VSRS sodba II Ips 174/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-17

Anton Frantar (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), dr. Mile Dolenc, Vladimir Horvat, mag. Rudi Štravs

zakup - povrnitev vlaganj v nepremičnino - neupravičena pridobitev - pristop k dolgu pri prevzemu premoženjske celote - zapadlost terjatve - kondikcija

Zaradi vlaganj prvotnega tožnika v nepremičnine, ki so bile last prvotne prve in druge toženke, od leta 2003 dalje pa tudi tretjega toženca, je na slednje prešla korist brez pravne podlage. Taka terjatev je torej obogatitvene narave, za katero je sodna praksa enotna, da zapade v plačilo šele ob predaji posesti. Ker do tega do konca zadnje glavne obravnave (še) ni prišlo, je zahtevek zoper drugo toženko in tretjega toženca, ki sta zapadlosti terjatve ugovarjala, pravilno zavrnjen.

Le posestnik, ki je vlagal v stvar v prepričanju, da je njegova, je upravičen od pravega lastnika prejeti povračilo potroškov.

Tožeča stranka krije sama svoje stroške revizijskega postopka.

1. V ponovnem sojenju je pritožbeno sodišče potrdilo odločitev sodišča prve stopnje, ki je zahtevek zoper drugo toženko in tretjega toženca na plačilo 45.453,69 EUR s pripadajočimi obrestmi zavrnilo.

2. Tožnica zoper tako odločitev vlaga revizijo in pritožbenemu sodišču očita procesno kršitev ter zmotno uporabo materialnega prava. Pritožbeno sodišče po njenem mnenju ni odgovorilo, zakaj toženca ne odgovarjata za dolg prvotne prve toženke iz naslova zakupnega razmerja po prvem in drugem odstavku 570. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR) v zvezi z določbo o prevzemu dolga (452. člen ZOR). Revidentka meni, da je najemnik že v času trajanja najemnega razmerja upravičen zahtevati od najemodajalca povračilo tistih vlaganj oziroma stroškov, ki so bila nujna oziroma koristna in ki bi jih sicer moral nositi najemodajalec. Vztraja, da je bil njen pravni prednik v času, ko je vlaganja opravil, dobroverni posestnik, ki ima po določbi 38. člena Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (v nadaljevanju ZTLR) pravico do povrnitve stroškov, ki so potrebni za vzdrževanje stvari. V tem obsegu je njegova terjatev varovana celo z zakonito pridržno pravico. Meni, da gre v tej zadevi za šolski primer 452. člena ZOR in sta toženca zato zavezana plačati dolg na podlagi zakonitega pristopa k dolgu. Revidentka predlaga tako spremembo izpodbijane sodbe, da se zahtevku zoper drugo toženko in tretjega toženca ugodi. Priglaša revizijske stroške.

3. Toženca na vročeno revizijo nista odgovorila.

5. Prvotni tožnik je po izdaji sodbe sodišča prve stopnje umrl, zato je na njegovo mesto vstopila edina dedinja – vdova, ki je tudi predložila novo pooblastilo istemu pooblaščencu. Navedeno situacijo je Vrhovno sodišče upoštevalo pri navedbi strank postopka.

6. Tožeča stranka terja povračilo vlaganj v tuje nepremičnine. Za opravljena vlaganja je sodišče ugotovilo, da jih je prvotni tožnik opravljal s soglasjem lastnice (prvotne prve toženke) in hkrati, da je šlo za vlaganja, ki so vrednost stvari povečala in niso bila namenjena (zgolj) vzdrževanju stvari. Zaradi vlaganj prvotnega tožnika v nepremičnine, ki so bile last prvotne prve in druge toženke, od leta 2003 dalje pa tudi tretjega toženca, je na slednje prešla korist brez pravne podlage. Taka terjatev je torej obogatitvene narave, za katero je sodna praksa enotna, da zapade v plačilo šele ob predaji posesti. Ker do tega do konca zadnje glavne obravnave (še) ni prišlo, je zahtevek zoper drugo toženko in tretjega toženca, ki sta zapadlosti terjatve ugovarjala, pravilno zavrnjen. Drugačna odločitev glede obstoja in zapadlosti terjatve zoper prvotno prvo toženko (sedaj njene dediče) iz naslova neupravičene obogatitve ne vpliva na odločitev o tožbenem zahtevku zoper drugo toženko in tretjega toženca kot zavezanca za plačilo terjatve zaradi zakonitega pristopa k dolgu po 452. členu ZOR.

7. Tožeča stranka ni upravičena do povrnitve stroškov, ki so potrebne za vzdrževanje v zakup dane stvari po prvem odstavku 570. člena ZOR, saj vtoževani znesek predstavlja vrednost vlaganj v nepremičnine v višini povečanja vrednosti teh nepremičnin. Ugotovljeno je, da tožnik ni vtoževal stroškov vzdrževanja (ki bremenijo lastnika v najem oziroma zakup dane stvari) in vrednost teh tudi ni zajeta v prisojenem znesku (list. št. 221, tretji odstavek). Ker terjatev na podlagi najemnega razmerja ni utemeljena, tudi ni podana procesna kršitev, češ da sodišče ni odgovorilo, zakaj pasivna legitimacija za to terjatev ni prešla na drugo toženko oziroma tretjega toženca.

8. Tožnik prav tako ni upravičen do vtoževanega zneska po 38. členu ZTLR, ki ureja pravico dobrovernega posestnika stvari do povrnitve koristnih potroškov. Posest je po drugem odstavku 72. člena ZTLR dobroverna, če posestnik ne ve ali ne more vedeti, da stvar, ki jo ima v posesti, ni njegova. Le posestnik, ki je vlagal v stvar v prepričanju, da je njegova, je upravičen od pravega lastnika prejeti povračilo potroškov. Prvotni tožnik pa niti ni trdil, da bi mislil, da je sam lastnik nepremičnin, pač pa je vedel, da so materine. Vlagal je v materino kmetijo v prepričanju, da jo bo po smrti prepustila njemu, to njegovo pričakovanje pa se je izjalovilo, saj je mati z nepremičninami razpolagala drugače (v korist druge toženke in tretjega toženca). Ker tožnik ni bil dobroverni posestnik nepremičnin, na tej podlagi njegova terjatev ni utemeljena.

9. Po določbi 378. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno, ker je ugotovilo, da niso podani razlogi, zaradi katerih je bila vložena.

10. Po določbi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP tožeča stranka, ki z revizijo ni uspela, sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

ZOR člen 452, 570. ZTLR člen 38, 72, 72/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.