TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 64/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-03

Janez Vlaj (preds.), Anton Frantar (poroč.), Aljoša Rupel

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodišča

Prav zavzemanje pravnih stališč je naloga sodnikov, zato ta razlog in nezadovoljstvo tožeče stranke z odločitvami pritožbenih senatov ne more pomeniti osnove za delegacijo pristojnosti.

1. Tožeča stranka je v pritožbi zoper sodbo in sklep Okrajnega sodišča v Škofji Loki predlagala, da se Višje sodišče v Ljubljani izloči iz odločanja o pritožbi. Navaja, da obstajajo dokazane okoliščine, ki vzbujajo dvom v pravičnost Višjega sodišča v Ljubljani, še posebej pa dvom v poštenost in nepristranskost višjih sodnikov, ki na tem sodišču opravljajo funkcijo. Zato meni, da je nujno, da pritožbo obravnava drugo stvarno in krajevno pristojno sodišče, bodisi Višje sodišče v Celju, Mariboru ali Kopru, ki bo ta primer lahko rešilo pošteno, pravično in nepristransko. V obrazložitvi predloga pojasnjuje še, da razen treh sodnikov Višjega sodišča v Ljubljani slednje v svojih odločbah tožeči stranki (tako prvemu tožniku kot drugi tožnici) ni priznavala pravice do zastopanja drugih fizičnih in pravnih oseb v različnih sporih pred sodišči. Prav iz nepriznavanja pravice do zastopanja pa izhaja konkretna tožba.

3. 23. člen Ustave Republike Slovenije zagotavlja pravico do sodnega varstva, katere sestavni del je tudi zagotovilo, da bo sodišče pri odločanju v konkretni zadevi nepristransko, s svojim delovanjem pa bo ustvarjalo tudi videz nepristranskosti. Z zagotovitvijo te pravice je tesno povezana določba 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki iz tehtnih razlogov omogoča prenos krajevne pristojnosti enega na drugo stvarno pristojno sodišče.

4. Trditve tožeče stranke o domnevni pristranskosti Višjega sodišča v Ljubljani temeljijo na pravnem stališču (večine) sodnikov Višjega sodišča v Ljubljani o neobstoju pravice prvega tožnika in druge tožnice do zastopanja drugih subjektov v civilnih sodnih postopkih. Prav zavzemanje pravnih stališč pa je naloga sodnikov, zato ta razlog in nezadovoljstvo tožeče stranke z odločitvami pritožbenih senatov ne more pomeniti osnove za delegacijo pristojnosti.

5. Ker uveljavljana okoliščina prenosa krajevne pristojnosti ne utemeljuje, je Vrhovno sodišče predlog zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 58/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-06-12

Anton Frantar (preds.), mag. Rudi Štravs (poroč.), dr. Ana Božič Penko

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - strokovna sodelavka pristojnega višjega sodišča kot stranka v postopku

To, da je toženka strokovna sodelavka Višjega sodišča v Mariboru, ne predstavlja okoliščine, zaradi katere bi bila lahko ogrožena objektivna nepristranskost Okrožnega sodišča v Mariboru.

1. Tožnik je v tožbi predlagal, da se pravdna zadeva odstopi v reševanje sodišču izven okrožja Maribora, ker je toženka zaposlena kot strokovna sodelavka na Višjem sodišču v Mariboru.

2. Toženka je v odgovoru na tožbo nasprotovala tožnikovemu predlogu.

4. Vrhovno sodišče lahko tudi na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se to tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.(1) Med druge tehtne razloge v smislu navedene zakonske določbe spada tudi zahteva po objektivni nepristranskosti sodišča, v zvezi s katero mora biti izključen vsak razumen dvom strank v odločanje sodnikov pristojnega sodišča. Institut delegacije pristojnosti predstavlja izjemo glede na zakonske določbe o krajevni pristojnosti sodišč, izjeme pa je treba ozko razlagati. To, da je toženka strokovna sodelavka Višjega sodišča v Mariboru, ne predstavlja okoliščine, zaradi katere bi bila lahko ogrožena objektivna nepristranskost Okrožnega sodišča v Mariboru.

Op. št. (1):    Primerjaj določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 56/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-06-18

Anton Frantar (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), Aljoša Rupel

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti - lažja izvedba dokaznega postopka - stalno prebivališče oškodovancev in prič - kazenski postopek - predpravdni postopek

Postopek pred sodiščem v Ljubljani ne bi bil ekonomičen, saj se je škodni dogodek zgodil na območju Okrajnega sodišča v Ljutomeru, kjer imajo prebivališče oškodovanci in toženka; kazenski postopek zoper toženko v zvezi s škodnim dogodkom, vodi Okrožno sodišče v Murski Soboti; predpravdni postopek je vodila območna enota tožeče stranke v Muski Soboti, kjer ima sedež tudi pooblaščenec toženke.

