VSRS Sklep I Up 6/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-03

Martina Lippai (preds.), Milica Štern (poroč.), Irena Badovinac-Bjelič

JAVNI ZAVODI - UPRAVNI SPOR - RAZREŠITVE IN IMENOVANJA

imenovanje direktorja javnega zavoda - o isti zadevi že izdana pravnomočna odločba - zavrženje tožbe - izpodbijanje istih aktov kot v predhodni tožbi - kršitev prepovedi diskriminacije - materialni ugovor v okviru rednega spora - subsidiarno sodno varstvo

Ker je o tožničinih tožbah v zadevi imenovanja direktorja Javnega zavoda, ki ju je tožnica vložila na Upravno sodišče, Upravno sodišče že odločilo in sta njegovi odločbi pravnomočni, so bili izpolnjeni pogoji za zavrženje tožbe.

Sodno varstvo v zadevah imenovanja direktorjev javnih zavodov (če imenuje direktorja organ občine) pa je zagotovljeno v rednem upravnem sporu, to je v upravnem sporu po prvem odstavku 2. člena ZUS-1, ker tako določa ZZ, torej subsidiarno sodno varstvo ni dopustno.

Pravne podlage za samostojno tožbo na ugotovitev kršitve zakonske prepovedi diskriminacije ne daje niti Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja (v nadaljevanju ZUNEO). Ta daje podlago za uveljavljanje kršitev zakonske prepovedi diskriminacije v vseh sodnih in upravnih postopkih, torej tudi v postopkih sodnega varstva v zvezi z imenovanjem direktorjev  javnih zavodov,  vendar v skladu z zakonom. To pa je v tem primeru ZUS-1. Tožnica bi lahko to kršitev uveljavljala kot kršitev materialnega prava v rednem upravnem sporu z izpodbojno tožbo zoper akte Občinskega sveta.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožena stranka sama trpi svoje stroške odgovora na pritožbo.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 8. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrglo tožbo zoper sklep Občinskega sveta tožene stranke (v nadaljevanju Občinski svet), št. 14-1/2010 z dne 26. 5. 2010, in obvestilo Občinskega sveta, št. 014-1/2010 z dne 27. 5. 2010,  ter zoper sklep Občinskega sveta, št. 14-4/2010 z dne 1. 7. 2010, in obvestilo Občinskega sveta, št. 014-4/2010 z dne 2. 7. 2010 (I. točka izreka sklepa), in odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške postopka (II. točka izreka sklepa). Občinski svet je s sklepom z dne 26. 5. 2010 sklenil, da se v postopku izbire za direktorja Javnega zavoda... (v nadaljevanju Javni zavod) ne izbere noben kandidat (1. točka izreka sklepa), da se javni razpis za izbiro direktorja Javnega zavoda ponovi (2. točka izreka sklepa), da morajo biti kandidati o neizbiri obveščeni najkasneje v 15 dneh po seji (Občinskega) sveta (3. točka izreka sklepa), in da sklep velja takoj (4. točka izreka sklepa). Z obvestilom z dne 27. 5. 2010 je bila tožnica obveščena, da ni bila izbrana v postopku javnega razpisa za sklenitev delovnega razmerja za zasedbo delovnega mesta direktorja Javnega zavoda ter da ima pravico do vpogleda v gradiva javnega razpisa za prosto delovno mesto in (pravico) zahtevati vrnitev vseh tam navedenih dokumentov. S sklepom z dne 1. 7. 2010 je Občinski svet za direktorico Javnega zavoda za mandatno obdobje 5 let imenoval A. A. (I. točka izreka sklepa), ter odločil, da sklep velja takoj (II. točka izreka sklepa), z obvestilom z dne 2. 7. 2010 pa je bila tožnica (ponovno) obveščena o neizbiri.

2. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje pojasnjuje, da je tožnica sklep z dne 26. 5. 2010 in obvestilo z dne 27. 5. 2010 že izpodbijala v upravnem sporu, sodišče prve stopnje pa je tožbo zavrnilo s sodbo I U 741/2010-5 z dne 10. 11. 2010, ki je pravnomočna (ni bila izpodbijana pred Vrhovnim sodiščem). Sklep z dne 1. 7. 2010 in obvestilo z dne 2. 7. 2010 pa je tožnica tudi že izpodbijala s tožbo v upravnem sporu, o kateri pa je bilo prav tako že pravnomočno odločeno s sodbo I U 939/2010 z dne 9. 11. 2011. V tej zadevi je bila vložena tudi revizija, ki pa jo je Vrhovno sodišče zavrglo kot nedovoljeno (X Ips 88/2012). Ker je bilo o navedenih sklepih in obvestilih že pravnomočno odločeno, je bilo (že) iz tega razloga treba tožbo zavreči. Odločitev o stroških temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1.

