VSRS sodba VIII Ips 153/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-10-27

dr. Aleksej Cvetko (preds.), Miran Blaha (poroč.), mag. Marijan Debelak, Marjana Lubinič, mag. Ivan Robnik

razrešitev dekana fakultete - seznanitev z razlogi za razrešitev

Statut Univerze na Primorskem ima glede razrešitve dekana le določbe četrtega do šestega odstavka 64. člena, nima pa nikakršnih določb o postopku njegove razrešitve. Zato pride v poštev uporaba ZZ v tistem delu, kjer so določena minimalna pravila postopka razrešitve in sodna pristojnost v primeru spora.

Določba drugega odstavka 38. člena ZZ se res nanaša na direktorja, torej poslovodni organ zavoda. Toda enako velja tudi v primeru razrešitve strokovnega vodje zavoda. Po določbi tretjega odstavka 42. člena ZZ se namreč glede imenovanja in razrešitve strokovnega vodje smiselno uporabljajo določbe 33. do 39. člena ZZ.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se spremeni tako, da se pritožba tožene stranke zavrne in v izpodbijanem delu (točki I. in III. izreka prvostopne sodbe) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je dolžna tožnici v roku 15 dni po prejemu pisnega odpravka sodbe, povrniti njene pritožbene in revizijske stroške v znesku 1.498,00 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku navedenega roka za izpolnitev obveznosti do plačila.

Svoje revizijske stroške krije tožena stranka sama.

1. Tožnica je bila z odločbo rektorja Univerze na Primorskem z dne 26. 3. 2012 predčasno razrešena kot dekanja članice Univerze – Fakultete A. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je odločba o razrešitvi nezakonita, ker ni bila upoštevana določba tretjega odstavka 38. člena Zakona o zavodih (v nadaljevanju ZZ). Rektor tožnice pred razrešitvijo ni seznanil z razlogi za razrešitev in ji ni dal možnosti, da se o njih izjavi. Fakulteta je zavod, zato zanjo veljajo določbe ZZ, po 24. členu Zakona o visokem šolstvu pa sta dekan oziroma direktor alternativno navedena kot vodji članice univerze. Ker se tožnica (zaradi poteka mandata) na funkcijo dekanje ni mogla več vrniti, je sodišče zavrnilo njen primarni zahtevek za odpravo odločbe oziroma vrnitev zadeve v ponovni postopek pri toženi stranki. Kljub ugotovljeni nezakonitosti iz navedenega razloga je sodišče glede na napotke pritožbenega sodišča v razveljavitvenem sklepu presojalo tudi utemeljenost odpovednih razlogov.

2. Zoper ugodilni (ugotovitveni) del prvostopne sodbe in odločitev o stroških postopka, se je pritožila le tožena stranka tako, da je zavrnilni del postal pravnomočen. Pritožbi tožene stranke je sodišče druge stopnje ugodilo in tožbeni zahtevek tožnice zavrnilo v celoti. Statusna vprašanja visokošolskih zavodov, pogoje za opravljanje visokošolske dejavnosti, opredelitev javne službe v visokem šolstvu in urejanje načina njenega financiranja določa Zakon o visokem šolstvu (v nadaljevanju ZVis). Zato je za presojo zakonitosti razrešitve tožnice bistvena ureditev v ZVis, ki je v primerjavi z ZZ specialni predpis, ter ureditev v Statutu Univerze. ZVis  določb o razrešitvi dekana nima. Statut Univerze pa govori o razrešitvi dekana v četrtem in šestem odstavku 64. člena, vendar ne določa, da bi moral rektor o predčasni razrešitvi dekana obvestiti in mu omogočiti, da se o razlogih za razrešitev predhodno izjavi. Taka obveznost tako ne izhaja iz njenega avtonomnega prava, zaradi posebnega (avtonomnega) statusa univerze pa ni utemeljeno sklicevanje na tretji odstavek 38. člena ZZ. Pravni status dekana ni identičen z direktorjem zavoda po splošnih predpisih o zavodih, tak položaj je mogoče povezati le z rektorjem.

