VSRS sodba II Ips 116/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-01-14

Anton Frantar (preds.), Janez Vlaj (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel

dopuščena revizija - negatorna tožba - prepoved vznemirjanja lastninske pravice - prepovedane imisije - odtegnitev svetlobe - krajevno običajna mera

Dejstvo, da je zasteklitev terase omejila dotok svetlobe na hodnik tožnikov za vsaj 15%, utemeljuje zaključek sodišč, da toženkini posegi predstavljajo nedovoljeno imisijo, ki otežuje uporabo nepremičnine tožnikov čez mero, ki je glede na naravo in namen nepremičnine ter glede na krajevne razmere običajna.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da toženka vznemirja lastninsko pravico tožeče stranke na parceli št. 457/2 k. o. ... s tem, da je na sosednji nepremičnini z identifikacijsko številko ..., v višini prvega nadstropja zasteklila teraso ter s tem zmanjšala dotok naravne svetlobe v stanovanjsko hišo tožečih strank in zaprla dostop do zunanje stene njune nepremičnine, s čimer je onemogočila njeno vzdrževanje in obnavljanje. Poleg tega je na zunanjo steno hiše tožnikov namestila vtičnice, v steno vrtala, obešala slike, postavila zavese ter vanjo vpela celotno konstrukcijo zastekljene terase in s tem fasadno steno poškodovala in jo spremenila. Toženki je naložilo, da je dolžna v osmih dneh vzpostaviti tako stanje nepremičnin, kakršno je bilo pred posegom. Odstraniti mora postavljeno stekleno konstrukcijo in vse tisto, kar je pritrdila na zunanjo steno hiše tožnikov ter sanirati poškodbe, ki so nastale zaradi njenih posegov, v bodoče pa se mora vzdržati vznemirjanj in posega v lastninsko pravico tožeče stranke na njeni nepremičnini. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo ter odločilo o pravdnih stroških.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženke zavrnilo in v izpodbijanem (ugodilnem) delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Vrhovno sodišče je s sklepom II DoR 323/2013 z dne 6. 2. 2014 dopustilo revizijo  glede pravnega vprašanja, ali sta nižji sodišči v obravnavani zadevi pravilno uporabili 75. člen Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) pri opredelitvi vznemirjanja lastninske pravice, ki presega krajevno običajno mero?

4. Toženka je zoper pravnomočno odločitev vložila revizijo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev postopka. Navaja, da njen poseg ne predstavlja nedovoljene imisije, saj ne povzroča znatnejše škode, niti čezmerno ne obremenjuje nepremičnine tožnikov. Izpostavi, da iz izvedenskega mnenja izhaja, da se zaradi same zasteklitve terase stopnja dotoka svetlobe zmanjša le za 2-3%, 15% zmanjšanje je podano na račun zaves (tend). Zmotna uporaba materialnega prava je podana v tem, ker se ji nalaga odstranitev celotne steklene konstrukcije in ne le zaves. Iz obrazložitve sodb tudi ni razvidno, na kakšen način naj bi lastninsko pravico tožnikov vznemirjale vtičnice in obešena slika na zunanji strani stene, ki predstavlja mejo med parcelama pravdnih strank. Meni, da je odločitev sodišča brez ustrezne obrazložitve tudi v delu, v katerem se toženki nalaga, da tožnikoma omogoči preko svoje nepremičnine brezpogojen in brezplačen dostop do stene, za katero je toženka že tekom postopka trdila, da je v solastnini. Njena pravica do poštenega sojenja pa je bila okrnjena tudi s tem, da je v postopku sodeloval izvedenec, ki je v sorodstvenem razmerju s pooblaščencem  tožnikov. Predlaga, da Vrhovno sodišče sodbi sodišč druge in prve stopnje spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne.

5. Sodišče je revizijo vročilo nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

7. Na podlagi drugega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) sodišče v primeru dopuščene revizije preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.

