VSRS sodba in sklep VIII Ips 212/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-02-23

mag. Ivan Robnik (preds.), Marjana Lubinič (poroč.), mag. Marijan Debelak, Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel

prenehanje pogodbe o zaposlitvi - predčasna razrešitev direktorja - mandat - prenehanje mandata

Tožnica in tožena stranka bi se lahko glede na to, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za obdobje petih let in s poslovodno osebo, dogovorili za prenehanje pogodbe tudi pred potekom tega obdobja, na primer ob morebitni predčasni razrešitvi. A se nista. Pogodba o zaposlitvi med tožnico in toženo stranko ne vsebuje določbe, na podlagi katere bi prenehanje veljavnosti nastopilo pred potekom časa, za katerega je bila sklenjena.

Ker za primer predčasne razrešitve ali odstopa s funkcije, prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi pred potekom petletnega obdobja, za katerega je bila sklenjena, med tožnico in toženo stranko ni bilo dogovorjeno, bi lahko tožnici delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo le na enega od načinov, ki jih določa zakon.

Reviziji se ugodi in se izpodbijana sodba v delu I. točke izreka spremeni tako, da se pritožba tožene stranke zoper odločitev sodišča prve stopnje o nezakonitem prenehanju veljavnosti pogodbe o zaposlitvi z dnem 31. 1. 2014 zavrne in se v tem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

V ostalem se sodba sodišča druge stopnje (zavrnitev preostalega dela primarnega in podrednega zahtevka) razveljavi in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.

Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo nezakonitost prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi z dnem 31. 1. 2014 (v različnih stavčnih zvezah je smiselno enak izrek po nepotrebnem še dvakrat ponovilo - I., II. in III. točka izreka), odločilo, da delovno razmerje tožnice pri toženi stranki še traja (IV. točka izreka), naložilo toženi stranki vrnitev tožnice na delo (V. točka izreka), priznanje delovne dobe od 31. 1. 2014 dalje (VI. točka izreka in smiselno ponovljeno v VII. točki izreka) in izplačilo plač v bruto višini, kot je določena za delovno mesto svetnik v centralni službi, zmanjšano za v tem obdobju prejeta nadomestila za čas brezposelnosti, z zakonskimi zamudnimi obrestmi (VII. točka izreka). Kar je tožnica zahtevala več ali drugače, je zavrnilo (VIII. točka izreka). Ugotovilo je, da je Vlada RS s sklepom z dne 30. 1. 2014 tožnico razrešila s funkcije generalne direktorice tožene stranke, nakar jo je tožena stranka istega dne obvestila, da soglasja za zaposlitev na drugem delovnem mestu ni dobila in jo je odjavila iz zavarovanj. Sodišče je ugotovilo nezakonitost takšnega prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, ker med strankama ni bilo dogovorjeno za primer predčasne razrešitve s funkcije in bi zato tožnici delovno razmerje lahko prenehalo le na enega od načinov, kot so predpisani v Zakonu o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS št. 21/2013). Poudarilo je, da obvestila z dne 31. 1. 2014 ni mogoče šteti za odpoved pogodbe o zaposlitvi, na podlagi katerega bi bilo mogoče tožnico zakonito odjaviti iz zavarovanj.

2. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo sodbo sodišča prve stopnje tako, da je tožbeni zahtevek, tako primarni kot podrednega (prenehanje pogodbe po sodbi sodišča in odškodnina) zavrnilo. Presodilo je, da je pogodba, ki je bila sklenjena za čas mandata, prenehala veljati s potekom časa, za katerega je bila sklenjena, oziroma s prenehanjem razloga, zaradi katerega je bila sklenjena. Zato je tožnici, ki je bila predčasno razrešena s funkcije generalne direktorice tožene stranke 30. 1. 2014, s tem datumom tudi prenehala veljati pogodba o zaposlitvi. Glede na 1. alinejo 77. člena ZDR-1, toženi stranki pogodbe o zaposlitvi ni bilo treba odpovedati, temveč je zadoščalo obvestilo o poteku časa.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je pravočasno revizijo vložila tožnica, ki uveljavlja bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) ter zmotno uporabo materialnega prava. Zatrjuje odstop od sodne prakse, kršitev ustavnih pravic (22. in 23. člen Ustave RS), pravic iz 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in pravic iz Evropske socialne listine (spremenjene, Ur. l. RS, 24/99). Navaja, da pogodba o zaposlitvi, ki je bila sklenjena za mandatno obdobje petih let, ni mogla zakonito prenehati s predčasno razrešitvijo. Bistveno kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP uveljavlja zaradi nasprotja, ki naj bi bilo med tem, da sodišče v razlogih sodbe kot čas trajanja pogodbe o zaposlitvi navaja tožničin mandat, medtem ko v pogodbi o zaposlitvi piše, da je sklenjena za mandatno obdobje petih let. Zaradi navedenega naj bi bila podana tudi kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Nadalje navaja, da se sodišče druge stopnje sklicuje na sodbo Vrhovnega sodišča VIII Ips 38/2015, ki niti v času izpodbijane sodbe niti v času pisanja revizije še ni bila javno objavljena. Zato revidentka ne more vedeti, ali gre za enako pravno situacijo, kot v obravnavanem primeru. Meni, da je tudi zaradi tega podana bistvena kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj gre za očitno interno znanje, to pa pomeni za tožnico nerazumljivo sodbo, nesposobno za postopek s pravnimi sredstvi. Vse navedeno naj bi pomenilo, da je prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi nezakonito, kar ima za posledico tudi priznanje vseh pravic iz te pogodbe o zaposlitvi, vključno z reintegracijo ali pa vsaj odškodnino na podlagi 118. člena ZDR-1.

4. Tožena stranka v odgovoru na revizijo navaja, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za določen čas in vezana na mandat ter je prenehala veljati s prenehanjem mandata. Predlaga zavrnitev revizije.

6. Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo na podlagi prvega odstavka 371. člena ZPP samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

7. Očitek bistvenih kršitev iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP je neutemeljen. Izpodbijana sodba ima razloge o odločilnih dejstvih, ti razlogi so jasni in niso v nasprotju sami s sabo, zato jo je mogoče preizkusiti. Prav tako ni nobenega nasprotja o odločilnih dejstvih med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Kar tožnica uveljavlja pod tem revizijskim razlogom (domnevno nasprotje glede trajanja pogodbe o zaposlitvi), v resnici pomeni uveljavljanje zmotne uporabe materialnega prava. Glede tega pa je revizija utemeljena.

8. Pogodba o zaposlitvi je bila med tožnico in toženo stranko sklenjena v času veljave Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, 42/2002 in naslednji), ki je v 5. alineji prvega odstavka 52. člena določal, da se pogodba o zaposlitvi za določen čas lahko sklene tudi s poslovodno osebo. Po 72. členu ZDR lahko delodajalec in poslovodna oseba ne glede na 7. člen ZDR (omejitev avtonomije pogodbenih strank) s pogodbo o zaposlitvi drugače uredita pravice, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, med drugim tudi v zvezi s prenehanjem pogodbe o zaposlitvi. Gre za izjemo od siceršnjega pravila, da lahko pogodba o zaposlitvi preneha le na enega od načinov, določenih z zakonom.

9. Zmotno je stališče sodišča druge stopnje, da je pogodba o zaposlitvi, ki jo je tožnica sklenila s toženo stranko za funkcijo generalnega direktorja Zavoda RS za zaposlovanje za mandatno obdobje petih let (2. člen Pogodbe o zaposlitvi), avtomatično prenehala veljati s predčasno razrešitvijo s tega položaja. V skladu z 72. členom ZDR bi se lahko tožnica in tožena stranka, glede na to, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za obdobje petih let in s poslovodno osebo, dogovorili za prenehanje pogodbe tudi pred potekom tega obdobja, na primer ob morebitni predčasni razrešitvi. A se nista. Kot pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje, pogodba o zaposlitvi med tožnico in toženo stranko ne vsebuje določbe, na podlagi katere bi prenehanje veljavnosti nastopilo pred potekom časa, za katerega je bila sklenjena.

