Sodba II Ips 189/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-11-21

Anton Frantar (preds.), Aljoša Rupel (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, mag. Rudi Štravs

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

povrnitev nepremoženjske škode - prometna nesreča - višina odškodnine - telesne bolečine - strah - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - duševne bolečine zaradi skaženosti - načelo objektivne pogojenosti odmere odškodnine - načelo individualizacije višine odškodnine

Presoja odmere pravične denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo.

1. Tožnik je bil dne 26. 6. 2006 (star 12 let) udeležen v prometni nesreči, v kateri se je poškodoval kot sopotnik na neregistriranem kolesu z motorjem, ko je vanj trčilo neregistrirano kolo z motorjem, ki ga je vozil N. O. Tožnik v času poškodbe ni nosil čelade in je v prometni nesreči utrpel odprt zlom leve goleni, udarnino levega ramenskega sklepa, poškodbo glave in poškodbo možganov. Tožnik je od toženke zahteval povrnitev utrpele premoženjske in nepremoženjske škode. Odgovornost toženke ni bila sporna, sporen pa je bil prispevek oškodovanca k večji škodi in višina škode.

2. Sodišče prve stopnje je zaradi delnega umika tožbenega zahtevka glede odškodnine za nepremoženjsko škodo v višini 18.720,00 EUR v tem delu postopek ustavilo in dopustilo spremembe tožbe, podane z vlogami z dne 15. 7. 2009, 25. 10. 2010, 5. 4. 2011 in 24. 8. 2011. Sicer pa je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in odločilo, da je toženka dolžna plačati tožniku 1.107,33 EUR iz naslova odškodnine za premoženjsko škodo in 11.094,48 EUR iz naslova odškodnine za nepremoženjsko škodo, oboje s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, skupaj torej znesek v višini 12.201,81 EUR. V presežku je tožbeni zahtevek za zahtevanih 81.105,27 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi zavrnilo. Glede stroškov je odločilo, da jih je tožniku dolžna povrniti toženka. Zaključilo je tudi, da je tožnik, ker je bil brez čelade, prispeval k nastanku (večje) škode 10% (tretji odstavek 153. člena in 171. člen Obligacijskega zakonika, v nadaljevanju OZ).

3. Sodišče druge stopnje je tožnikovi pritožbi delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v izpodbijanem zavrnilnem delu (za odštet tožnikov 10% soprispevek) za znesek 3.450,00 EUR na račun odškodnine za nepremoženjsko škodo in za znesek 321,99 EUR na račun odškodnine za premoženjsko škodo, oboje s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, ter sodbo razveljavilo v stroškovni odločitvi. V tem obsegu je zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V preostalem pa je tožnikovo pritožbo zavrnilo in v nerazveljavljenem in še izpodbijanem zavrnilnem delu (1.107,33 EUR odškodnine za premoženjsko škodo in 11.094,48 EUR odškodnine za nepremoženjsko škodo) potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, odločitev o pritožbenih stroških pa pridržalo za končno odločbo. Tožniku je tako v potrjenem delu prisodilo 31.050,00 EUR odškodnine za nepremoženjsko škodo oziroma (po odšteti že prej plačani odškodnini v valoriziranem znesku 19.955,52 EUR) 11.094,49 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi in 1.107,33 EUR odškodnine za premoženjsko škodo.

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnik vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da se reviziji ugodi in se mu prisodi še nadaljnja odškodnina za nepremoženjsko škodo v višini 75.500,00 EUR in stroške postopka. Navaja, da je obravnavani primer specifičen, saj je tožnik poškodbo utrpel kot 12 letni otrok, zdravljenje pa je bilo nadpovprečno zahtevno. Prisojena odškodnina odstopa od prakse Vrhovnega sodišča. Ponovno se sklicuje na zadevi Vrhovnega sodišča VS000508 (II Ips 248/98) in VS001430 (II Ips 478/2005) ter obširno ponavlja navedbe glede utrpelih telesnih bolečin, nevšečnosti med zdravljenjem, strahu, duševnih bolečin zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti in skaženosti, ki so skladne z ugotovitvami obeh sodišč glede na izvedensko mnenje. Ponovno navaja, da bi nižji sodišči morali upoštevati izvedensko ugotovljeno tožnikovo šepanje, saj je očitno, da tožnik o tem ne želi govoriti. Priglaša tudi stroške postopka.

