Sodba VIII Ips 163/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-03-19

SOCIALNO ZAVAROVANJE - INVALIDI - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

delna invalidska pokojnina - začetek izplačevanja - začetek dela s krajšim delovnim časom - invalid III. kategorije - skrajšan delovni čas - bolniška odsotnost - nadomestilo plače zaradi bolniške odsotnosti

Po prejemu odločbe tožene stranke o razvrstitvi tožnice v III. kategorijo invalidnosti (torej ugotovitvi trajnega zmanjšanja zmožnosti za delo oz. poklic) in priznanju pravice do dela s krajšim delovnim časom je prišlo do ureditve tožničinega zavarovanja z upoštevanjem odločbe tožene stranke z dne 12. 5. 2010, in sicer  od 3. 6. 2010 dalje in s tem tudi priznanja začasne nezmožnosti za delo tožnice le za štiri ure. Kljub še vedno trajajočemu bolniškem staležu, vendar le v obsegu krajšega delovnega časa, se je s tem dnem dejansko spremenil tožničin status. Zato je treba tožnici (podobno kot v zadevi VIII Ips 59/2010) priznati ne le pravico do delne invalidske pokojnine (v zvezi s tem se revizijsko sodišče strinja z razlogi sodišča druge stopnje, ki jih ne ponavlja), temveč tudi izplačilo le-te.

1. Sodišče prve stopnje odpravilo odločbi tožene stranke št. 2001604 z dne 27. 9. 2010 in I-2001604 z dne 11. 11. 2010, tožnici priznalo pravico do delne invalidske pokojnine od 3. 6. 2010 in odločilo, da bo odločbo o odmeri invalidske pokojnine izdala tožena stranka v roku 30 dni po pravnomočnosti te sodbe ter v nadaljnjih osmih dneh izplačala zapadle zneske delne invalidske pokojnine z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva, ko bi bil posamezni znesek izplačan, do plačila.

2. Med drugim je ugotovilo, da je bila tožnica z odločbo z dne 12. 5. 2010 razvrščena v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni. Priznana ji je bila pravica do dela na delovnem mestu, na katero je razporejena, to je „kmetica“ s krajšim delovnim časom štiri ure dnevno od 22. 4. 2010 dalje. Iz odločbe tudi izhaja, da bo o pravici in višini delne invalidske pokojnine odločeno s posebno odločbo. Z odločbo z dne 27. 9. 2010 je bila tožničina zahteva za delno invalidsko pokojnino zavrnjena, saj je bilo ugotovljeno, da je bila od 3. 7. 2008 neprekinjeno v bolniškem staležu in še ni pričela delati s krajšim delovnim časom. Tožnica je po prejemu odločbo tožene stranke o razvrstitvi v III. kategorijo invalidnosti z 12. 5. 2010, ki je postala pravnomočna dne 3. 6. 2010, preko DURS in Zavoda za zdravstveno zavarovanje uredila svoj status (1), tako da ji je Zavod za zdravstveno zavarovanje plačeval nadomestilo le za štiri ure, prav tako pa ji je bila z odločbami Zavoda za zdravstveno zavarovanje od 3. 6. 2010 priznana začasna nezmožnost za delo v skladu z odločbo tožene stranke z dne 12. 5. 2010, torej za štiri ure. Sodišče je obrazložilo, kako se v takšnem primeru vodi evidenca zavarovancev, in sicer da se prijava v zavarovanje ne spreminja in da (delna) odjava ni predvidena. Položaj tožnice, ki je sicer zavarovana po 16. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1), je primerjalo s položajem delavca, ki je enako kot tožnica v bolniškem staležu, je pa podpisal novo pogodbo o zaposlitvi pod spremenjenimi pogoji, ki izhajajo iz odločbe v invalidskem postopku. V takšnem primeru sta delodajalec in delavec v skladu z 9. členom Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR) s sklenitvijo nove pogodbe o zaposlitvi realizirala odločbo tožene stranke, zaradi česar delavcu od takrat pripada pravica do delne invalidske pokojnine (in kar izhaja tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča VIII Ips 59/2010). ZPIZ-1 izplačevanja delne invalidske pokojnine ne veže na dejanski pričetek dela, saj beseda „dejanski“ ni zapisana v nobeni določbi tega zakona. Šteje se, da je delavec oziroma zavarovanec s takšnim delom začel, če ga iz opravičljivih razlogov ni nastopil. Sodišče prve stopnje je navedlo tudi, da obravnavana zadeva ni primerljiva s sodbo Vrhovnega sodišča VIII Ips 444/2007, na katero se je sklicevala tožena stranka, saj je (za razliko od zadeve VIII Ips 59/2010) šlo za primer zavarovanca, pri katerem je bilo še vedno odločeno o začasni nezmožnosti za delo za polni delovni čas.

3. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Tako kot sodišče prve stopnje je presodilo, da za odločitev ni pomembno, da tožnica dejansko ni pričela z delom kmetice s krajšim delovnim časom štiri ure dnevno na podlagi odločbe tožene stranke z dne 12. 5. 2010, saj je bila od 3. 6. 2010 dalje začasno nezmožna za delo le za štiri ure, vse do upokojitve, prav tako pa so ji bili od tega datuma prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje obračunani samo za štiri ure dnevno. S tem, ko od takrat dalje ni bila več v bolniškem staležu za polni delovni čas, temveč za krajši čas od polnega in je bila v tem obsegu tudi zavarovana, so izpolnjeni pogoji za izplačevanje delne invalidske pokojnine po 159. členu ZPIZ-1.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo, v kateri se sklicuje na bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Navaja, da je izrek sodbe sodišča prve stopnje v 2. in 3. točki v nasprotju, saj je v 2. točki izreka določena pravica do delne invalidske pokojnine, v 3. točki izreka pa je govora o invalidski in ne delni invalidski pokojnini, kar predstavlja bistveno kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Navaja tudi, da sta sodišči druge in prve stopnje zmotno uporabili določbo 159. člena ZPIZ-1, saj tožnica dela s krajšim delovnim časom od polnega ni nastopila, to pa po navedeni določbi zadošča za zavrnitev zahtevka. Tožnica je bila vse od 3. 7. 2008 in tudi 3. 6. 2010 v bolniškem staležu in bi bila upravičena do polnega nadomestila za čas začasne zadržanosti z dela s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije vse do upokojitve v letu 2011. Pravne podlage za odločitev v tem sporu ne predstavlja ZDR, saj ne gre za delovno razmerje, sicer pa je 159. člena ZPIZ-1 v tem primeru specialna določba. Primerjava položaja delavca in kmeta tudi ni potrebna, saj 159. člen ZPIZ-1 ne ločuje med posameznimi vrstami zavarovancev. V zvezi z izpodbijano odločitvijo sodišča se sklicuje na sodbe Vrhovnega sodišča VIII Ips 444/2007, VIII Ips 551/2007, VIII Ips 351/2009, itd.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, oziroma zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 367. člena ZPP in prvi odstavek 384. člena ZPP, v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni utemeljen. Sodišče prve stopnje je tožnici v 2. točki izreka sodbe priznalo pravico do delne invalidske pokojnine, v 3. točki izreka pa je naložilo toženi stranki, da izda tožnici „odločbo o odmeri invalidske pokojnine,“ vendar je tudi iz nadaljnjega teksta te točke izreka jasno razvidno, da se to nanaša na delno invalidsko pokojnino, saj je toženi stranki naloženo, da tožnici izplača „zapadle znesek delne invalidske pokojnine.“ S tem, ko je sodišče prve stopnje v 3. točki izreka torej najprej navedlo, da naj tožena stranka izda „odločbo o odmeri invalidske pokojnine,“ je zgolj nedosledno izpustilo izraz „delne“ (invalidske pokojnine). Ker pa je očitno, da gre vseskozi le za pravico do delne invalidske pokojnino in za izplačilo takšne pokojnine, navedena nedoslednost predstavlja zgolj pomanjkljivost glede oblike, ki jo predsednik senata lahko kadarkoli popravi (328. člen ZPP). To ne pomeni očitane bistvene kršitve določb pravdnega postopka.

