VSRS sklep II Ips 263/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-12-10

Anton Frantar (preds.), Karmen Iglič Stroligo (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, Janez Vlaj

upravljanje večstanovanjske stavbe - vzdrževanje večstanovanjske stavbe - redno vzdrževanje - kanalizacija - skupni deli stavbe - upravnik - pooblastila upravnika - povrnitev premoženjske škode - odgovornost upravnika

Glede na okoliščine konkretnega primera, ko upravnik v skoraj štirih letih glede vzdrževanja kanalizacijskega omrežja ni storil ničesar, je pravilno stališče sodišča prve stopnje, ki je odgovornost za nastalo škodo pripisalo upravniku.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi in se zadeva vrne temu sodišču v novo sojenje.

Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnik je imel poslovne prostore – pekarno (tri posamezne dele) v poslovno stanovanjski stavbi, katere upravnik je toženec. V njegovih prostorih je prišlo do počenja instalacijske cevi in izliva fekalij iz kanalizacijskih instalacij, zato je od toženca uveljavljal povrnitev nastale škode. Navajal je, da toženec glede vzdrževanja kanalizacije ni naredil ničesar. Ni izvajal potrebnega periodičnega čiščenja oziroma odmaševanja kanalizacije, nikoli ni pripravil in etažnim lastnikom v potrditev predložil načrta vzdrževanja večstanovanjske stavbe s terminskim planom izvedbe tega načrta ter jim ni svetoval potrebnih ukrepov za normalno obratovanje stavbe.

Toženec je ugovarjal, da mu etažni lastniki niso naročili oziroma niso sprejeli nobenega sklepa, da bi moral letno, periodično čistiti cevi. Do škodnega dogodka je prišlo zaradi višje sile (v cevi so se našle krpe, polivinilaste vrečke in drugi odpadki) in ne zaradi opustitve dolžnostnega ravnanja toženca.

2. Sodišče prve stopnje je z vmesno sodbo razsodilo, da je toženec odgovoren za škodo, ki je tožniku nastala v škodnem dogodku dne 25. 3. 2008, ko je zaradi zamašitve s tujki prišlo do razprtja vertikalne kanalizacijske cevi, ki je potekala pod stropom tožnikovega poslovnega prostora v poslovno stanovanjski stavbi S. (v nadaljevanju sporna stavba), katere upravnik je od leta 2004 dalje toženec, ter do izliva fekalij, zaradi česar je tožniku na poslovnem prostoru in na opremi v njem nastala materialna škoda.

