VSRS sklep II DoR 21/2016
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2016-04-07

Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel

ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

dopuščena revizija - povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode - odgovornost države - izbrisani - izbris iz registra stalnega prebivalstva - višina odškodnine - pavšalna odškodnina - načelo individualizacije odškodnine

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali sta sodišči odmerili odškodnino za (premoženjsko in nepremoženjsko) škodo v skladu s prvim odstavkom 11. člena  ZPŠOIRSP.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali sta sodišči odmerili odškodnino za (premoženjsko in nepremoženjsko) škodo v skladu s prvim odstavkom 11. člena Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva.

1. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da mora v 15 dneh plačati tožniku 27.900,00 EUR, v presežku (do 55.154,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) pa je zahtevek zavrnilo. Ob sklicevanju na 26. člen Ustave RS (v nadaljevanju URS), odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) v zadevi Kurić in drugi proti Sloveniji z dne 26. 6. 2012 ter na določbe Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva (v nadaljevanju ZPŠOIRSP), in Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR) je presodilo, da je tožena stranka odgovorna tožniku za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki mu je nastala zaradi izbrisa iz registra stalnega prebivalstva. Za nepremoženjsko škodo je sodišče tožniku priznalo enotno odškodnino v višini 20.000,00 EUR, za premoženjsko škodo pa odškodnino v višini 27.900,00 EUR. Nato je ob upoštevanju določb ZPŠOIRSP skupaj odmerjeni znesek omejilo na 27.900,00 EUR.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi toženke delno ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da mora toženka prisojeni znesek odškodnine plačati v petih enakih zaporednih obrokih po 5.580,00 EUR. Sicer je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo prvostopenjsko sodbo.

3. Tožena stranka predlaga, da se revizija dopusti glede naslednjih treh vprašanj: 1) Ali sta sodišči s tem, ko nista ugotovili vseh elementov za odškodninsko odgovornost, na katero izrecno odkazuje 11. člen ZPŠOIRSP, kršili materialno pravo?, 2) Ali za odločanje o odškodnini po 11. členu ZPŠOIRSP oziroma po določbah, ki urejajo obligacijska razmerja, veljajo merila in kriteriji, ki jih za odmero civilne sankcije (zadoščenja) po 41. členu Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju EKČP) in premoženjske škode uporablja ESČP? ter 3) Ali pomeni odločanje o odškodnini po 11. členu ZPŠOIRSP odstop od določb Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) o navajanju dejstev in dokazov? Toženka navaja, da Vrhovno sodišče o teh vprašanjih še ni odločalo, od odgovora na ta vprašanja pa je odvisna odločitev v številnih drugih še nedokončanih postopkih. Glede prvega vprašanja opozarja, da morajo sodišča v tovrstnih postopkih ugotoviti vse elemente civilnega delikta kot tudi višino škode. Četudi se protipravnost ravnanja države in njena odškodninska odgovornost zaradi izbrisa lahko predpostavljata, pa to po prepričanju toženke ne velja za obstoj in obseg škode ter za vzročno zvezo. Tudi iz poročevalca DZ jasno izhaja, da je zahtevek upravičenca utemeljen le v primeru, če bo ta dokazal elemente odškodninske odgovornosti. Sodišči naj bi v konkretni zadevi odločali poenostavljeno (brez dokazne ocene ali le ob sklicevanju na zneske, dosojene s sodbo ESČP v zadevi Kurić), v nasprotju z ZPŠOIRSP in ZOR, saj sta tožniku zgolj zaradi dejstva izbrisa iz registra prisodili trikratnik odškodnine (maksimum), ki ga za 186 mesecev izbrisa določa ZPŠOIRSP. Sodišči sta upoštevali le izpovedbo tožnika, medtem ko sta prezrli navedbe in dokaze nasprotne stranke ter načela odškodninskega prava in določbe ZPP. Tožnik ni dokazal, da mu je škoda nastala zaradi izbrisa - škodo si je povzročil sam ali pa je ta posledica dejstva, da si ni uredil državljanstva. Tako je sodišče kar predpostavilo, da je tožnikova izguba zaposlitve v vzročni zvezi z izbrisom iz registra. Pri tem je odločitev oprlo le na tožnikove navedbe, prezrlo pa je dejstva, ki izhajajo iz delovne knjižice. Če bi si tožnik pridobil delovno dovoljenje, bi lahko delal še naprej. Tožnik tudi ni dokazal, da si je delovno dovoljenje skušal pridobiti oziroma da je iskal delo. Toženka opozarja tudi na odločbo Vrhovnega sodišča v zadevi II Ips 976/2006, v kateri je bilo zavzeto stališče, da prenos tožnika iz ene evidence v drugo in sprememba njegovega statusa nista bila pravno odločilni vzrok za izgubo zaposlitve oziroma za nezmožnost pridobivanja dohodka z delom. Pri odločitvi o premoženjski škodi sodišči tudi nista upoštevali, da je imel tožnik zaposlitev še dve leti po izbrisu in da si je škodo v času izbrisa zmanjšal z delom na črno. Tudi pri določitvi višine odškodnine za premoženjsko škodo sodišče naj ne bi izhajalo iz konkretnih okoliščin, temveč se je le sklicevalo na stališče ESČP, da so izbrisani imeli težave z ohranitvijo (pridobitvijo) zaposlitve in je tožniku prisodilo znesek 150,00 EUR mesečno. Tožnik ni trdil, koliko je zaslužil pri delodajalcu, koliko z delom na črno, temveč je le na pamet določil višino socialne pomoči, ki bi jo prejemal, če ne bi bil izbrisan. Glede drugega vprašanja toženka navaja, da ESČP pri odločanju o odškodnini na podlagi EKČP nima jasnega koncepta ter zadeve rešuje od primera do primera. Včasih vzročno zvezo domneva, včasih pa odškodnino prizna kljub odsotnosti vzročne zveze, s čimer se izkazuje kaznovalna vloga odškodnine. Meni, da sta sodišči nekritično povzeli razloge iz zadeve Kurić. Pravično zadoščenje po EKČP, odmerjeno v pavšalnem znesku, ni odškodnina v smislu civilnega prava, temveč kazen državi kršiteljici. ZOR in Obligacijski zakonik ne poznata pavšalnih odškodnin, temveč mora višino škode dokazati oškodovanec. Glede tretjega vprašanja pa toženka navaja, da je sodišče izvedlo le poenostavljeni dokazni postopek, ne da bi ugotovilo konkretni dejanski stan primera (obseg in obliko vtoževane škode). Sodišče po prepričanju toženke nima pravne podlage za zaključek, da je tožniku nastala škoda v enakem obsegu kot v zadevi Kurić.

5. Vrhovno sodišče je ocenilo, da je glede pravnega vprašanja, opredeljenega v izreku, izpolnjen pogoj za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367.a člena ZPP, zato je revizijo na podlagi tretjega odstavka 367.c člena ZPP dopustilo.

ZPŠOIRSP člen 11, 11/1, 12. ZPP člen 367a, 367a/1, 367c, 367c/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.