8. V konkretni zadevi je sodišče prve stopnje ugotavljalo, ali predstavlja zasteklitev terase nedovoljeno imisijo, ki izvira iz nepremičnine toženke in otežuje uporabo nepremičnine tožnikov čez mero, ki je glede na naravo in namen nepremičnine ter glede na krajevne razmere običajna. Sodišče se je oprlo na izvedensko mnenje (in njegovo dopolnitev) izvedenca gradbene stroke S. P. (ki ga je sodišče tudi zaslišalo), iz katerega izhaja, da je podana omejitev dotoka naravne svetlobe skozi svetlobne prizme zaradi dveh dejavnikov. Toženka je na steklene prizme montirala steklo, ki je prevlečeno s folijo, ki naredi steklo refleksno, podobno ogledalu, kar zmanjša propustnost svetlobe za vsaj 15%, dodaten element pa je tudi nujna zasenčitev steklenih površin zastekljene terase, ki tudi zmanjša obseg propustnosti vsaj za 15-30%. Čeprav gre za objekte v mestnem jedru - strnjenem naselju stanovanjskih hiš, gre v konkretnem primeru pri konstrukciji, ki jo je dala montirati toženka, za poseg, ki presega krajevno običajno mero in ga tožnika nista dolžna trpeti. Sodišče prve stopnje zaključi, da vrtanje v tuje stene ter onemogočanje vzdrževanja ter dostopa do fasade, s čimer se celo povečuje njeno požarno ogroženost, obenem pa tudi zastiranje dotoka svetlobe skozi svetlobne prizme v višini 15-30% predstavlja poseg, ki presega krajevno običajno mero in ga tožnika nista dolžna trpeti.

9. Sodišče druge stopnje sprejme takšno dokazno oceno sodišča prve stopnje, pri čemer  v 7. točki obrazložitve kot pravno podlago za odločitev v konkretni zadevi navede tako 75. člen, kot tudi 99. člen SPZ.

10. Imisije po 75. členu SPZ predstavljajo sosedskopravni institut(1)  in v teoriji so se oblikovala stališča, da gre pri tej tožbi za negatorno tožbo sui generis(2). To pomeni, da  varstvo pred prepovedanimi emisijami nudita tako 75. člen SPZ, kot tudi 99. člen SPZ (negatorna tožba(3)). Vrhovno sodišče je v odločbi II Ips 313/2013 z dne 13.11.2014 pri razmejevanju omenjenih pravnih podlag zapisalo, da je pri prepovedanih emisijah na podlagi 75. člena SPZ odločilna presoja, ali gre za dejanja ali vzroke, ki bi izvirali iz nepremičnine tožene stranke in katerih vpliv bi se prenašal na sosednjo nepremičnino.

11. Pravilno je stališče sodišč prve in druge stopnje, da odtegnitev svetlobe  predstavlja bistveno imisijo po 75. členu SPZ. Pri odvzemu svetlobe gre namreč za neposredno vplivanje na sosednjo nepremičnino, ki, glede na ugotovljene okoliščine konkretnega primera, čezmerno otežujeta uporabo nepremičnine tožnikov. Sodišči druge in prve stopnje sta upoštevali, da se nepremičnini pravdnih strank nahajata v strnjenem mestnem jedru, kjer je svetloba še posebej cenjena dobrina. Dejanske ugotovitve, ki imajo podlago v izvedenskem mnenju, da je zasteklitev terase omejila dotok svetlobe na hodnik tožnikov za vsaj 15%, utemeljuje zaključek sodišč, da toženkini posegi predstavljajo nedovoljeno imisijo, ki otežuje uporabo nepremičnine tožnikov čez mero, ki je glede na naravo in namen nepremičnine ter glede na krajevne razmere običajna. Revizijska teza, da bi zgolj odstranitev zaves dotok svetlobe na nepremičnino tožnikov zmanjšala na 2-3% ni življenjska, saj je izvedenec izrecno podaril, da bi bila terasa brez premičnih tend zaradi osončenosti prevroča za uporabo.

12. Toženkino vrtanje v steno nepremičnine tožnikov ter onemogočanje vzdrževanja ter dostopa do fasade, s čimer se celo povečuje njena požarna ogroženost, pa pomeni protipravno vznemirjanje lastninske pravice tožnikov (99. člen SPZ), kar je pravilno pojasnilo že sodišče druge stopnje. Revizijska trditev, da je sporna stena v solastnini pravdnih strank, nima opore v dejanskih ugotovitvah sodišča prve stopnje in predstavlja nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

13. Ker v zvezi z dopuščenim pravnim vprašanjem zatrjevani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče revizijo tožene stranke v skladu z določbo 378. člena ZPP zavrnilo.

Op. št. (1): Imisijsko varstvo je v osnovi namenjeno predvsem mirnemu medsosedskemu bivanju.

Op. št. (2): Vrenčur Renato, Stvarnopravni zakonik s komentarjem, GV Založba 2004, str 387.

Op. št. (3): Berden Andrej, ibidem, str. 503.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.