3. Sodišče druge stopnje je toženčevi pritožbi ugodilo in vmesno sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v višini 49.276,78 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 26. 3. 2008 dalje do plačila ter povrnitev pravdnih stroškov. Odločilo je, da je tožnik dolžan povrniti tožencu njegove pravdne stroške s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Pritrdilo je zaključku sodišča prve stopnje, da so tožnikovi očitki o opustitvi letnega periodičnega čiščenja oziroma odmaševanja kanalizacijskih instalacij neutemeljeni. Je pa drugače kot sodišče prve stopnje presodilo, da letni vizualni pregledi stanja internega kanalizacijskega omrežja stavbe (v okviru tega pa pregled stanja cevi in kontrola hitrosti odtoka oziroma pretočnost cevi) niso vzdrževalna dela manjše vrednosti. Kot takšna niso opredeljena v prilogi 3 Pravilnika o standardih vzdrževanja stanovanjskih stavb in stanovanj (v nadaljevanju Pravilnik). Opustitev priprave predloga za sprejem načrta vzdrževanja pa ne more predstavljati takšne opustitve, ki bi bila v pravno upoštevni vzročni povezavi s škodo, nastalo zaradi izliva fekalij zaradi zamašitve kanalizacijske cevi (tudi če bi do te prišlo zaradi opuščenega vzdrževanja te cevi), saj  je njegov (ne)sprejem odvisen od volje tretjega.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga, da Vrhovno sodišče reviziji ugodi in sodbo pritožbenega sodišča spremeni tako, da toženčevo pritožbo zavrne in vmesno sodbo sodišča prve stopnje potrdi, oziroma podredno, da sodbo pritožbenega sodišča razveljavi in mu zadevo vrne v ponovno odločanje. Navaja, da je nepravilno stališče pritožbenega sodišča, da letni vizualni pregledi stanja internega kanalizacijskega omrežja niso vzdrževalno delo manjše vrednosti. Takšna razlaga je v nasprotju z namenom določb Stanovanjskega zakona (v nadaljevanju SZ-1) in Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) ter sklenjene pogodbe o upravljanju objekta med tožence in etažnimi lastniki sporne stavbe. Za vzdrževanje instalacij je odgovoren upravljalec. Po 50. členu SZ-1 ima upravnik med drugim pooblastila pripraviti načrt vzdrževanja večstanovanjske stavbe in terminski plan izvedbe tega načrta ter skrbi za izvedbo načrta. Poročati mora etažnim lastnikom o svojem delu in podati letno poročilo o upravljanju objekta. Po drugi alineji četrtega odstavka 118. člena SPZ upravnik skrbi med drugim za redno vzdrževanje in obratovanje skupnih delov, torej tudi za redno vzdrževanje kanalizacije. Ista dolžnost je določena tudi v drugi alineji 6. člena medsebojne pogodbe o upravljanju. Pri odločanju o redni upravi je bistven interes stvari kot lastnine in njena vrednost, ne pa morebitna poljubna volja etažnih lastnikov v zvezi s to stvarjo. Vzdrževanje kanalizacije je neposredna zakonska dolžnost upravnika. Upravnik mora v vsakem primeru poskrbeti, da etažnim lastnikom predlaga primeren način izvedbe ukrepov vzdrževanja in jim mora svetovati pri iskanju najboljših možnosti za obratovanje. Obnašati se mora kot dober gospodarstvenik (skrbnost dobrega strokovnjaka) in pravočasno sprožiti aktivnosti za dobro delovanje zgradbe. Upravnik je strokovnjak za področje upravljanja stavb. Toženec v konkretnem primeru glede vzdrževanja in obratovanja kanalizacije ni izvajal ničesar, saj ni izvajal potrebnega periodičnega čiščenja in tudi ne dolžnega svetovanja etažnim lastnikom. Nikoli ni sprožil nobenih aktivnosti glede kanalizacije. Bistvena so merila običajnega ravnanja upravnika. Manjša vzdrževalna dela so glede na sodno prakso višjih sodišč tudi čiščenje žlebov, odmašitev skupnega stranišča, pluženje snega, posipavanje in vzdrževanje stopnišča stanovanjskega bloka v stanovanju, ki zagotavlja varno vsakdanjo uporabo stopnišč. Sklicuje se na sodbi Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 404/2011 in I Cpg 376/2010 ter sodbo Višjega sodišča v Mariboru I Cp 870/2013. Sodišče pri razlagi standarda rednih vzdrževalnih del manjše vrednosti ni vezano na Pravilnik. Tudi sicer so redna vzdrževalna dela po Pravilniku navedena eksemplifikatorno in ne taksativno, pod točko 3 priloge 3 Pravilnika pa so kot taka navedena tudi druga manjša vzdrževalna dela skupnih prostorov v stavbi. Pritožbeno sodišče se z vrednostjo del pregledovanja stanja in pretočnosti kanalizacije sploh ni ukvarjalo. Čiščenje kanalizacije po škodnem dogodku je znašalo samo 116,39 EUR, torej gre gotovo za zanemarljiv strošek. Nepravilno in neobrazloženo je stališče pritožbenega sodišča, da opustitev priprave predloga za sprejem načrta vzdrževanja ne predstavlja opustitve, ki bi bila v pravno upoštevni vzročni zvezi z nastalo škodo. Upravnik je že po zakonu dolžan skrbeti za vzdrževanje in obratovanje stavbe. Pritožbeno sodišče je nepravilno uporabilo drugo alinejo četrtega odstavka 118. člena SPZ. Sodišče prve stopnje tožbenih trditev v zvezi s tem ni obravnavalo. Zavrnilo je tožnikove dokazne predloge o vpogledu v načrte vzdrževanja in letna poročila o upravljanju ter o zaslišanju osebe, ki je opravljala čiščenje kanalizacije neposredno po škodnem dogodku. Pritožbeno sodišče je glede tega izhajalo iz drugačne ugotovitve dejanskega stanja, ne da bi opravilo glavno obravnavo ter ni ugotavljalo protipravnosti opustitve predloga za sprejem načrta vzdrževanja in vzročne zveze takšne opustitve do nastale škode. Tožniku je bila odvzeta pravica do sodnega varstva. Zato uveljavlja kršitev po 8. in 10. točki drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), prvi in peti alineji 358. člena ZPP in drugega odstavka 347. člena ZPP ter se sklicuje na 25. člen Ustave RS (v nadaljevanju URS) in sodbi Vrhovnega sodišča II Ips 454/2010 in II Ips 321/2011. Tožniku je bila odvzeta pravica do sodnega varstva.

