VSRS sodba VIII Ips 228/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-01-27

mag. Ivan Robnik (preds.), Miran Blaha (poroč.), mag. Marijan Debelak, Marjana Lubinič, Karmen Iglič Stroligo

ugotovitev obstoja delovnega razmerja - obstoj delovnega razmerja - delovno razmerje za nedoločen čas - elementi delovnega razmerja - avtorska pogodba - prenehanje - zahtevek za ugotovitev nezakonitosti

Ker v obravnavani zadevi tožnica zahtevka za ugotovitev nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja ni uveljavljala, je izpodbijana sodba pravilna in zakonita iz enakih razlogov, kot so navedeni v sodbah Vrhovnega sodišča VIII Ips 54/2014 in VIII Ips 45/2014.

1. Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in presodilo, da je tožnica v delovnem razmerju pri toženi stranki od 1. 10. 2012 dalje za nedoločen čas za krajši - štiri petinski delovni čas na delovnem mestu novinar urednik. Toženi stranki je naložilo izstavitev ustrezne pogodbe o zaposlitvi, prijavo v obvezna zavarovanja ter plačilo nadomestila plač za čas od 1. 1. 2013 do vrnitve na delo. Zavrnilo pa je zahtevke za ugotovitev obstoja delovnega razmerja za poln delovni čas (oziroma nad štiri petinskim delovnim časom), za ugotovitev obstoja delovnega razmerja tudi za čas od 1. 9. 2012 do 30. 9. 2012 ter za plačilo regresa za letni dopust za leto 2012. Tožbo za ugotovitev obstoja delovnega razmerja za čas od 1. 1. 2011 do 31. 8. 2012 in za plačilo regresa za leto 2011 je zavrglo.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnice zoper zavrnilni del prvostopne sodbe zavrnilo, pritožbi tožene stranke pa je delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje delno spremenilo tako, da je ugotovilo le obstoj delovnega razmerja (za štiri petinski delovni čas) od 1. 10. 2012 do 31. 12. 2012, ostale zahtevke pa je zavrnilo. Pri delu tožnice so bili v času sklenitve avtorske pogodbe z dne 2. 10. 2012 podani vsi elementi delovnega razmerja. S sklenitvijo avtorske pogodbe in opravljanjem dela se je tožnica vključila v delovni proces tožene stranke. Izpolnjevala je predpisane pogoje za delovno mesto urednika in je v pretežnem delu opravljala dela in naloge tega delovnega mesta. Po podpisu avtorske pogodbe je podala zahtevo za varstvo pravic, tožbo z zahtevkom za ugotovitev obstoja delovnega razmerja za nedoločen čas pa je vložila v času, ko še ni potekla avtorska pogodba. Po 31. 12. 2012, ko stranki nista bili več v pogodbenem razmerju, bi morala tožnica za ugotovitev obstoja delovnega razmerja po tem datumu, zahtevati tudi ugotovitev nezakonitosti prenehanja takšnega razmerja.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnica revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je od 1. 1. 2011 opravljala isto delo na podlagi raznih pogodb civilnega prava, zadnjo avtorsko pogodbo pa je imela sklenjeno za obdobje od 1. 10. 2012 do 31. 12. 2012. Tudi Vrhovno sodišče je v identičnih zadevah tožnikom, ki so za toženo stranko opravljali delo na podlagi pogodb civilnega prava, priznalo delovno razmerje tudi po prenehanju pogodbenega razmerja, ne da bi tožniki uveljavljali zahtevek za ugotovitev nezakonitega prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi. Navaja odločbe Vrhovnega sodišča VIII Ips 266/2009 z dne 5. 9. 2011, VIII Ips 321/2009 z dne 6. 9. 2011 in VIII Ips 152/2012 z dne 7. 1. 2013, ter sodbo pritožbenega sodišča Pdp 300/2010 z dne 12. 10. 2010. Sodišče druge stopnje pa je upoštevalo sodno prakso, ki jo je oblikovalo Vrhovno sodišče v zadevah VIII Ips 54/2014 z dne 13. 5. 2014 in VIII Ips 45/2014 z dne 17. 6. 2014, to je po vložitvi tožničinega tožbenega zahtevka. S tem se spreminja sodna praksa za nazaj.

5. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člen ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

6. Tožnica revizijskega razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ne uveljavlja, zato njenih navedb („opozorila“), da je sodišče druge stopnje odločalo o njeni pritožbi kljub neplačilu sodne takse, ni mogoče upoštevati.

7. Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno.

8. S pravnomočno sodbo je bilo ugotovljeno, da je bila tožnica od 1. 10. 2012 do 31. 12. 2012 pri toženi stranki v delovnem razmerju za nedoločen čas. Odločitev, da je šlo le za štiri petinski delovni čas v reviziji ni (več) izpodbijana. Iz dejanskih ugotovitev (točka 14 izpodbijane sodbe) izhaja, da stranki po 31. 12. 2012 „nista bili več v pogodbenem razmerju, in tudi ne v civilnem razmerju, ki bi lahko imelo elemente delovnega razmerja“. Kar pomeni, da tožnica po tem datumu ni imela sklenjenih avtorskih ali kakšnih drugih pogodb civilnega prava, niti ni bilo ugotovljeno, da bi tožnica po tem datumu še karkoli delala za toženo stranko (česar v reviziji niti ne navaja). To pa pomeni, da je priznano delovno razmerje za nedoločen čas z 31. 12. 2012 očitno prenehalo.

9. Stališče sodišča druge stopnje, da bi morala tožnica uveljavljati nezakonitost prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi (delovnega razmerja), če bi želela doseči pravice po 31. 12. 2012, ni novo in ne izhaja le iz sodb Vrhovnega sodišča VIII Ips 54/2014 in VIII Ips 45/2014. Tako stališče je Vrhovno sodišče sprejelo že pred tem, na primer v sodbi VIII Ips 136/2011 z dne 19. 6. 2012. Zato ne gre za spremembo sodne prakse ali celo za nekakšno „spreminjanje sodne prakse za nazaj“. Ker v obravnavani zadevi tožnica zahtevka za ugotovitev nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja ni uveljavljala, je izpodbijana sodba pravilna in zakonita iz enakih razlogov, kot so navedeni v sodbah Vrhovnega sodišča VIII Ips 54/2014 in VIII Ips 45/2014.

10. Neutemeljeno je sklicevanje na domnevno drugačne odločitve Vrhovnega sodišča, brez upoštevanja kakšne so bile dejanske okoliščine in postavljeni zahtevki v navedenih odločitvah. V zadevi VIII Ips 321/2009 je tožnik na primer uveljavljal le ugotovitev obstoja delovnega razmerja za čas, ko je opravljal delo na podlagi delovršnih pogodb, ne pa tudi obstoj delovnega razmerja po prenehanju dela (poteku zadnje pogodbe). Zato zahtevka za ugotovitev nezakonitosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi tudi ni postavil. V zadevi VIII Ips 152/2012 Vrhovno sodišče o odločitvi glede trajanja delovnega razmerja in v zvezi s tem o vprašanju tožbenega zahtevka  za ugotovitev nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja ni odločalo, ker v tem delu tožena stranka revizije ni vložila. Enako velja tudi v zadevi VIII Ips 266/2009. Revizijsko sodišče uporabe materialnega prava ne presoja po uradni dolžnosti, zato dejstvo, da v navedenih zadevah Vrhovno sodišče o vprašanju prenehanja delovnega razmerja ni odločalo ne pomeni, da delavcu zahtevka v zvezi s tem ni treba uveljavljati.

11. Glede na navedeno zatrjevani revizijski razlog ni podan, zato je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.