VSRS Sodba I Ips 72264/2010-139
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-10-13

Marko Šorli (preds.), Barbara Zobec (poroč.), mag. Marijan Debelak, mag. Damijan Florjančič, mag. Kristina Ožbolt

kršitev kazenskega zakona - zakonski znaki kaznivega dejanja - poslovna goljufija - preslepitev

Dejanje, opisano v izreku, ni kaznivo dejanje. Od odstopa od pogodbe dalje obsojenec oškodovanki namreč ni več obljubljal ničesar, oškodovanka pa od tedaj dalje tudi ni bila v zmoti o tem, da bodo pogodbene obveznosti izpolnjene.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se

obsojeni D. L. sin V. in J., roj. ... v Beogradu, EMŠO: ..., stanujoč M., Ljubljana,

iz razloga po 1. točki 372. člena Zakona o kazenskem postopku

obtožbe, da je kot direktor gospodarske službe S., d. o. o., pri opravljanju gospodarske dejavnosti pri izvajanju pogodbe preslepil samostojno podjetnico Š. M., s. p., C. P. s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene in s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo izpolnjene, zaradi delne neizpolnitve obveznosti pa je Š. M., s. p., povzročil premoženjsko škodo, družbi S., d. o. o., pa pridobil premoženjsko korist, ki je velika s tem,

da je potem, ko je 17. 10. 2007 v Ljubljani kot direktor gospodarske družbe S., d. o. o., s Š. M., s. p., sklenil najemno pogodbo za najem poslovnih prostorov na Židovski cesti v Ljubljani, ki sta jo notarsko overila, in na podlagi katere se je zavezal, da bo za najete poslovne prostore plačeval mesečno najemnino v višini 4.986,00 EUR do vsakega 20 dne v mesecu za tekoči mesec na transakcijski račun Š. M., s. p., in da bo plačeval vse stroške, ki odpadejo na najeto nepremičnino, tudi stroške elektrike in stroške tekočega obratovanja dvigala,

v februarju 2008 pričel zamujati s plačili mesečne najemnine, ki jo je nato plačeval z zamudami in šele po večkratnih opominih Š. M. in njenega očeta I. M., za julij in avgust 2008 pa je najemnino plačal šele na podlagi vložene izvršbe, čeprav je Š. M. in I. M., ko sta ga opominjala zaradi neplačil, pri čemer ga je Š. M. opominjala tudi pisno, ves čas in večkrat obljubljal, da bo najemnino plačal, da ima veliko dela in pri tem navajal, da ne more plačati, ker je v tujini in da bo vse poravnal, ali pa da je najemnino že nakazal prejšnji dan na bančni račun, kar pa ni bilo res, pri tem pa je Š. M. glede na finančno stanje gospodarske družbe zamolčal nezmožnost plačila,

ter s tem Š. M. preslepil tako, da je vztrajala pri sklenjeni najemni pogodbi vse do 17. 11. 2008, ko je zaradi neplačevanja najemnine zahtevala izpraznitev poslovnih prostorov, ker sam poslovnih prostorov, kar sta mu predlagala tako Š. M., kakor tudi I. M. ni hotel izprazniti,

pri tem pa Š. M., s. p., ni plačal najemnine za najeti poslovni prostor za čas od oktobra 2008 do februarja 2010, v skupni vrednosti 79.734,82 EUR, kljub temu, da je mesečno prejemal račune in sicer št. 040 z dne 25. 9. 2008, št. 044 z dne 24. 10. 2008, št. 049 z dne 25. 11. 2008, št. 003 z dne 5. 1. 2009, št. 007 z dne 29. 1. 2009, št. 011 z dne 25. 2. 2009, št. 016 z dne 25. 3. 2009, št. 019 z dne 25. 4. 2009, št. 023 z dne 25. 5. 2009, št. 028 z dne 24. 6. 2009, št. 032 z dne 24. 7. 2009, št. 036 z dne 25. 8. 2009, št. 040 z dne 25. 9. 2009, št. 045 z dne 28. 10. 2009, št. 051 z dne 25. 11. 2009 in št. 003 z dne 4. 1. 2010, vsakega od njih v višini 4.896,00 EUR in račun št. 008 z dne 24. 2. 2010 v višini 1.398,82 EUR,

