Sklep II Ips 211/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-11-21

Anton Frantar (preds.), Janez Vlaj (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, mag. Rudi Štravs

zahteva za varstvo zakonitosti - sodna poravnava v sporih iz razmerij med starši in otroki - dovoljenost sodne poravnave - razpolaganje pravdnih strank v nasprotju s prisilnimi predpisi - preživnina za mladoletnega otroka - višina preživnine - načelo oficialnosti - preiskovalno načelo - načelo največje koristi otroka

Sodna poravnava glede varstva, vzgoje in preživljanja otrok je načeloma dopustna, vendar pod pogojem, da sodišče ugotovi njeno skladnost s koristmi otrok (drugi odstavek 412. člena ZPP).

V postopku v zakonskih sporih ter v sporih iz razmerij med starši in otroki (sedemindvajseto poglavje ZPP) morata zaradi občutljivosti teh razmerij in varovanja koristi njihovih udeležencev priti do večje veljave kot sicer načelo oficialnosti in preiskovalno načelo.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi, sodna poravnava se v izpodbijani II. točki razveljavi in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

1. Pravdni stranki sta pred Okrožnim sodiščem na Ptuju 13. 2. 2013 sklenili sodno poravnavo, s katero sta v I. točki določili, da se njune tri mladoletne hčere zaupajo v varstvo in vzgojo materi; v II. točki sta določili dolžnost očeta, da plačuje preživnino za hčeri R. in V. po 140,00 EUR mesečno za vsako, za najmlajšo K. pa 120,00 EUR mesečno, ter še dorekli, da je preživnina za vse tri otroke do 1. 2. 2013 poravnana; v III. točki pa sta določili stike med očetom in njegovimi hčerami.

2. Zoper sodno poravnavo sodišča prve stopnje Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije (v nadaljevanju tožilstvo) vlaga zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Uvodoma navaja, da je zahteva za varstvo zakonitosti dovoljena, ker je sodišče prve stopnje v nasprotju s 3. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) priznalo razpolaganja strank v nasprotju s prisilnimi predpisi. Zatrjuje kršitev iz 6. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 3. členom in drugim odstavkom 412. člena ZPP, ker je sodišče v izpodbijanem delu (glede sporazuma o višini preživnine, II. točka poravnave) dovolilo poravnavo, ki ni v skladu z interesi otrok, saj nasprotuje prisilnim pravilom iz prvega odstavka 123. člena, 129. in 129.a člena v zvezi s 103. in 5.a členom Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR) ter iz 54. in 56. člena Ustave in iz 3. člena Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah (v nadaljevanju KOP). Zatrjuje tudi kršitev iz prvega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni uporabilo pooblastil za delovanje po uradni dolžnosti in preiskovalne maksime iz 408. člena ZPP. Opozarja, da je sodišče v obravnavani zadevi dovolilo sodno poravnavo, ne da bi bile ugotovljene materialne in pridobitne zmožnosti zavezanca za preživnino ter potrebe mladoletnih otrok (kot določajo prisilna pravila iz 123., 129. in 129.a člena ZZZDR), in da sklenjena poravnava ni v interesu otrok. Po substanciranih tožbenih navedbah tožnice znašajo mesečni stroški za vse tri otroke 1.605,00 EUR; redni in izredni dohodki toženca, njegovo lastništvo luksuznih premičnin in nepremičnin ter družbeništvo v dveh gospodarskih družbah pa presega sodišču prikazano toženčevo premoženjsko stanje. Tožnica je zahtevala plačilo preživnine v višini 295,00 EUR za vsakega otroka, sodišče pa je dovolilo, da preživninska obveznost toženca, namesto 295,00 EUR za vsakega otroka, znaša samo 140,00 EUR za starejši hčerki in 120,00 EUR za najmlajšo hčerko. Poleg navedenega je sodišče (kljub podatkom, razvidnim iz spisa, da pravdni stranki od 6. 4. 2012 nista več prebivali v skupnem gospodinjstvu, in da je pretežne stroške preživljanja otrok od odselitve do sklenitve poravnave nosila tožnica) dovolilo, da sta pravdni stranki v poravnavi šteli, da je preživnina za vse tri otroke do 1. 2. 2013 poravnana. Meni tudi, da bi morala biti odločilna dejstva, ki vplivajo na odmero preživnine, ugotovljena in zapisana v poravnavi. Ker torej sodišče poravnave v izpodbijanem delu ne bi smelo dovoliti, predlaga, naj Vrhovno sodišče zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi in sodno poravnavo v izpodbijanem delu razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

