Sodba II Ips 268/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-10-03

mag. Nina Betetto (preds.), Aljoša Rupel (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel

OBLIGACIJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

neupravičena pridobitev - povrnitev vlaganj v nepremičnino - nastanek terjatve - zapadlost terjatve - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

V sodni praksi je ustaljeno stališče, da v primerih, kot je konkretni, do prehoda koristi pride, ko vlagatelj preneha in neupravičeno obogateni prične uporabljati nepremičnino, v katero je vlagatelj vlagal, ne pa že z zaključkom vlaganj (primerjaj II Ips 808/2007, VSL I Cp 723/2010, VSL I Cp 2527/2009). Terjatev iz naslova neupravičene pridobitve zaradi vlaganj ne more nastati oz. zapasti, še preden vlagatelj izgubi posest nepremičnine, v katero je vlagal. Ker tožnika nepremičnino, v katero sta vlagala, še vedno uporabljata, še nista prikrajšana in je zato njun zahtevek preuranjen.

Tožeča stranka je dolžna v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti toženi stranki njene revizijske stroške v znesku 839,97 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti dalje do plačila.

1. Tožnika zoper toženko iz naslova neupravičene pridobitve zahtevata plačilo 54.497,90 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Trdita, da sta vlagala v nepremičnino v lasti toženke, zato je toženka neupravičeno obogatena za vtoževano vsoto. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem sojenju tožbeni zahtevek zavrnilo in odločilo še o pravdnih stroških. Obrazložilo je, da do prehoda koristi od tožnikov na toženko še ni prišlo, saj tožnika nepremičnino še vedno uporabljata, zato imata koristi od zatrjevanih vlaganj trenutno zgolj tožnika in prav zato še nista mogla biti prikrajšana zaradi zatrjevanih vlaganj. Zaradi navedenega terjatev iz naslova neupravičene pridobitve še ni nastala, saj še ni zapadla.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnikov zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. V obrazložitvi se je v celoti strinjalo z razlogi sodišča prve stopnje. Navedlo je še, da dejstvo, da je toženka zemljiškoknjižna lastnica nepremičnine, v konkretni zadevi samo po sebi ne zadostuje za prehod koristi.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnika vlagata revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in kršitev 14. in 15. točke drugega odstavka in prvega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Predlagata, da se reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da se tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, vključno s stroškovnim delom, oz. podredno, da se razveljavita sodbi sodišč prve in druge stopnje in da se zadeva vrne sodišču prve oz. druge stopnje v novo sojenje. Menita, da je stališče sodišč prve in druge stopnje, da do prehoda koristi še ni prišlo, materialnopravno zmotno. Po njunem mnenju bi bilo potrebno v njunem posebnem primeru obstoječo sodno prakso preseči. Sodne odločbe, na katere se sklicujeta sodišči prve in druge stopnje, niso adekvatne konkretni zadevi, med drugim tudi zato, ker tožnika redno plačujeta najemnino oz. uporabnino in tekoče stroške. Sklicujeta se na zadevo I Cp 721/2011. Tožnika sta že sedaj dvakrat prikrajšana, saj toženka že razpolaga z nepremičnino, ki je zaradi vlaganj bistveno več vredna, tožnika pa sta ostala brez vsega, brez vloženih sredstev, poleg tega pa še plačujeta najemnino oz. uporabnino. Z dnem 30. 11. 2011, ko je bil ugovor tožnikov zoper sklep o izvršbi o izpraznitvi in izročitvi nepremičnine zavrnjen, je zapadla terjatev tožnikov. Ker sodišče o denarnem zahtevku tožnikov sploh ni odločalo (in v zvezi s tem izvajalo dokazov), so bile storjene absolutne in relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Sodišče bi tožbenemu zahtevku moralo ugoditi, da bi tožnika lahko ohranila svojo socialno varnost in bi si s temi sredstvi lahko uredila nadomestne poslovne prostore, zato niso spoštovana temeljna načela Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR), in sicer načelo enakopravnosti udeležencev obligacijskih razmerij, načelo vestnosti in poštenja, načelo prepovedi zlorabe pravic ter načelo pravne in socialne države. Ob smiselni uporabi 122. člena ZOR pa bi moralo sodišče upoštevati načelo sočasne izpolnitve obveznosti pravdnih strank in izplačilo vtoževanega zneska vezati na sočasno izpraznitev in izročitev nepremičnine toženki.

4. Toženka v odgovoru na revizijo nasprotuje njenim razlogom in se zavzema za njeno zavrnitev. Prav tako priglaša stroške.

