VSRS sodba II Ips 316/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-09-24

Janez Vlaj (preds.), mag. Rudi Štravs (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, Tomaž Pavčnik

načelo specialnosti - lastninska pravica na nepremičnini - poslovni prostor - ugotovitev lastninske pravice na delu poslovnega prostora - stvarnopravno varstvo - dejanska etažna lastnina - oblikovanje tožbenega zahtevka - postopek za vzpostavitev etažne lastnine po ZVEtL - pravdni postopek - razmerje med pravdnim postopkom in postopkom za vzpostavitev etažne lastnine po ZVEtL

Zgolj površinsko oddeljen del (enotnega) poslovnega prostora, ki je predmet tožbenega zahtevka, nima stvarnopravne samostojnosti in kot tak ne more biti samostojen predmet stvarnopravnih pravic.

V sodni praksi ni najti jasnega in dokončnega odgovora na vprašanje pravilnega oblikovanja tožbenega zahtevka, ko gre za uveljavljanje stvarnopravnega varstva dejanske etažne lastnine. Ker lastnina posameznega dela brez povezanosti s skupnimi deli zgradbe in zemljiščem ne more obstajati kot neodvisno pravno razmerje oziroma je etažna lastnina lahko predmet razpolaganja zgolj kot celota, mora tožbeni zahtevek določno zajeti obe komponenti, tj. identifikacija posameznega dela z določno opredelitvijo solastniškega dela na skupnih delih in pripadajočem zemljišču. Kljub zemljiškoknjižni neizvedljivosti takega zahtevka (zaradi nevzpostavitve etažne lastnine) mu pravnega varstva ni mogoče odreči, saj njegova ugoditev predstavlja za tožečo stranko prvi korak k vzpostavitvi etažne lastnine v skladu z določbami SPZ.

Postopek po ZVEtL-u tudi ni edina (pač pa le dodatna) možnost varstva njihove pravice. Zakonske domneve, ki jih določa ZVEtL, veljajo le v tem nepravdnem postopku, kar zakon blaži z dejstvom, da odločba o vzpostavitvi etažne lastnine po ZVEtL ne postane materialno pravnomočna. Poudariti še velja, da pravnomočna zavrnitev zahtevka za ugotovitev lastninske pravice v konkretnem primeru ne more biti ovira za vzpostavitev etažne lastnine s sodno odločbo po ZVEtL.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da je tožnik lastnik dela poslovnega prostora, velikosti 18,54 m2, ki stoji na parc. št. 650/7 k. o. ..., kar je toženec dolžan priznati.

2. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo je tožnik zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava vložil revizijo. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe tako, da se tožbenemu zahtevku ugodi. Navaja, da vpogledi v spise I Pg 77/2010, P 38/2006 in N 15/2011, odločbi Občine ... s 24. 6. 1994 in GZS o dodelitvi licence s 5. 10. 2004, dovoljenje Banke Slovenije z 28. 9. 1999, račun Elektro Maribor s 5. 11. 2012, odmerni razpored za nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča ter računi Komunale ... dokazujejo, da je poslovni prostor v izmeri 18,54 m2 individualizirana stvar, ki je ves čas v tožnikovi dobroverni lastniški posesti. Poudarja, da je imel njegov pravni prednik na naslovu spornega poslovnega prostora registrirano poslovalnico, za navedeno lokacijo pa so mu bila izdana še druga dovoljenja. V primeru spornega poslovnega prostora gre torej za povsem določen del nepremičnine, ki je v skladu s tretjim odstavkom 43. člena Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) lahko predmet samostojnega priposestvovanja. Ker je višje sodišče odločilo v nasprotju z navedenimi listinami, je podana kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Izpostavlja, da je bil vložen predlog za vzpostavitve etažne lastnine v skladu z Zakonom o vzpostavitvi etažne lastnine na predlog pridobitelja posameznega dela stavbe in o določanju pripadajočega zemljišča k stavbi (v nadaljevanju ZVEtL). Po revidentovem mnenju bi moralo sodišče v pravdnem postopku upoštevati določbo drugega odstavka 6. člena ZVEtL, ki za priposestvovanje zahteva zgolj posest v trajanju 10 let. To je tožnik dokazal, a je bil njegov zahtevek zavrnjen, ker naj ne bi dokazal obstoja lastninske pravice.

4. Revizija je bila vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril.

6. Revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan. Predmet stvarnih pravic in s tem tudi stvarnopravnih razpolaganj so lahko zgolj individualno določene samostojne stvari (7. člen SPZ). Del stvari tako ne more biti predmet stvarnih pravic. Res je, da SPZ izrecno dopušča tudi nekaj izjem od načela specialnosti, med drugim tudi priposetvovanje dela nepremičnine,(1)  vendar le, če ta pridobi stvarnopravno samostojnost,(2) kar se mora odraziti tudi pri oblikovanju (lastninskega) tožbenega zahtevka. Tožnik zahteva ugotovitev lastninske pravice na delu poslovnega prostora, površine 18,54 m2, ki se nahaja v stavbi, velikosti 98 m2, stoječi na parc. št. 650/7 k. o. ... Ni dvoma, da zgolj površinsko oddeljen del (enotnega) poslovnega prostora, ki je predmet tožbenega zahtevka, nima stvarnopravne samostojnosti in kot tak ne more biti samostojen predmet stvarnopravnih pravic.