10. Iz pogodbe povsem jasno izhaja, da je bila sklenjena za točno določen čas, in sicer za obdobje petih let s pričetkom 15. 2. 2013. Tožnica je bila razrešena 31. 1. 2014, zato se glede prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi v skladu z 228. členom Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, 21/2013) uporablja ta zakon. Glede prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi za določen čas (enako kot prejšnji zakon) ZDR-1 v prvem odstavku 79. člena določa, da pogodba o zaposlitvi, sklenjena za določen čas, preneha veljati brez odpovednega roka s potekom časa, za katerega je bila sklenjena oziroma ko je dogovorjeno delo opravljeno ali s prenehanjem razloga, zaradi katerega je bila sklenjena. Ob razrešitvi tožnice s položaja direktorice čas, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi, še ni potekel. Prav tako pa z razrešitvijo ni prenehal razlog, zaradi katerega je bila sklenjena (funkcija poslovodenja), kot to zmotno utemeljuje sodišče druge stopnje. Tožnica je le nehala izpolnjevati pogoje za to funkcijo.

11. Ker za primer predčasne razrešitve ali odstopa s funkcije prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi pred potekom petletnega obdobja, za katerega je bila sklenjena, med tožnico in toženo stranko ni bilo dogovorjeno, bi lahko tožnici delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo le na enega od načinov, ki jih določa zakon. Na kakšen način lahko v taki situaciji zakonito preneha pogodba o zaposlitvi razrešenega direktorja, je Vrhovno sodišče že sprejelo povsem jasno stališče (1). Direktor, ki je razrešen, za delo ne izpolnjuje več pogojev, določenih z zakoni in drugimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona in zato ne izpolnjuje oziroma ne more izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja. Tožnica torej del po pogodbi o zaposlitvi ni mogla več opravljati, ker je bila s funkcije razrešena, pogoj za opravljanje dela po pogodbi o zaposlitvi na funkciji generalne direktorice zavoda pa je po 32. členu Zakona o zavodih (Ur. l. RS št. 12/91) njeno imenovanje. Opisani razlog je v drugi alineji prvega odstavka 89. člena ZDR-1 opredeljen kot razlog nesposobnosti. Tožena stranka bi torej lahko v nastali situaciji tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Ker take odpovedi ni bilo, je prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi nezakonito.

12. Sklicevanje sodišča druge stopnje na sodbo Vrhovnega sodišča VIII Ips 38/2015 z dne 21. 4. 2015 ne pomeni kršitve iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP samo zato, ker naj bi v času odločanja sodišča in vlaganja revizije še ne bila objavljena. Je pa neprimerno, saj v njej ni šlo za enako situacijo, kot v obravnavani. V citirani zadevi sta se stranki namreč izrecno dogovorili, da pogodba o zaposlitvi, ki je bila sklenjena za čas trajanja mandata, preneha veljati tudi v primeru predčasne razrešitve oziroma odstopa s funkcije. V obravnavani zadevi pa s pogodbo o zaposlitvi med tožnico in toženo stranko kaj takega ni bilo dogovorjeno.

13. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje glede odločitve o ugotovitvi nezakonitosti prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi spremenilo tako, da je pritožbo tožene stranke zoper odločitev sodišča prve stopnje o tem zavrnilo in v tem delu (I., II. in III. točka izreka) potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ker je sodišče druge stopnje zavrnilo zahtevek za ugotovitev nezakonitosti prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, na pritožbene navedbe glede ostalih zahtevkov (ki jih je posledično le zavrnilo) ni odgovorilo. Zlasti je pomembno, da odgovori na tisti del pritožbenih navedb, ki se nanašajo na predlog tožene stranke za prenehanje pogodbe o zaposlitvi po sodbi sodišča (118. člen ZDR-1), oziroma na odločitev sodišča prve stopnje, ki predlogu ni sledilo in je ugodilo reintegracijskemu zahtevku. Zato je Vrhovno sodišče v ostalem izpodbijanem delu (zavrnitev primarnih zahtevkov iz 4., 5., 6. in 7. podtočke in podrednih zahtevkov iz 1., 2. in 3. podtočke I. točke izreka in II. točko izreka o stroških postopka) sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo in zadevo v tem obsegu vrnilo temu sodišču v ponovno odločanje. V ponovljenem postopku naj sodišče druge stopnje zavzame stališče do pritožbenih navedb v zvezi s pogoji za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi in priznanjem pravic od nezakonitega prenehanja delovnega razmerja dalje.

14. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

Op. št. (1): Primerjaj VIII Ips 187/2009 z dne 24. 5. 2011, VIII Ips 474/2009 z dne 7. 3. 2011 in druge.

ZDR člen 52, 52/1, 52/1-5, 72. ZDR-1 člen 79, 79/1, 228. ZPP člen 339, 339/2, 339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.