevalo objavo v rubriki ...

17. Pravilna je ocena, da je bilo vsakemu bralcu lahko jasno, da gre za satirično rubriko(10). Satirični način komentiranja temelji na pretiravanju, popačenju, pikrosti, celo provokaciji, s čimer se želi doseči večjo sporočilno moč in prav zato je - kot je bilo že poudarjeno - meja dopustnega postavljena višje(11). Vrhovno sodišče se strinja, da je treba pri presoji upoštevati ne le fotografije, pač pa celoten kontekst objave prispevka v rubriki ... Vendar ima sodišče druge stopnje prav, da je bila z objavljeno primerjavo fotografij družin presežena primerjava metod politične propagande, ki jo po oceni novinarjev uporablja tožnik in njegova stranka S. in ki jo je uporabljal tudi Goebbels in nemška nacistična stranka, na kar res opozarja tekst nad fotografijama.

18. Dve fotografiji družin enakega formata in enake kompozicije, postavljeni druga ob drugi, prerasteta v večplastno primerjavo tožnikove družine z družino nacističnega zločinca in v  tem smislu zaživita kot samostojna celota.  Slika družine Goebbels pri bralcu ne vzpodbudi le razmišljanja o brezpogojni vdanosti zakoncev nacističnim idejam, Goebbelsovem položaju ministra za propagando, ki ga je imel v Nacistični stranki in njegovim idejam o politični propagandi. Vzpodbudi tudi razmišljanje o grozljivem nasprotju med družinsko idilo, ki jo prikazuje objavljena fotografija družine Goebbels. in krutimi zgodovinskimi podrobnostmi o umoru njunih šestih otrok, ki naj bi jim po predhodni omamljenosti z morfijem Martha Goebbels v usta namestila ampule cianida, vse seveda ob vedenju in strinjanju moža. Prav ta strašljiva zgodovinska dejstva iz preteklosti družine Goebbels so tista pomembna okoliščina, ki  opravljeno primerjavo kljub temu, da je tožnik politik in da naj bi bil namen objave kritika njegovih metod politične propagande,  postavijo v povsem drugačen kontekst.

19. Res je, da lahko strah pred kaznovanjem zaradi zapisanih ali slikovno prikazanih  vrednostnih sodb ohromi javno razpravo, tako da ta ne opravlja več funkcije, ki bi jo v demokratični družbi morala. Vendar je zaradi nedotakljivosti jedra pravic iz 34. in 35. člena Ustave tudi izražanju grobih vrednostnih sodb postavljena meja. Kjer govorcu ne gre več za vplivanje na razpravo v zadevah javnega pomena, temveč zgolj za senzacionalizem, protipravnost ni izključena.(12) Po oceni Vrhovnega sodišča tudi pri tej objavljeni primerjavi družinskih fotografij ne gre več za razpravo o primernosti tožnikove politične propagande ampak predvsem za željo v bralcu vzbuditi šokantno primerjavo prav zaradi navedenih okoliščin iz zasebnega življenja družine Goebbels.(13) Odločitev sodišča druge stopnje, da je tožena stranka z objavo primerjave družinskih fotografij nedopustno posegla tožnikovo čast in dobro ime je tako pravilna, pravilna pa je posledično tudi odločitev o objavi sodbe in opravičila (178. člen Obligacijskega zakonika).

20. Revizijsko sodišče je tako ugotovilo, da uveljavljana revizijska razloga nista podana, zato je neutemeljeno revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

21. Ker je bila s strani sodišča druge stopnje odločba prve stopnje delno razveljavljena in vrnjena v novo sojenje, se tudi odločitev o stroških postopka v zvezi z revizijo pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

Op. št. (1): Glej odločbo Ustavnega sodišča RS št. U-I-191/09 in Up-916/09

Op. št. (2): Glej odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-172/94, Up-91/02 in Up-1391/07

Op. št. (3): Glej zadeve ESČP Sunday Times proti Združenemu kraljestvu, Lingens proti Avstriji, Obeschlick proti Avstriji, Feldek proti Slovaški, Sürek proti Turčiji.

Op. št. (4): Med številnimi drugimi zadevami ESČP glej Lingens proti Avstriji, Oberschlick proti Avstriji in Lopes Gomes da Silva proti Portugalski.

Op. št. (5): Na primer zadeve ESČP Nikowitz and Verlagsgruppe News GmbH proti Avstriji, Obeschlick proti Avstriji in Tusalp proti Turčiji.

Op. št. (6): Pri tem se je sklicevalo na zadevo ESČP Von Hannover proti Nemčiji.

Op. št. (7): Na primer Mladina proti Sloveniji.

Op. št. (8): Glej na primer zadevo Ustavnega sodišča Up-584/12 in zadevo ESČP Mladina proti Sloveniji.

Op. št. (9): Takšna je bila tudi ocena ESČP v primerljivi zadevi Oberschlick proti Avstriji.

Op. št. (10): Glej zadevo ESČP Nikowitz and Verlagsgruppe News GmbH proti Avstriji.

Op. št. (11): Glej zadevo ESČP Vereinigung Bildender Künstler proti Avstriji.

Op. št. (12): Glej zadeve Ustavnega sodišča RS št. U-I-226/95 in Up-584/12.

Op. št. (13): Glej odklonilno ločeno mnenje sodnika Loucaidesa v zadevi ESČP Vereinigung Bildender Künstler proti Avstriji.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.