plačal tudi ni stroškov porabljene električne energije v skupnem znesku 3.693,07 EUR, kljub temu, da so bili izstavljeni računi št. 0130715 z dne 2. 7. 2009 v  znesku 129,74 EUR, št. 0154142 z dne 19. 8. 2009 v znesku 494,74 EUR, št. 0177428 z dne 20. 9. 2009 v znesku 657,91 EUR, št. 0201072 z dne 2. 10. 2009 v znesku 409,50 EUR, št. 022443 z dne 3. 11. 2009 v znesku 442,57 EUR, št. 0248144 z dne 2. 12. 2009 v znesku 361,75 EUR, št. 0269359 z dne 3. 12. 2009  v znesku 645,03 EUR, št. 0021146 z dne 9. 2. 2010 v znesku 103,40 EUR, št. 0154143 z dne 4. 8. 2009 v znesku 29,41 EUR, št. 0177429 z dne 2. 9. 2009 v znesku 31,57 EUR, št. 0201073 z dne 2. 10. 2009 v znesku 26,50 EUR, št. 0224433 z dne 3. 11. 2009 v znesku 27,90 EUR, št. 0248145 z dne 2. 12. 2009 v znesku 23,62 EUR, št. 02693860 z dne 31. 12. 2009 z dne 44,75 EUR, št. 0017307 z dne 3. 2. 2010 v znesku 24,82 EUR, št. 0269358 z dne 31. 12. 2009 v znesku 91,34 EUR, št. 0248143 z dne 2. 12. 2009 v znesku 46,08 EUR, št. 0021516 z dne 11. 2. 2009 v znesku 56,98 EUR in št. 0224431 z dne 3. 11. 2009 v znesku 45,46 EUR,

prav tako pa ni plačal stroškov tekočega obratovanja dvigala za čas od 27. 10. 2008 do 28. 10. 2009 v skupnem znesku 824,85 EUR, kljub temu, da so bili izstavljeni računi št. 046 z dne 27. 10. 2008 v znesku 329,48 EUR, št. 051 z dne 25. 11. 2008 v znesku 61,93 EUR, št. 025 z dne 8. 6. 2009 v znesku 216,72 EUR, št. 033 z dne 24. 7. 2009 v znesku 72,24 EUR, št. 041 z dne 25. 9. 2009 v znesku 72,24  EUR in št. 044 z dne 28. 10. 2009 v znesku 72,24 EUR,

s tem pa je zaradi delne neizpolnitve pogodbe oziroma opisanega neplačila mesečne najemnine za poslovni prostor stroškov električne energije in stroškov tekočega obratovanja dvigala Š. M., s. p., povzročil premoženjsko škodo v skupnem znesku 84.252,74 EUR, družbi S., d. o. o., pa v tej višini  pridobil premoženjsko korist,

s čimer naj bi storil kaznivo dejanje poslovne goljufije po drugem in prvem odstavku 228. člena KZ-1,

po prvem odstavku 96. člena ZKP obremenjujejo stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena Zakona o kazenskem postopku ter potrebni izdatki obsojenca in potrebni izdatki in nagrada njegovega zagovornika proračun.