3. Zahteva za varstvo zakonitosti je bila vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril.

4. Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

5. Tožilstvo sodišču prve stopnje očita, da je ob sklepanju sodne poravnave v izpodbijanem delu (glede sporazuma o višini preživnine za mladoletne otroke,    II. točka sodne poravnave) izostala presoja, ali gre za dovoljeno razpolaganje pravdnih strank, torej tako, ki ni v nasprotju s prisilnimi predpisi (tretji odstavek 3. člena ZPP).

6. Sodna poravnava glede varstva, vzgoje in preživljanja otrok je načeloma dopustna, vendar pod pogojem, da sodišče ugotovi njeno skladnost s koristmi otrok (drugi odstavek 412. člena ZPP). Načelo največje koristi otroka iz 3. člena KOP (ki se je dodatno odrazilo tudi v prvem odstavku 5.a člena ZZZDR(1)) je (med drugim) naslovljeno tudi na sodišče. V postopku v zakonskih sporih ter v sporih iz razmerij med starši in otroki (sedemindvajseto poglavje ZPP) morata zaradi občutljivosti teh razmerij in varovanja koristi njihovih udeležencev priti do večje veljave kot sicer načelo oficialnosti in preiskovalno načelo. Zato procesne določbe sodišču nalagajo, da v teh sporih po uradni dolžnosti ukrene vse, kar je potrebno, da se zavarujejo pravice in interesi otrok (prvi odstavek 408. člena ZPP), in da lahko v ta namen ugotavlja celo dejstva, ki jih stranke niso navajale, ter zbere podatke, potrebne za odločitev (tretji odstavek istega člena).

7. V obravnavani zadevi pa je, kljub substanciranim tožbenim navedbam tožnice (list. št. 3 spisa) glede potreb otrok in materialne ter pridobitne zmožnosti toženca (kot zavezanca za plačilo preživnine), izostal skrben preizkus sodišča glede varstva otrokovih koristi. Sodišče prve stopnje je z opustitvijo ugotavljanja relevantnih dejstev, v zvezi z zmožnostjo toženca za preživljanje svojih mladoletnih otrok, kršilo 408. člen in drugi odstavek 412. člena ZPP, ta kršitev pa je lahko vplivala na dovoljenost sodne poravnave v izpodbijanem delu (prvi odstavek 339. člena ZPP). Zato je Vrhovno sodišče na podlagi prvega odstavka 379. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 391. člena ZPP zahtevi za varstvo zakonitosti ugodilo, sodno poravnavo v izpodbijanim delu razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje, v katerem bo moralo paziti, da ne bo napravilo prej omenjene napake in da bo ravnalo po procesnih določbah sedemindvajsetega poglavja ZPP.

8. Ob tem velja še dodati, da je Vrhovno sodišče že zavzelo stališče, da je treba, ko se ugotavljajo zmožnosti staršev za preživljanje, upoštevati vse njihove redne in izredne dohodke, njihovo splošno premoženjsko stanje tako glede lastništva premičnin kakor tudi nepremičnin ter vse zmožnosti za pridobitev oziroma pridobivanje dohodkov; in da sta s takšnim kompleksnim razumevanjem možnosti zavezanca zarisana obseg in način ugotavljanja relevantnih dejstev (2).

Op. št. (1):    Starši, druge osebe, državni organi ter nosilci javnih pooblastil morajo v vseh dejavnostih in postopkih v zvezi z otrokom skrbeti za otrokovo korist (prvi odstavek 5.a člena ZZZDR).

Op. št. (2):    Primerjaj zadevi VSRS II Ips 227/2001 in II Ips 66/2004.

ZZZDR člen 5a. Konvencija Združenih narodov o otrokovih pravicah člen 3. ZPP člen 3, 3/3, 339, 339/1, 408, 412, 412/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.