3. Na predlog tožnice je Vrhovno sodišče s sklepom VIII DoR 36/2014 z dne          10. 6. 2014 dopustilo revizijo o vprašanju, ali je seznanitev tožnice z razlogi za razrešitev in možnost izjasnitve o njih, pogoj za zakonito razrešitev.

4. Tožnica je vložila revizijo zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje zaradi absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava, s predlogom, da Vrhovno sodišče „reviziji ugodi in sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da se pritožbi tožeče stranke ugodi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje oziroma izpodbijano sodbo v celoti razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje“.

5. V primeru dopuščene revizije sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (drugi odstavek 371. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP). Dopuščena revizija izven dela, glede katerega je bila dopuščena, oziroma izven konkretnih vprašanj, glede katerih je bila dopuščena, ni dovoljena (tretji odstavek 374. člena ZPP). Zato ni mogoče upoštevati revizijskih navedb glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, saj v tem delu revizija ni bila dopuščena. Prav tako tudi ni mogoče upoštevati revizijskih navedb glede pravnomočnega zavrnilnega dela prvostopne sodbe, zoper katerega se tožnica sploh ni pritožila in je postala v tem delu pravnomočna že prvostopna sodba.

6. V zvezi z uporabo zakonskih določb o razrešitvi tožnice kot dekanje pa tožnica navaja, je drugostopenjsko sodišče zavzelo pravno zmotno stališče, da je bistvena ureditev v ZVis v povezavi s statutom Univerze in ne ureditev v ZZ. Tako stališče je diametralno nasprotno od stališča prvostopnega sodišča in tudi v nasprotju z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča in drugo sodno prakso. Sklicuje se na odločbi Vrhovnega sodišča VIII R 12/2012 (sklep o pristojnosti, sprejet v obravnavani zadevi) in I Upr 4/2012, ter odločbi Upravnega sodišča III U 91/2012 in III U 89/2012. Fakulteta A. je zavod, ki ima delno pravno subjektiviteto, njen dekan pa je poslovodni organ in strokovni vodja zavoda.

7. Tožena stranka je na revizijo odgovorila in predlaga, da jo revizijsko sodišče zavrne kot neutemeljeno in ne upošteva v tistem delu, ki se nanaša na vprašanja, glede katerih revizija ni bila dopuščena.

9. Po določbi 20. člena ZVis so organi članice univerze: dekan, senat, akademski zbor in študentski svet. Direktor kot poslovodni organ med temi ni naveden. Kot alternativo dekanu ga določa 24. člen ZVis: dekan oziroma direktor članice univerze ima pooblastila in odgovornosti v skladu z ustanovitvenim aktom, je strokovni vodja članice univerze in opravlja naslednje naloge: usklajuje izobraževalno, znanstveno-raziskovalno, umetniško in drugo delo; skrbi in odgovarja za zakonitost dela; je pristojen za spremljanje, ugotavljanje in zagotavljanje kakovosti članice univerze, študijskih programov, znanstveno-raziskovalnega, umetniškega ter strokovnega dela in pripravo letnega poročila o kakovosti (samoevalvacija članice); najmanj enkrat letno poroča o delu senatu članice in rektorju; druge naloge v skladu z zakonom, drugimi predpisi ter splošnimi akti univerze. Vendar gre v tej določbi le za različno poimenovanje strokovnega vodje članice Univerze: lahko je dekan (kar bo pravilo v primeru fakultete) ali direktor (kar bo v skladu s tretjim odstavkom 20. člena ZVis v primeru drugega zavoda - članice univerze).

10. Dekan fakultete kot članice Univerze po ZVis ni njen poslovodni organ. To velja le za dekana visokošolskega zavoda, ki ni članica univerze, kjer je dekan že po določbi  petega odstavka 24. člena ZVis poslovodni organ in strokovni vodja takega zavoda. Rektor je tisti, ki vodi, predstavlja in zastopa univerzo (23. člen ZVis) in ga je mogoče šteti kot tistega, ki opravlja tudi poslovodno funkcijo. To izhaja že iz določbe 25. člena ZVis: s statutom se lahko določi, da sta glede na naravo dejavnosti in obseg dela visokošolskega oziroma drugega zavoda, funkcija vodenja strokovnega dela in poslovodna funkcija ločeni. V tem primeru statut določi pristojnosti strokovnega vodje in pristojnosti poslovodnega organa. Statut pa ima le Univerza in ne njene članice.

