VSRS sodba VIII Ips 71/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-07-13

Miran Blaha (preds.), mag. Ivan Robnik (poroč.), mag. Marijan Debelak, dr. Mateja Končina Peternel, Marjana Lubinič

nesreča pri delu - odgovornost za škodo od nevarne dejavnosti - odgovornost obratovalca - objektivna odgovornost - deljena odgovornost - ravnanje oškodovanca - prometna nesreča - tovorno vozilo

Revident se ne more razbremeniti celotne odgovornosti, ker je pri nevarni prevozniški dejavnosti možno pričakovati tudi kršenje predpisov o počitku s strani zaposlenega voznika in nanj tudi vplivati s povečanim nadzorom s strani delodajalca. Glede na dejanske ugotovitve o tožnikovem načinu vožnje, ki ni upošteval predpisov o počitkih med vožnjo, zaradi česar je prišlo do preutrujenosti in prometne nesreče, pa revident utemeljeno uveljavlja višji soprispevek tožnika k nastanku škode, kot sta ga presodili nižji sodišči.

I. Revizija se delno ugodi, sodbi sodišč druge in prve stopnje se v ugodilnem delu spremenita tako, da se tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo v višini 51.797,75 EUR zavrne, tožena stranka pa je dolžna tožeči stranki plačati mesečno rento za dodatne stroške od 8. 12. 2006 dalje v znesku 33 EUR do vsakega 15. dne v mesecu za tekoči mesec, tako da mora že zapadle obroke plačati v 15 dneh, bodoče obroke pa ob zapadlosti posameznega obroka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

III. Tožeča stranka je toženi stranki dolžan povrniti stroške postopka v znesku 13.561,31 EUR v 15 dneh, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po poteku navedenega roka.

1. Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo v plačilo 51.797,75 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 8. 12. 2006 dalje, v presežku 85.074,23 EUR je tožbeni zahtevek zavrnilo. Tožena stranka mora tožniku plačevati tudi mesečno rento v višini 77 EUR od 8. 12. 2006 dalje, v presežku 69,05 EUR je tožbeni zahtevek iz tega naslova zavrnilo. Zavrnilo je tudi zahtevek za plačilo mesečne rente iz naslova izgubljenega zaslužka v višini 1.915,25 EUR od 1. 7. 2003 dalje. Tožniku je naložilo v plačilo stroške postopka tožene stranke. Ugotovilo je, da se je tožnik huje poškodoval med delom, ko je imel 25. 6. 2003 kot voznik tovornjaka tožene stranke prometno nesrečo na Madžarskem. Med vožnjo je zaspal, ker pa je opravljanje prevozniške dejavnosti nevarno, tožena stranka objektivno odgovarja za nastalo škodo tožniku. Ker je tožnik kršil predpise o počitkih med vožnjo, je njegov soprispevek 30 %, medtem ko tožena stranka odgovarja v 70 %. Tožnik je iz naslova odškodnine za telesne bolečine, strah, duševnih bolečnin zaradi skaženosti in zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti zahteval 136.871,98 EUR. Sodišče je sicer ugotovilo višino odškodnine v tako zahtevanem znesku, vendar mu je zaradi soprispevka v višini 30 % in že plačane in revalorizirane zavarovalnine v višini 44.012,64 EUR prisodilo 51.797,75 EUR odškodnine zaradi nastale nepremoženjske škode. Iz naslova stroškov zaradi povečanih potreb zaradi invalidnosti je tožnik zahteval 146,05 EUR mesečne rente, sodišče pa je ugotovilo tovrstno prikrajšanje v višini 110 EUR, zato mu je ob njegovem soprispevku 30 % prisodilo mesečno rento 77 EUR. Rento iz naslova izgubljenega zaslužka pa je zavrnilo zaradi zastaranja.

