VSRS Sklep X Ips 50/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-09-25

Martina Lippai (preds.), Brigita Domjan Pavlin (poroč.), Peter Golob

carine - dovoljenost revizije - zavrženje - pomembno pravno vprašanje - trditveno in dokazno breme - odstop od sodne prakse - položaj špediterja v carinskem postopku - pooblastilo - predložitev dokaza o pooblastilnem razmerju - pooblaščenec po zaposlitvi

Trditveno in dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije je na strani revidenta.

Vprašanja, ki jih revident zastavlja kot pomembna pravna vprašanja, niso pomembna pravna vprašanja v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ker je odgovor nanje možen že z branjem določb 5. in 68. člena CZS in 39. člena ZICPES oziroma gre za vprašanja, v katerih je bilo v upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča že sprejeto pravno stališče, od katerega pa izpodbijana sodba ne odstopa. Odstopa od upravnosodne prakse Vrhovnega sodišča pa revident s sklicevanjem na določene sodbe tega sodišča ni izkazal, saj navedene sodbe izhajajo iz drugačnega dejanskega in pravnega stanja zadev, kot je v obravnavanem primeru.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča, navedeno v uvodu tega sklepa, je tožeča stranka (v nadaljevanju revident) vložila revizijo, katere dovoljenost utemeljuje z razlogom iz 2. točke drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Priglaša stroške revizijskega postopka.

3. Z izpodbijano sodbo je prvostopenjsko sodišče na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo revidentovo tožbo zoper odločbo Carinskega urada Ljubljana, št. DT 4242-427/2011-3/1100-002 z dne 8. 11. 2011, s katero je carinski organ določil znesek doplačila dajatev in obresti, ki jih mora revident poravnati za blago, sproščeno v prost promet s carinsko deklaracijo za hkratno sprostitev v prost promet in vnos v domačo porabo za blago brez davčno oproščene dobave, v višini 3.582,88 EUR. Gre za 441,36 m2 neglaziranih keramičnih ploščic brez podlage s carinsko vrednostjo 4.248,46 EUR, država porekla Kitajska, z obračunanimi carinskimi dajatvami za industrijske izdelke in davkom na dodano vrednost. Za to blago bi bilo treba obračunati tudi začasne protidampinške dajatve. Revident je kot deklarant vložil carinsko deklaracijo, prejemnica blaga pa je bila družba E., d. o. o. Ker revident kljub pozivom ni predložil ustreznega pooblastila za zastopanje, je carinski organ štel, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun. Tožena stranka je revidentovo pritožbo z odločbo, št. DT-498-1-551/2011-2 z dne 30. 10. 2012, kot neutemeljeno zavrnila.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/08 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/08 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/08 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/08 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Po določbi 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 286/2008 z dne 19. 6. 2008, X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 655/2008 z dne 4. 12. 2008) in določbo prvega odstavka 367. a člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 je dovoljenost revizije iz tega razloga podana le, če je odločitev o tem vprašanju pomembna za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 69/2009 z dne 19. 3. 2009, X Ips 592/2007 z dne 21. 5. 2009, X Ips 189/2009 z dne 4. 6. 2009) in z določbo četrtega odstavka 367. b člena ZPP mora revident natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora opisati natančno in konkretno, na enak način pa mora izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje. Če se revident sklicuje na sodno prakso Vrhovnega sodišča, mora navesti opravilne številke zadev, kopije sodnih odločb sodišč prve stopnje, na katere se sklicuje, pa mora reviziji priložiti.

7. Izpolnjevanje pogoja po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 revident utemeljuje z vprašanjem, ki bi naj bilo pomembno pravno vprašanje, in sicer: ali lahko špediter pred carinskim organom nastopa v svojem imenu in za svoj račun, glede na to, da špediter že ex lege nastopa kot direktni ali indirektni zastopnik.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča to vprašanje ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, saj je nanj mogoče odgovoriti že z branjem oziroma jezikovno razlago določb 5. in 68. člena Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (v nadaljevanju CZS).

9. Četrti odstavek 5. člena CZS določa, da mora zastopnik izjaviti, da nastopa v imenu zastopane osebe, pojasniti, ali gre za neposredno ali za posredno zastopanje, ter biti pooblaščen, da nastopa kot zastopnik. Šteje se, da oseba, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa ni pooblaščena, nastopa v svojem imenu in za svoj račun. Peti odstavek 5. člena CZS pa izrecno določa še, da lahko carinski organi od osebe, ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, zahtevajo dokazilo, da je pooblaščena, da nastopa kot zastopnik.

