VSRS sodba in sklep II Ips 30/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-02-26

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, mag. Rudi Štravs, Janez Vlaj

vrnitev darila - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - sprememba tožbe - subjektivna sprememba tožbe - odtujitev stvari med pravdo

Tožeča stranka lahko vse do konca glavne obravnave spremeni svojo tožbo tudi tako, da toži namesto prvotne tožene stranke koga drugega. Za subjektivno spremembo tožbe je potrebna privolitev tistega, ki naj stopi v pravdo namesto toženke. Če pa se je tožena stranka že spustila v obravnavanje glavne stvari, je potrebna tudi njena privolitev (187. člen ZPP). Tožbeni zahtevek zoper nove pridobitelje nepremičnine, ki je bila predmet darila, pomeni subjektivno spremembo tožbe. Ker privolitve z njihove strani niti s strani toženke ni bilo, sta nižji sodišči pravilno odločili, da spremembe tožbe nista dovolili.

I. Revizija se zavrže v delu, v katerem izpodbija del sodbe, ki se nanaša na odločitev o primarnem zahtevku.

III. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te odločbe povrniti toženi stranki njene revizijske stroške v znesku 976,52 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Tožniki so zaradi negativne vrednosti zapuščine po pokojnem B. B. zahtevali vračilo darila, polovičnega solastninskega deleža na stanovanjski hiši v I., ki ga je zapustnik 28. 12. 1998 podaril toženki. Toženka se je dediščini odpovedala, tožniki (sinovi zapustnika iz prvega zakona) pa so dediščino sprejeli in zahtevajo vrnitev darila v zapuščino zaradi prikrajšanja njihovih nujnih dednih deležev.

2. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku zavrnilo primarni tožbeni zahtevek za vrnitev darila in indeksiranega zneska, ki ga je morala A. A. plačati toženki na podlagi sklepa o razdelitvi solastnine Okrajnega sodišča v Piranu. Zavrnilo je tudi prvi podrejeni zahtevek, s katerim so tožniki enako zahtevali od C. C., D. D. in E. E. Ugodilo pa je zahtevku za vrnitev 20.280,67 EUR, višji zahtevek je zavrnilo. Svojo odločitev je oprlo na ugotovitev, da ob vložitvi tožbe toženka ni bila več lastnica nepremičnine. Zahtevek, uperjen zoper C. C., D. D. in E. E. pa pomeni subjektivno spremembo tožbe, na katero stranke niso pristale. Delna ugoditev drugemu podrejenemu zahtevku ustreza prikrajšanju nujnih deležev tožnikov. Sodišče je pri tem upoštevalo vrednost sporne nepremičnine, ki je po razdelitvi postala last toženke, višino nujnega deleža (1/8 za vsakega od tožnikov) in dejstvo, da je bilo že pravnomočno odločeno, da darilo do tožnikov nima pravnega učinka do višine 8.584,71 EUR.

3. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožnikov, pritožbi toženke pa v celoti in sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v 5. do 7. točki (ugoditev zahtevku za vračilo 20.280,67 EUR, zavrnitev višjega tožbenega zahtevka in odločitev o pravdnih stroških) ter v tem delu vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sicer je pritožbo tožnikov zavrnilo in v nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

4. Tožniki vlagajo revizijo zoper zavrnilni (nerazveljavljeni) del sodbe pritožbenega sodišča iz vseh revizijskih razlogov. Bistveni revizijski očitek se nanaša na odtujitev stvari med pravdo in razlago pojma „pravda“ iz 190. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in smiselno uporabo te določbe v zapuščinskem postopku, upoštevaje 163. člen Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD), ki določa uporabo določb ZPP, če ZD ne določa drugače. Zapuščinski in pravdni postopek je treba v konkretnem primeru šteti za celoto in zato je treba zahtevano darilo, odtujeno v času zapuščinskega postopka, šteti kot darilo, odsvojeno med pravdo. V nasprotnem primeru se pravico vračanja daril lahko izigra z odsvojitvijo stvari že med zapuščinskim postopkom. Kljub formalni ločenosti zapuščinskega in pravdnega postopka je aktivnost nujnih dedičev potrebna že v zapuščinskem postopku in pravda, na katero so bili napoteni, pomeni le nadaljevanje njihovih aktivnosti iz zapuščinskega postopka. V pravdnem postopku se uveljavlja zahtevek iz zapuščinskega postopka in pravda je omejena s spornostjo dejstev iz zapuščinskega postopka. Stvarno legitimirana oseba se za vrnitev darila lahko odloči, da bo darilo odtujila, nujni dediči ji tega (pravočasno) ne morejo preprečiti, saj ne vedo za namen odtujitve. Kljub formalni ločenosti postopkov zaradi njune povezanosti ni prepričljivega razloga, da bi bila pravica nujnih deležev do vrnitve darila v naravi manj varovana, če lastnik darila predmet odtuji že v zapuščinskem postopku in ne šele v pravdi. Sodba Vrhovnega sodišča RS II Ips 261/2008 z dne 20. 5. 2010, na katero se sklicuje pritožbeno sodišče, je v bistvenem drugačna, saj je šlo za darilo, odtujeno še v času življenja zapustnice. S tem ko sodišče dopušča, da se v zapuščino vrne denarna vrednost, podpira izigravanje dedičev. Tožniki kot nujni dediči so zaradi napačnega stališča, da se zapuščinski in pravdni postopek v tem primeru ne štejeta za enoten postopek, prikrajšani v svoji pravici do pridobitve deleža na darilu v naravi.

