Sodba I Ips 9675/2009-64
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-03-20

Barbara Zobec (preds.), Marko Šorli (poroč.), mag. Kristina Ožbolt, Maja Tratnik, Vesna Žalik

bistvena kršitev določb kazenskega postopka - nedovoljen dokaz - varstvo zasebnosti - varstvo osebnih podatkov - pravica do informacijske zasebnosti - dostop do evidenc DNK - zbiranje, varstvo in zavarovanje podatkov

Vrhovno sodišče ob upoštevanju odločitve Ustavnega sodišča ugotavlja, da se izpodbijana pravnomočna sodba opira na dokaz, pridobljen s kršitvijo z Ustavo določenih človekovih pravic, saj ugotovitev, komu pripada na kraju dejanja najdena sled, temelji na primerjavi z vzorcem oziroma profilom DNK, ki ne bi smel biti več hranjen v evidencah policije oziroma je takšna hramba profila DNK omogočila primerjavo, s tem pa je bilo poseženo v pravico obsojenca do informacijske zasebnosti iz prvega odstavka 38. člena Ustave.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi, izpodbijana pravnomočna sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

1. Okrožno sodišče v Mariboru je D. R. spoznalo za krivega kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki prvega odstavka 212. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ), mu zanj izreklo pogojno obsodbo, v njej pa določilo kazen šest mesecev zapora in preizkusno dobo dve leti. Sodišče je obsojenca oprostilo plačila stroškov kazenskega postopka, oškodovanca pa s premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. Pritožbo obsojenčevega zagovornika je Višje sodišče v Mariboru zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Zoper pravnomočno sodbo je zagovornik obsojenca vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka po 8. točki prvega odstavka 371. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) in predlagal, naj Vrhovno sodišče iz kazenskega spisa izloči poročilo o preiskavi Centra za forenzične preiskave z dne 10. 7. 2008 in uradni zaznamek o izjavi osumljenca z dne 5. 8. 2008 ter razveljavi sodbi sodišča prve in druge stopnje in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Vložnik predlog utemeljuje, da je bil dokaz zoper obsojenca, ki temelji na analizi najdene biološke sledi na kraju kaznivega dejanja, zaradi katerega je zoper obsojenca tekel postopek, pridobljen nezakonito, ker je bila napravljena primerjava profila DNK iz krvne sledi, najdene na kraju kaznivega dejanja, s profilom DNK, pridobljenim iz vzorca sline, ki je bil vzet 6. 12. 2001 in je bil vnesen v policijsko evidenco DNK. Po stališču vložnika policija vzorcev DNK in rezultatov DNK preiskav ne bi smela hraniti tudi po tem, ko je bil predkazenski ali kazenski postopek zoper posameznika končan, ne da bi prišlo do obsodilne sodbe. Zaključuje, da je določilo 64. člena Zakona o policiji (v nadaljevanju ZPol), ki je policiji omogočal da hrani vzorce DNK, čeprav v postopku, v katerem so bili odvzeti, ni prišlo do obsodilne sodbe v nasprotju z ustavno pravico do zasebnosti. Podatki o DNK obsojenca, pridobljeni v postopku, ki se ni končal z obsodilno sodbo, bi morali biti izbrisani in jih policija ne bi smela več hraniti še manj pa uporabljati za primerjalne raziskave. Po mnenju vložnika bi moral biti dokaz, pridobljen s primerjavo analize bioloških snovi na DNK izločen in se sodba nanj ne bi smela opirati.

3. Vrhovni državni tožilec je v odgovoru na zahtevo, ki ga je podal v skladu z drugim odstavkom 423. člena ZKP ocenil, da zahteva ni utemeljena. Navaja, da sta obe sodišči navedli natančne razloge, zakaj štejeta, da ni šlo za nedovoljen dokaz po 8. točki prvega odstavka 371. člena ZKP. Opozarja, da je sodišče upoštevalo tudi skladnost izpovedb prič in še druge podatke v spisovnem gradivu in da sodišči ugotavljata, da je v evidenco prišel vzorec sline zaradi suma kaznivega dejanja in ne zaradi poljubnih razlogov, ki bi posegli v zasebnost D. R. Odkrivanje kaznivega dejanja ne pomeni posega v zasebnost, kot to skuša prikazati zahteva za varstvo zakonitosti, saj ne gre za poseg v intimno sfero obsojenca, pač pa za ugotavljanje identitete sledov in njihove povezave z določenimi osebami. Vrhovni državni tožilec predlaga zavrnitev zahteve.

4. Na odgovor vrhovnega državnega tožilca je obramba podala izjavo, v kateri vztraja pri vseh svojih pravnih stališčih. Poudarja, da ni sporen odvzem vzorca v zvezi z očitanim kaznivim dejanjem, ampak primerjanje tega vzorca z vzorcem, ki se ne bi smel več hraniti v evidencah. Sum kaznivega dejanja, zaradi katerega je vzorec sline prišel v evidence se ni potrdil, postopek je bil ustavljen, kaznivo dejanje torej ni obstajalo in ne obstaja. Prav zato je nedopustno, da bi se vzorec DNK nedolžnega posameznika hranil v kakršnikoli evidenci, saj to predstavlja hud poseg v zasebnost.

