VSRS sodba II Ips 106/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-10-02

Anton Frantar (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Aljoša Rupel, mag. Rudi Štravs

povrnitev nepremoženjske škode - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - strah - duševne bolečine zaradi skaženosti - višina odškodnine

Revizijsko sodišče ocenjuje, da odmerjena odškodnina ni primerljiva z odškodninami za škodo v podobnih primerih in kot taka ne ustreza načelu objektivne pogojenosti, ki ga morajo sodišča zasledovati pri odmerjanju odškodnine.

Reviziji se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se  pritožbi delno ugodi in se

- sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožniku namesto         22.533,38 EUR prisodi 40.533,38 EUR odškodnine, toženka pa mu mora namesto 488,79 EUR plačati 1.237,88 EUR pravdnih stroškov;

- sicer se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje;

- odločitev o stroških pritožbenega postopka spremeni tako, da mora toženka  tožniku povrniti pritožbene stroške v znesku 402,39 EUR.

Toženka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti tožniku njegove revizijske stroške v znesku 605,16 EUR.

1. Tožnik je 8. 5. 2004 v prometni nezgodi utrpel hudo poškodbo možganov. Temelj odškodninskega tožbenega zahtevka v zadevi ni bil sporen, pravdni stranki sta se dogovorili o 40-odstotnem soprispevku tožnika. Sodišče prve stopnje je tožniku iz naslova telesnih bolečin in nevšečnosti med zdravljenjem od zahtevanih    50.000,00 EUR priznalo odškodnino v višini 40.000,00 EUR; iz naslova strahu 3.000,00 EUR, kolikor je zahteval; za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti od zahtevanih 180.000,00 EUR 120.000,00 EUR; iz naslova duševnih bolečin zaradi skaženosti pa od zahtevanih 10.000,00 EUR          5.000,00 EUR odškodnine. Sodišče je tožniku v seštevku tako odmerilo 168.000,00 EUR odškodnine za nastalo nepremoženjsko škodo. Upoštevajoč 40-odstotni soprispevek je ugotovilo obveznost toženke v znesku 100.800,00 EUR. Od tega zneska je odštelo še na dan sodbe revalorizirane in že plačane zneske akontacije v skupni višini 78.266,62 EUR in toženki s sodbo naložilo v plačilo preostalih 22.533,38 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 31. 12. 2010. V presežku je zahtevek za plačilo nepremoženjske škode zavrnilo. Zavrnilo je tudi tožbeni zahtevek za plačilo mesečne rente v višini 180,00 EUR.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Pritrdilo je razlogom sodišča prve stopnje in potrdilo sklep, da se  sprememba tožbe ne dopusti.

3. Tožnik vlaga revizijo zoper sodbo pritožbenega sodišča in predlaga, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in sodbo pritožbenega sodišča spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da sodbi nižjih sodišč razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava in izraža nestrinjanje z višino odmerjene odškodnine. V reviziji ponavlja ugotovitve nižjih sodišč in meni, da je odmerjena odškodnina prenizka.

4. Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Iz ugotovitev nižjih sodišč izhaja, da je bil tožnik ob škodnem dogodku star 4 leta in je utrpel hudo poškodbo možganov, odrgnine v čelnem delu in zatilnem predelu, povrhnje odrgnine pa je imel tudi desno na obrazu in pod kolenom. V zvezi z odmero odškodnine za pretrpljene telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil oškodovanec po nezgodi pripeljan v bolnišnico v komatoznem stanju. V zavodu za rehabilitacijo invalidov je ostal na zdravljenju 3 mesece in 10 dni, skupaj je bil hospitaliziran 9 mesecev. V času hosipitalizacije je bil 15 dni intubiran in sadiran, dobil je tudi visoko vročino in ugotovljeno je bilo septično stanje. Po esktubaciji je imel motnje požiranja. Sposoben je bil le samostojnega obračanja, ob pomoči je sedel, ni pa stal niti hodil, spontanega govora ni bil sposoben, bil je tudi inkontinenten. Imel je tetraparezo z znižanim tonusom trupa in povišanim tonusom v udih, težave s hranjenjem, pozornostjo, na verbalna navodila je imel slab odziv. Predpisana mu je bila uporaba invalidskega vozička in terapevtskega kolesa, dobil je tudi ortozo in hoduljo. Ponovno so ga učili hoditi, kar je zelo boleče, govoriti in izvajati vsa opravila, normalna za zdravega 4-letnika. Obseg neugodja je bil ocenjen kot zelo velik. Nižji sodišči sta ob upoštevanju elementa dolgotrajnosti zdravljenja in njegovega poteka odmerili odškodnino v višini 40.000,00 EUR, kar je znašalo 41 povprečnih neto mesečnih plač v času izdaje sodbe pred prvostopenjskim sodiščem. V zvezi s pretrpljenim strahom je bilo ugotovljeno, da tožnik kljub svojim omejenim sposobnostim zaznava strah predvsem zaradi obsežnega zdravljenja, boji se za svojo prihodnost. Iz tega naslova mu je bila odmerjena odškodnina v višini 3.000,00 EUR, kar znaša 3,1 povprečnih mesečnih plač v času izdaje sodbe pred prvostopenjskim sodiščem. Odškodnino za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti je sodišče oprlo na dejstvo, da je tožnik trajno invaliden in da normalnega življenja in otroštva ni in ne bo zmožen. Potrebuje 24-urni nadzor, z velikimi težavami se uči osnovnih življenjskih opravil, odziva se le s kriki in posameznimi besedami. Ugotovljen je bil upad kognitivnih sposobnosti, ni zmožen računanja, pisanja in risanja. Prav tako ni zmožen fine motorike rok, ki jih lahko uporablja le za grobe dejavnosti. Prizadeta sta hoja in ravnotežje, ima spastične spodnje okončine in prikrajšave, ki onemogočajo normalno hojo. Hrani se lahko sam, če je pred njega postavljena hrana, vendar je pri tem nespreten. Pomoč potrebuje pri higieni, oblačenju in v sanitarijah. Obiskuje šolo s prilagojenim programom. V okviru svojih mentalnih sposobnosti se zaveda nebogljenosti in nemoči, kar mu povzroča izbruhe jeze in joka, ko želi kaj povedati ali narediti, pa tega ne zmore. Iz tega naslova mu je sodišče odmerilo odškodnino v višini 120.000,00 EUR, kar pomeni 123,1 povprečnih neto mesečnih plač v času izdaje prvostopenjske sodbe. Odškodnina za duševne bolečine zaradi skaženosti je bila na podlagi ugotovitev, da mora tožnik uporabljati voziček, če samostojno hodi, hoja je šepajoča, naredi lahko le nekaj korakov, pri čemer levo nogo obremeni plantigradno, desno pa izrazito na prste, v stoji je nagnjen levo in naprej, odmerjena v višini 5.000,00 EUR oziroma 5,1 povprečnih neto mesečnih plač.

7. Po ustaljeni sodni praksi Vrhovnega sodišča sta temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo načelo individualizacije in načelo objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine. Prvo načelo zahteva določitev pravične denarne odškodnine glede na intenzivnost in trajanje telesnih bolečin, duševnih bolečin in strahu ter glede na vse konkretne okoliščine, ki so podane pri oškodovancu, drugo pa terja upoštevanje pomena prizadete dobrine in namena te odškodnine ter dejstva, da odškodnina ne bi podpirala teženj, ki niso združljive z njeno naravo in namenom. Upoštevati je torej treba objektivne materialne zmožnosti družbe in sodno prakso v podobnih primerih. Odmera odškodnine ne more odraziti le individualnega vrednotenja konkretnih posledic, katerih subjektivno doživljanje je z vidika slehernega oškodovanca že po naravi stvari zanj neugodno. Pomembno je, da ima omenjeno načelo korektiv v načelu objektivne pogojenosti višine odškodnine, ki terja vrednotenje ugotovljenih konkretnih škodnih posledic tudi v primerjavi s škodnimi posledicami številnih drugih oškodovancev v različnih primerih iz sodne prakse. To je namreč pogoj za enotno obravnavanje škod različnega obsega in določanje odškodnin zanje v ustreznih razmerjih.

8. Tožnik v reviziji utemeljeno opozarja na prenizko odmerjeno odškodnino za nepremoženjsko škodo in zato na zmotno uporabo materialnega prava (zmotna uporaba standarda pravične odškodnine iz 179. člena Obligacijskega zakonika - v nadaljevanju OZ). Skupni prisojeni znesek v obravnavanem primeru pomeni, upoštevaje razmere v času izdaje sodbe sodišča prve stopnje, takratnih 172,3 povprečnih neto mesečnih plač. Od tega sta sodišči prve in druge stopnje odmerili 120.000,00 EUR odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, kar je 123,1 takratnih povprečnih neto mesečnih plač. Revizijsko sodišče ocenjuje, da odmerjena odškodnina iz tega naslova ni primerljiva z odškodninami za škodo v podobnih primerih in kot taka ne ustreza načelu objektivne pogojenosti, ki ga morajo sodišča zasledovati pri odmerjanju odškodnine.

