VSRS sodba II Ips 316/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-09-03

Janez Vlaj (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Karmen Iglič Stroligo, Tomaž Pavčnik

dopuščena revizija - lastninska pravica na nepremičnini - dogovor o gradnji in menjavi posameznih delov stavbe - prehodne določbe SPZ - etažna lastnina - dejanska etažna lastnina - sodno varstvo dejanske etažne lastnine - tožbeni zahtevek - ugotovitev lastninske pravice na opisno določenem samostojnem delu stavbe - ugotovitev lastninske pravice na nepremičnini, na kateri stoji stavba - načelo dispozitivnosti - odločanje v mejah tožbenega zahtevka - delna ugoditev tožbenemu zahtevku - prekoračitev tožbenega zahtevka - materialno procesno vodstvo - dopuščena revizija - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih - pripoznava tožbenega zahtevka - nova dejstva in dokazi

Ugotovitev lastninske pravice na posameznem delu stavbe v konkretnem primeru ni manj (minus), temveč nekaj drugega (aliud) kot zahtevana ugotovitev lastninske pravice na nepremičnini, na kateri ta stavba stoji. Ugotovitev lastninske pravice na posameznem delu stavbe bi lahko utemeljevala vsebinsko drugačna etažna lastnina; ker nosilna prvina stvarnopravnih pravic po njeni vzpostavitvi ni več zemljiška parcela, temveč posamezni del stavbe (obrnjeno načelo superficies solo cedit), etažna lastnina pomeni tudi spremembo identitete nepremičnine. Nobeden od neločljivo povezanih elementov etažne lastnine (ne lastnina posameznega dela zgradbe ne solastnina skupnih delov) zato nima (manjše količine) enake vsebine kot lastninska pravica na zemljiški parceli. Če bi sodišče na tak način samostojno poseglo v tožbeni zahtevek, bi ga prekoračilo, saj bi mu določilo drugačno vsebino, ki z zahtevano celo ni združljiva.

Vzrok neutemeljenosti tožbenega zahtevka glede omenjene parcele je v njegovi nesklepčnosti – tožnik je zatrjeval gradnjo in dogovor o prepustitvi točno določenega dela stavbe, tem trditvam pa je pripisal napačno pravno posledico (lastninsko pravico na celotni nepremičnini, na kateri stoji stavba oziroma tožnikov del stavbe), ki jo je povzel v tožbeni predlog. Tožnika, ki ga je zastopal kvalificirani pooblaščenec, takšno pravno naziranje ob ustrezni skrbnosti ne bi smelo presenetiti že zato, ker sta ga nanj ustrezno opozorila toženca.

Tožnik mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti A. A. in B. B. 845,48 EUR njunih stroškov odgovora na revizijo.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za: (1) nerazdelno plačilo zneska 37.556,33 EUR z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 21. 11. 2001 dalje do plačila; (2) ugotovitev, da je tožnik do ½ solastnik parc. št. 1480/8, vpisane v vl. št. 1768, k. o. ..., do celote lastnik parc. št. 1480/9, vpisane v vl. št. 1768 k. o. ..., do celote lastnik parc. št. 1480/1 in 1481/5, obe vl. št. 2105, k. o. ...; (2a) izstavitev zemljiškoknjižne listine, na podlagi katere se bo pri parc. št. 1480/8, vpisani v vl. št. 1768, k. o. ..., vpisala lastninska pravica na tožnika do ½; (2b) izstavitev zemljiškoknjižne listine, na podlagi katere se bo pri parc. št. 1480/9, vpisani v vl. št. 1768, k. o. ..., vpisala lastninska pravica na tožnika do celote in (2c) izstavitev zemljiškoknjižne listine, na podlagi katere se bo pri parc. št. 1481/1 in 1481/5, vpisanih v vl.št. 2105, k. o. ..., vpisala lastninska pravica na tožnika do celote. Tožniku je naložilo, da tožencema povrne pravdne stroške.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožnika delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje glede tožbenega zahtevka za plačilo in v stroškovnem delu razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V preostalem delu je pritožbo tožnika zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem, a nespremenjenem delu (glede zahtevka za ugotovitev lastninske pravice in izstavitev zemljiškoknjižne listine) potrdilo.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil predlog za dopustitev revizije, ki mu je tukajšnje sodišče ugodilo in revizijo dopustilo glede vprašanja, ali je odločitev materialnopravno in procesnopravno pravilna.(1)