2. Sodišče druge stopnje se je strinjalo z dejanskimi razlogi in pravno presojo prvostopenjskega sodišča. Zato je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Navaja, da je tožnik zavestno kršil prometne predpise o zahtevanih počitkih med vožnjo, zato je prometno nesrečo povzročil namenoma oziroma iz hude malomarnosti. Posledično je porazdelitev odgovornosti med strankama nepravilno presojena. Morala bi biti kvečjemu 20 % s strani tožene stranke, sodišča pa sta deljeno odgovornost ocenili arbitrarno. Tožnik bi moral v celoti odgovarjati za nastalo škodo, saj jo je sam povzročil z nevestno vožnjo brez upoštevanja predpisanih počitkov. Tožena stranka tožnika ni silila k hitrejšemu opravljanju dela, dne 25. 6. 2003 je bil v Republiki Sloveniji dela prost dan in državni praznik, zato tožnik tega dne niti ne bi mogel cariniti blaga. Tožnikovo ravnanje je bilo samovoljno. Delodajalci prevozniških podjetij ne morejo vedno objektivno odgovarjati za nastalo škodo v prometu, saj delodajalec ni dolžan pričakovati kršitev prometnih predpisov s strani zaposlenega voznika. Ni vzročne zveze med toženčevim ravnanjem in škodo, saj je škodo povzročil tožnik, zato ni pogojev za uporabo določb o objektivni odgovornosti tožene stranke. Ni šlo za primer prevoza nevarnega tovora oziroma prevoz s posebnostmi. Sicer pa je tožbeni zahtevek tudi zastaral, saj je tožnik že 25. 9. 2003 na Zavarovalnico naslovil zahtevek z enakim opisom poškodb, kot izhaja iz tožbenega zahtevka. Prisojena odškodnina za nepremoženjsko škodo je pretirana po višini. Tožnik ni podal relevantne tožbene trditvene podlage, zato sodišče ne bi smelo samo ugotavljati dejstev. Nepravilno je bila upoštevana in revalorizirana zavarovalnina.

4. Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril.

6. Podjetniško opravljanje prevozov v cestnem prometu s tovornimi vozili predstavlja nevarno dejavnost, saj ni mogoče izključiti nastanka škode kljub ustreznim vozilom, vzdrževanju in skrbnosti voznikov (1). Po določbi 150. člena Obligacijskega zakonika (OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 in naslednji) za škodo od nevarne dejavnosti odgovarja tisti, ki se z njo ukvarja. V obravnavani zadevi je bil obratovalec revident, pri katerem je bil tožnik zaposlen kot voznik tovornega vozila. Objektivna odgovornost obratovalca nevarne dejavnosti se lahko izključi le izjemoma po določbi prvega odstavka 153. člena OZ, če obratovalec dokaže, da izvira škoda iz kakšnega vzroka, ki je bil izven stvari in njegovega učinka ni bilo mogoče pričakovati, se mu izogniti ali ga odvrniti. V skladu z drugim odstavkom 153. člena OZ pa je prost odgovornosti, če je škoda nastala izključno zaradi dejanja oškodovanca ali koga tretjega, ki ga ni bilo mogoče pričakovati in se njegovim posledicam ne izogniti ali jih odstraniti. V skladu s tretjim odstavkom 154. člena OZ pa je imetnik lahko le deloma prost odgovornosti, če je oškodovanec prispeval k nastanku škode.

7. Po ugotovitvah sodišča je tožnik začel z vožnjo v Sloveniji 23. 6. 2003 ob 18h, dne 24. 6. 2003 ob 14h je prispel na ciljno mesto na Slovaškem, kjer je natovarjanje trajalo tri ure, potem se je odpravil nazaj proti Sloveniji. Ob 23h istega dne je prečkal mejo med Slovaško in Madžarsko. Ob 4.15h 25. 6. 2003 je na Madžarskem zaspal za volanom, tovorno vozilo je zaneslo, se prevrnilo in tožnik se je huje poškodoval. V razdobju od začetka vožnje 23. 6. 2003 ob 18h pa do prometne nesreče 25. 6. 2003 ob 4.15h je tožnik vozil kar dve tretjini vsega časa, tri ure je bilo namenjeno nakladanju tovora 24. 6. 2006, štiri ure je 24. 6. 2003 čakal v koloni za carinjenje na madžarsko-slovaški meji, približno tri ure in pol so trajali carinski postopki na mejah, le eno uro pa je izključno namenil počitku med samo vožnjo. Tožnik je imel pred prevozom na Slovaško zagotovljen tedenski in dnevni počitek, revident pa nanj ni pritiskal, da bi morda hitreje opravil prevoz tovora.