5. Revizija je bila na podlagi 375. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena nasprotni stranki in stranskemu intervenientu, ki nanjo nista odgovorila.

7. Izhodišče za odločanje o višini odškodnine so dejanske ugotovitve nižjih sodišč, na katere je revizijsko sodišče po tretjem odstavku 370. člena ZPP vezano. Iz teh ugotovitev izhaja, da je tožnik v prometni nesreči utrpel odprt zlom leve goleni, udarnino levega ramenskega sklepa, poškodbo glave in poškodbo možganov.

8. Po presoji revizijskega sodišča je sodišče druge stopnje z odmero denarne odškodnine za prestane tožnikove telesne bolečine v višini 12.000,00 EUR, za strah v višini 1.500,00 EUR, za skaženost v višini 1.000,00 EUR in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti v višini 20.000,00 EUR pravilno izpolnilo pravni standard pravične denarne odškodnine iz 179. člena OZ, ki je podlaga za prisojo pravične denarne odškodnine. Temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo sta načelo individualizacije in načelo objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine. Prvo načelo zahteva določitev pravične denarne odškodnine glede na intenzivnost in trajanje telesnih bolečin, duševnih bolečin in strahu ter glede na vse konkretne okoliščine, ki so podane pri oškodovancu, drugo pa terja upoštevanje pomena prizadete dobrine in namena te odškodnine ter dejstvo, da odškodnina ne bi podpirala teženj, ki niso združljiva z njeno naravo in namenom. Upošteva torej objektivne materialne možnosti družbe in sodno prakso v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Odmera odškodnine ne more odraziti le oškodovančevega individualnega vrednotenja konkretnih posledic, katerih subjektivno doživljanje je z vidika slehernega oškodovanca že po naravi stvari zanj neugodno. Pomembno je, da ima omenjeno načelo korektiv v načelu objektivne pogojenosti višine odškodnine, ki terja vrednotenje ugotovljenih konkretnih škodnih posledic tudi v primerjavi s škodnimi posledicami številnih drugih oškodovancev v različnih primerih iz sodne prakse. To je namreč pogoj za enotno obravnavanje škod različnega obsega in določanje odškodnin zanje v ustreznih razmerjih.

9. Primerjava s prisojenimi odškodninami v podobnih primerih(1) pokaže, da je bilo to načelo pri odmeri odškodnine za telesne bolečine, strah ter duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti in skaženosti pravilno upoštevano, prav tako je pritožbeno sodišče tudi pravilno upoštevalo tožnikovo starost v času škodnega dogodka (12 let). Rezultat te primerjave potrjuje primerno umeščenost tožnikove pravnomočno prisojene odškodnine v okvir ostalih prisojenih odškodnin za navedene oblike nepremoženjske škode. Skupni odmerjeni znesek 34.500,00 EUR (oziroma znesek 31.050,00 EUR po odštetem 10% tožnikovem soprispevku, glede katerega pa je bila zadeva vrnjena v ponovno sojenje sodišču prve stopnje), glede katere, upoštevaje razmere v času izdaje prvostopenjske sodbe, predstavlja skoraj 35 takratnih povprečnih neto plač. Tako odmerjena odškodnina je primerljiva z odškodninami za podobno škodo, hkrati pa upošteva vse individualne značilnosti tožnikove nepremoženjske škode. Tudi zneski odškodnin za posamezne oblike nepremoženjske škode pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje. Zatrjevana zmotna uporaba materialnega prava torej ni podana, revizijska zahteva za zvišanje prisojene odškodnine pa je neutemeljena.

10. Z revizijskimi navedbami, da bi nižji sodišči morali upoštevati tudi dejstvo, da tožnik šepa, tožnik odpira vprašanja (ne)pravilne ugotovitve dejanskega stanja, kar ne more biti predmet revizijske presoje (tretji odstavek 370. člena ZPP).

11. Ker uveljavljani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče tožnikovo revizijo na podlagi določbe 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo. Odločitev o revizijskih stroških temelji na določilu prvega odstavka 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP.

Op. št. (1): Primerjaj zadeve Vrhovnega sodišča II Ips 1036/2007, II Ips 487/2007, II Ips 940/2006 itd.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 168, 169, 179

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.