Sklep II Ips 24/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-05-29

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel, Aljoša Rupel, mag. Rudi Štravs

vodenje glavne obravnave - dokazni sklep - obrazložitev dokaznega sklepa - dokazovanje - zavrnitev dokaznega predloga - zaslišanje prič - načelo kontradiktornosti - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Sodišče prve stopnje je na glavni obravnavi 14. 5. 2009 sprejelo neobrazložen dokazni sklep, s katerim je zavrnilo vse dokazne predloge, razen tistih, ki so bili izvedeni na tem naroku. Razlogov za zavrnitev ni podalo niti pozneje, v obrazložitvi sodbe. Ker se tako tožnica sploh ni mogla seznaniti z razlogi, zakaj je sodišče dokazne predloge zavrnilo, je bila njena pritožbena graja nedvomno pravočasna.

Tožnica je zaslišanje priče predlagala v dokaz trditev o posredno pomembnem dejstvu, ki bi v zvezi z drugimi dejstvi sodišče lahko privedlo do sklepa, da je tožnica pridobila lastninsko pravico na plovilu, ker jo je nanj prenesel subjekt z ustrezno razpolagalno sposobnostjo. Odrekanje primernosti temu dokazu zato v obravnavani zadevi pomeni nedopustno vnaprejšnjo dokazno oceno in posledično kršitev načela kontradiktornosti.

Reviziji se ugodi, sodbi sodišč prve in druge stopnje se razveljavita v izpodbijanem zavrnilnem delu (1. in 2. točka izreka sodbe sodišča prve stopnje) in glede stroškov postopka in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je tožnica lastnica plovila – motornega čolna s kabino ..., ki je vpisano v registru plovil pri Upravi za pomorstvo in promet, Izpostava I. na ime toženca, in izročitev listine, na podlagi katere bo mogoč vpis lastninske pravice na spornem plovilu na ime tožnice, sicer bo takšno listino nadomestila sodba. Ugotovilo je, da je tožnica solastnica spornega plovila do 1/10 in je tožencu naložilo, da ji mora izročiti listino, na podlagi katere bo mogoč vpis lastninske pravice do 1/10 na ime tožnice, sicer bo takšno listino nadomestila sodba. Odločilo je še o pravdnih stroških. Zavrnilni del sodbe je utemeljilo z obrazložitvijo, da tožnica s plačilom računa ni mogla postati izključna lastnica spornega plovila, saj je račun izdala družba E. d.o.o. in ne toženec kot fizična oseba. Čeprav se je tožnik glede nakupa plovila vedno pogovarjal s tožencem, ni dokazov, da se je sporazumel za nakup celega plovila. To glede na sporazum med tožencem in E. d.o.o. niti ne bi bilo mogoče, ker družba na tožnika ni mogla prenesti večjega solastnega deleža, kot ga je imela sama.