5. Revizija je bila na podlagi 375. člena ZPP vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

7. Iz dejanskih ugotovitev nižjih sodišč, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), izhaja:

- Med strankama ni bilo sporno, da je bil toženec upravnik sporne stavbe, tožnik pa etažni lastnik treh posameznih delov stavbe z oznakami ..., ki v naravi predstavljajo poslovne prostore v pritličju sporne stavbe (v nadaljevanju pekarna) in da v času, ko je bil upravnik toženec, kanalizacija znotraj stavbe še ni bila očiščena. Dne 25. 3. 2008 je v tožnikovi pekarni prišlo do škodnega dogodka – izliva fekalij iz vertikalne kanalizacijske instalacije, ki je napeljana pod stropom v pekarni. Pri čiščenju kanalizacije po škodnem dogodku so bile v ceveh najdene krpe, polivinilaste vrečke in drugi odpadki.

- Med tožencem in etažnimi lastniki je bila dne 8. 7. 2004 sklenjena pogodba št. ... o opravljanju upravniških storitev za sporno stavbo. Po prvem odstavku 4. člena te pogodbe med naloge upravnika, ki so navedene primeroma, med drugim spadajo stanovanjske storitve, organizacija vzdrževanja sporne stavbe in pripadajočega zemljišča ter skrb za nemoteno obratovanje stavbe.

- Osnovni vzrok za izliv fekalij v tožnikovi pekarni je bila zamašitev zaradi tujkov v horizontalnih in vertikalnih ceveh internega kanalizacijskega omrežja.

- Za zagotavljanje ohranjanja stanovanjske stavbe v dobrem stanju in omogočanju njene uporabe bi bilo treba v načrtu vzdrževanja predvideti in izvesti najmanj enkrat letno vizualni pregled stanja internega kanalizacijskega omrežja (in sicer vizualni pregled tesnosti spojev in pritrdil cevi, pregled stanja cevi, kontrolo hitrosti odtoka vode, delovanje povratne lopute, itd.) ter najmanj enkrat na pet let izvedbo čiščenja kanalizacijskega omrežja skupaj s priključkom in eventualno povratno loputo (ali z uporabo kemičnih sredstev ali naprav z visokim pritiskom vode...).

- Toženec nadzora nad stanjem pretočnosti interne kanalizacije ni izvajal, redno je dvakrat letno opravljal le vizualni ogled objekta. Stanja cevi v tožnikovi pekarni niti ni mogel preveriti, saj so bile skrite pod spuščenim stropom. To bi lahko preveril z izlivom (obarvane) vode na posameznih odtočnih mestih ter z vizualnim opazovanjem pretoka v jašku na hišnem priključku ter odpiranjem čistilnih komadov in preverjanjem stanja v ceveh. Toženec oziroma njegovi delavci etažnim lastnikom v zvezi z vertikalno kanalizacijo niso ničesar svetovali.

- Etažni lastniki sporne stavbe niso nikoli v načrtu vzdrževanja sprejeli ali določili čiščenja vertikalnih in horizontalnih kanalizacijskih instalacij stavbe ter niso sprejeli samostojnega sklepa o opravi takšnih vzdrževalnih del.

- Interne kanalizacijske cevi v sporni stavbi še nikoli niso bile očiščene.

