VSRS sodba II Ips 104/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-10-09

Anton Frantar (preds.), Janez Vlaj (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Karmen Iglič Stroligo, mag. Rudi Štravs

dopuščena revizija - povrnitev premoženjske škode - odgovornost izvajalca poštnih storitev - prenos poštnih pošiljk - izročitev priporočene pošiljke nepooblaščeni osebi - identifikacija prevzemnika pošiljke - izključitev odgovornosti - posredna škoda - krivda - huda malomarnost - omejitev višine odškodnine - lex specialis - uporaba določb zakona o prevozni pogodbi

V primeru ravnanja izvajalca poštnih storitev s hujšo obliko krivde sklicevanje revidentke na zakonske določbe o omejitvi višine odškodnine iz 55. člena ZPSto-1 ni utemeljeno, ker ZPSto-1 primerov, ko je podana hujša oblika krivde izvajalca poštnih storitev, ne ureja. V konkretnem primeru je tako treba uporabiti določbo OZ-a, ki ureja odgovornost prevoznika pri hujši obliki krivde (4. odst. 689. člen OZ) in so zato vsi revizijski očitki v zvezi z reklamacijo ter posredno škodo pravno nerelevantni.

1. Sodišče prve stopnje je pod točko 1 izreka razsodilo, da je prva toženka dolžna tožniku plačati 4.050,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20. 7. 2009 dalje do plačila in mu povrniti nastale pravdne stroške. V presežku vtoževanih zakonskih zamudnih obresti je zahtevek tožnika zavrnilo. Pod točko 2 izreka je tožbeni zahtevek zoper drugo toženo stranko v celoti zavrnilo.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo prve toženke zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno odločitev iz 1. točke izreka prvostopenjske sodbe je prva toženka vložila predlog za dopustitev revizije. Vrhovno sodišče je s sklepom   II DoR 283/2011 z dne 19. 1. 2012 revizijo dopustilo glede materialnopravne pravilnosti uporabe določb Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) za presojo odškodninske odgovornosti prve toženke za tožnikovo škodo. Prva toženka v reviziji uveljavlja absolutne bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Pritožbenemu sodišču očita, da se ni opredelilo do pritožbene navedbe o zakonski omejitvi in izključitvi odškodninske odgovornosti prve toženke v skladu s specialnim predpisom, Zakonom o poštnih storitvah (v nadaljevanju ZPSto-1). Sodišče ni upoštevalo omejitev višine odškodninske odgovornosti za (neposredno) škodo oz. izključitve odgovornosti za posredno škodo v skladu s 55. členom ZPSto-1 ter obveznih ravnanj uporabnika poštnih storitev in prekluzivnih rokov za ohranitev pravice do odškodnine iz 54. člena istega zakona. Priznava, da je prišlo do napačno izvedene poštne storitve prenosa priporočene pošiljke. Ker so poštne pošiljke tajne, izvajalec poštnih storitev z vrednostjo posameznih pošiljk ni seznanjen (izjeme so vrednostne pošiljke), zato tudi ne more odgovarjati za povrnitev celotne škode, ki bi uporabnikom poštnih storitev lahko nastala zaradi izgube posamezne poštne pošiljke. Izvajalec poštnih storitev odgovarja omejeno, kot to določa 55. člen ZPSto-1, izključena pa je odgovornost za posredno škodo in izgubljen dobiček. Za ohranitev pravic uporabnika poštnih pošiljk pa je treba upoštevati pogoje, kot jih določa isti zakon v 54. členu. Meni, da bi moral tožnik polno odškodnino izterjati od pošiljatelja kartice, ki odgovarja tudi za storitve pogodbenih partnerjev. Argumentira zakaj dvigi z bančne kartice predstavljajo posredno škodo, za katero revidentka ne odgovarja, ter poudari, da neposredne vzročne zveze ne gre enačiti z neposredno škodo. Predlaga, da Vrhovno sodišče sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da pritožbi prve toženke v celoti ugodi, podredno pa, da sodbo sodišča druge stopnje razveljavi in vrne zadevo temu sodišču v novo sojenje.

4. Sodišče je revizijo vročilo nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Na podlagi drugega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) sodišče v primeru dopuščene revizije preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena, v konkretnem primeru glede  materialnopravne pravilnosti uporabe določb Obligacijskega zakonika (Uradni list RS št. 83/2001, 32/2004, 28/2006 - Odl. US, 40/2007; v nadaljevanju OZ) za presojo odškodninske odgovornosti prve toženke za tožnikovo škodo.

7. Sodišče prve stopnje je ugotovilo (kar je prestalo tudi pritožbeni preizkus), da je delavka revidentke izročila priporočeno pošiljko nepooblaščeni osebi, ne da bi preverila istovetnost prinosnika obvestila. Neznani prevzemnik bančne kartice tožnika je nato v naslednjih dneh (skupaj z obvestilom o „pin kodi“, ki ga je vzel iz tožnikovega poštnega predalčnika) s tožnikovega bančnega računa dvignil denarne zneske v skupni višini 4.050,00 EUR. Tožnik je o dvigih obvestil upravnika Pošte v ...., svojo banko ter Policijo, ni pa vložil reklamacije. Sodišči druge in prve stopnje sta presodili, da je uslužbenka prve toženke ravnala v nasprotju z določbami Splošnih pogojev izvajanja univerzalne poštne storitve (Uradni list RS, št. 58/2004), ki podrobno predpisujejo dolžnost vročevalca, da ta preveri istovetnost prejemnika in je tako tožnikova premoženjska škoda v neposredni vzročni zvezi z nepravilnim poslovanjem prve toženke.