11. Pravna oseba je le univerza. V okviru univerze se ustanovijo fakultete in umetniške akademije, lahko pa tudi visoke strokovne šole in drugi zavodi - članice univerze (članice univerze), ki imajo pravice in obveznosti, določene z ZVis, aktom o ustanovitvi univerze in statutom univerze. Članice univerze pri izvajanju nacionalnega programa visokega šolstva, za katerega zagotavlja sredstva Republika Slovenija, nastopajo v pravnem prometu s pooblastili, ki jih določa akt o ustanovitvi univerze in statut, v imenu in za račun univerze. V drugih primerih članice univerze nastopajo v pravnem prometu v svojem imenu in za svoj račun v skladu z aktom o ustanovitvi in statutom univerze (10. člen ZVis).

12. Statut Univerze v 63. členu sicer tudi dekanu priznava položaj poslovodnega organa, vendar le v tistih primerih, ko članica posluje v okviru dejavnosti iz drugega odstavka 24. člena Statuta. To pa je le v omejenem obsegu, ki ga določi Univerza na podlagi 7. člena Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem (Ur. l. RS, št. 13/2003 in nasl.). Zato ni mogoče govoriti o tem, da je položaj dekana članice univerze mogoče enačiti s položajem poslovodnega organa. Gre zgolj za omejena pooblastila dekana, ki so primerljiva s pooblastili poslovodnega organa samostojnega visokošolskega zavoda (in pa sicer rektorja univerze), kadar članica nastopa v pravnem prometu v svojem imenu in za svoj račun. Dekan fakultete pa je slej ko prej predvsem njen strokovni vodja.

13. ZZ ureja statusna vprašanja zavodov, med drugim tudi imenovanja in razrešitve organov zavoda: tako poslovodnih organov kot strokovnih vodij zavodov. ZZ je splošen predpis, ki velja za vse zavode, tako zasebne kot javne, tudi za visokošolske zavode - kolikor s posebnimi predpisi ni določeno drugače. Statut Univerze na Primorskem ima glede razrešitve dekana le določbe četrtega do šestega odstavka 64. člena, nima pa nikakršnih določb o postopku njegove razrešitve. Zato pride v poštev uporaba ZZ v tistem delu, kjer so določena minimalna pravila postopka razrešitve in sodna pristojnost v primeru spora.

14. Določba drugega odstavka 38. člena ZZ se res nanaša na direktorja, torej poslovodni organ zavoda. Toda enako velja tudi v primeru razrešitve strokovnega vodje zavoda. Po določbi tretjega odstavka 42. člena ZZ se namreč glede imenovanja in razrešitve strokovnega vodje smiselno uporabljajo določbe 33. do 39. člena ZZ. Pristojni organ mora torej pred sprejemom sklepa o razrešitvi seznaniti tako direktorja kot strokovnega vodjo z razlogi za razrešitev in mu dati možnost, da se o njih izjavi. Ker rektor Univerze pred sprejemom sklepa o razrešitvi tožnice te obveznosti ni izpolnil, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je že iz tega razloga sporna razrešitev nezakonita. Zato je revizijsko sodišče reviziji v dovoljenem delu ugodilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

15. Izrek o stroških temelji na drugem odstavku 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena in 155. členom ZPP. Tožnica je upravičena do povračila priglašenih stroškov za odgovor na pritožbo v znesku 678,00 EUR in do povračila priglašenih stroškov za revizijo v znesku 793,00 EUR ter do povračila plačane sodne takse za predlog za dopustitev revizije (7,00 EUR) in revizijo (20,00 EUR). Svoje revizijske stroške krije tožena stranka sama.

Statut Univerze na Primorskem člen 24, 24/2, 63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.