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnik vlaga dopuščeno revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo spremeni tako, da (pri)tožbi ugodi, sicer pa naj sodbi sodišč nižjih stopenj razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša tudi stroške. Meni, da pritožbeno sodišče ni obrazloženo odgovorilo na očitek o nasprotju med razlogi sodišča prve stopnje (14. točka drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP), ki je ugotovilo, da tožnik ni izkazal pridobitnega načina za pridobitev lastninske pravice na nepremičninah parc. št. 1480/8, 1481/1 in 1481/5 k. o. ... (11. točka obrazložitve), nato pa še, da so pravdne stranke leta 2000 sklenile zavezujoč „Osnutek za sporazum“, iz katerega izhaja, da toženca tožnika obdarjata z delom parc. št. 1480/9, parc. št. 1481/5, parc. št. 1481/1 in delom parc. št. 1480/8 k. o. ... (13. in 14. točka obrazložitve). Opisanega nasprotja pritožbeno sodišče ni odpravilo. Ker se ni argumentirano opredelilo do pritožbenih navedb v tem delu, je kršilo tožnikove pravice iz določb 22. in 25. člena Ustave Republike Slovenije. Meni, da je napačno tudi stališče pritožbenega sodišča glede očitkov v zvezi z materialnim procesnim vodstvom (285. člen ZPP). Ni življenjsko in logično pričakovati, da bi tožnik, ki je zahteval ugotovitev lastninske pravice na celotni nepremičnini parc. št. 1480/9 k. o. ..., tožbeni zahtevek usklajeval z navedbami tožencev, četudi bi slednja priznavala delno utemeljenost tožbenega zahtevka (ki sta mu sicer nasprotovala v celoti). V položaju, ko je sodišče ocenilo, da je tožbeni zahtevek utemeljen oziroma dokazan le delno (glede dela stavbe), bi moralo tožnika v okviru materialnega procesnega vodstva pozvati vsaj na dopolnitev oziroma prilagoditev tožbe. Sodišče bi sicer lahko tožniku tudi ob nespremenjenem tožbenem zahtevku prisodilo idealni delež nepremičnine ali pa lastninsko pravico na delu stavbe, saj bi to pomenilo manj (in ne nekaj drugega) od zahtevanega. Del stavbe je namreč zajet v celotni nepremičnini, ki jo vsebuje tožbeni zahtevek, za ugotovitev relevantnega dejanskega stanja glede dela stavbe pa je bil pravočasno predlagan tudi izvedenec. Stališče, da bi moral tožnik zahtevati ugotovitev lastninske pravice na delih objekta z vzpostavitvijo etažne lastnine, prav tako nima podlage v zakonodaji, ki je veljala v času gradnje (Zakon o temeljnih lastninskopravnih razmerjih) oziroma izdaje sodbe (Stvarnopravni zakonik – v nadaljevanju SPZ). Tožnik nasprotuje zaključku sodišč nižjih stopenj, da je izkazal pridobitni način le glede medetažnega in podstrešnega dela stanovanjske stavbe, in ne na celotni parc. št. 1480/9 k. o. ... in preostalih nepremičninah (zemljiščih), ki jih vsebuje tožbeni zahtevek. V pritožbi je nasprotoval ugotovitvi prvostopenjskega sodišča, da se pravdne stranke niso dogovorile za pridobitev lastninske pravice na zemljišču, pri čemer je opozoril na „Osnutek za sporazum“, svojo izpovedbo, izpovedbo toženca in izpovedbo priče C. C. Menil je tudi, da dogovor o pridobitvi lastninske pravice zgolj na objektu glede na načelo superficies solo cedit ne bi bil mogoč. Pritožbeno sodišče, ki navedenim očitkom ni sledilo, je izpovedbo tožnika in prič glede vsebine dogovora med strankami protispisno povzelo in razlagalo, do izpostavljene toženčeve izpovedi (da tožniku pripada garaža, zelenica in dvorišče na južni in zahodni strani objekta, ki so v naravi nepremičnine, zajete v tožbenem zahtevku), pa se ni opredelilo (14. in 15. točka drugega odstavka 339. člena ZPP). Revident še dodaja, da je toženka pripoznala tožbeni zahtevek s pisno izjavo z dne 22. 8. 2013, s čemer se je seznanil šele po izdaji izpodbijane sodbe. Poleg tega se je v zapuščinskem postopku po tožencu seznanil še s pogodbo z dne 6. 7. 2012, katere sestavni del naj bi bila toženčeva oporoka, v kateri priznava tožnikova vlaganja in neurejenost z vlaganji povezanih razmerij oziroma šteje, da tožniku pripada parcela, na kateri je gradil. Ker bi navedeni listini vodili do drugačne odločitve, ju je pri odločanju v tej zadevi treba uporabiti.