5. Revizija je bila vročena toženki, ki je nanjo obrazloženo odgovorila in predlagala njeno zavrženje oziroma podrejeno njeno zavrnitev.

6. Revizija v delu, ki se nanaša na primarni zahtevek, ni dovoljena, sicer ni utemeljena.

7. Po drugem odstavku 367. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 40.000 EUR. Tožniki so 10. 9. 2004 vložili tožbo, s katero so zahtevali vrnitev darila v zapuščino v naravi (½ nepremičnine v lasti toženke). Vrednost spornega predmeta so označili na 10.432,32 EUR. Tožbo so 16. 1. 2006 spremenili tako, da so zahtevali vrnitev nepremičnine (stanovanje in prostor v pritličju v I.) v zapuščino in 17.734,94 EUR (indeksirani znesek, ki bi ga morala toženka izplačati na podlagi sklepov o razdelitvi solastnine) in solastninski delež na skupnih prostorih, podrejeno pa plačilo 125.187,78 EUR. Tožbo so 25. 11. 2007 ponovno spremenili in prvič v uvodu navedli novo vrednost spornega predmeta 125.187,78 EUR. Podrejeno so zahtevali vrnitev nepremičnine od novih lastnikov nepremičnine (C. C. in drugih), z drugim podrejenim zahtevkom pa vrnitev zneska 125.187,78 EUR, pri čemer ni navedeno, na katerega od zneskov se ta vrednost nanaša. V reviziji so tožniki navedli, da se vrednost 125.187,78 EUR nanaša na vrednost vsakega od zahtevkov, tudi na primarnega, saj je bila vrednost spornega predmeta s spremembo tožbe tudi za ta zahtevek zvišana. Revizijsko sodišče ugotavlja, da primarnega zahtevka tožniki niso spremenili, zato se nova vrednost nanj ne more nanašati. Ker vrednost 10.432,32 EUR ne dosega revizijskega praga 40.000 EUR, je revizija zoper odločbo o primarnem zahtevku nedovoljena. V pripravljalni vlogi z dne 25. 11. 2007 sta bila postavljena dva podrejena zahtevka (en denarni in en nedenarni), zato je treba šteti, da se navedena vrednost spornega predmeta nanaša na nedenarni (prvi) podrejeni zahtevek. Ker je odločitev pravnomočna le glede primarnega in prvega podrejenega zahtevka, je revizijsko sodišče vsebinsko obravnavalo le prvi podrejeni zahtevek.

O utemeljenosti nedenarnega podrejenega zahtevka

8. Konkretnih revizijskih očitkov v zvezi s prvim podrejenim zahtevkom revizija ne vsebuje, saj se revidenti osredotočajo na primarni zahtevek in očitek zmotne uporabe določb 190. člena ZPP. Nižjima sodiščema očitajo, da zahtevek za vrnitev darila, ki je naperjen proti novim lastnikom, ne pomeni subjektivne spremembe tožbe iz 187. člena ZPP, ampak je takšen zahtevek utemeljen na podlagi 190. člena ZPP.

9. Tožeča stranka lahko vse do konca glavne obravnave spremeni svojo tožbo tudi tako, da toži namesto prvotne tožene stranke koga drugega. Za subjektivno spremembo tožbe je potrebna privolitev tistega, ki naj stopi v pravdo namesto toženke. Če pa se je tožena stranka že spustila v obravnavanje glavne stvari, je potrebna tudi njena privolitev (187. člen ZPP). Tožbeni zahtevek zoper nove pridobitelje nepremičnine, ki je bila predmet darila, pomeni subjektivno spremembo tožbe. Ker privolitve z njihove strani niti s strani toženke ni bilo, sta nižji sodišči pravilno odločili, da spremembe tožbe nista dovolili. V nadaljevanju sta v nasprotju s sklepom o nedovolitvi spremembe tožbe meritorno odločili o tožbenem zahtevku zoper pridobitelje nepremičnine, čeprav ti zaradi nedovolitve spremembe tožbe niso imeli lastnosti stranke in se zoper njih ne bi smel voditi pravdni postopek. Ker revizijsko sodišče na bistvene kršitve določb pravdnega postopka ne pazi po uradni dolžnosti, tožniki pa te bistvene kršitve ne uveljavljajo, v odločitev o prvem podrejenem zahtevku ni poseglo.

10. Nedovoljeno revizijo (glede primarnega zahtevka) je revizijsko sodišče v skladu s 377. členom ZPP zavrglo. Sicer je revizijo kot neutemeljeno zavrnilo, saj revizijski razlogi niso podani (378. člen ZPP).

11. V skladu z določbo prvega odstavka 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo, da morajo tožniki toženki povrniti stroške odgovora na revizijo. Sodišče jih je v skladu s stroškovnikom in Odvetniško tarifo odmerilo na 976,52 EUR, ki jih morajo tožniki plačati v petnajstdnevnem paricijskem roku (prvi in drugi odstavek 313. člena ZPP). Ti obsegajo seštevek nagrade odvetniku za sestavo odgovora na revizijo, določeno po veljavni Odvetniški tarifi, 1 % materialnih stroškov do 1000 točk in 2 % nad 1000 točk ter DDV.

ZD člen 163. ZPP člen 154, 165, 187, 190, 367, 367/2, 377, 378.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.