3. Tožnica vlaga pritožbo zaradi bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu in pojasnjuje, da je obravnavano zadevo Upravnemu sodišču odstopilo Delovno in socialno sodišče v Ljubljani (v nadaljevanju DSS), pri katerem je tožnica zahtevala tudi ugotovitev, da je bila v postopku izbire direktorja Javnega zavoda kršena zakonska prepoved diskriminacije. Tega zahtevka tožnica ni nikoli uveljavljala pred Upravnim sodiščem, ki torej o tem zahtevku še ni odločalo. Prvostopenjsko sodišče zato v obravnavani zadevi ni odločilo o celotnem zahtevku. Predlaga, da Vrhovno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek.

4. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev. Priglaša stroške postopka.

6. V tem pritožbenem postopku je sporno, ali so bili izpolnjeni pogoji za zavrženje tožničine tožbe, ki jo je Upravnemu sodišču v pristojno reševanje odstopilo DSS,  na podlagi 8. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1. Ta določa, da sodišče tožbo (in ne tožbeni zahtevek) zavrže, če ugotovi, da je bila o isti zadevi v upravnem sporu že izdana pravnomočna odločba.

7. Zadeva, glede katere je bila izpodbijana odločitev sprejeta, je imenovanje direktorja Javnega zavoda. Tožnica na to mesto ni bila izbrana, zato je s tožbami izpodbijala vse akte, ki jih je Občinski svet v zvezi s tem sprejel in izdal, pri čemer je tožbe vložila tako na Upravno sodišče kot na DSS.

8. Kot izhaja iz povzetkov obrazložitve sodb Upravnega sodišča I U 741/2010 in I U 939/2010 ter iz odgovora na pritožbo v tem postopku, je tožnica s tožbo pred Upravnim sodiščem (ki se je vodila pod I U 741/2010) predlagala odpravo oziroma razveljavitev sklepa z dne 26. 5. 2010 in obvestila z dne 27. 5. 2010 ter ponovno odločanje o izbiri na podlagi objavljenega razpisa. Z dopolnitvijo te tožbe, ki jo je Upravno sodišče po razdružitvi obravnavalo kot samostojno tožbo (in o njej odločilo s sodbo I U 939/2010), pa je predlagala še odpravo oziroma razveljavitev sklepa z dne 1. 7. 2010 in obvestila z dne 2. 7. 2010. V obeh postopkih pred Upravnim sodiščem je med drugim zatrjevala tudi, da je bila v postopku izbire direktorja Javnega zavoda kršena prepoved diskriminacije.

9. Upravno sodišče je s sodbama I U 741/2010 z dne 10. 11. 2010 in I U 939/2010 z dne 9. 11. 2011 odločilo o tožbah, ki ju je tožnica vložila na to sodišče, in ju zavrnilo kot neutemeljeni. Tožnica sodbe I U 741/2010 ni izpodbijala pred Vrhovnim sodiščem, zoper sodbo I U 939/2010 pa je vložila revizijo, ki jo je Vrhovno sodišče zavrglo kot nedovoljeno s sklepom X Ips 88/2012 z dne 29. 2. 2012.

10. Za tožničino tožbo zoper navedene akte Občinskega sveta, vloženo na DSS, pa je to sodišče s sklepom I Pd 904/2010 z dne 8. 7. 2013 ugotovilo, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi (I. točka izreka sklepa). Zato je na podlagi drugega odstavka 36. člena Zakona o zavodih (v nadaljevanju ZZ) odločilo, da bo zadeva po pravnomočnosti tega sklepa odstopljena v nadaljnje sojenje stvarno in krajevno pristojnemu Upravnemu sodišču RS (II. točka izreka sklepa). Zoper ta sklep DSS se tožnica ni pritožila.

11. S tožbo, vloženo na DSS, in njeno dopolnitvijo, pa je tožnica zahtevala, da se ugotovi, da je bila pri vodenju postopka izbire direktorja Javnega zavoda kršena zakonska prepoved diskriminacije in se razveljavita sklepa Občinskega sveta z dne 26. 5. 2010 in 1. 7. 2010, odpravita obvestili Občinskega sveta z dne 27. 5. 2010 in 2. 7. 2010, razveljavita javna razpisa Občinskega sveta in ponovi razpis za sklenitev delovnega razmerja za zasedbo delovnega mesta direktorja Javnega zavoda.

12. Vrhovno sodišče na podlagi navedenega ugotavlja, da je tožnica s tožbami, vloženimi na obe sodišči, izpodbijala iste akte istega Občinskega sveta v isti zadevi - imenovanje direktorja Javnega zavoda, in predlagala v bistvu enake odločitve obeh sodišč, namreč odpravo oziroma razveljavitev izpodbijanih aktov Občinskega sveta, in to zaradi kršitev, ki jih je uveljavljala, med drugim tudi zaradi kršitve prepovedi diskriminacije.