5. Revizija je bila vročena toženi stranki in stranskemu intervenientu, nanjo pa sta odgovorili A. A. in B. B., ki nasprotujeta njenim razlogom in se zavzemata za njeno zavrnitev. Prav tako priglašata stroške.

7. Iz podatkov spisa je razvidno, da je prvi toženec med pravdo umrl. Ta okoliščina pomeni negacijo pozitivne, splošne in absolutne (prave) procesne predpostavke,(2) ki jo je treba upoštevati pri nadaljnjem teku postopka.(3)  Ker je imel prvi toženec ob smrti pooblaščenca, do prekinitve postopka (205. člen ZPP) ni prišlo, temveč se postopek  nadaljuje z njegovimi dediči.

8. Sodišči nižjih stopenj sta ugotovili, da je tožnik na podlagi dogovora in soglasja s tožencema (lastnikoma nepremičnin) na zahodnem delu stavbe na parc. št. 1480/9 k. o. ... zgradil prizidek, nato pa so leta 1993 sklenili ustno pogodbo, ki je bila tudi realizirana in na podlagi katere je tožnik tožencema prepustil prizidek oziroma njegov pritlični del, toženca pa sta mu prepustila medetažni del stanovanjske hiše s podstrešjem. Zaključili sta, da je tožnik na podlagi dogovora in realizirane pogodbe pridobil lastninsko pravico na „medetažnem delu objekta – stanovanjske hiše s podstrešjem“, ni pa izkazal pridobitnega načina za zemljišča (parc. št. 1480/8, 1481/1, 1481/5 k. o. ...).

9. Ugotovljena vsebina dogovora pravdnih strank je dejanske narave, zato revizijsko nasprotovanje njeni pravilnosti ne more biti uspešno (tretji odstavek 370. člena ZPP). Revident je v zvezi z navedenimi ugotovitvami uveljavljal tudi očitke procesne narave, ki pa jih ni uspel izkazati. Povzetka tožnikove izpovedi in izpovedi C. C. nista protispisna, pritožbeno sodišče pa se je ob preizkusu izpodbijanega dejanskega stanja opredelilo tudi do toženčevega priznanja, da tožniku pripadajo posamezni deli nepremičnin. Razloge, ki jih je o tem navedlo v 7. točki obrazložitve, je tožnik očitno spregledal. Zadostno je odgovorilo tudi na očitek o nasprotju med razlogi sodišča prve stopnje o nedokazanem pridobitnem načinu za pridobitev lastninske pravice na nepremičninah in vsebino zavezujočega „Osnutka za sporazum“. Iz razlogov pritožbenega sodišča namreč izhaja presoja, da omenjeni osnutek za zahtevano pridobitev lastninske pravice ni odločilen, saj je tožnik na tej podlagi ni utemeljeval. Ker pravilnosti presoje o nepomembnosti osnutka revident ne napada (prvi odstavek 371. člena ZPP), z njegovo vsebino ne more utemeljiti kršitve iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

10. Ugotovitve sodišč nižjih stopenj glede dogovora o gradnji in realizirani menjavi posameznih delov stanovanjske stavbe na parc. št. 1480/9 k. o. ... dopuščajo sklepanje, da je na podlagi tedaj veljavnega Zakona o pravicah na delih stavb nastala dejanska etažna lastnina, ki uživa sodno varstvo tudi po uveljavitvi SPZ (270. člen SPZ). Sodna praksa med drugim priznava možnost ugotovitve lastninske pravice na opisno določenem samostojnem delu stavbe, ki lahko pomeni prvi korak k pravni vzpostavitvi etažne lastnine.(4) Izpodbijana sodba ne temelji na nasprotnem izhodišču. Pravnomočno zavrnitev tožbenega zahtevka sta sodišči nižjih stopenj utemeljili z vezanostjo na tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik zahteval neustrezno varstvo – ugotovitev lastninske pravice na celotni nepremičnini parc. št. 1480/9 k. o. .... (na kateri stoji stavba oziroma tožnikov del stavbe).

