VSRS sodba in sklep II Ips 83/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2015-11-05

Janez Vlaj (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

premoženjska razmerja med zakonci - skupno premoženje zakoncev - delitev skupnega premoženja - določitev deleža na skupnem premoženju - posebno premoženje - ugovor višjega deleža na skupnem premoženju - stanovanjska pravica - pravica do odkupa stanovanja

Ugovor posebnega premoženja (izključne lastnine) ne vključuje podrednega ugovora višjega deleža na skupnem premoženju.

Revizija zoper IV. točko izreka odločbe sodišča druge stopnje se zavrže.

1. Sodišče prve stopnje je zaradi delnega umika tožbe s sklepom ustavilo postopek glede dajatvenega zahtevka za izplačilo 5.000,00 EUR na račun premičnin v stanovanju in 10.000,00 EUR na račun premičnin v poslovnih prostorih, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka do plačila. Glede ugotovitvenega zahtevka, da predstavljajo navedene premičnine skupno premoženje strank in da je delež vsake stranke polovičen, pa je glavno obravnavo pričelo znova. S sodbo je ugotovilo, da predstavljajo dvosobno stanovanje na V. , dva poslovna prostora na B. 3 in poslovni prostor na B. 5, skupno premoženje pravdnih strank in da je delež vsake stranke polovičen (I. točka izreka prvostopenjske sodbe). Tožencu je naložilo, da mora tožnici izstaviti ustrezno zemljiškoknjižno listino glede nepremičnin, pri katerih je vpisan kot lastnik (II. točka izreka prvostopenjske sodbe). Glede garsonjere na Z. je zahtevek zavrnilo ter še odločilo, da bo o stroških odločeno s končno odločbo (III. in IV. točka izreka prvostopenjske sodbe).

2. Višje sodišče je pritožbo toženca zoper sklep sodišča prve stopnje zavrglo, njegovi pritožbi zoper sodbo pa je delno ugodilo in sodbo v II. točki izreka spremenilo tako, da je zahtevek v tem delu zavrnilo (I. in II. točka izreka drugostopenjske odločbe). Sicer je pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (III. točka izreka drugostopenjske odločbe). Odločilo je še, da krije tožeča stranka sama svoje stroške v postopku s pritožbo (IV. točka izreka drugostopenjske odločbe).

3. Tožena stranka vlaga revizijo zoper III. in IV. točko odločbe sodišča druge stopnje zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Predlaga, da se odločitev v tem delu spremeni tako, da se tožbeni zahtevek v celoti zavrne.

4. Revizija je bila vročena nasprotni stranki (375. člen Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP), ki nanjo ni odgovorila.

5. Revizija zoper IV. točko izreka odločbe sodišča druge stopnje ni dovoljena, sicer pa ni utemeljena.

Glede odločitve o nedovoljenosti revizije

6. Revizija je bila vložena tudi zoper odločitev drugostopenjskega sodišča o stroških pritožbenega postopka. Odločba o stroških postopka ima vselej pravno naravo sklepa (peti odstavek 128. člena ZPP), tudi v primeru, ko je izrek o stroških vsebovan v sodbi, s katero je odločeno o glavni stvari. Ker sklep o stroških ni sklep, s katerim se je postopek pravnomočno končal (prvi odstavek 384. člena ZPP), revizija zoper tak sklep ni dovoljena, zato jo je Vrhovno sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

Glede odločitve o neutemeljenosti revizije

7. Toženec v reviziji navaja, da je bil tožbeni zahtevek v obravnavani zadevi postavljen v nasprotju z določili ZPP, zato bi ga bilo treba zavreči. Tožnica je namreč ugotovitveni zahtevek glede obsega skupnega premoženja in dajatveni zahtevek glede razmerja delitve premoženja (delež na skupnem premoženju) napačno združila v en zahtevek. Ker je podala tudi zahtevek glede določitve višine deležev na skupnem premoženju, bi morala predložiti listinske dokaze o svojih dohodkih in o svojih finančnih in delovnih prispevkih k skupnemu premoženju. Ker takih dokazov ni predložila, bi bilo po prepričanju revidenta treba njen zahtevek zavrniti. Poudarja tudi, da je ob že določenih razmerjih lastništva na skupnem premoženju sedaj nemogoče nadaljnje razpravljanje o prispevku vsake od strank pri njegovi pridobitvi. Po mnenju revidenta je mogoča le še fizična delitev.

8. Očitkom revidenta ni mogoče pritrditi. V obravnavani zadevi je bil zahtevek, ki sta mu sodišči ugodili, postavljen pravilno - zajema ugotovitev obsega skupnega premoženja in deležev (prispevnega razmerja) zakoncev na skupnem premoženju, medtem ko je bil dajatveni zahtevek za izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila, na podlagi katerega bi se na posameznih nepremičninah vzpostavila solastninska skupnost med strankama, pravnomočno zavrnjen. Delež zakoncev na skupnem premoženju sta sodišči (glede na postavljeni zahtevek in trditveno podlago strank) prisodili skladno z zakonsko domnevo o enakih deležih (59. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, v nadaljevanju ZZZDR), zato dokazovanje dohodkovnih zmožnosti pravdnih strank niti ni bilo potrebno. Pravnomočna odločitev glede obsega skupnega premoženja in deležev strank na skupnem premoženju pa je sedaj podlaga za delitev skupnega premoženja, ki se praviloma opravlja v nepravdnem postopku po pravilih, ki veljajo za delitev skupnega premoženja (128. do 130. člen Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP) ter 60. člen ZZZDR). Pri tem ne drži stališče revidenta, da je mogoča le fizična delitev skupnega premoženja. Skupno premoženje se lahko razdeli tudi tako, da se na posamezni stvari vzpostavi solastnina med zakoncema, uporabiti pa je mogoče tudi vse načine, ki so predvideni za delitev stvari v solastnini (60. člen ZZZDR in 130. člen ZNP).