2. Sodišče druge stopnje je tožničino pritožbo zavrnilo in, potem ko je pritrdilo dokazni oceni sodišča prve stopnje, potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper to sodbo v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje je tožnica vložila revizijo iz vseh revizijskih razlogov s predlogom, naj ji Vrhovno sodišče Republike Slovenije ugodi, sodbo sodišča druge stopnje razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje. Meni, da je sodišče druge stopnje zagrešilo absolutni bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). S konkretnimi očitki glede absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka se sploh ni ukvarjalo, ampak je z vidika dejanskega stanja enostavno pritrdilo ugotovitvam sodišča prve stopnje. Med drugim je tožnica že v pritožbi uveljavljala pritožbeni razlog absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Iz sporazuma z dne 15. 7. 2004 naj bi po ugotovitvah sodišča prve stopnje izhajalo, da je družba E. d.o.o. 15. 7. 2004 s tožnico in tožencem sklenila sporazum, na podlagi katerega je toženec družbi dovolil finančna vlaganja v sporno plovilo do višine 15/100 vrednosti plovila. Takšen sporazum ni bil nikoli sklenjen in ga tožnica ni nikoli podpisala. Pritožbeno sodišče se do očitane protispisnosti ni opredelilo. Sodba sodišča prve stopnje ne vsebuje razlogov o odločilnih dejstvih, ki zadevajo vsebino računa št. 01/04 z dne 2. 11. 2004. Šele sodišče druge stopnje je pojasnilo, da je vsebino računa treba povezati z drugimi listinami v spisu. Računa št. 01/04 z dne 2. 11. 2004 in izjave z 2. 11. 2004 ni mogoče razlagati na način, kot je to storilo sodišče prve stopnje, saj je vsebina listin drugačna, kot so razlogi, ki jih je v zvezi s tem navedlo sodišče prve stopnje. Enako velja za izvedensko mnenje o vrednosti plovila, v katerem je navedeno, da sporno plovilo gradi družba E. d.o.o. Obe sodišči sta nepravilno uporabili materialno pravo, zlasti sta povsem zanemarili vlogo temeljnih načel obligacijskega prava, to je načela vestnosti in poštenja in prepovedi zlorabe pravic. Tožnica je podala trditve v smeri povezanosti toženca in družbe E. d.o.o. in predložila listinski dokaz, iz katerega izhaja nezakonitost postopanja toženca in družbe E. d.o.o. Predlagala je tudi poizvedbe pri DURS-u, Davčni izpostavi Celje. Pritožbeno sodišče se do tega ni opredelilo. Napačno je stališče sodišča druge stopnje, da bi morala tožnica kršitve postopka glede zavrnitve izvedbe predlaganega dokaza z zaslišanjem priče A. H. in toženca uveljavljati na zadnji glavni obravnavi. Ta zahteva nima podlage v zakonitem namenu določila 286.b člena ZPP. Sodišče druge stopnje je poleg tega spregledalo pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje v obrazložitvi ni pojasnilo, zakaj ni izvedlo predlaganih dokazov. Nesprejemljivo je stališče sodišča druge stopnje, ki je zapisalo, da „je nesmiselno pričakovati, da bi toženec ob zaslišanju potrdil drugačne navedbe tožnice“.

4. Revizija je bila vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril.

6. Tožnica v obravnavani pravdni zadevi utemeljuje svoj zahtevek s pravnoposlovno pridobitvijo lastninske pravice od družbe E. d.o.o. Okoliščine, ki tvorijo dejansko podlago odločitve, so naslednje:

- nesporno je, da je tožnica plačala račun št. 01/04 z dne 2. 11. 2004 za plačilo 28,000.000,00 SIT, izstavljen s strani družbe E. d.o.o., v katerem je navedeno: „izstavljamo vam račun za dokončano motorno plovilo tipa ...“;

- v registru plovil je kot lastnik plovila vpisan toženec;

- 15. 7. 2004 sta toženec in E. d.o.o. sklenila sporazum, na podlagi katerega je toženec družbi E. d.o.o. dovolil finančna vlaganja v dograditev spornega plovila največ v višini 15/100 vrednosti celotnega plovila v sorazmerju z vlaganji in da družba pridobi solastninski delež največ v višini 15/100 vrednosti celotnega plovila;

- v izjavi z istim datumom, kot je datiran račun št. 01/04, toženec, podpisan kot s.p., potrjuje, da „družba E. d.o.o. do toženca kot prejšnjega graditelja plovila ... nima nobenih obveznosti“;

- v času sklenitve pravnega posla 2. 11. 2004 je bila zakonita zastopnica družbe E. d.o.o. A. H. (toženčeva hčerka).

7. Očitana procesna kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP je le navidezna. Tako imenovana protispisnost obstaja le, če sodišče napačno povzame listine ali zapisnike o zaslišanju strank, prič in izvedencev, ne pa, kadar te listine napačno dokazno tolmači. V tem primeru gre (lahko) le za zmotno dokazno oceno, torej za zmotno ugotovitev dejanskega stanja. Sodišče prve stopnje je bilo sicer res nedosledno pri povzemanju vsebine sporazuma z dne 15. 7. 2004, saj je zapisalo (zadnji odstavek na 3. strani sodbe), da je šlo za sporazum med družbo, tožnico in tožencem kot samostojnim podjetnikom, vendar pa je v nadaljevanju svojo dokazno oceno pravilno gradilo na dejanski ugotovitvi, da je šlo za sporazum med tožencem in družbo E. d.o.o.