11. Zmotna je revizijska teza, da bi tožbenemu zahtevku za ugotovitev lastninske pravice na nepremičnini parc. št. 1480/9 k. o. ... sodišči nižjih stopenj lahko ugodili (vsaj) delno. Ožjega obsega lastninske pravice (do določenega idealnega deleža) na tej nepremičnini mu nista mogli prisoditi, saj takšne vsebine dogovora tožnik ni zatrjeval. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, se tožnikove trditve in izpovedbe o vsebini dogovora ne nanašajo na (so)lastnino na nepremičnini parc. št. 1480/9 k. o. ..., temveč na točno določeni del stanovanjske stavbe na tej parceli oziroma njenem vzhodnem delu. Ugotovitev lastninske pravice na posameznem delu stavbe pa ni manj (minus), temveč nekaj drugega (aliud) kot zahtevana ugotovitev lastninske pravice na nepremičnini, na kateri ta stavba stoji.(5) Samostojna (glavna) stvar, ki je lahko predmet s tožbo zahtevane lastninske pravice, je zemljišče (parc. št. 1480/9 k. o. ...), ne pa del na njem stoječe stavbe, ki deli njegovo usodo (7., 8. in 18. člen SPZ). Kot je bilo pojasnjeno, bi ugotovitev lastninske pravice na posameznem delu stavbe lahko utemeljevala vsebinsko drugačna etažna lastnina (lastnina posameznega dela zgradbe in z njo neločljivo povezana solastnina skupnih delov; 105. člena SPZ). Ker nosilna prvina stvarnopravnih pravic po vzpostavitvi etažne lastnine ni več zemljiška parcela, temveč posamezni del stavbe (obrnjeno načelo superficies solo cedit), etažna lastnina pomeni tudi spremembo identitete nepremičnine.(6) Nobeden od neločljivo povezanih elementov etažne lastnine (ne lastnina posameznega dela zgradbe ne solastnina skupnih delov) zato nima (manjše količine) enake vsebine kot lastninska pravica na zemljiški parceli.

12. Sprememba predmeta zahtevane lastninske pravice iz nepremičnine parc. št. 1480/9 k. o. ... v posamezen del stavbe, ki na tej nepremičnini stoji (skupaj s solastnino skupnih delov), bi po navedenem pomenila spremembo tožbe. Če bi sodišče na tak način samostojno poseglo v tožbeni zahtevek, bi ga prekoračilo, saj bi mu določilo drugačno vsebino (prvi odstavek 2. člena ZPP), ki z zahtevano celo ni združljiva. Povedano pomeni tudi, da pravnomočna zavrnitev tožbenega zahtevka v tej pravdi ne ovira morebitnih novih sodnih postopkov za vzpostavitev etažne lastnine.(7)

13.  Zaradi različne identitete zahtevanega pravnega varstva in ugotovitve lastninske pravice na posameznem delu stavbe ni mogoče govoriti o pobudi sodišča za spremembo stvarnega predloga v okviru tožbenega zahtevka (kot je to primer v zadevi, na katero se sklicuje revident).(8) Revidentu tudi sicer ni uspelo izkazati morebitnih procesnih kršitev v zvezi z materialnim procesnim vodstvom (285. člen ZPP). Očitki o nerazkritem rezultatu dokaznega postopka niso utemeljeni, saj je ugotovljena dejanska vsebina dogovora iz leta 1993 o prepustitvi medetažnega in podstrešnega dela stanovanjske stavbe skladna s tožnikovim dejanskim gradivom. Pravnih sklepanj očiščeno bistvo njegovih pravočasnih trditev in izpovedb glede parc. št. 1480/9 k. o. ... se ne nanaša na določen idealni delež te nepremičnine, temveč na točno določen del stanovanjske stavbe na tej parceli oziroma njenem vzhodnem delu. Na naroku za glavno obravnavo z dne 6. 11. 2008 je bilo med strankama celo kot nesporno ugotovljeno, da je tožnik tožencema odstopil pritlični del prizidka za medetažni del objekta s podstrešjem (brez zemljišč).(9) Tudi iz vsebine njegovih izpovedb izhaja, da si je na podlagi dogovora iz leta 1993 na parc. št. 1480/9 k. o. ... lastil le omenjeni del stavbe.