8. Revident se ne more razbremeniti celotne odgovornosti, ker je pri nevarni prevozniški dejavnosti možno pričakovati tudi kršenje predpisov o počitku s strani zaposlenega voznika in nanj tudi vplivati s povečanim nadzorom s strani delodajalca. Glede na dejanske ugotovitve o tožnikovem načinu vožnje, ki ni upošteval predpisov o počitkih med vožnjo, zaradi česar je prišlo do preutrujenosti in prometne nesreče, pa revident utemeljeno uveljavlja višji soprispevek tožnika k nastanku škode, kot sta ga presodili nižji sodišči. Tožnik ni spoštoval določb o trajanju vožnje, odmoru in dnevnem počitku med vožnjo (prvi odstavek 69. člena, prvi odstavek 69a. člena, prvi in drugi odstavek 69b. člena Zakona o varnosti cestnega prometa; ZVCP, Ur. l. RS, št. 30/98 in naslednji). Tako je kršil zakonske določbe o trajanju vožnje znotraj 24 ur, o odmorih med vožnjo in o dolžini nepretrganega počitka znotraj 24 ur. Obseg njegovih kršitev utemeljuje zaključek, da je z nadaljevanjem vožnje brez ustreznega predhodnega počitka ravnal hudo malomarno, zato je v pretežni meri predvsem sam prispeval k nastanku škode. Po presoji revizijskega sodišča je delež odškodninske odgovornosti tožnika glede na njegov krivdni prispevek k nastanku škode 70 %, medtem ko je revidentova odgovornost iz naslova objektivne odgovornosti v preostanku 30 %.

9. Zaradi spremenjene presoje o porazdelitvi odškodninske odgovornosti med strankama je glede na že izplačano in valorizirano zavarovalnino v višini 44.012,64 EUR iz AO plus zavarovanja revidenta tožbeni zahtevek za izplačilo odškodnine zaradi nastale nepremoženjske škode v celoti neutemeljen. Ob višini odškodnine za nepremoženjsko škodo 136.871,98 EUR in ob upoštevanju 30 % odgovornosti revidenta, je bil tožnik že poplačan z revalorizirano zavarovalnino. Posledično se revizijsko sodišče ne opredeljuje do drugih revizijskih navedb glede presoje odškodnine iz tega naslova.

10. Revizija razen glede temelja odškodninske odgovornosti v svojih razlogih ne izpodbija pravilnosti odločitve o prisojeni renti zaradi povečanih stroškov v posledici tožnikovih telesnih poškodb. Zato je revizijsko sodišče preizkusilo odločitev o renti le v okviru vprašanja o temelju odgovornosti. Odločitev o deljeni odgovornosti vpliva na višino prisojene odškodnine zaradi premoženjske škode v obliki stroškov zaradi povečanih potreb. Ta se zaradi drugačne presoje deljene odgovornosti zniža na 33 EUR mesečno.

11. Glede na navedeno, je revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji v navedenem obsegu ugodilo in sodbi nižjih sodišč spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo v celoti zavrnilo. Odločitev o renti za dodatne stroške pa je spremenilo tako, da mora revident tožniku mesečno plačevati 33 EUR od 8. 12. 2006 dalje, oziroma že zapadle rentne obroke iz tega naslova v 15. dneh.

12. Glede na spremembo sodb nižjih sodišč je revizijsko sodišče na podlagi drugega odstavka 365. člena ZPP na novo odločilo tudi o stroških celotnega postopka. Pri tem je upoštevalo Odvetniško tarifo (Ur. l. RS, št. 67/2003 in naslednji), Zakon o sodnih taksah in Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji). Priznani stroški tožnika do vključno izdane prvostopenjske sodbe so 11.367,59 EUR. Priznani stroški revidenta do vključno prvostopenjske sodbe so 17.494,17 EUR iz naslova zastopanja in sodne takse ter za vse izvedenine 3.190,03 EUR - skupno 20.684,20 EUR. Priznani stroški revidenta po izdani prvostopenjski sodbi so 818 EUR za pritožbeno sodno takso, 874,97 EUR za sestavo pritožbe z DDV (4. točka tar. št. 15 OT), 818 EUR za revizijsko sodno takso ter 1.049,96 EUR za sestavo revizije (5. točka tar. št. 15 OT). Skupno so priznani stroški tožnika 11.367,59 EUR, revidenta pa 24.245,13 EUR. Glede na naravo odškodninskega pravdnega postopka, v katerem je bilo za odločitev ključno vprašanje soodgovornosti, je revizijsko sodišče pri pobotu priznanih stroškov upoštevalo 70 % uspeh revidenta. Tožnik mora tako revidentu povrniti 13.561,31 EUR pravdnih stroškov, v primeru zamude za zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Op. št. (1): Primerjaj zadeve VIII Ips 209/2013 z dne 22. 4. 2014, II Ips 539/2008 z dne 19. 1. 2012, II Ips 124/2007 z dne 18. 6. 2009 in II Ips 263/2002 z dne 13. 3. 2003.

OZ člen 150, 153, 153/1, 153/2, 153/3. ZVCP člen 69, 69/1, 69a, 69a/1, 69b, 69b/1, 69b/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.