Po tretjem odstavku 105. člena Zakona o kazenskem postopku se oškodovanka s premoženjskopravnim zahtevkom napoti na pravdo.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je bil D. L. spoznan za krivega kaznivega dejanja poslovne goljufije po drugem in prvem odstavku 228. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1). Po 57. in 58. členu tega zakona mu je bila izrečena pogojna obsodba, v kateri mu je bila po drugem odstavku 228. člena KZ-1 določena kazen devet (9) mesecev zapora s preizkusno dobo treh let, izrečen pa mu je bil tudi nadaljnji pogoj, da mora v roku treh let po pravnomočnosti sodbe plačati oškodovani Š. M., s. p. - C. P. znesek 84.252,74 EUR. Sodišče je z isto sodbo oškodovanki priznalo še premoženjskopravni zahtevek v znesku 125.082,24 EUR ter od zneska  121.704,03 EUR zakonite zamudne obresti od 11. 7. 2013 do plačila. Višje sodišče je pritožbo obsojenčevega zagovornika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obe sodišči sta obsojencu v plačilo naložili stroške kazenskega postopka.

2. Zoper navedeno pravnomočno sodno odločbo je dne 27. 5. 2016 vložil vrhovni državni tožilec zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi kršitve kazenskega zakona po 1. točki prvega odstavka 420. člena ZKP v zvezi s 1. točko 372. člena ZKP, ker dejanje, zaradi katerega se je obdolženec preganjal, ni kaznivo dejanje. Vrhovnemu sodišču predlaga, da zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje ustrezno spremeni ali razveljavi in zadevo vrne v novo odločitev sodišču prve stopnje.

3. Zahteva za varstvo zakonitosti je bila vročena obsojencu in njegovemu zagovorniku, ki se z vsebino vložene zahteve za varstvo zakonitosti v celoti strinjata.

4. Iz opisa dejanja v izreku prvostopenjske sodbe izhajajo naslednji očitki obsojencu:

- da je kot direktor gospodarske družbe S., d. o. o., sklenil s samostojno podjetnico Š. M., s. p., C. P. dne 17. 10. 2007 najemno pogodbo za najem poslovnih prostorov na Ž. v Ljubljani, v kateri se je zavezal, da bo za najete poslovne prostore plačeval mesečno najemnino v višini 4.986,00 EUR do vsakega 20-tega v mesecu za tekoči mesec, poleg tega pa da bo plačeval vse stroške, ki odpadejo na najeto nepremičnino, tudi stroške elektrike in stroške tekočega obratovanja dvigala;

- da je v februarju 2008 pričel zamujati s plačilom mesečne najemnine, ki jih je nato plačeval z zamudami in po večkratnih opominih oškodovanke kot tožilke in njenega očeta, za julij in avgust 2008 pa je najemnino plačal šele na podlagi vložene izvršbe;

- da je na opomine oškodovanke odgovarjal, da bo najemnino plačal, da ima veliko dela in pri tem navajal, da ne more plačati, ker je v tujini in da bo vse poravnal, ali pa da je najemnino že nakazal prejšnji dan na bančni račun, kar pa ni bilo res, pri tem pa je Š. M. glede na finančno stanje gospodarske družbe zamolčal nezmožnost plačila;

- da je s takšnim ravnanjem Š. M. preslepil tako, da je vztrajala pri sklenjeni najemni pogodbi vse do 17. 11. 2008, ko je zaradi neplačevanja najemnine zahtevala izpraznitev poslovnih prostorov v sodnem postopku;

- da obsojenec oškodovanki ni plačal najemnine za najeti poslovni prostor za čas od oktobra 2008 do februarja 2010, prav tako pa ni plačal stroškov za elektriko in ne stroškov tekočega obratovanja, v posledici česar ji je povzročil premoženjsko škodo v znesku 84.252,74 EUR.

5. Po prvem odstavku 228. člena KZ-1 stori kaznivo dejanje goljufije kdor pri opravljanju gospodarske dejavnosti pri sklenitvi ali  izvajanju pogodbe ali posla preslepi drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene ali s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo ali ne bodo mogle izpolnjene, zaradi delne ali celotne neizpolnitve obveznosti pa si pridobi premoženjsko korist ali nastane za stranko ali koga drugega premoženjska škoda. Kvalificirana oblika tega kaznivega dejanja je opisana v drugem odstavku navedenega člena in se nanaša na pridobitev velike premoženjske koristi ali nastanek velike premoženjske škode.

