Sodba VIII Ips 82/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-06-16

dr. Aleksej Cvetko (preds.), Miran Blaha (poroč.), mag. Marijan Debelak, Marjana Lubinič, mag. Ivan Robnik

invalidnost - pravice iz invalidskega zavarovanja - priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja - spremembe v stanju invalidnosti

Predmet obravnavanega socialnega spora je zakonitost odločb tožene stranke z dne 17. 3. 2011 in 14. 9. 2011, ki sta lahko temeljili le na zdravstveni dokumentaciji, dostopni oziroma znani v času izdaje teh odločb. Ker pravice iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja ne zastarajo in jih tudi ni mogoče odvzeti (5. člen ZPIZ-1), lahko tožnik kadarkoli zahteva (ponovno) odločanje o pravici do priznanja invalidnosti zaradi spremenjenega zdravstvenega stanja, ki vpliva na njegovo delovno zmožnost oziroma na podlagi nove medicinske dokumentacije.

1. Tožena stranka je z dokončno odločbo zavrnila zahtevek tožnika za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za odpravo odločb tožene stranke in za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Sodišče ni ugotovilo podlage za priznanje pravic na podlagi I. kategorija invalidnosti. Pri tožniku je podana invalidnost III. kategorije, vendar mu na tej podlagi pravic, glede na določbo osmega odstavka 34. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1), ni mogoče priznati. Tožnik ima le 1 leto in 27 dni zavarovanja za širši obseg pravic in za ožji obseg pravic 4 leta, 1 mesec in 9 dni.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo prvostopnega sodišča.

3. Tožeča stranka vlaga zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da izpodbijana sodba sicer pravilno ugotavlja, da je tožnik pretežni del zavarovanja dosegel v zavarovanju za ožji obseg pravic in da zato ne more pridobiti pravic iz invalidskega zavarovanja na podlagi II. ali III. kategorije invalidnosti. Zmotno pa je bila uporabljena določba 8. točke (osmega odstavka) 34. člena ZPIZ-1, ko tožniku ni bila priznana pravica do invalidnosti I. kategorije in do invalidske pokojnine. Ugotovitev izvedenca potrjuje, da tožnik ni več zmožen za delo v svojem poklicu, kar sta sodišči ocenili protispisno in s tem storili bistveno kršitev določbe 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba tudi ni upoštevala izpovedb izvedenca, da ima oseba, ki je utrpela poškodbo glave, lahko glavobole in mravljinčenje okončin. V zvezi s tem niso bili upoštevani dokazni predlogi za pridobitev dodatnega mnenja psihologa in nevrologa (EMG preiskava), pritožbene graje pa izpodbijana sodba  ni ustrezno upoštevala. Napačno je stališče, da se upošteva le obstoječa zdravstvena dokumentacija in da so kasnejše zdravstvene spremembe lahko le predmet novega postopka. Tožnik je z dokaznimi predlogi želel le potrditi obstoj svojih poškodb in zdravstvenega stanja ob uvedbi postopka pred invalidsko komisijo. Podana je tudi bistvena kršitev določbe 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj izpodbijana sodba nasprotuje svojim razlogom in namenu, ko na eni strani potrjuje, da je tožnik razvrščen v invalidnost III. kategorije, na drugi strani pa pravilno ugotavlja, da tožnik glede na zavarovalno pokojninsko dobo ne more pridobiti pravic iz naslova III. kategorije invalidnosti.

5. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člen ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP). Pri tem je vezano na dejanske ugotovitve, ki so bile podlaga za izdajo izpodbijane sodbe, saj zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP).

6. Za tožnika ni sporno, da je dosegel pretežni del zavarovanja v zavarovanju za ožji obseg pravic in da zato ne more pridobiti pravic iz invalidskega zavarovanja na podlagi III. kategorije invalidnosti. Drugače povedano, tožnik ne zatrjuje, da bi sodišče zmotno uporabilo materialno pravo ob ugotovitvi, da je tožnik invalid III. kategorije. Nerazumljiva je pri tem navedba tožnika, da je podana bistvena kršitev določb 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker „izpodbijana sodba nasprotuje svojim razlogom in namenu“. Izpodbijana sodba nima pomanjkljivosti in jo je mogoče preizkusiti, saj ima razloge o vseh odločilnih dejstvih in ti razlogi niso nejasni ali med seboj v nasprotju.

7. Ne strinja pa se z odločitvijo sodišča, da je pri njem podana le III. kategorija invalidnosti, saj bi po njegovem prepričanju sodišče moralo na podlagi 60. člena ZPIZ-1 ugotoviti, da mu gredo pravice invalida I. kategorije. Po ugotovitvah izvedenca svojega poklica, to je strojnika lahke gradbene mehanizacije, ni več zmožen opravljati, dela avtomehanika pa z omejitvami, kakršne ima, ni mogoče opravljati. Že ob pravilni uporabi podatkov v spisu bi bilo zato treba ugotoviti njegovo popolno delovno nezmožnost.

8. Vprašanja delovne zmožnosti zavarovanca in omejitev pri delu iz zdravstvenih razlogov so dejanska vprašanja. Na podlagi teh dejanskih ugotovitev pristojni organi tožene stranke ter nato tudi sodišče odloči o stopnji invalidnosti, ki je podlaga za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Odločitev o statusu invalidnosti pa sama po sebi še ne pomeni odločitve o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja.

9. Pri tožniku ni bila ugotovljena popolna nezmožnost za delo. Njegova delovna zmožnost za svoj poklic je zmanjšana za manj kot 50%, še vedno je zmožen s polnim delovnim časom opravljati delo v svojem poklicu oziroma na drugem delovnem mestu, z omejitvami. Sodišči sta ob takih dejanskih ugotovitvah tožbeni zahtevek za priznanje pravic iz I. kategorije invalidnosti utemeljeno zavrnili, saj je tožena stranka glede na ugotovljene spremembe v zdravstvenem stanju tožnika pravilno razvrstila v III. kategorijo invalidnosti (60. člen ZPIZ-1). Nestrinjanje z izvedeniškim mnenjem in ugotovitvami invalidske komisije glede njegovega zdravstvenega stanja v času izdaje spornih odločb tožene stranke pomeni poskus uveljavljanja zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, kar ni dovoljen revizijski razlog.

10. Predmet obravnavanega socialnega spora je zakonitost odločb tožene stranke z dne 17. 3. 2011 in 14. 9. 2011, ki sta lahko temeljili le na zdravstveni dokumentaciji, dostopni oziroma znani v času izdaje teh odločb. Ker pravice iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja ne zastarajo in jih tudi ni mogoče odvzeti (5. člen ZPIZ-1), lahko tožnik kadarkoli zahteva (ponovno) odločanje o pravici do priznanja invalidnosti zaradi spremenjenega zdravstvenega stanja, ki vpliva na njegovo delovno zmožnost oziroma na podlagi nove medicinske dokumentacije.

11. Glede na navedeno sta sodišči utemeljeno zavrnili dokazne predloge za ugotavljanje spremenjenega zdravstvenega stanja. Spremenjenega v primerjavi s tistim, ki izhaja iz razpoložljive zdravstvene dokumentacije do izdaje izpodbijanih odločb in ocene invalidskih organov ter sodnega izvedenca o delovni zmožnosti tožnika ob zdravstvenem stanju v tem času.

12. Ker zatrjevani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.