Sodba VIII Ips 153/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-11-11

dr. Aleksej Cvetko (preds.), Miran Blaha (poroč.), mag. Marijan Debelak, Marjana Lubinič, mag. Ivan Robnik

pogodba o zaposlitvi za določen čas - začasno povečan obseg dela - transformacija pogodbe o zaposlitvi za določen čas - sodna razveza pogodbe o zaposlitvi

Tožena stranka ni dokazala zakonitega razloga za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kar pomeni, da je bila taka pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom. To pa v skladu z določbo 54. člena ZDR pomeni, da se šteje, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas.

1. Sodišče prve stopnje je (v ponovljenem postopku) ugotovilo, da je bila med strankama sklenjena pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas od 1. 6. 2009 dalje, nato pa jo je razvezalo na podlagi 118. člena ZDR z 31. 10. 2010. Toženi stranki je naložilo, da tožniku od 1. 9. 2010 do 31. 10. 2010 prizna vse pravice iz delovnega razmerja, vključno s plačo, ter da mu plača odškodnino v znesku 3.000,00 EUR. Zavrnilo pa je reintegracijski zahtevek in višji zahtevek za odškodnino. Tožnik je bil zaposlen na podlagi dveh pogodb o zaposlitvi za določen čas za delo na delovnem mestu vodje tehničnega vzdrževanja. Tožena stranka ni uspela dokazati, da je dejansko obstajal zatrjevani začasno povečan obseg dela. Vseskozi je bila podana trajna potreba po delu na sistemiziranem delovnem mestu vodje vzdrževanja. Tožena stranka je, tudi po poteku pogodbe o zaposlitvi za določen čas, tožnika najprej prijavila prosto delovno mesto vodje vzdrževanja za določen čas, kasneje pa za nedoločen čas. Na istem delovnem mestu so bili zaporedoma zaposleni trije različni delavci. Tožnik je bil po prenehanju delovnega razmerja dva meseca prijavljen na zavodu za zaposlovanje, s 1. 11. 2010 pa je sklenil novo delovno razmerje. Zato je sodišče pogodbo o zaposlitvi razvezalo z 31. 10. 2010, tožniku pa dosodilo tudi odškodnino po 118. členu ZDR v višini približno dveh tožnikovih plač (tožnik je predlagal tri plače). Pri odmeri je upoštevalo, da je tožnik sorazmerno hitro našel novo zaposlitev in da pri plači na drugem delovnem mestu ni bil prikrajšan.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo prvostopnega sodišča. Glede odškodnine po 118. členu ZDR je navedlo, da gre za odškodnino, ki pomeni odmeno oziroma nadomestilo za reintegracijo. Sodišče je pravilno upoštevalo, da se je tožnik sorazmerno hitro zaposlil pri drugem delodajalcu, iz obrazložitve sodbe pa je razvidno tudi, koliko časa je bil zaposlen pri toženi stranki.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožena stranka revizijo in „uveljavlja vse revizijske razloge po ZPP, predvsem pa zmotno uporabo materialnega prava“. Navaja, da je bila pravilna odločitev sodišča v prvem postopku, ko je tožbeni zahtevek zavrnilo. V ponovnem postopku je sodišče zaslišalo le dve priči in sicer E. G. in S. B., ki pa nista vedela povedati, kakšna dela je opravljal tožnik in del ob izgradnji hotela niti nista poznala. Sodišče se je oprlo predvsem na izpovedbo priče A. U., ki pa ni verodostojna priča, ker je bil zoper njega predlagan kazenski pregon zaradi njegovih napak pri izvedbi investicije izgradnje novega hotela na D. Da je šlo za drugačno potreba po delu, ki ga je opravljal tožnik, kot pred njim in za njim drugih dveh delavcev kaže tudi dejstvo, da je imel tožnik višjo plačo in tudi višjo izobrazbo. Razlog za sklenitev pogodbe za določen čas s tožnikom je bila izgradnja hotela A. Tožena stranka se ne strinja z odmerjeno odškodnino, ker sodišče ni upoštevalo vseh okoliščin za odmero, ki bi jih po sodni praksi moralo.

4. Tožeča stranka je na revizijo odgovorila in predlaga, da jo revizijsko sodišče kot neutemeljeno zavrne.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Tožena stranka sicer uveljavlja „vse revizijske razloge“, vendar ne navede izrecno oziroma določno nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka pred sodiščem prve ali druge stopnje. Revizijske navedbe se nanašajo le na  nestrinjanje z ugotovljenim dejanskim stanjem, kar pa ni dovoljen revizijski razlog (tretji odstavek 370. člena ZPP). Pri tem se neutemeljeno sklicuje na dejanske ugotovitve in dokazno oceno v prvem postopku. Bistveno je dejansko stanje in dokazna ocena, ki jo je sodišče sprejelo v ponovljenem postopku, na podlagi katere je bila sprejeta izpodbijana sodba. Revizijska navedba, da se Višje sodišče ni opredelilo do okoliščine o višini tožnikove plače pa ne drži. Izpodbijana sodba se do te okoliščine izrecno in jasno opredeli (točka 12 obrazložitve).

8. Dejanska ugotovitev sodišča prve stopnje, ki jo je pri svoji odločitvi upoštevalo tudi sodišče druge stopnje, da tožena stranka ni dokazala zakonitega razloga za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, pomeni, da je bila taka pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom. To pa v skladu z določbo 54. člena ZDR pomeni, da se šteje, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas. Izpodbijana sodba je zato v tem delu materialno pravno pravilna.

9. Neutemeljena je trditev tožene stranke, da sodišče ni „zapisalo oprijemljivih kriterijev za dosojo odškodnine“. Temeljni kriterij oziroma predpostavka za odmero odškodnine po 118. členu ZDR je že dejstvo, da je bila odpoved nezakonita (1). Poleg tega je sodišče upoštevalo tudi okoliščino, da je tožnik hitro našel drugo zaposlitev in čas zaposlitve pri toženi stranki (točka 10 obrazložitve izpodbijane sodbe). Drugih okoliščin, ki bi lahko vplivale na višino odškodnine, sodišče res ni ugotavljalo oziroma upoštevalo in je tožniku prisodilo le minimalno odškodnino kot „nadomestilo za (ne)reintegracijo k toženi stranki“. Sodišče ne ugotavlja in ne upošteva okoliščin, ki po njegovi presoji ne vplivajo na višino odmerjene odškodnine. Tožena stranka neutemeljeno zatrjuje, da tožniku z odpovedjo oziroma nesklenitvijo pogodbe za nedoločen čas ni nastala nobena škoda. Izguba zaposlitve, iskanje nove zaposlitve in začasne rešitve (tožnik se je po dveh mesecih zaposlil za določen čas) nedvomno pomeni za delavca določene neprijetnosti in škodo.

10. Ker revizijski razlogi niso podani in je izpodbijana sodba ob ugotovljenem dejanskem stanju pravilna, je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

Op. št. (1):    Vrhovno sodišče je že presodilo, da je možna uporaba določb 118. člena ZDR o sodni razvezi in odškodnini uporabiti tudi v primeru transformacije pogodbe o zaposlitvi za določen čas v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, glej na primer sodbo in sklep VIII Ips 240/2012 z dne 15. 4. 2013.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.