10. Postopanje carinskega organa v obravnavanem primeru, ko je po več neuspešnih pozivih revidentu, da naj predloži pooblastilo štel, da revident v carinskem postopku nastopa v svojem imenu in za svoj račun, je tako povsem skladno z  jasno določbo 5. člena CZS in v skladu s pooblastili carinskega organa, ki jih ima po 68. členu CZS in 39. členu Zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti (ZICPES).

11. Po presoji Vrhovnega sodišča s sklicevanjem na sodbe Vrhovnega sodišča I Up 131/2003 z dne 30. 5. 2006, I Up 150/2003 z dne 30. 5. 2006 in druge, iz katerih naj bi izhajalo, da je pojmovno nemogoče, da špediter nastopa v lastnem imenu, revident glede zastavljenega vprašanja ni izkazal niti zatrjevanega odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča. Obravnavana zadeva je namreč drugačna od citiranih, saj iz dejanskega stanja citiranih zadev ne izhaja, da bi carinski organ podvomil v obstoj samega pooblastilnega razmerja med prejemnikom blaga in špediterjem in ju pozval k predložitvi dokazil, kar pa je bistveno v obravnavni zadevi. Ne glede na to pa je tudi v citiranih primerih sprejeto stališče, da špediter (sicer solidarno z drugim carinskim zavezancem) odgovarja za celoten carinski dolg.

12. Revident kot pomembno pravno vprašanje postavlja še vprašanje, kdaj se mora (v carinskem postopku) pooblastilo za zastopanje vložiti. Navaja, da je glede tega vprašanja prišlo do odstopa od ustaljene prakse Vrhovnega sodišča (npr. zadev X Ips 440/2007 z dne 26. 3. 2009, X Ips 762/2008 z dne 26. 2. 2009 in drugih), da se pooblastilo vlaga ob vložitvi vloge in ne šele kasneje, ko je pooblastilno razmerje že pravnomočno. Odstopa od sodne prakse v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 s tem po oceni Vrhovnega sodišča ni izkazal. V skladu z 68. členom CZS in 39. členom ZICPES, ki sta specialni določbi glede na 49. člen Zakona o splošnem upravnem postopku, carinski organ lahko dokazila zahteva tudi naknadno, ne le ob vložitvi vloge, saj je temu postopek preverjanja vložene deklaracije tudi namenjen.

13. Nadalje revident kot pomembno pravno vprašanje postavlja tudi vprašanje, ali lahko špediter kot pravna oseba, ki nima poslovne sposobnosti, prevzame na sebe nepooblaščena ravnanja fizične osebe in nastopa pred carinskim organom. Glede nastopanja pravnih oseb v pravnem prometu je bilo revidentovemu pooblaščencu stališče Vrhovnega sodišča glede enakih ugovorov, ki jih ponavlja v vsebinsko različnih sporih, že večkrat pojasnjeno (npr. v sklepu X Ips 381/2009 z dne 26. 11. 2009, sodba X Ips 1197/2005 z dne 25. 9. 2008 in druge), zato izpostavljeno vprašanje ni pomembno v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, saj gre za že rešeno pravno vprašanje, glede katerega izpodbijana sodba ne odstopa. Te navedbe so tudi pavšalne, saj revident v reviziji ne navaja, katera oseba naj bi nastopala nepooblaščeno v imenu družbe, carinskemu organu pa tega ni treba preverjati po uradni dolžnosti.

14. Glede na navedeno revident ni izkazal izpolnitve pogojev za dovoljenost revizije iz 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, zato je Vrhovno sodišče na podlagi 89. člena ZUS-1 revizijo zavrglo kot nedovoljeno.

15. Ker je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo, revident na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP in prvega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 sam trpi svoje stroške revizijskega postopka.

Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (CZS) člen 5, 5/4, 5/5, 68.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sodba I Up 131/2003, enako tudi I Up 132/2003, I Up 135/2003, I Up 136/2003, I Up 129/2003, I Up 128/2003, I Up 130/2003, I Up 150/2003,I Up 154/2003,

Sklep X Ips 102/2014, enako tudi X Ips 51/2014, X Ips 53/2014, X Ips 109/2014, X Ips 115/2014