9. Z navedbami na 3. strani revizije, s katerimi skuša revident prikazati, da sporno nepremično premoženje ne ustreza dohodkovnim zmožnostim pravdnih strank, da je bilo premoženje pridobljeno s finančnim prispevkom njegove matere (da gre torej za tuje premoženje oziroma za toženčevo posebno premoženje) in ne s skupnimi sredstvi pravdnih strank, kot je bilo ugotovljeno v postopku, pa revident ne uveljavlja zmotne uporabe materialnega prava, temveč nedovoljeno posega v ugotovljeno dejansko stanje (tretji odstavek 370. člena ZPP). Sodišči sta sicer izvor spornega nepremičnega premoženja natančno obrazložili, zato ni utemeljen niti očitek, ki se nanaša na pomanjkljivost obrazložitve izpodbijane pravnomočne odločbe (14. točka drugega odstavka 339. člena ZPP).

10. Zmotna je po prepričanju revidenta tudi ugotovitev višjega sodišča, da ni postavil konkretnega zahtevka o višini svojega deleža na skupnem premoženju. Meni, da je zatrjeval in z listinami dokazal nakupno ceno posamezne nepremičnine in znesek materinega denarnega prispevka, s katerim je bila plačana kupnina. Predlagal je tudi izvedenca finančne stroke, ki bi določil vrednost posameznega prispevka. Sodišči sta po prepričanju revidenta kljub priznanju tožnice, da je v obdobju, ko je delal v Sloveniji, zaslužil več, in kljub ugotovitvi, da je njegov zaslužek v Nemčiji bistveno presegel realne plače v Sloveniji, nekritično določili polovičen delež vsake stranke na skupnem premoženju.

11. Tudi v tem delu revidentu ni mogoče pritrditi. Vrhovno sodišče je že večkrat pojasnilo,(1) da ugovor posebnega premoženja (izključne lastnine) ne vključuje podrednega ugovora višjega deleža na skupnem premoženju. Narava skupne lastnine se namreč bistveno razlikuje od narave izključne lastnine oziroma solastnine. Okvir odločanja določita pravdni stranki sami s svojimi zahtevki, trditvami, dokaznimi predlogi in obrambnimi ugovori. Stvar njune izbire in odločitve je, kako bosta razpolagali s svojimi procesnimi upravičenji. Tako kot se od tožnika zahteva, da mora določno in obrazloženo uveljavljati višji delež od polovičnega, je tudi na tožencu breme, da mora določno (z odstotki oziroma v ulomku) zatrjevati višji delež na skupnem premoženju. Gre namreč za ugovor samostojne nasprotne pravice, ki ga mora toženec postaviti tako določno, da so s tem jasno postavljene meje obravnavanja v pravdi. Glede na povedano in ob dejstvu, da je tudi tožnica zahtevala polovičen delež, sta torej sodišči pravilno šteli, da sta prispevka pravdnih strank glede skupnega premoženja izenačena (59. člen ZZZDR).

12. Ker je bilo v postopku ugotovljeno, da sta stanovanje na V., na katerem je imela stanovanjsko pravico sicer toženčeva mati, po Stanovanjskem zakonu (v nadaljevanju SZ) v času zakonske zveze odkupili pravdni stranki iz skupnih sredstev (z denarjem, ki sta ga zaslužili z delom za L.), sta sodišči pravilno zaključili, da spada stanovanje v skupno premoženje strank (prvi odstavek 51. člena ZZZDR). Po ustaljenem stališču sodne prakse(2) namreč v razmerju med zakoncema ugodnosti pri odkupu stanovanja po SZ ni mogoče šteti v korist samo enega od njiju. Neutemeljene so zato tudi navedbe revidenta glede lastništva stanovanja na V. Kolikor pa revident navaja, da je sredstva za nakup stanovanja zagotovila njegova mati in ne pravdni stranki, posega v ugotovljeno dejansko stanje, česar pa v revizijskem postopku ni mogoče upoštevati (tretji odstavek 370. člena ZPP).

13. Vseh ostalih revizijskih trditev Vrhovno sodišče ni presojalo, ker so presplošne ali nerelevantne za odločitev v tem postopku, ali pa ponovno nedovoljeno posegajo v ugotovljeno dejansko stanje (to velja zlasti za trditve o pristnosti  (verodostojnosti) posameznih dokazov, trditve glede dogovora z dne 28. 10. 2003 in trditve glede dohodkovne zmožnosti pravdnih strank).

14. Ker uveljavljani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo v preostalem delu zavrnilo in z njo tudi priglašene revizijske stroške.

Op. št. (1): Prim. npr. odločbe II Ips 236/2008 z dne 21. 1. 2010, II Ips 603/2007 z dne 23. 6. 2010, II Ips 443/2008 z dne 4. 2. 2010, II Ips 254/2011 z dne 13. 10. 2011, II Ips 284/93 z dne 26. 1. 1994, II Ips 100/2005 z dne 11. 5. 2006 in II Ips 55/2012 z dne 18. 9. 2014. Podrobneje o tem tudi J. Hudej in I. Ščernjavič, Skupno premoženje zakoncev – analiza novejše sodne prakse s komentarjem, Odvetnik, št. 4/2015, str. 26.

Op. št. (2): Prim. npr. odločbo VS RS II Ips 443/2008 z dne 4. 2. 2010.

ZZZDR člen 51, 51/1, 59, 60. ZPP člen 128, 128/5, 370, 370/3, 377, 384, 384/1. ZNP člen 128, 129, 130.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.