8. ZPIZ-1 v prvem odstavku 159. člena določa, da se delna invalidska pokojnina izplačuje od dneva pričetka dela s krajšim delovnim časom od polnega, vse dokler zavarovanec opravlja delo z delovnim časom, ki ustreza njegovi delovni zmožnosti. Pričetek dela s krajšim delovnim časom je običajno tudi dejanski začetek takšnega dela, razen v izjemnih primerih. Prav v zvezi s tem sta se sodišči prve in druge stopnje utemeljeno sklicevali na primer delavca, ki v skladu z odločbo o ugotovljeni invalidnosti (izdano s strani tožene stranke) sklene pogodbo o zaposlitvi z delodajalcem, vendar ne začne delati na datum, ki je kot datum nastopa dela določen v novi pogodbi o zaposlitvi, temveč tega dne iz opravičenih razlogov ne začne delati. ZDR v četrtem odstavku 9. člena namreč določa, da se pravice in obveznosti na podlagi opravljanja dela v delovnem razmerju in vključitev v socialno zavarovanje na podlagi delovnega razmerja začnejo uresničevati z datumom nastopa dela tudi v primeru, če delavec tega dne iz opravičenih razlogov ne začne delati. Pravico do dela s krajšim delovnim časom od polnega, ki je zavarovancu priznana z odločbo tožene stranke, zagotovi delodajalec s sklenitvijo nove pogodbe o zaposlitvi, kjer je lahko določen datum nastopa dela. V takšnem primeru je Vrhovno sodišče (sodba VIII Ips 59/2010 z dne 21. 11. 2011) ugotovilo, da je tožničina delovna obveznost po novo sklenjeni pogodbi o zaposlitvi z delodajalcem od določenega datuma nastopa dela znašala štiri ure; tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje je odločbe o začasni zadržanosti od dela tožnici izdal le v tem obsegu. Zato okoliščina, da je bila tožnica po navedenem datumu v bolniškem staležu, ne more vplivati na pričetek izplačevanja delne invalidske pokojnine (2).

9. V tej zadevi sicer ne gre za delavko, temveč za zavarovanko iz naslova samostojnega opravljanja kmetijske dejavnosti (16. člen ZPIZ-1), vendar glede uveljavljanju pravic v določenih primerih ni mogoče izključiti primerjave med njima.

10. Po prejemu odločbe tožene stranke o razvrstitvi tožnice v III. kategorijo invalidnosti (torej ugotovitvi trajnega zmanjšanja zmožnosti za delo oz. poklic) in priznanju pravice do dela s krajšim delovnim časom je prišlo do ureditve tožničinega zavarovanja z upoštevanjem odločbe tožene stranke z dne 12. 5. 2010, in sicer  od 3. 6. 2010 dalje in s tem tudi priznanja začasne nezmožnosti za delo tožnice le za štiri ure. Kljub še vedno trajajočemu bolniškem staležu, vendar le v obsegu krajšega delovnega časa, se je s tem dnem dejansko spremenil tožničin status. Zato je treba tožnici (podobno kot v zadevi VIII Ips 59/2010) priznati ne le pravico do delne invalidske pokojnine (v zvezi s tem se revizijsko sodišče strinja z razlogi sodišča druge stopnje, ki jih ne ponavlja), temveč tudi izplačilo le-te.

11. Glede na navedeno in v skladu s 378. členom ZPP je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno.

Op. št. (1):    Iz dopisa DURS izhaja, da se takšen status uredi po uradni dolžnosti.

Op. št. (2):    Predmet odločanja in dejansko stanje se je razlikovalo od zadeve Vrhovnega sodišča VIII Ips 444/2007, saj je bila v tej zadevi delavki priznana začasna nezmožnost za delo za polni delovni čas.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.