Glede na okoliščine, ki jih v predlogu izpostavlja Okrajno sodišče v Ljubljani, je očitno, da

Za sojenje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Ljutomeru.

1. Po razveljavitvi dovolilnega dela sklepa o izvršbi, izdanega na podlagi verodostojne listine, je bila zadeva odstopljena v nadaljnji pravdni postopek Okrajnemu sodišču v Ljubljani. To sodišče je ugotovilo, da tožeča stranka od toženke zahteva povračilo zavarovalnine, ki jo je tožeča stranka izplačala etažnim lastnikom večstanovanjske stavbe za škodo, ki je nastala na skupnih delih, ko je 28. 2. 2013 v stanovanju toženke prišlo do eksplozije. Iz spisa izhaja, da se je škodni dogodek zgodil na območju Okrajnega sodišča v Ljutomeru, kjer imajo prebivališče oškodovanci in toženka. Kazenski postopek, ki teče zoper toženko v zvezi s škodnim dogodkom, vodi Okrožno sodišče v Murski Soboti. Predpravdni postopek je vodila območna enota tožeče stranke v Muski Soboti, kjer ima sedež tudi pooblaščenec toženke. Okrajno sodišče v Ljubljani zato ocenjuje, da se bo dokazni postopek lažje, hitreje in z manjšimi stroški izvedel pred Okrajnim sodiščem v Ljutomeru. Zato predlaga, da Vrhovno sodišče na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) določi drugo stvarno pristojno sodišče za sojenje v tej zadevi.

3. Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

4. Delegacija iz razlogov smotrnosti je mogoča zaradi razloga lažje izvedbe postopka (hitreje in z manjšimi stroški) ali zaradi drugih tehtnih razlogov. Glede na okoliščine, ki jih v predlogu izpostavlja Okrajno sodišče v Ljubljani, je očitno, da postopek pred sodiščem v Ljubljani ne bi bil ekonomičen. Zato je Vrhovno sodišče predlogu ugodilo in za sojenje v tej zadevi določilo Okrajno sodišče v Ljutomeru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 67/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-10

Anton Frantar (preds.), Janez Vlaj (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - objektivna nepristranskost sodišča - tožba zoper Republiko Slovenijo - terjatev iz naslova poslovanja s pristojnim sodišča - začasno zastopanje

Tožnica sicer uveljavlja svoj denarni zahtevek zoper Republiko Slovenijo, vendar iz njenih navedb izhaja, da utemeljuje zahtevek z očitki nezakonitega postopanja oziroma ravnanja prav stvarno in krajevno pristojnega sodišča. Če bi se do takih očitkov opredeljevalo sodišče, na katerega jih naslavlja tožnica, bi to vzbujalo vtis tako imenovane objektivne pristranskosti sodišča .

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče na Vrhniki.

1. Pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani je v teku (sedaj) pravdni postopek, v katerem tožnica zahteva plačilo zneska po računu, ki ga je kot odvetnica, postavljena za začasno zastopnico v pravdnem postopku pred istim sodiščem v drugi zadevi, izstavila toženi stranki. Sklicujoč se na nezdružljivost vlog (tožene) stranke in sodišča, ki bi o zahtevku tožnice odločalo, je Okrajno sodišče v Ljubljani predlagalo prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, saj meni, da je podan tehten razlog za delegacijo pristojnosti v pomenu določbe 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

3. Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča (ali stranke) določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Tožnica sicer uveljavlja svoj denarni zahtevek zoper Republiko Slovenijo, vendar iz njenih navedb izhaja, da utemeljuje zahtevek z očitki nezakonitega postopanja oziroma ravnanja prav stvarno in krajevno pristojnega sodišča. Če bi se do takih očitkov opredeljevalo sodišče, na katerega jih naslavlja tožnica, bi to vzbujalo vtis tako imenovane objektivne pristranskosti sodišča - kar pomeni, da je podan tehten razlog za delegacijo pristojnosti v pomenu določbe 67. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče predlogu ugodilo in za odločanje v tej zadevi določilo Okrajno sodišče na Vrhniki.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 256/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-09

Martina Lippai (preds.), Milica Štern (poroč.), Irena Badovinac-Bjelič

revizija, vložena po odvetniku - pooblastilo, ki ga stranka ni podpisala - pooblastilo ni izkazano

Reviziji priloženo pooblastilo, ki ga revident ni podpisal, ne izkazuje obstoja pooblastilnega razmerja, ki ga mora pooblaščenec izkazati ob prvem procesnem dejanju, kot to določa prvi odstavek 98. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi petega odstavka 98. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

1. Zoper v uvodu tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je odvetnik M. V. vložil revizijo, v kateri je navedeno, da je pooblastilo priloženo.