13. Ker je o tožničinih tožbah v zadevi imenovanja direktorja Javnega zavoda, ki ju je tožnica vložila na Upravno sodišče (ki sta v bistvenem enaki kot tožba, vložena na DSS), Upravno sodišče že odločilo in sta njegovi odločbi pravnomočni (I U 741/2010 in I U 939/2010), so bili tudi po presoji Vrhovnega sodišča v obravnavanem primeru izpolnjeni pogoji za zavrženje tožbe, ki jo je Upravnemu sodišču odstopilo DSS, na podlagi 8. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

14. Na drugačno odločitev Vrhovnega sodišča ne more vplivati pritožbeno zatrjevanje, da o tožničini zahtevi, da sodišče ugotovi kršitev zakonske prepovedi diskriminacije, še ni bilo odločeno. Takšne samostojne tožbe tožnica ni mogla vložiti niti po določbah Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS), kar ji je DSS pojasnilo,  niti po določbah ZUS-1.

15. ZUS-1 je tedaj urejal izpodbojno tožbo (prva alineja prvega odstavka 33. člen ZUS-1), torej tožbo na odpravo  izpodbijanega akta. Prav tako tožbo pa je tožnica tudi vložila, saj je v njej zahtevala razveljavitev oziroma odpravo aktov Občinskega sveta, med drugim tudi zaradi kršitve zakonske prepovedi diskriminacije, torej zaradi kršitve materialnega prava. ZUS-1 sedaj (po dopolnitvi ZUS-1B) v drugi alineji prvega odstavka 33. člena ureja tudi ugotovitveno tožbo, vendar je tudi to tožba na ugotovitev nezakonitosti upravnega akta, s katerim je bilo poseženo v tožnikove pravice ali pravne koristi. ZUS-1 pa kot subsidiarno pravno sredstvo v 4. členu (kar je podrobneje urejeno v drugem odstavku 33. člena in v 66. členu  ZUS-1) ureja tudi samostojno tožbo o zakonitosti posamičnih aktov in dejanj, s katerimi organi posegajo v človekove pravice in temeljne svoboščine posameznika, vendar je to tožbo dopustno vložiti le, če ni zagotovljeno drugo sodno varstvo. Sodno varstvo v zadevah imenovanja direktorjev javnih zavodov (če imenuje direktorja organ občine) pa je zagotovljeno v rednem upravnem sporu, to je v upravnem sporu po prvem odstavku 2. člena ZUS-1, ker tako določa ZZ, torej subsidiarno sodno varstvo ni dopustno.

16. Pravne podlage za samostojno tožbo na ugotovitev kršitve zakonske prepovedi diskriminacije ne daje niti Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja (v nadaljevanju ZUNEO). Ta med med drugim v prvi alineji 2. člena določa, da je enako obravnavanje zagotovljeno ne glede na spol, narodnost, raso ali etnično poreklo, vero ali prepričanje, invalidnost, starost, spolno usmerjenost ali drugo osebno okoliščino, zlasti v zvezi (med drugim tudi) s pogoji za dostop do zaposlitve, samozaposlitve in poklica, vključno z izbirnimi merili in pogoji zaposlovanja ne glede na vrsto dejavnosti in na vseh ravneh poklicne hierarhije, vključno z napredovanjem.  V prvem odstavku 22. člena pa določa, da lahko v primerih kršitev prepovedi diskriminacije iz 3. člena tega zakona diskriminirane osebe zahtevajo obravnavo kršitve v sodnih in upravnih postopkih ter pred drugimi pristojnimi organi pod pogoji in na način, določen v zakonu, in imajo pravico do odškodnine po splošnih pravilih civilnega prava.

17. ZUNEO torej daje podlago za uveljavljanje kršitev zakonske prepovedi diskriminacije v vseh sodnih in upravnih postopkih, torej tudi v postopkih sodnega varstva v zvezi z imenovanjem direktorjev  javnih zavodov,  vendar v skladu z zakonom. To pa je v tem primeru ZUS-1, saj je sodno varstvo zoper odločitve glede imenovanja direktorja javnega zavoda za primer, kot je obravnavani, zagotovljeno v upravnem sporu. Torej je tožnica lahko to kršitev, in jo tudi dejansko je,  uveljavljala kot kršitev materialnega prava v rednem upravnem sporu z izpodbojno tožbo zoper akte Občinskega sveta. Tudi glede te v tožbi uveljavljane kršitve se je Upravno sodišče v obrazložitvi prej navedenih  pravnomočnih sodb opredelilo, in ker take kršitve ni ugotovilo, je tožbi zavrnilo kot neutemeljeni.

18. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje, saj je ugotovilo, da niso podani razlogi, zaradi katerih se sklep lahko izpodbija, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (76. člen ZUS-1).

19. Tožena stranka s svojim odgovorom na pritožbo ni prispevala k odločitvi, zato je Vrhovno sodišče skladno z določbami prvega odstavka 155. člena in prvega odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 odločilo, da sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.