7. Tožbeni zahtevek ni sklepčen, tudi če gre v primeru spornega dela poslovnega prostora za samostojno funkcionalno celoto oz. samostojni poslovni prostor,(3)  torej za položaj dejanske etažne lastnine,(4) ki po uveljavljeni sodni praksi uživa sodno varstvo.(5) V sodni praksi ni najti jasnega in dokončnega odgovora na vprašanje pravilnega oblikovanja tožbenega zahtevka, ko gre za uveljavljanje stvarnopravnega varstva dejanske etažne lastnine. Vse od uveljavitve Zakona o pravicah na delih stavb(6) (ZPDS) poznamo v Sloveniji tako imenovani dualistični koncept etažne lastnine, pri katerem gre za dvoje pravnih razmerij, to je za izključno lastninsko pravico na posameznem delu stavbe in za solastnino (po SPZ) oziroma skupno lastnino (po ZPDS) na nedeljivih skupnih delih stavbe, ki sta med seboj neločljivo povezani. Ker lastnina posameznega dela brez povezanosti s skupnimi deli zgradbe in zemljiščem ne more obstajati kot neodvisno pravno razmerje oziroma je etažna lastnina lahko predmet razpolaganja zgolj kot celota, mora tožbeni zahtevek določno zajeti obe komponenti, tj. identifikacija posameznega dela z določno opredelitvijo solastniškega dela na skupnih delih in pripadajočem zemljišču. Kljub zemljiškoknjižni neizvedljivosti takega zahtevka (zaradi nevzpostavitve etažne lastnine) mu pravnega varstva ni mogoče odreči, saj njegova ugoditev predstavlja za tožečo stranko prvi korak k vzpostavitvi etažne lastnine v skladu z določbami SPZ.(7) Ker tožnikov zahtevek prej izpostavljenih komponent etažne lastnine ne vsebuje, so tudi v tem pogledu pravilni razlogi sodišča druga stopnje o njegovi nesklepčnosti.(8)

8. Glede revizijskih zatrjevanj o začetku postopka ZVEtL pa je treba revidentu pojasniti, da ZVEtL ni ovira za dokončanje začetih pravdnih postopkov etažnih lastnikov v zvezi z uveljavljanjem sodnega varstva njihove lastninske pravice.(9) Postopek po ZVEtL-u tudi ni edina (pač pa le dodatna) možnost varstva njihove pravice. Izbira načina pravnega varstva tako ostaja tožniku, sodišče pa ga nudi upoštevajoč materialno pravo in ustrezne procesne predpise izbranega postopka. Povedano drugače – tožnik, ki je varstvo svoje lastninske pravice zahteval v pravdnem postopku, lahko to varstvo uspešno doseže le upoštevajoč pravila in dokazne standarde tega postopka. Zakonske domneve, ki jih določa ZVEtL, veljajo le v tem nepravdnem postopku, kar zakon blaži z dejstvom, da odločba o vzpostavitvi etažne lastnine po ZVEtL ne postane materialno pravnomočna. Poudariti še velja, da pravnomočna zavrnitev zahtevka za ugotovitev lastninske pravice v konkretnem primeru ne more biti ovira za vzpostavitev etažne lastnine s sodno odločbo po ZVEtL.(10)

9. Tožnik v reviziji uveljavlja tudi kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, vendar pa iz obrazložitve njegovih revizijskih očitkov izhaja, da gre po vsebini za ugovor zmotne uporabe materialnega prava.

10. Ker niso podani razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, jo je revizijsko sodišče kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

11. Odločitev o zavrnitvi revizije obsega tudi odločitev o zavrnitvi s strani tožnika priglašenih stroškov revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Op. št. (1): Izjemi od načela specialnosti sta tudi etažna lastnina in stavbna pravica.

Op. št. (2): Prim. odločbe Vrhovnega sodišča RS II Ips 10/2013, II Ips 571/2009, II Ips 178/2009 idr.

Op. št. (3): V etažni lastnini so lahko samo posamezna stanovanja in posamezni poslovni prostori.

Op. št. (4): Pod pojem dejanske etažne lastnine se uvrščajo položaji zunajknjižne etažne lastnine, nedokončane etažne lastnine in navidezne solastnine.

Op. št. (5): Prim. 270. člen SPZ in odločbe Vrhovnega sodišča RS II Ips 83/2009, II Ips 202/2012, II Ips 76/2012, II Ips 390/2009 idr.

Op. št. (7): Tako Vrhovno sodišče v odločbi II Ips 76/2012, podobno tudi v zadevi II Ips 178/2009.

Op. št. (8): Revident kršitve materialnega procesnega vodstva ne uveljavlja.

Op. št. (9: Prim. odločbo Vrhovnega sodišča RS II Ips 13/2012.

Op. št. (10): Tako Vrhovno sodišče v odločbi II Ips 76/2012.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.