VSRS sodba II Ips 88/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-09-25

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), Vladimir Horvat, dr. Mateja Končina Peternel, Aljoša Rupel

res iudicata - pravnomočnost - istovetnost tožbenega zahtevka - navajanje dejstev - prekluzija

V obravnavani zadevi gre za drug historični dogodek kot tisti, ki je bil predmet presoje sodišča v zadevi II Pg 251/2000. Prvega sestavljajo dejstva, ki se  nanašajo na poroštvene izjave v zvezi s kreditnimi pogodbami in pogodbo o izdaji garancije, na podlagi katerih toženka jamči za izpolnitev obveznosti glavnega dolžnika. Drugega sestavljajo okoliščine v zvezi s toženkino izdajo bianco menice in meničnim pooblastilom z dne 2. 12. 1999.

Neutemeljen je ugovor, da toženka ni prekludirana glede ugovorov, ki jih je podala na naroku 23. 6. 2009. 23. 6. 2009 ni bil opravljen prvi narok za glavno obravnavo - ta je bil že 5. 9. 2007, ampak se je glavna obravnava zaradi spremembe sodnice začela znova. Institut ponovnega začetka glavne obravnave iz tretjega odstavka 302. člena ZPP ni identičen pojmu prvega naroka za glavno obravnavo.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora toženka tožnici plačati             256.674,10 EUR. Višji tožbeni zahtevek (za plačilo zakonskih zamudnih obresti od 256.674,10 EUR in 1.147,34 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) je zavrnilo in odločilo o pravdnih stroških. Sprejelo je stališče, da o spornem tožbenem zahtevku v zadevi II Pg 251/2000, ki jo je obravnavalo Okrožno sodišče v Celju, še ni bilo pravnomočno odločeno. Pravnomočna odločitev v zadevi II Pg 251/2000 je temeljila na menici, tožbeni zahtevek v obravnavani zadevi pa na temeljnem pravnem poslu.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper to sodbo v zvezi s prvostopenjsko sodbo je toženka vložila revizijo, v kateri smiselno uveljavlja revizijski razlog bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, in predlaga, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije reviziji ugodi ter sodbi sodišč prve in druge stopnje spremeni oziroma razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Strinja se z obrazložitvijo sodišča druge stopnje, da sta pri odločanju o ugovoru pravnomočno razsojene stvari pravno relevantna tako izrek kot obrazložitev pravnomočne sodbe, če je to pomembno za identifikacijo tožbenega zahtevka. Prav zato bi bilo treba vpogledati tudi v obrazložitev odločitve sodišča prve stopnje, ki je bila podlaga za odločitev sodišča druge stopnje. V ta namen bi moralo sodišče prve stopnje pribaviti spis II Pg 251/2000, kot je toženka predlagala. Nižji sodišči neutemeljeno nista upoštevali ugovorov, podanih na naroku 23. 6. 2009. Sodnica je na tem naroku sama navedla, da gre za prvi narok, kar je bilo tudi zapisano v zapisniku o glavni obravnavi. Toženka je v skladu s tem podala nove ugovore. Narok 23. 6. 2009 je nadaljevanje prvega naroka in zanj veljajo vsa pravila prvega naroka. Prav tako je med sojenjem prišlo do spremembe sodnice in toženka ni soglašala, da se do tedaj izvedeni dokazi štejejo za izvedene. 23. 6. 2009 se je obravnavanje sporne zadeve začelo znova. Če bi sodišče upoštevalo ugovore toženke na naroku 23. 6. 2009, bi sprejelo drugačno odločitev.

4. Revizija je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

6. Predmet spora je plačilo obveznosti na podlagi kreditnih pogodb 176168 z dne 10. 4. 2000, 143219 z dne 6. 10. 1999 in 176656 z dne 13. 4. 2000 ter pogodbe o garanciji št. 155519 z dne 2. 12. 1999, ki jih je tožnica sklenila s podjetjem A. d.o.o. in za katere je toženka jamčila kot solidarni porok. Tožnica je terjatev že uveljavljala v postopku pred Okrožnim sodiščem v Celju v zadevi II Pg 251/2000, pri čemer je tožbeni zahtevek utemeljevala z lastno bianco menico, ki jo je izdala toženka. Sodišče je tožbeni zahtevek, kolikor se je nanašal na plačilo obveznosti, ki jih tožnica uveljavlja tudi v obravnavani zadevi, pravnomočno zavrnilo, ker je tožnica menico izpolnila v nasprotju s toženkinim pooblastilom za izpolnitev menice.