Napačna je presoja pritožbenega sodišča, da predmetna zadeva ne dosega obsega primerov katastrofalne škode(1) in je zato bolj podobna izjemno hudim primerom, na katere se sodišče sklicuje v 16. točki svoje obrazložitve. Revizijsko sodišče ocenjuje, da je obravnavani primer bližji primerom katastrofalne škode(2) kot posebno hudih primerom, ki jih kot podobne navaja pritožbeno sodišče. Ker odškodnina za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti glede na druge primerljive primere(3) in na razmerje med posameznimi oblikami nepremoženjske škode ni določena pravilno, je revizijsko sodišče odškodnino za to obliko nepremoženjske škode zvišalo na           150.000,00 EUR (to je 153,86 povprečnih neto mesečnih plač).

9. Po navedenem je Vrhovno sodišče reviziji delno ugodilo (prvi odstavek 380. člena ZPP) in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je glede na že plačane valorizirane zneske (78.266,62 EUR) in 40-odstotni soprispevek tožnika iz tega naslova toženki v plačilo naložilo (18.000,00 EUR višji) znesek, ki je razviden iz izreka. Sicer je revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

10. V skladu z določbo drugega odstavka 165. člena ZPP mora revizijsko sodišče v primeru, ko spremeni odločbo, zoper katero je vloženo pravno sredstvo, odločiti tudi o stroških vsega postopka. Odločitev o stroških temelji na določbah prvega odstavka 154. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP.

11. Prvostopenjske pravdne stroške tožnika je sodišče odmerilo na 2.710,77 EUR,  stroške toženke pa na 449,93 EUR. Glede na 53,4-odstotni uspeh tožnika in     46,6-odstotni uspeh toženke v pravdi mora po delnem pobotu medsebojnih stroškov prve stopnje toženka tožniku povrniti 1.237,88 EUR. Če toženka stroškov prvostopenjskega postopka v 15-dnevnem paricijskem roku ne bo plačala, bo prišla v zamudo (299. člen OZ) in bo dolžna plačati še zakonske zamudne obresti (378. člen OZ).

12. Revizijsko sodišče je pritožbene stroške odmerilo v skladu s stroškovnikom in veljavno Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT) na 1.177,60 EUR nagrade za postopek, 20 EUR administrativnih stroškov in obračunalo DDV. Upoštevaje 28,1-odstotni uspeh tožnika v pritožbenem postopku je odločilo, da mu mora toženka povrniti 402,39 EUR pritožbenih stroškov. Tožnik v pritožbi ni zahteval zamudnih obresti od priglašenih pritožbenih stroškov, zato mu sodišče obresti od pritožbenih stroškov ni prisodilo.

13. Tožnik je s svojo revizijo delno uspel, in sicer v 33,8 odstotkih, zato mu je toženka dolžna povrniti ustrezen del potrebnih revizijskih stroškov. Revizijsko sodišče jih je v skladu z veljavno OT odmerilo v višini 1.574,00 EUR za nagrado za postopek z revizijo, 20 EUR administrativnih stroškov in obračunalo DDV. Glede na uspeh v reviziji je toženka tožniku dolžna povrniti 605,16 EUR revizijskih stroškov. Tožnik tudi v reviziji ni zahteval zamudnih obresti od priglašenih revizijskih stroškov.

Prim. odločbe Vrhovnega sodišča RS II Ips 351/2003 z dne 20. 5. 2004, II Ips 587/2008 z dne 20. 11. 2008 in II Ips 1166/2008 z dne 19. 4. 2012.

Glej tudi mag. Alenka Berger Škrk, Denarna odškodnina za nepremoženjsko škodo (Pregled sodne prakse Vrhovnega sodišča RS, Harmonizacija na ravni EU in Sveta Evrope), GV Založba, Ljubljana 2010.

Prim. odločbo Vrhovnega sodišča RS II Ips 32/2001 z dne 6. 9. 2001, ki obravnava podoben, a milejši primer kot obravnavani.  Posledice se bolj podobne primerom iz op. št. 2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.