VSRS Sklep I Up 120/2014
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-09-25

Martina Lippai (preds.), Brigita Domjan Pavlin (poroč.), Peter Golob

UPRAVNI SPOR - ODVETNIŠTVO - DAVKI - USTAVNO PRAVO

upravni spor - stroški postopka - pravdni stroški - odmera stroškov postopka - pavšalni znesek povračila stroškov - zastopanje stranke v postopku - odvetnik - pooblaščenec s pravniškim državnim izpitom - zastopanje proti plačilu - izdatki - nagrada - davek na dodano vrednost (DDV) - razlaga zakona - skladnost podzakonskega akta z Ustavo - usklajenost pravnih aktov - pravica do enakosti pred zakonom

Podlaga za razlikovanje v višini priznanih stroškov glede na status pooblaščenca (ki je odvetnik ali oseba s pravniškim državnim izpitom) je v drugem odstavku 2. člena ZOdv, ki določa, da lahko pred sodišči stranko proti plačilu zastopa samo odvetnik, če zakon ne določa drugače.

Pravna oseba (razen odvetniške družbe) ne more biti pooblaščenec stranke v postopku.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi II. točka izreka izpodbijane sodbe.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. S sodbo, navedeno v uvodu tega sklepa, je sodišče prve stopnje po sklepu Vrhovnega sodišča X Ips 246/2012 z dne 19. 9. 2013 v ponovljenem postopku na podlagi 2. in 4. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) tožbi ugodilo, odpravilo odločbo Republike Slovenije, Ministrstva za finance, Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada Koper, DT-0610-202/2010-8 z dne 30. 9. 2010, in zadevo vrnilo temu organu v ponoven postopek (I. točka izreka) ter odločilo, da mora tožena stranka tožeči stranki povrniti stroške postopka v znesku 244,00 EUR v roku 15 dni od vročitve sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka).

2. Sodišče prve stopnje je o stroških postopka odločilo na podlagi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 in prvega odstavka 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik)(1). Tožniku je priznalo strošek upravnega spora v višini 80,00 EUR in strošek sodne takse za revizijo v višini 164,00 EUR, skupaj 244,00 EUR.

3. Tožeča stranka (v nadaljevanju pritožnik) s pritožbo izpodbija samo odločitev o stroških postopka (II. točka izreka sodbe). Vrhovnemu sodišču predlaga, da ob uporabi exceptio illegalis (125. člen Ustave) ignorira določbe Pravilnika, ki nimajo zakonske podlage in so zato v nasprotju s Ustavo, poleg tega pa so tudi diskriminatorne (14. člen Ustave) ter prisodi pritožniku pavšalne stroške v višini, kot velja za odvetnike (čeprav njegov pooblaščenec ni odvetnik), povečane za DDV. Navaja, da ZUS-1 v tretjem odstavku 25. člena res določa povračilo pavšalnega zneska stroškov, ne določa pa, da bi bilo mogoče razlikovati med različnimi vrstami pooblaščencev (glede na to, ali je pooblaščenec odvetnik ali ne), kot to izhaja iz Pravilnika. Zato je ureditev v Pravilniku v nasprotju s 153. členom Ustave (usklajenost pravnih aktov) in tudi 14. členom Ustave (enakost pred zakonom). Pozna vsebino sklepa Ustavnega sodišča U-I-279/04 z dne 15. 12. 2005, vendar gre po njegovem prepričanju v upravnem sporu za drugačen položaj, kot to velja za klasičen pravdni ali kazenski postopek. ZUS-1 v drugem odstavku 22. člena namreč omogoča, da kot pooblaščenec nastopa oseba, ki nima statusa odvetnika (zadošča opravljen pravniški državni izpit). Pravilnik o izvajanju Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju Pravilnik o izvajanju ZDavP) v 27. in 28. členu glede povračila nagrade enači osebe, ki so odvetniki, in tiste, ki niso, vendar so člani združenja. Tej logiki bi morala slediti tudi ureditev glede plačila stroškov postopka v upravnem sporu. V nasprotnem primeru gre za diskriminacijo pri izbiri pooblaščenca, s katerim je stranka zadovoljna. Smiselno enako velja za stroške za revizijski postopek. Glede povračila stroškov za DDV graja odločitev sodišča prve stopnje, ki mu ni priznalo tega stroška oziroma niti ni pojasnilo, zakaj se pritožniku ta strošek ne prizna.

4. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

6. V obravnavanem primeru je sporno, ali se v primeru, ko tožnika v upravnem sporu zastopa pooblaščenec, ki ima opravljen pravniški državni izpit, tožniku priznajo stroški postopka v enaki višini, kot če tožnika zastopa pooblaščenec, ki je odvetnik.

O stroških upravnega spora na prvi stopnji

7. Po določbi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 se, če je sodišče ugodilo tožbi in v upravnem sporu izpodbijani upravni akt odpravilo, tožniku glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve v upravnem sporu prisodi pavšalni znesek povračila stroškov skladno s pravilnikom, ki ga izda minister, pristojen za pravosodje. Na podlagi te določbe je bil sprejet Pravilnik, ki glede na posamezna opravljena procesna dejanja tožnika sodišču nalaga, da upošteva, ali je tožnika v postopku zastopal pooblaščenec, ki je odvetnik, ali pa tožnik ni imel pooblaščenca, ki je odvetnik oziroma je tožnik nastopal sam (drugi odstavek 2. člena Pravilnika). Kako naj sodišče to razliko upošteva, je določeno v 3. členu Pravilnika. Ta v prvem odstavku določa, da se tožniku priznajo stroški v višini 80 EUR, če je bila zadeva rešena na seji in tožnik v postopku ni imel pooblaščenca, ki je odvetnik; v drugem odstavku pa določa, da se tožniku priznajo stroški v višini 350 EUR, če je bila zadeva rešena na seji in je tožnika v postopku zastopal pooblaščenec, ki je odvetnik.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča je podlaga za razlikovanje v višini priznanih stroškov glede na status pooblaščenca v drugem odstavku 2. člena Zakona o odvetništvu (v nadaljevanju ZOdv). Ta določa, da lahko pred sodišči stranko proti plačilu zastopa samo odvetnik, če zakon ne določa drugače. Pri tem noben zakon ne določa, da lahko v postopku, kot je obravnavani, pred sodišči stranko proti plačilu zastopa (poleg odvetnika) tudi pooblaščenec s pravniškim državnim izpitom.

9. Ker je odvetnik upravičen do plačila za svoje delo in do povračila stroškov v zvezi z opravljenim delom (17. člen ZOdv), je prav, da gre tožniku, ki je imel takega pooblaščenca, v primeru uspeha v upravnem sporu pavšalni znesek, ki zajema oboje, tj. tako plačilo za delo odvetnika kot odvetnikove stroške.(2) In nasprotno. Ker pooblaščenec s pravniškim državnim izpitom (ali drug pooblaščenec) ni upravičen do plačila za svoje delo, je prav, da gre tožniku, ki je imel takega pooblaščenca, v primeru uspeha v upravnem sporu pavšalni znesek, ki ne zajema plačila za pooblaščenčevo delo, zajema pa nekatere pooblaščenčeve stroške.

10. Zgoraj navedeno dodatno potrjuje tudi ureditev v Pravilniku o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku in Pravilniku o povrnitvi stroškov v kazenskem postopku. V obeh primerih določba 18. člena določa, da se pooblaščencem (in zagovornikom), ki so odvetniki, odmerijo potrebni izdatki in nagrada (prvi odstavek), pooblaščencem, ki niso odvetniki, pa samo potrebni izdatki, ki obsegajo povrnitev potnih stroškov in stroškov za prehrano in prenočišče (drugi odstavek).

11. Glede na navedeno je besedno zvezo „glede na opravljena procesna dejanja“ iz tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 treba razumeti v povezavi z drugim odstavkom 2. člena ZOdv, torej tako, da se nanaša na vprašanje, kdo je v postopku za tožnika opravljal procesna dejanja. Po presoji Vrhovnega sodišča je Pravilnik tako v skladu z ZUS-1 in ZOdv ter tudi 153. členom Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju URS). Pritožbene navedbe, ki temu nasprotujejo, so neutemeljene.