8. Revizijsko sodišče se strinja s sodiščema prve in druge stopnje, da letno periodično čiščenje (odmaševanje) kanalizacijskih instalacij ni redno vzdrževalno delo manjše vrednosti. Seveda pa je takšno odmaševanje, potem ko že pride do zamašitve, nujno vzdrževalno delo (drugi odstavek 44. člena SZ-1).

9. Prav pa ima revizija, da je zmotno stališče pritožbenega sodišča, da v obravnavani zadevi opravljanje letnega vizualnega pregleda stanja internega kanalizacijskega omrežja stavbe (v okviru tega pregled stanja cevi in kontrola hitrosti odtoka oziroma pretočnosti cevi) ni redno vzdrževalno delo manjše vrednosti, ker kot takšno ni opredeljeno v prilogi 3 Pravilnika. Pojem rednih vzdrževalnih del manjše vrednosti predstavlja pravni standard, katerega vsebino mora v vsakem konkretnem primeru zapolniti sodišče, upoštevajoč vse okoliščine primera, zlasti merila običajnega ravnanja upravnika. Ni bistveno, ali je neko delo kot redno vzdrževalno delo manjše vrednosti opredeljeno v Pravilniku, ampak ali gre za delo, ki je potrebno za to, da se ohranjajo pogoji za bivanje in osnovni namen večstanovanjske stavbe kot celote. Upravnikova obveznost izvedbe rednih vzdrževalnih del manjše vrednosti izhaja iz zakona (51. člen SZ-1). Upravnik ima že po zakonu pooblastilo, da skrbi za vzdrževanje in obratovanje stavbe (druga alineja četrtega odstavka 118. člena SPZ). Namen navedenih določb je ohranjanje vrednosti stanovanjskih enot in njihove uporabnosti. Zato je relevantno le, ali razlaga tega člena zajema tudi preventivni letni pregled kanalizacijskega omrežja. Po presoji Vrhovnega sodišča potrebnost izvedbe takšnega dela ne more biti prepuščena presoji posameznika. Kanalizacijsko omrežje stavbe je skupni del, za njegovo vzdrževanje pa je odgovoren upravnik.

10. Po ugotovitvah obeh sodišč je upravnik pogodbo o upravljanju sklenil 8. 7. 2004, do zamašitve kanalizacije in izliva fekalij pa je prišlo 25. 3. 2008. V tem obdobju kanalizacijsko omrežje nikoli ni bilo očiščeno in ni bila pregledana pretočnost cevi. Tožnik je tudi zatrjeval, da upravnik ni nikoli pripravil in etažnim lastnikom v potrditev predložil načrta vzdrževanja večstanovanjske stavbe s terminskim planom izvedbe tega načrta. Toženec torej glede vzdrževanja kanalizacije ni izvajal ničesar. Prav tako ni izvajal dolžnega svetovanja v smislu zagotavljanja potrebnih ukrepov za normalno obratovanje stavbe. Tudi sicer bi toženec kot upravnik (in ne posamezni etažni lastnik) nastalo škodo lažje preprečil. On je strokovnjak, ki skrbi za redno vzdrževanje stavbe (torej tudi redno vzdrževanje skupnih delov, kar je kanalizacijsko omrežje), za kar pa po ugotovitvah obeh sodišč ni skrbel. Zato je glede na navedene okoliščine konkretnega primera, ko upravnik v skoraj štirih letih glede vzdrževanja kanalizacijskega omrežja ni storil ničesar, pravilno stališče sodišča prve stopnje, ki je odgovornost za nastalo škodo pripisalo tožencu kot upravniku.

11. Ker je pritožbeno sodišče nepravilno uporabilo 51. člen SZ-1 in posledično zmotno zaključilo, da v obravnavani zadevi toženčeva odgovornost ni podana, je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo in sodbo pritožbenega sodišča razveljavilo ter mu zadevo vrnilo v novo sojenje (drugi odstavek 380. člena ZPP). Pritožbeno sodišče bo moralo v ponovnem postopku presoditi ostale pritožbene očitke (ugovor aktivne legitimacije in očitek, da je zaključek sodišča prve stopnje v nasprotju z mnenjem izvedenca, po katerem naj izliva vode kljub izvedenim priporočenim preventivnim ukrepom ne bi bilo mogoče predvideti in preprečiti).

12. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.