5. Senat Vrhovnega sodišča je dne 27. 10. 2011 sklenil, da se postopek za zahtevo za varstvo zakonitosti v tej zadevi prekine in se zahteva ocena ustavnosti prve alineje prvega odstavka 63. in 64. člena ZPol. V sklepu o prekinitvi postopka in odločitvi, da se zahteva ocena ustavnosti navedenih določb ZPol Vrhovno sodišče ugotavlja, da je iz spisa Okrožnega sodišča v Mariboru Kpr 247/2002 razvidno, da je bil D. R. v zvezi s sumom storitve poskusa kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki prvega odstavka 212. člena KZ, dne 8. 12. 2001 odvzet bris ustne sluznice in napravljen njegov DNK profil. Kazenska preiskava zoper R. se je končala s sklepom o ustavitvi preiskave, ki je postal pravnomočen dne 11. 2. 2003. V takšnem postopku pridobljeni DNK profil se je v evidenci DNK preiskav na podlagi 63. člena ZPol hranil do zastaranja kazenskega pregona, od takrat dalje pa je bil vpogled v evidenco DNK dovoljen na podlagi 64. člena ZPol. V okviru sedanjega postopka, v katerem je bil D. R. spoznan za krivega kaznivega dejanja v obravnavani kazenski zadevi, je bil dne 19. 4. 2008 opravljen ogled kraja kaznivega dejanja, kjer je bil najden krvni madež in poslan v nadaljnjo analizo na Center za forenzične preiskave. S primerjanjem podatkov iz evidence DNK preiskav je bilo ugotovljeno, da ima vzorec najdene krvne sledi enak DNK kot v policijski evidenci hranjen profil D. R. Na ta način je bil obsojenec identificiran in povezan s krajem obravnavanega kaznivega dejanja. Ker je Vrhovno sodišče ocenilo, da sta določbi prve alineje prvega odstavka 63. člena in 64. člena ZPol, ki bi ju bilo potrebno uporabiti pri presoji, ali se sodba opira na dokaz, ki je bil pridobljen s kršitvijo z ustavo določenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, v neskladju z Ustavo, je na podlagi 156. člena Ustave in 23. člena Zakona o ustavnem sodišču postopek z zahtevo za varstvo zakonitosti prekinilo in na Ustavno sodišče vložilo zahtevo za oceno ustavnosti prve alineje prvega odstavka 63. člena in 64. člena ZPol.

6. Ustavno sodišče je z odločbo U-I-312/11-21 z dne 13. 2. 2014 v postopku za oceno ustavnosti odločilo, (i) da je bila prva alineja prvega odstavka 63. člena ZPol (Ur. l. RS, št. 66/09 - uradno prečiščeno besedilo in 22/10) v neskladju z Ustavo, kolikor je omogočala, da so se lahko profili odvzetih vzorcev DNK oseb, ki so bile osumljene, niso pa bile pravnomočno obsojene za očitano kaznivo dejanje, hranili do zastaranja kazenskega pregona in (ii) da je bil v neskladju z Ustavo člen 64. ZPol, kolikor je omogočal, da so se lahko profili odvzetih vzorcev DNK oseb, ki so bile osumljene, niso pa bile pravnomočno obsojene za očitano kaznivo dejanje, obravnavali skladno s predpisi, ki urejajo poslovanje organov javne uprave v skladu z Zbirko dokumentarnega gradiva oziroma Ravnanjem z javnim arhivskim gradivom. V obrazložitvi odločbe Ustavno sodišče ugotavlja in ocenjuje vse vidike, povezane z vprašanjem hranjenja profila DNK kot osebnega podatka in zaključuje, da je zakonodajalec nedopustno posegel v pravico posameznikov do informacijske zasebnosti, kolikor je v že navedenih določbah ZPol dopustil oziroma policiji omogočil, da hrani osebne podatke še po tem, ko je bil namen hrambe že izpolnjen, kar za konkreten primer pomeni, da je bila odločba zakona v obsegu, v katerem je omogočala, da se lahko DNK osebe, ki je bila osumljena, pa za kaznivo dejanje ni bila pravnomočno obsojena, hrani vse do zastaranja kazenskega pregona, v neskladju s pravico te osebe do informacijske zasebnosti iz prvega odstavka 38. člena Ustave. Iz obrazložitve ustavne odločbe tudi sledi, da je bil 64. člen ZPol v neskladju z Ustavo, kolikor je omogočal trajno hrambo profila DNK osebe, za katere je med drugim veljala domneva nedolžnosti iz 27. člena Ustave, saj je pomenila presplošno in nediskriminacijsko naravo pooblastila za trajno hrambo profilov DNK osebe, ki je bila osumljena, pa za to kaznivo dejanje  ni bila pravnomočno obsojena.

7. Vrhovno sodišče ob upoštevanju odločitve Ustavnega sodišča ugotavlja, da zahteva za varstvo zakonitosti zagovornika obsojenega R. utemeljeno uveljavlja kršitev določb kazenskega postopka iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP. Izpodbijana pravnomočna sodba, s katero je bil D. R. obsojen zaradi kaznivega dejanja, se opira na dokaz, pridobljen s kršitvijo z Ustavo določenih človekovih pravic, saj ugotovitev, da vzorec najdene krvne sledi na kraju obravnavanega kaznivega dejanja, temelji na primerjavi z vzorcem oziroma profilom DNK D. R., ki ne bi smel biti več hranjen v evidencah policije oziroma je takšna hramba profila DNK D. R. omogočila primerjavo tega profila z rezultati analize DNK iz najdene krvne sledi, s tem pa je bilo poseženo v pravico obsojenca do informacijske zasebnosti iz prvega odstavka 38. člena Ustave.

8. Ugotovitev, da se izpodbijana sodba opira na nedovoljen dokaz je narekovala razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče najprej odločiti o vprašanju, ali predstavlja poročilo o preiskavi Centra za forenzične preiskave z dne 10. 7. 2008 dokaz, ki ga je potrebno izločiti iz kazenskega spisa in nato izvesti postopek na podlagi prejšnje obtožnice.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sodba I Ips 7620/2010-184, enako tudi VSRS Sodba I Ips 7620/2010-204