6. Kdor je bil brez pravnega temelja obogaten na škodo drugega, je prejeto dolžan vrniti, če je to mogoče, sicer pa nadomestiti vrednost dosežene koristi (190. člen Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) oz. 210. člen ZOR).

7. Sodišči prve in druge stopnje sta v celoti pravilno uporabili materialno pravo. V sodni praksi je ustaljeno stališče, da v primerih, kot je konkretni, do prehoda koristi pride, ko vlagatelj preneha in neupravičeno obogateni prične uporabljati nepremičnino, v katero je vlagatelj vlagal, ne pa že z zaključkom vlaganj (primerjaj II Ips 808/2007, VSL I Cp 723/2010, VSL I Cp 2527/2009). Terjatev iz naslova neupravičene pridobitve zaradi vlaganj ne more nastati oz. zapasti, še preden vlagatelj izgubi posest nepremičnine, v katero je vlagal. Napačno je stališče tožnikov, da je njuna terjatev zapadla 30. 11. 2011, ko je bil ugovor tožnikov zoper sklep o izvršbi o izpraznitvi in izročitvi nepremičnine zavrnjen, saj sta tožnika tudi še po tem datumu uporabljala predmetno nepremičnino. Ker tožnika nepremičnino, v katero sta vlagala, še vedno uporabljata, še nista prikrajšana in je zato njun zahtevek preuranjen.

8. V tej zadevi ni razlogov, da bi Vrhovno sodišče spremenilo obstoječo sodno prakso. Sodne odločbe, na katere se sklicujeta sodišči prve in druge stopnje, so primerljive s to zadevo. Dejstvo, da tožnika plačujeta najemnino in tekoče stroške, konkretne zadeve ne razlikuje od primerjanih zadev. Tožnika se sklicujeta na obrazložitev v zadevi VSL I Cp 721/2011, ki pa jima ni v korist.

9. Ostale revizijske navedbe ne morejo spremeniti odločitve v tej zadevi in so neutemeljene. Sodišče nima zakonske podlage, da bi zahtevku ugodilo zgolj zato, da bi tožnika ohranila svoj socialni standard, zato tudi ne drži, da so kršena načelo enakopravnosti udeležencev obligacijskih razmerij, načelo vestnosti in poštenja, načelo prepovedi zlorabe pravic ter načelo pravne in socialne države. Drugih razlogov, zakaj bi bila kršena navedena načela, pa tožnika ne navedeta. Neutemeljena je tudi navedba, da bi moralo sodišče upoštevati načelo sočasne izpolnitve obveznosti pravdnih strank in izplačilo vtoževanega zneska vezati na sočasno izpraznitev in izročitev nepremičnine toženki. Zahtevek za izselitev in izpraznitev nepremičnine in zahtevek iz naslova neupravičene pridobitve za povračilo vlaganj ne izhajata iz istega obligacijskega razmerja, zato ni mogoče uporabiti pravila o sočasni izpolnitvi iz 122. člena ZOR.

10. Ker sta sodišči prve in druge stopnje pravilno ocenili, da terjatev tožnikov še ni zapadla, pravilno nista izvajali dokazov in vsebinsko odločali o denarnem zahtevku tožnikov, zato niso bile storjene uveljavljene absolutne in relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Drugih navedb, s čim naj bi bile storjene uveljavljene bistvene kršitve določb postopka, pa tožnika ne navedeta.

11. Ker revizijski razlogi niso podani, je Vrhovno sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

12. Odločitev o stroških temelji na določbah prvega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP. Tožnika z revizijo nista uspela, zato sta dolžna toženki povrniti zahtevane stroške odgovora na revizijo, ki so bili potrebni. Sodišče jih je v skladu s stroškovnikom in Odvetniško tarifo odmerilo na 839,97 EUR (1500 točk za sestavo odgovora na revizijo, ki vključuje tudi stroške konference s stranko, pregleda sodbe in obvestila stranke, materialni stroški v višini 2 %, povečano za 20 % DDV). Tožnika sta dolžna plačati odmerjene stroške v petnajstdnevnem paricijskem roku, ki prične teči naslednji dan po vročitvi te sodbe (prvi, drugi in tretji odstavek 313. člena ZPP). Če tožnika v paricijskem roku svoje obveznosti plačila pravdnih stroškov ne bosta izpolnila, bosta prišla v zamudo (299. člen OZ) in bosta od zamude naprej dolžna toženki plačati še zakonske zamudne obresti (378. člen OZ).

OZ člen 190, 190/1. ZOR člen 122, 210.  ZPP člen 339, 339/1, 399/2-14, 339/2-15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.