3. V obravnavani zadevi je revizijo vložil odvetnik, ki reviziji ni priložil pravilno sestavljenega pooblastila za zastopanje revidenta.

4. Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki se glede na določbo prvega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) primerno uporablja za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, v prvem odstavku 97. člena določa, da se da pooblastilo pisno. To pisno pooblastilo pa mora pooblastitelj lastnoročno podpisati (drugi odstavek 97. člena ZPP). ZPP nadalje v prvem odstavku 98. člena določa, da mora biti pooblastilo predloženo sodišču pri prvem procesnem dejanju, če to ni storjeno, sodišče po petem odstavku 98. člena ZPP pravno sredstvo zavrže. Ustavno sodišče je že presodilo skladnost določbe petega odstavka 98. člena ZPP z Ustavo RS in z odločbo U-I-277/09 z dne 14. 6. 2011 odločilo, da peti odstavek 98. člena ZPP, kolikor se nanaša na postopek z revizijo, ni v neskladju z Ustavo RS.

5. Vrhovno sodišče je iz spisne dokumentacije, ki se nahaja v sodnem spisu, ugotovilo, da je revizijo vložil odvetnik M. V., ki je revizijo podpisal in opremil s svojo štampiljko, reviziji pa je priložil obrazec pooblastila (priloga A4) z datumom 25. 6. 2014. Vendar tega obrazca pooblastila revident ni podpisal. Obrazec pooblastila je podpisal samo odvetnik M. V. in ga opremil s svojo štampiljko. Reviziji priloženo pooblastilo, ki ga revident ni podpisal, zato ne izkazuje obstoja pooblastilnega razmerja, ki ga mora pooblaščenec izkazati sodišču ob prvem procesnem dejanju, kot to določa prvi odstavek 98. člena ZPP.

6. Ker je torej v obravnavani zadevi revizijo vložil odvetnik, ki revidentovega pooblastila za vložitev revizije ni izkazal (prvi odstavek 98. člena ZPP), je Vrhovno sodišče na podlagi petega odstavka 98. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1, obravnavano revizijo zavrglo kot nedovoljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 366/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-09

Martina Lippai (preds.), mag. Gorazd Kobler (poroč.), Marko Prijatelj

neizkazano pooblastilo za tožbo - zavrženje tožbe - pritožba - neizkazano pooblastilo za pritožbo - zavrženje pritožbe

Če v spisu ni izkazano pooblastilo za vloženo pritožbo, je ta nedovoljena in jo je pritožbeno sodišče zavrglo.

II. Tožeča in tožena stranka sami trpita svoje stroške pritožbenega postopka.

1. S sklepom, navedenim v uvodu tega sklepa, je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 47. člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi (v nadaljevanju ZRLI) v povezavi s prvim in petim odstavkom 81. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in v povezavi s petim odstavkom 22. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrglo tožbo tožeče stranke. Ugotovilo je, da je tožbo vložilo nedoločeno število neimenovanih fizičnih oseb, ki nimajo aktivne legitimacije za takšno tožbo.

2. Tožeča stranka v pritožbi uveljavlja vse pritožbene razloge. Navaja, da je tožbo, s katero je izpodbijala obvestilo tožene stranke, št. 042-1/2013-2 z dne 15. 5. 2013 o nedopustnosti pobude volivcev za vložitev zahteve za razpis referenduma, vložila v skladu s pravnim poukom v tem obvestilu. Stališče sodišča prve stopnje in njegova odločitev sta napačna. Če je sodišče ugotovilo kakšno nepravilnost, bi moralo tožečo stranko pozvati k odpravi pomanjkljivosti.

3. V odgovoru na pritožbo tožena stranka pritrjuje odločitvi in razlogom sodišča prve stopnje. Zaznamuje stroške pritožbenega postopka.

5. Revident v tej zadevi naj bi bila Skupina volivcev Občine ... – Civilna iniciativa voda je naša last, ki naj bi jo po pooblastilu R. P. zastopala odvetnica L. R. Tudi če zanemarimo samo pavšalno oznako tožeče stranke v tožbi, iz podatkov spisa ne izhaja, da bi posamezni volivci pooblastili R. P. oziroma odvetnico L. R. tudi za vložitev pritožbe v obravnavani zadevi.