8. Utemeljen pa je očitek absolutne in relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z 286.b členom ZPP. Ni se mogoče strinjati s stališčem sodišča druge stopnje, da bi morala tožnica kršitev postopka, ki naj bi jo sodišče prve stopnje zagrešilo, ker ni izvedlo dokaza z zaslišanjem priče A. H., uveljavljati že do konca postopka na prvi stopnji. Sodišče mora v sklepu, s katerim zavrne izvedbo dokaza, navesti, zakaj je predlagani dokaz zavrnilo (drugi odstavek 287. člena ZPP). V konkretnem sporu je sodišče prve stopnje na glavni obravnavi 14. 5. 2009 sprejelo neobrazložen dokazni sklep, s katerim je zavrnilo vse dokazne predloge, razen tistih, ki so bili izvedeni na tem naroku. Razlogov za zavrnitev ni podalo niti pozneje, v obrazložitvi sodbe. Ker se tako tožnica sploh ni mogla seznaniti z razlogi, zakaj je sodišče dokazne predloge zavrnilo, je bila njena pritožbena graja nedvomno pravočasna.(1)

9. Nesprejemljivi so tudi nadaljnji vsebinski razlogi, s katerimi je sodišče druge stopnje skušalo obrazložiti zavrnitev dokaznega predloga z zaslišanjem omenjene priče. Sodišče veže načelna dolžnost, da izvede predlagane dokaze, zato morajo obstajati ustavno sprejemljivi razlogi za zavrnitev njihove izvedbe. Med drugim je mogoče pravico do izvedbe dokazov omejiti z izključitvijo izvedbe dokazov, ki so popolnoma neprimerni za ugotovitev določenega dejstva. Prav pri tem razlogu za zavrnitev dokaznega predloga pa je potrebna posebna previdnost; ne sme se namreč pretvoriti v tako imenovano vnaprejšnjo dokazno oceno.(2) V konkretnem sporu je tožnica pričo A. H. predlagala na prvem naroku za glavno obravnavo 12. 3. 2009. Sodišču druge stopnje, ki je navedlo, da „je tožnik sam pojasnil, da se je s pričo le enkrat srečal, ker je sicer vse dogovore v zvezi z nakupom plovila imel s tožencem“, je spregledalo, da je tožnica zaslišanje priče predlagala v dokaz trditev o povezanosti toženca in družbe, in dejstva, da se je o prodaji dogovarjala izključno s tožencem, ki je tudi „poosebljal družbo E. d.o.o.“, torej zaradi dokazovanja posredno pomembnega dejstva, ki bi v zvezi z drugimi dejstvi sodišče lahko privedlo do sklepa, da je tožnica pridobila lastninsko pravico na plovilu, ker jo je nanj prenesel subjekt z ustrezno razpolagalno sposobnostjo. Odrekanje primernosti temu dokazu zato v obravnavani zadevi pomeni nedopustno vnaprejšnjo dokazno oceno in posledično kršitev načela kontradiktornosti (8. točka drugega odstavka 339. člena ZPP).

10. Zaradi navedenih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka je revizijsko sodišče reviziji ugodilo, sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavilo v zavrnilnem in stroškovnem delu, in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 379. člena ZPP). V ugodilni del odločitve, ki se nanaša na „podrejeni tožbeni zahtevek“, kljub načelni povezanosti primarnega in eventualnega zahtevka, ki tvorita celoto, ni posegalo. V konkretnem primeru je namreč „eventualni zahtevek“ (za ugotovitev lastninske pravice na 1/10 plovila in izročitev listine) vsebovan v „primarnem zahtevku“ (za ugotovitev lastninske pravice na plovilu in izročitev listine), zato ne gre za kumulacijo zahtevkov oziroma je ta le navidezna.

11. Stroškovni izrek temelji na določbi tretjega v zvezi s četrtim odstavkom 165. člena ZPP.

Op. št. (1):    Primerjaj sodbo III Ips 25/2012 z dne 28. 1. 2014, sklep III Ips 106/2011 z dne 15. 10. 2013, sklep II Ips 425/2011 z dne 25. 9. 2012.

Op. št. (2):    Galič V. Ude in drugi, Pravdni postopek: zakon s komentarjem, prva knjiga, GV Založba, Ljubljana, 2005, stran 56.

ZPP člen 287, 339, 339/1, 339/2-8, 339/2-15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.