14. Vzrok neutemeljenosti tožbenega zahtevka glede omenjene parcele je v njegovi nesklepčnosti – tožnik je zatrjeval gradnjo in dogovor o prepustitvi določenega dela stavbe na parc. št. 1480/9 k. o. ..., tem trditvam pa je pripisal napačno pravno posledico (lastninsko pravico na celotni nepremičnini, na kateri stoji stavba oziroma tožnikov del stavbe), ki jo je povzel v tožbeni predlog. Tožnika takšno pravno naziranje ob ustrezni skrbnosti ne bi smelo presenetiti že zato, ker sta ga nanj ustrezno opozorila toženca.(10) Na njune pripombe, ki so se nanašale prav na (nepravilno) oblikovanje tožbenega zahtevka v povezavi z etažno lastnino (list. št. 271 in 284), se tožnik, zastopan po kvalificiranem pooblaščencu, ni odzval. Morebitni dodatni ali natančnejši napotki sodišča bi v takšnem primeru porušili ravnovesje med pravdnimi subjekti.

15. Revident zaman opozarja na toženkino pripoznavo tožbenega zahtevka z dne 22. 8. 2013. Tako je namreč mogoče ravnati le do konca glavne obravnave (prvi odstavek 316. člena ZPP), ki se je v konkretnem primeru zaključila 4. 4. 2012. Nujno neuspešne so tudi nove revizijske navedbe o pogodbi oziroma toženčevi oporoki, saj se ne nanašajo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zaradi katerih se lahko vloži revizija (372. člen ZPP), temveč na ugotovljeno dejansko stanje. Z obema omenjenima listinama je tožnik sicer utemeljeval predlog za obnovo postopka, ki je sodišči nižjih stopenj nista dovolili, tožnik pa te odločitve ni izpodbijal z (novo) revizijo.

16. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podani, jo je sodišče zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

17. Odločitev o stroških temelji na določbah prvega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP. Tožnik z revizijo ni uspel, zato je dolžan povrniti zahtevane in potrebne stroške odgovora na revizijo, ki sta ga vložili A. A. (dedinja prvega toženca) in B. B. (dedinja prvega toženca oziroma druga toženka). Sodišče jih je v skladu s stroškovnikom in Odvetniško tarifo, ki jo je treba uporabiti v konkretnem primeru (prvi odstavek 41. člena Zakona o odvetniški tarifi), odmerilo na 845,48 EUR (1.350,00 točk za sestavo odgovora na revizijo, povečano za 10 % zaradi zastopanja nadaljnje stranke, 2 % od skupne vrednosti do 1000 točk in 1 % od presežka iz naslova materialnih stroškov ter 22 % DDV), ki jih mora tožnik plačati v petnajstdnevnem paricijskem roku (prvi in drugi odstavek 313. člena ZPP).

Op. št. (1): Sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II DoR 325/2013 z dne 13. 2. 2014.

Op. št. (2): Ude, Civilno procesno pravo, Založba Uradni list RS, Ljubljana 2002, str. 97.

Op. št. (3): Galič v: Ude in drugi, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 1. knjiga, Založba Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana 2005, str. 349.

Op. št. (4): Primerjaj odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 334/1994 z dne 17. 3. 1994, II Ips 178/2009 z dne 6. 10. 2011, II Ips 1005/2008 z dne 16. 2. 2012, II Ips 390/2009 z dne 14. 3. 2013, II Ips 202/2012 z dne 23. 10. 2014, II Ips 76/2012 z dne 15. 1. 2015 in druge.

Op. št. (5): Primerjaj sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 76/2012 z dne 15. 1. 2015.

Op. št. (6): Primerjaj sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 281/2011 z dne 15. 9. 2014.

Op. št. (7): Primerjaj sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 76/2012 z dne 15. 1. 2015.

Op. št. (8): Sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 1213/2008 z dne 4. 10. 2012.

Op. št. (10): Primerjaj Betetto v: Ude in drugi, Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 2. knjiga, Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana 2006, str. 592.

SPZ člen 7, 8, 18, 105, 270. ZPP člen 2, 205, 285, 316, 316/1, 339, 339/2, 339/2-14, 372.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.