7. Pravnomočna sodba preprečuje vnovično odločanje o istem zahtevku med istima strankama, zato se postavlja vprašanje, kateri elementi sodne odločbe so odločilni za opredelitev istovetnosti zahtevka. V skladu s procesno ekvivalenčno teorijo, uveljavljeno v slovenski sodni praksi, je nova tožba dopustna, če se vsebinsko enak tožben zahtevek opira na drug tožbeni temelj.(1) Tožbeni temelj je po večinskem prepričanju sklop dejstev, ki pomenijo isti historični dogodek. Tako je nova tožba dopustna, če se isti tožbeni predlog opira na časovno drug dogodek, in to tudi v primeru, če ima zahtevek v obeh primerih isto pravno podlago. Nasprotno pa nova tožba, ki se opira na isti sklop dejstev, ni dopustna, čeprav se v njej nekatera dejstva dodajajo ali opustijo in čeprav se zahtevek sklicuje na drugo pravno podlago.(2)

8. V skladu z navedenimi izhodišči revizijsko sodišče ocenjuje, da gre v obravnavani zadevi za drug historični dogodek kot tisti, ki je bil predmet presoje sodišča v zadevi II Pg 251/2000. Prvega sestavljajo dejstva, ki se  nanašajo na poroštvene izjave v zvezi s kreditnimi pogodbami in pogodbo o izdaji garancije, na podlagi katerih toženka jamči za izpolnitev obveznosti glavnega dolžnika A. d.o.o. Drugega sestavljajo okoliščine v zvezi s toženkino izdajo bianco menice in meničnim pooblastilom z dne 2. 12. 1999.(3) Ugovor toženke, da bi moralo sodišče prve stopnje pribaviti celoten spis II Pg 251/2000, da bi prebralo obrazložitev prvostopenjske sodbe, je neutemeljen že zato, ker je to sodbo kot dokaz predlagala in predložila že sama toženka v postopku na prvi stopnji, sodišče pa je njenemu predlogu z vpogledom v to listino tudi ugodilo (glej drugi odstavek  na četrti strani sodbe).

9. Neutemeljen je tudi ugovor, da toženka ni prekludirana glede ugovorov, ki jih je podala na naroku 23. 6. 2009, ker naj bi šlo tedaj dejansko za prvi narok za glavno obravnavo, kar je sodišče tudi zapisalo v zapisnik glavne obravnave. 23. 6. 2009 ni bil opravljen prvi narok za glavno obravnavo - ta je bil že 5. 9. 2007, ampak se je glavna obravnava zaradi spremembe sodnice začela znova (tretji odstavek 302. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP). Institut ponovnega začetka glavne obravnave iz tretjega odstavka 302. člena ZPP ni identičen pojmu prvega naroka za glavno obravnavo. Glavna obravnava se mora znova začeti zaradi spoštovanja načela neposrednosti, katerega bistvo je v tem, da izdajo sodno odločbo tisti sodniki ali tisti sodnik posameznik, ki so sodelovali pri glavni obravnavi, na kateri je sodišče izvajalo dokaze. Nov začetek glavne obravnave ne spreminja procesnega reda, kakršnega določa 286.  člen ZPP glede navajanja novih dejstev.

10. Pomoten zapis v zapisniku glavne obravnave 23. 6. 2009 „prvi narok“ tega sklepa ne more omajati. Pravila iz 286. člena ZPP so prisilne narave in jih procesni subjekti, vključno s sodiščem, ne morejo spreminjati. Toženkini ugovori na naroku 23. 6. 2009 so zato prepozni.

11. Revizijsko sodišče je revizijo toženke zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

Op. št. (1):    Temu stališču pritrjujejo tudi avtorji, ki se v fazi do pravnomočnosti zavzemajo za čisto procesno teorijo. O tem D. Wedam, Lukič v Ude in drugi, Pravdni postopek: zakon s komentarjem, 3. knjiga, GV Založba in Uradni list RS, Ljubljana 2009, stran 160.

Op. št. (3):   Primerjaj sodba III Ips 167/99 z dne 10. 11. 2000, v kateri je Vrhovno sodišče zavzelo stališče, da če tožbeni zahtevek v že pravnomočno razsojeni stvari temelji le na lastni menici, ne gre za razsojeno stvar, če isti tožbeni zahtevek v drugem postopku temelji na kavzalnem pravnem poslu, saj gre za različna historična dogodka in različno dejansko podlago.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.