VSRS Sklep X Ips 146/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-10-23

Martina Lippai (preds.), Brigita Domjan Pavlin (poroč.), Milica Štern

dovoljenost revizije - ukrep gradbenega inšpektorja - pomembno pravno vprašanje ni zastavljeno - zelo hude posledice niso konkretizirane in izkazane

Trditveno in dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije je na revidentu.

Revidentka pravnega vprašanja, ki je po njenem mnenju pomembno po vsebini zadeve  in zaradi katerega naj bi bila revizija dovoljena, ni jasno in konkretno izpostavila. V reviziji je sicer navedla in obrazložila revizijske razloge. Vendar samo z navedbo revizijskih vsebinskih razlogov in njihovo obrazložitvijo, brez natančne in konkretne opredelitve pomembnega pravnega vprašanja glede na vsebino zadeve, revidentka trditvenega in dokaznega bremena za dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izpolnila, zato tega pogoja za dovoljenost revizije ni izkazala.

Ker finančne posledice izvršitve inšpekcijskih ukrepov same po sebi še ne izkazujejo zelo hudih posledic v smislu 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, revidentka pa drugih posledic, vezanih na finančne posledice, ni konkretizirala in izkazala, tudi pogoj za dovoljenost revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izkazan.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Tožeča stranka (v nadaljevanju revidentka) je vložila revizijo zoper v uvodu tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje. Dovoljenost revizije utemeljuje s sklicevanjem na 2. in 3. točko drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Priglaša stroške revizijskega postopka.

3. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka                   63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo revidentkino tožbo zoper odločbo Republike Slovenije, Ministrstva za infrastrukturo in prostor, Inšpektorata RS za promet, energetiko in prostor, Območne enote Koper - Nova Gorica, Inšpekcijske pisarne Ajdovščina, št. 06122-3236/2012/14 z dne 19. 3. 2013. Prvostopenjski inšpekcijski organ je z izpodbijano odločbo: revidentki naložil, da mora takoj ustaviti gradnjo treh objektov za oglaševanje na tam navedenem zemljišču (1. točka izreka) in da mora objekte, navedene v 1. točki izreka te odločbe, odstraniti do 1. 6. 2013 ter na zemljišču vzpostaviti prejšnje stanje (2. točka izreka); izrekel prepovedi iz 1., 3. in 5. točke prvega odstavka 158. člena Zakona o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1) in revidenko opozoril, da se bo v primeru neizpolnitve naložene obveznosti začel postopek izvršbe po drugih osebah (3. in 4. točka izreka); odločil, da pritožba ne zadrži izvršitve te odločbe in da stroški postopka niso nastali (5. in 6. točka izreka). V postopku je bilo ugotovljeno, da gre za gradnjo enostavnih objektov, ki se lahko izvede brez gradbenega dovoljenja, vendar samo v skladu s prostorskim aktom                        (3. a člen ZGO-1), revidentka pa je objekte gradila na kmetijskem zemljišču, ki sodi v območje najboljših kmetijskih zemljišč izven ureditvenega območja naselja Vipava, kjer gradnja novih objektov po prostorskem aktu ni dovoljena.  Revidentkino pritožbo zoper odločbo prvostopenjskega organa je tožena stranka zavrnila z odločbo, št. 0612-130/2013/2 (06421125) z dne 29. 5. 2013.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/2008 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/2008 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/2008 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/2008 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/2008 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revidentka uveljavlja dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka                       83. člena ZUS-1, po kateri je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 69/2009 z dne 19. 3. 2009,                        X Ips 592/2007 z dne 21. 5. 2009, X Ips 189/2009 z dne 4. 6. 2009) in z določbo četrtega odstavka 367. b člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) mora revident natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora opisati natančno in konkretno, na enak način pa mora izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse.

7. Revidentka je navedla, da gre v obravnavani zadevi za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju. Vendar v reviziji pravnega vprašanja, ki je po njenem mnenju pomembno po vsebini zadevi in zaradi katerega naj bi bila revizija dovoljena, ni jasno in konkretno izpostavila. V reviziji je sicer navedla in obrazložila revizijske razloge. Vendar samo z navedbo revizijskih vsebinskih razlogov in njihovo obrazložitvijo, brez natančne in konkretne opredelitve pomembnega pravnega vprašanja glede na vsebino zadeve (6. točka te obrazložitve), revidentka trditvenega in dokaznega bremena za dovoljenost revizije po 2. točki                      drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izpolnila. Tako stališče je že ustaljeno v upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča (npr. odločbe X Ips 135/2009,                            X Ips 359/2010, X Ips 346/2011, X Ips 90/2012, X Ips 264/2012, X Ips 92/2013 in X Ips 276/2013). Zato revidentka uveljavljanega pogoja za dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izkazala.

8. Revidentka uveljavlja dovoljenost revizije tudi po 3. točki drugega odstavka                 83. člena ZUS-1, po kateri je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. Zelo hude posledice, ki so nedoločen pravni pojem, je treba izkazati v vsakem primeru posebej. Upoštevaje pravilo o trditvenem in dokaznem bremenu ter ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 412/2009, X Ips 501/2009, X Ips 375/2010,                        X Ips 457/2010, X Ips 389/2011, X Ips 450/2011, X Ips 153/2012,                                      X Ips 163/2012) mora revident natančno navesti, kakšne konkretne posledice ima zanj izpodbijana odločitev, in konkretne razloge, zaradi katerih bi bile posledice zanj zelo hude, ter vse to tudi izkazati.

9. Revidentka je navedla, da naj bi ji zaradi izpodbijane odločitve nastala materialna škoda v obliki izgubljenega dobička in škoda zaradi okrnitve njenega ugleda. Predložila je razpredelnico, v kateri je navedla zneske škode in končni znesek škode, ki naj bi znašala letno 14.432,54 EUR. Pojasnila je, da je uspešno in ugledno podjetje in da zaradi odstranitve oglasnih panojev ne bo mogla izpolniti svojih obveznosti iz pogodb z naročniki, s tem pa bo izgubila svoj poslovni ugled. Zmanjšala se ji bi tudi možnost pridobivanja finančnih virov od poslovnih bank, saj ima kredite zavarovane tudi z zastavo reklamnih panojev. V dokaz svojih navedb je predložila plačilni nalog za plačilo globe, ker oglasnih panojev v roku ni odstranila in razpredelnico, s katero je izkazovala, da naj bi ji letno nastala škoda v zatrjevani višini.

10. Po presoji Vrhovnega sodišča revidentka s temi navedbami in predloženimi dokazi zelo hudih posledic izpodbijanega akta ni izkazala. Finančna posledica, ki jo navaja, temelji na njeni oceni, in je tudi s predloženo listino ni izkazala. Pa tudi sicer finančne posledice izvršitve inšpekcijskih ukrepov same po sebi še ne izkazujejo zelo hudih posledic v smislu 3. točke drugega odstavka                            83. člena ZUS-1 (glej tudi odločbe Vrhovnega sodišča, kot npr. X Ips 451/2010,   X Ips 145/2011, X Ips 375/2012, X Ips 136/2013 in druge ). Revidentka pa drugih posledic, vezanih na finančne posledice, ni konkretizirala in izkazala. Tudi njene navedbe o izgubi poslovnega ugleda niso konkretizirane in izkazane. Revidentka jih navaja le kot bodočo negotovo možnost, kar pa za izkazanost zelo hudih posledic v smislu 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ne zadošča.

11. Ker revidentka ni izkazala izpolnjevanja uveljavljanih pogojev za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

12. Revidentka z revizijo ni uspela, zato sama trpi svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s                               prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.