6. Vrhovni državni tožilec v zahtevi za varstvo zakonitosti navaja, da mora storilec tega kaznivega dejanja preslepiti drugega, torej ustvariti zmotno predstavo o kakšnih okoliščinah, ali jo pustiti v zmoti o obstoju oziroma neobstoju določenih okoliščin, ki vplivajo na njegovo poslovno odločitev. Nastanek škode oziroma pridobljena premoženjska korist pri obravnavanem kaznivem dejanju mora biti vedno pogojena tudi z dejanjem storilca, kar pomeni, da mora biti med goljufivim ravnanjem storilca in nastankom škode oziroma pridobitvijo premoženjske koristi, podana vzročna zveza. Ker je od 17. 11. 2008 pogodbeni odnos med strankama prenehal, saj je oškodovanka odstopila od najemne pogodbe in zahtevala izpraznitev poslovnih prostorov, sama ni bila več v zmoti o tem, da bodo pogodbene obveznosti izpolnjene, zaradi česar od tega dne dalje ne izhaja vzročna zveza med ravnanjem obsojenca in povzročeno škodo oziroma pridobljeno protipravno premoženjsko koristjo. Ker te vzročne zveze ni predlaga državni tožilec izrek oprostilne sodbe.

7. Po presoji Vrhovnega sodišča vrhovni državni tožilec utemeljeno uveljavlja kršitev kazenskega materialnega zakona iz 1. točke 372. člena ZKP, saj dejanje, kot je opisano v izreku, ni kaznivo dejanje. Kot je bilo že pojasnjeno iz izreka izhaja, da je obsojeni L. plačeval najemnino od sklenitve pogodbe 17. 10. 2007, pa vse do oktobra 2008, da je do takrat plačeval tudi stroške tekočega obratovanja in stroške porabljene električne energije, vendar pa je oškodovanka, zaradi tega, ker je najemnino plačeval z zamudo in ga je morala večkrat opomniti, odstopila od najemne pogodbe dne 17. 11. 2008 in zahtevala izpraznitev poslovnih prostorov. Navedeno pomeni, da je do 17. 11. 2008, torej do datuma, ko je bila pogodba v veljavi obsojenec v pretežnem delu svoje obveznosti do oškodovanke plačal. Od tega datuma naprej, kot izhaja iz očitka v izreku, pa obsojenec oškodovanki ni več obljubljal ničesar, oškodovanka pa tudi ni bila od odstopa od najemne pogodbe v zmoti o tem, ali bodo pogodbene obveznosti izpolnjene. Oškodovanki je obsojenec z neplačili sicer povzročil škodo v ugotovljenem znesku, vendar pa ta škoda zaradi odstopa od pogodbe ni več posledica njegovega prikazovanja, da bodo obveznosti izpolnjene ali prikrivanja, da ne bodo, zaradi česar tudi ne moremo več govoriti o kaznivem dejanju goljufije. Za takšno opredelitev namreč manjka element preslepitve. Povedano drugače, kot na to upravičeno opozarja vrhovni državni tožilec, obsojenčeve obljube oziroma zatrjevanja o plačilu zapadlih najemnin od tega dne dalje oškodovanke kot tožilke niso več mogle prepričati v to, da bi vztrajala pri sklenjeni najemni pogodbi, zato tudi škoda oziroma pridobljena premoženjska korist od tega dne dalje ne more biti posledica obsojenčevih lažnih obljub.

8. Vrhovno sodišče je zato zahtevi vrhovnega državnega tožilca za varstvo zakonitosti ugodilo in obsojenca iz razloga po 1. točki 372. člena v zvezi s 1. točko prvega odstavka 420. člena ZKP obtožbe oprostilo ter oškodovanko s premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo (tretji odstavek 105. člena ZKP).

9. Odločitev o stroških kazenskega postopka temelji na določilih 98.a v zvezi s prvim odstavkom 96. člena ZKP.

KZ-1 člen 228, 228/1, 228/2. ZKP člen 372, 372-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.