Sklep I Ips 49171/2011-20
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-02-07

zahteva za varstvo zakonitosti - dovoljenost - druga odločba - pomembno pravno vprašanje

Vrhovno sodišče je zahtevo za varstvo zakonitosti zavrglo zaradi neizpolnjevanja pogojev iz prvega odstavka 420. člena ZKP, saj ponavlja le razloge, ki so bili neuspešno uveljavljani že v pritožbenem postopku, niti ni takih razlogov za odločanje o zahtevi zaznalo Vrhovno sodišče samo (o vsebinsko enakem pravnem vprašanju pa je že zavzelo stališče).

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrže.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Okrožno sodišče v Mariboru je z uvodoma citirano sodbo odločilo, da se rok za izpolnitev obveznosti, določene s sodbo istega sodišča K 286/2009 z dne 4. 11. 2009, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru I Kp 58/2010 z dne 20. 5. 2010, s katero je bil obsojeni A. K. spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja poslovne goljufije po prvem odstavku 234. a člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ) in v kateri mu je bila določena kazen sedem mesecev zapora, podaljša do 28. 2. 2013. Odločeno je bilo, da se obsojeni oprosti plačila sodne takse.

2. Zoper navedeno sodbo sodišča prve stopnje je obsojenčev zagovornik vložil pritožbo, ki jo je Višje sodišče v Mariboru s sodbo II Kp 49171/2011 z dne 8. 11. 2012 zavrnilo kot neutemeljeno, potrdilo sodbo sodišča prve stopnje ter odločilo, da se obsojenec oprosti plačila sodne takse.

3. Obsojenčev zagovornik je vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi nepravilne uporabe materialnega prava. Stališče vložnika zahteve je, da so zaradi dejstva uvedbe osebnega stečaja zoper obsojenca ugasnile vse terjatve zoper njega in tako tudi terjatev družbe A. d. o. o., kateri je obsojenec dolžan poravnati navedeno obveznost. Predlagal je, da se izpodbijano sodbo razveljavi, ker je upnikova pravica terjati plačilo prenehala.

4. Na zahtevo je podala odgovor vrhovna državna tožilka in jo opredelila kot neutemeljeno.

5. Odgovor vrhovne državne tožilke je bil poslan obsojencu in njegovemu zagovorniku, ki pa se do njega nista opredelila.

6. Zahtevo za varstvo zakonitosti je glede na prvi odstavek 420. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP), mogoče vložiti le zoper pravnomočno sodno odločbo, s katero je bil končan kazenski postopek, zoper drugo odločbo pa le, če je od odločitve Vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, ki je pomembno za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse in zoper sodni postopek, ki je tekel pred tako pravnomočno odločbo.

7. V obravnavanem primeru, ko se z zahtevo za varstvo zakonitosti izpodbija pravnomočno sodbo sodišča o preklicu pogojne obsodbe, izrečene s sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru K 286/2009 z dne 4. 11. 2009, gre torej za „drugo odločbo“ navedeno v prvem odstavku 420. člena ZKP, za katere izpodbijanje z zahtevo za varstvo zakonitosti morajo biti izpolnjeni posebni pogoji, kot so povzeti v točki 6 zgoraj. Teh pogojev zahteva za varstvo zakonitosti ne izpolnjuje, saj ponavlja le razloge, ki so bili neuspešno uveljavljani že v pritožbenem postopku, niti ni takih razlogov za odločanje o zahtevi zaznalo Vrhovno sodišče samo (o vsebinsko enakem pravnem vprašanju pa je Vrhovno sodišče že zavzelo stališče v točki 9 obrazložitve sodbe I Ips 40385/2010 z dne 22. 12. 2011, ki jo zahteva že sama citira, vendar očitno povsem napačno v podkrepitev svojega stališča).

8. Glede na navedeno je bila zahteva za varstvo zakonitosti zavržena zaradi neizpolnjevanja pogojev iz prvega odstavka 420. člena ZKP (drugi odstavek             423. člena ZKP).

9. Odločitev o plačilu stroškov, nastalih v zvezi s tem izrednim pravnim sredstvom, temelji na določbah 98. a člena ZKP v zvezi s četrtim odstavkom 95. člena ZKP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.