12. Prav tako so neutemeljene pritožbene navedbe, da je ureditev v Pravilniku v neskladju s 14. členom URS. Glede tega Vrhovno sodišče opozarja na sklep Ustavnega sodišča U-I-279/04 z dne 15. 12. 2005, v katerem je bilo sprejeto jasno stališče, da določba drugega odstavka 2. člena ZOdv (ki je podlaga za ureditev v Pravilniku), ni v neskladju s 14. in drugimi členi URS. Ustavno sodišče je svoje stališče obrazložilo z ugotovitvijo, da je imel zakonodajalec utemeljen razlog, da je pri urejanju pravice zastopati stranke pred sodišči proti plačilu razlikoval med odvetniki in tistimi, ki to niso, čeprav imajo enako izobrazbo in opravljen pravniški državni izpit, kot se zahteva za odvetnike. Razlog je v sistemu pravic in dolžnosti odvetnika, ki hkrati zagotavlja pravno varnost strank in uveljavlja odvetnikov ustavni položaj (prvi odstavek 137. člen URS).

13. Po presoji Vrhovnega sodišča so neutemeljene pritožbene navedbe, da gre v upravnem sporu za drugačen položaj v primerjavi s pravdnim ali kazenskim postopkom. Presojana določba drugega odstavka 2. člena ZOdv se namreč nanaša na vse vrste postopkov pred vsemi sodišči, poleg tega so tudi razlogi, ki so vodili Ustavno sodišče pri odločitvi, veljavni za vse vrste postopkov pred vsemi sodišči.

14. Na navedeno tako ne more vplivati pritožbena navedba, da predstavlja večina upravnih sporov nadaljevanje upravnih postopkov, v katerih lahko kot pooblaščenci nastopajo tudi osebe, ki niso odvetniki, vendar se poklicno ukvarjajo z določeno dejavnostjo, drugi odstavek 22. člena ZUS-1 pa omogoča, da v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi kot pooblaščenec nastopa tudi oseba, ki nima statusa odvetnika, ima pa opravljen pravniški državni izpit.

15. Pritožnik se v pritožbi sklicuje tudi na Pravilnik o izvajanju ZDavP, ki določa, da se za pooblaščence, ki niso odvetniki, stroški davčnega postopka(3) odmerijo po pravilih njihovega stanovskega združenja, če so člani takega združenja, vendar ne več, kot je določeno za odvetnike po odvetniški tarifi (28. člen). Navaja, da bi tej logiki morala slediti tudi ureditev glede plačila stroškov v upravnem sporu, v nasprotnem primeru se zahteva od stranke, da po končanem upravnem postopku, če želi prejeti višje povračilo stroškov v primeru njenega uspeha v postopku, zamenja pooblaščenca z odvetnikom. Gre za diskriminacijo pri izbiri pooblaščenca, saj sili stranko v njegovo zamenjavo, čeprav bo morda za preučitev zadeve morala dodatno plačati odvetnika.

16. Po presoji Vrhovnega sodišča je navedeno pritožnikovo razumevanje napačno, saj izhaja iz predpostavke, da v upravnem sporu priznani pavšalni znesek ni odraz stroškov, ki jih je stranka zaradi pooblaščenca imela, kar pa ne drži. Kot je bilo obrazloženo že v 9. točki tega sklepa, je stranka v primeru uspeha upravičena do pavšalnega zneska, ki zajema plačilo za delo odvetnika, če je bil njen pooblaščenec odvetnik, oziroma upravičena do pavšalnega zneska, ki ne zajema plačila za pooblaščenčevo delo, če njen pooblaščenec ni bil odvetnik. Stranka tako glede stroškov ne more biti v dilemi, koga pooblastiti v upravnem sporu.

17. Glede na navedeno je odločitev sodišča prve stopnje, ki je tožniku na podlagi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 in prvega odstavka 3. člena Pravilnika priznalo strošek upravnega spora v višini 80,00 EUR (in strošek sodne takse za revizijo v višini 164,00 EUR, torej skupaj 244,00 EUR), pravilna in zakonita.

18. V primeru, ko stranka z revizijo uspe in je bila sodba sodišča prve stopnje razveljavljena ter zadeva vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje, odločitev o stroških postopka pa pridržana za končno odločitev, v novem sojenju pa je sodišče prve stopnje tožbi ugodilo, odpravilo odločbo tožene stranke in zadevo vrnilo toženi stranki v ponovni postopek, mora sodišče prve stopnje odločiti o vseh stroških sodnega postopka. To pomeni, da se stranki poleg stroškov odločitve sodišča prve stopnje, ki se prisodijo po tretjem odstavku 25. člena ZUS-1, priznajo tudi stroški revizijskega postopka, ki se prisodijo po načelu uspeha, po določbah prvega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 (glej sklep Vrhovnega sodišča I Up 434/2012).