6. Ob takšnih ugotovitvah je vložena pritožba nedovoljena, saj jo je vložila oseba, ki ni imela te pravice. V skladu s šestim odstavkom 98. člena ZPP pa mora sodišče v postopku ves čas paziti, ali je tisti, ki nastopa kot pooblaščenec, upravičen za zastopanje. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi četrtega odstavka 343. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 22. člena ZUS-1 pritožbo zavrglo kot nedovoljeno, ne da bi vsebinsko presojalo zakonitost odločitve sodišča prve stopnje.

7. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1). Tožena stranka je sicer zaznamovala stroške v tem upravnem postopku in to stroške odgovora na pritožbo, vendar po presoji pritožbenega sodišča s svojimi navedbami ni prispevala k odločitvi pritožbenega sodišča, zato ti stroški niso bili potrebni (prvi odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 119/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-06-18

Anton Frantar (preds.), mag. Rudi Štravs (poroč.), Janez Vlaj

dopuščena revizija - pomembno pravno vprašanje - lastninska pravica na nepremičnini - pridobitev lastninske pravice - originarna pridobitev lastninske pravice - konkurenca pravnih naslovov - priposestvovanje - kupna pogodba - prodaja nepremičnine na javni dražbi

Vrhovno sodišče je dopustilo revizijo, ker je od odločitve o reviziji mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, ki je pomembno za razvoj prava preko sodne prakse.

Dopusti se revizija glede pravnega vprašanja kdo ima prednost v primeru konkurence dveh originarnih naslovov za pridobitev lastninske pravice in sicer v primeru, ko ena stranka pridobi lastninsko pravico na podlagi priposestvovanja in lastninske pravice še ni vpisala v zemljiško knjigo, druga stranka pa pridobi lastninsko pravico na podlagi nakupa na javni dražbi od stečajnega dolžnika.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da sta tožnika priposestvovala lastninsko pravico na sporni nepremičnini. Zavrnilna sodba je bazirala na dveh podlagah: a) tožnika spornega zemljišča nista pridobila na podlagi priposestvovanja, ker ni potekla priposestvovalna doba; b) toženec je na nepremičnini pridobil lastninsko pravico, ker jo je leta 1999 kupil na javni dražbi v stečajnem postopku.

2. Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo tožeče stranke proti prvostopenjski sodbi. Podvomilo je sicer v pravilnost odločitve nižjega sodišča o priposestvovanju lastninske pravice, postavilo pa se je na stališče, da je za odločitev o zahtevku pomembno zgolj, da je toženec kupil nepremičnino v stečajnem postopku na javni dražbi. V 12. točki obrazložitve je sodišče tudi opozorilo, da Vrhovno sodišče še ni zavzelo stališča o tem, kdo je lastnik v primeru, ko pride do konkurence dveh originarnih načinov pridobitve lastninske pravice.

3. Tožnika sta v predlogu za dopustitev revizije zastavila pravno vprašanje, ki je razvidno iz izreka tega sklepa.

5. Vrhovno sodišče je dopustilo revizijo, ker je od odločitve o reviziji mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, ki je pomembno za razvoj prava preko sodne prakse.(1)

Op. št. (1): Primerjaj določbe 367.a in 367.c člena Zakona o pravdnem postopku.

ZPP člen 367a, 367c. ZTLR člen 20, 21, 33.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 100/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-06-18

Anton Frantar (preds.), Karmen Iglič Stroligo (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dopuščena revizija - odgovornost upravljalca kopališča - krivdna odgovornost - skrbnost dobrega gospodarja - poškodba zaradi zdrsa na talnih ploščicah

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je v konkretnem primeru podana krivdna odgovornost upravljalca kopališča.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je v konkretnem primeru podana krivdna odgovornost upravljalca kopališča.

1. Tožena stranka vlaga predlog za dopustitev revizije zoper sodbo sodišča druge stopnje, s katero je bila zavrnjena njena pritožba in potrjena sodba sodišča prve stopnje, da mora tožniku plačati odškodnino v znesku 9.250 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 1. 2007 do prenehanja obveznosti in mu povrniti odmerjene pravdne stroške. Meni, da sta sodišči druge in prve stopnje svojo odločitev oprli na tožnikovo prepozno ponujeno trditveno podlago, kar odstopa od obstoječe sodne prakse Vrhovnega sodišča (II Ips 201/2001 in II Ips 227/2010). Od te prakse pa odstopa tudi materialnopravna presoja obstoja krivdne odgovornosti tožene stranke (II Ips 389/2005 in II Ips 16/2002) in odmera pravične denarne odškodnine (II Ips 38/2009). Zato predlaga, da Vrhovno sodišče dopusti revizijo glede naslednjih vprašanj:

- ali je sodišče s tem, ko je upoštevalo trditve tožeče stranke, ki jih je le-ta brez razloga podala po prvem naroku, in na te trditve oprlo svoje ugotovitve o dejanskem stanju in odločitev o materialnem pravu, kršilo določbe pravdnega postopka;

- ali čiščenje (brisanje) tal v kompleksu kopališča, ki so zgrajena skladno z vsemi standardi in imajo vgrajene protizdrsne ploščice, enkrat vsako uro pomeni izpolnitev standarda skrbnosti dobrega gospodarja in ali je v konkretnem primeru podana krivdna odgovornost upravljalca kopališča;

- ali je odmera vseh oblik nepremoženjske škode pravilna oziroma ali je bila tožniku odmerjena pravična in primerna odškodnina za nepremoženjsko škodo.

2. Vrhovno sodišče ugotavlja, da so pogoji za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367.a člena Zakona o pravdnem postopku izpolnjeni (le) glede vprašanja, ali je v konkretnem primeru podana krivdna odgovornost upravljalca kopališča, zato je revizijo v tem obsegu dopustilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 178/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-10

Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), Karmen Iglič Stroligo

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

predlog za dopustitev revizije - neveljavnost pogodbe - ničnost - uradna dolžnost sodišča - zavrnitev predloga za dopustitev revizije

Predlagana je bila dopustitev revizije glede pravnega vprašanja ali je sodišče na ničnost po uradni dolžnosti dolžno paziti le v primeru, da je tožba naperjena na ugotovitev ničnosti pogodbe, ali je dolžno ugotavljati ničnost v vsakem primeru, kjer se pojavi upravičen sum, da je pravni posel v nasprotju z Ustavo, prisilnimi predpisi ali moralnimi načeli.

1. Tožnikov pravni prednik A. V. in toženec sta kot stranki sodelovala v upravnem mejnem ugotovitvenem postopku, v okviru katerega je bil 11. 1. 2000 opravljen mejni narok, na katerem je bila izdelana skica terenske meritve in zapisnik, oba sodelujoča kot lastnika zemljišč, med katerimi se je vzpostavljala meja, pa sta s pokazano in z mejnimi znamenji označeno mejo soglašala, kar sta potrdila s podpisom zapisnika. S tem je prišlo do premika meje tako, da je toženec pridobil trikotnik zemljišča površine približno 300 m2.

2. Tožnik je s tožbo zahteval vrnitev tega zemljišča ter uporabnino za 5 let pred vložitvijo tožbe po 100 EUR letno z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

3. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo. Soglasje mejašev k meji, označeni na naroku 11. 1. 2000, je obravnavalo kot pogodbo o poravnavi glede pravnega posla in pojasnilo, da tožnik ni niti navajal (in torej tudi ne dokazal) okoliščin, relevantnih za izpodbijanje pogodb ter da pogodba, dokler ni izpodbita, stranki zavezuje. Zato ne drži tožnikova teza, da toženec sporni trikotnik zemljišča  uporablja brez pravne podlage in ga je dolžan vrniti.

4. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

5. Tožnik je vložil predlog za dopustitev revizije zoper sodbo sodišča druge stopnje in sicer glede pravnega vprašanja, ali je sodišče na ničnost po uradni dolžnosti dolžno paziti le v primeru, da je tožba naperjena na ugotovitev ničnosti pogodbe, ali je dolžno ugotavljati ničnost v vsakem primeru, kjer se pojavi upravičen sum, da je pravni posel v nasprotju z Ustavo, prisilnimi predpisi ali moralnimi načeli. Poudarja namreč, da je sporno zemljišče, ki ga je v letu 2000 pridobil toženec, bilo že tedaj kmetijsko zemljišče. V zvezi s tem opozarja na stališče Vrhovnega sodišča, da je pogodba o odsvojitvi kmetijskega zemljišča, ki ni sklenjena v skladu s prisilnimi določili Zakona o kmetijskih zemljiščih, nična. Trdi, da bi bilo tudi v konkretnem primeru potrebno predhodno soglasje za promet z zemljiščem ali izkaz, da soglasje pristojne upravne enote ni potrebno, pa nič od navedenega ni bilo pridobljeno.

6. Pogoji za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367.a člena Zakona o pravdnem postopku niso podani. Vrhovno sodišče je zato predlog zavrnilo (drugi odstavek 367.c člena istega zakona).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.