19. Po 151. členu ZPP so pravdni stroški izdatki, ki nastanejo med postopkom ali zaradi postopka. Pravdni stroški obsegajo tudi nagrado za delo odvetnika in drugih oseb, ki jim zakon priznava pravico do nagrade. Glede na že ugotovljeno, da v obravnavanem primeru pooblaščencu noben zakon ne priznava pravice do nagrade, pritožniku strošek nagrade za revizijski postopek ne gre. Pooblaščencu bi se na podlagi drugega odstavka 18. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku lahko odmerili določeni potrebni izdatki, a ti v obravnavani zadevi niso bili priglašeni.

20. Pritožnikovo navajanje, da je edina primerna razlaga ZPP (ki se po prvem odstavku 22. člena ZUS-1 za vprašanja postopka, ki niso urejena s tem zakonom, primerno uporablja), da se izenačijo drugi pooblaščenci, ki so profesionalci na določenem področju, z odvetnikom, in pritožniku prizna nagrada za revizijo, je neutemeljeno. Vrhovno sodišče se, da se izogne ponavljanju, glede tega smiselno sklicuje na obrazložitev pod naslovom „o stroških upravnega spora na prvi stopnji“, pri tem pa dodaja, da je zavezujočo naravo drugega odstavka 2. člena ZOdv v postopkih po ZPP potrdila tudi pravna teorija.(4)

21. Vrhovno sodišče je že v zadevi I Up 311/2013 zapisalo, da sodišča v sodnih postopkih načeloma priznavajo posameznikom, ki so zavezanci za DDV, stroške, povečane za DDV. Vendar pa mora biti iz pooblastila ali druge predložene dokumentacije razvidno, da je posameznik zavezanec za DDV, DDV pa mora v zahtevi za povrnitev stroškov tudi izrecno navesti.(5)

22. Vrhovno sodišče v obravnavanem primeru ni presojalo upravičenosti do povračila stroška plačila DDV po vsebini, saj iz podatkov spisa ne izhaja, da bi bil pritožnikov pooblaščenec A. A. sploh zavezanec za DDV. Glede na navedeno je odločitev sodišča prve stopnje, ki pritožniku stroška plačila DDV ni priznala, pravilna.

23. Na navedeno ne more vplivati navedba, da je pritožnikov pooblaščenec J. P. davčni svetovalec gospodarske družbe B., Ljubljana. Obravnavana pritožba je bila namreč vložena po fizični in ne pravni osebi. V nasprotnem primeru bi moralo Vrhovno sodišče pritožbo kot nedovoljeno zavreči, saj pravna oseba (razen odvetniške družbe) glede na drugi odstavek 22. člena ZUS-1 in 87. člen ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 ne more biti pooblaščenec stranke v postopku.(6)

24. Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Op. št. (1) : Uradni list RS, št. 24/2007.

Op. št. (2) : Drugi odstavek 2. člena Zakona o odvetniški tarifi govori o stroških odvetniške storitve, ki so vsota odvetniških nagrad in izdatkov.

Op. št. (3) : To so stroški upravnega postopka in ne upravnega spora.

Op. št. (4) : Galič v Ude et al., Pravdni postopek: Zakon s komentarjem, prva knjiga, Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana, 2009, stran 370-373.

Op. št. (5) : Glej tudi sklep Vrhovnega sodišča II Ips 1075/2007.

Op. št. (6) : Glej Galič v Ude et al., Pravdni postopek: Zakon s komentarjem, prva knjiga, Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana, 2005, stran 371-372.

URS člen 14, 137, 137/1, 153. ZUS-1 člen 22, 22/1, 22/2, 25, 25/3. ZOdv člen 2, 2/2, 17. ZPP člen 87, 151, 154, 154/1. Pravilnik o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu člen 2, 2/2, 3, 3/1, 3/2. Pravilnik o povrnitvi stroškov tožniku v pravdnem postopku člen 18. Pravilnik o povrnitvi stroškov tožniku v kazenskem postopku člen 18. Pravilnik o izvajanju Zakona o davčnem postopku člen 28.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.