8. V času nastanka škodnega dogodka veljavni ZPSto-1 (Uradni list RS, št. 42/2002, 52/2002 - ZJA, 37/2004) je, med drugim, določal pogoje in postopek za izvajanje poštnih storitev, ter v delu, ki se nanaša na poštne storitve, določal pravice in obveznosti izvajalcev in uporabnikov poštnih storitev ter urejal druga vprašanja, povezana s poštno dejavnostjo. V skladu s 3. točko prvega odstavka 53. člena tega zakona odgovarja izvajalec poštnih storitev za škodo, ki nastane med prenosom priporočene in vrednostne poštne pošiljke ter poštnega paketa zaradi napačno izvedene poštne storitve, vendar  pa je višina odškodnine omejena (55. člen ZPSto-1(1). Vendar pa izvajalec poštnih storitev v skladu s tretjim odstavkom 53. člena ni odgovoren za škodo, če dokaže, da 1) je bil prenos poštne pošiljke opravljen v skladu s splošnimi pogoji, 2) je prišlo do primera višje sile, 3) je škoda nastala zaradi krivde ali malomarnosti pošiljatelja oziroma zaradi vsebine poštne pošiljke, 4) je škoda nastala, ker je bila poštna pošiljka v skladu s četrtim odstavkom 51. člena tega zakona izročena pristojnim državnim organom, nosilcem javnih pooblastil oziroma izvajalcem javnih služb, 5) je uporabnik poštne storitve namenoma zavaroval vsebino poštne pošiljke za višjo vrednost kot je njena dejanska vrednost, 6) uporabnik poštnih storitev ni vložil reklamacije v določenem roku, 7) je nastala zaradi zakonitega ravnanja pristojnih organov.  V konkretnem primeru je revidentka izključitev svoje odgovornosti utemeljevala med drugim tudi z izpolnitvijo pogoja iz 6. točke prej navedene določbe (da tožnik ni vložil reklamacije).

9. ZPSto-1 je lex specialis, ki ga je pri presoji odgovornosti izvajalca poštnih storitev primarno uporabiti, vendar pa so določbe ZPSto-1 o odgovornosti izvajalca poštnih storitev in določbe o omejitvi odškodnine za škodne situacije  namenjene urejanju najpogostejših in najbolj tipičnih primerov škodnih dogodkov, do katerih pri izvajanju univerzalne poštne storitve neizogibno prihaja kljub vsej skrbnosti izvajalca storitve. Omenjeni zakon namreč primerov, ko je podana hujša oblika krivde izvajalca poštnih storitev, ne ureja. Po presoji Vrhovnega sodišča ZPSto-1 ni imel namena izključiti določb splošnega odškodninskega prava, ki jih je v takšnih primerih, v skladu s sistematično razlago, treba uporabiti.

Po merilu pravnega dejstva, ki je pravni temelj nastanka obligacijskega razmerja, se obligacijska razmerja delijo v dve skupini, in sicer v neposlovna in poslovna obligacijska razmerja. Poslovna obligacijska razmerja so tista, ki nastanejo na podlagi pravnega posla, kot v konkretnem razmerju, v katerem je prva toženka kot izvajalka javnih storitev spričo njene kontrahirne dolžnosti. Neizpolnitev (v ožjem pomenu besede), ki ima objektivne znake kršitve pogodbene (poslovne) obveznosti, je pravno stanje, ki nastopi, če pogodbena stranka ob dospelosti obveznosti ne opravi pravilnega izpolnitvenega ravnanja, ki se ga je s pogodbo zavezala opraviti (npr. izročiti priporočeno poštno pošiljko naslovniku). Kršitev pogodbene obveznosti je tako vse, kar ni pravilna izpolnitev. Splošni predpostavki odgovornosti za neizpolnitev oziroma nepravilno izpolnitev poslovne (pogodbene) obveznosti sta: 1) kršitev pogodbene obveznosti, ki ima objektivne znake protipravnega stanja in 2) vzrok kršitve izvira iz sfere pogodbene stranke, ki bi morala opraviti izpolnitev obveznosti(2). V skladu s tretjim odstavkom 242. člena OZ je veljavno pogodbeno določilo, ki določa najvišji znesek odškodnine, če tako določen znesek ni v očitnem nesorazmerju s škodo ali če za posamezen primer zakon ne določa kaj drugega. Vendar pa ima v skladu s četrtim odstavkom tega člena upnik pravico do popolne odškodnine(3), če je dolžnik povzročil nemožnost izpolnitve namenoma ali iz hude malomarnosti.

10. Poštne storitve kot jih definira 11. točka 2. člena ZPSto-1 so storitve prenosa poštnih pošiljk v notranjem in mednarodnem poštnem prometu ter druge storitve, opredeljene v splošnem aktu o nomenklaturi poštnih storitev. Za izvajanje poštnih storitev se ne šteje prenos poštnih pošiljk od pošiljatelja do naslovnika direktno brez usmerjanja (kurirska storitev). Uporabnik poštnih storitev pa je v skladu z 18. točko drugega člena ZPSto-1 vsaka fizična ali pravna oseba, ki uporablja poštne storitve kot pošiljatelj ali naslovnik. Prenos poštnih storitev ima tako bistvene lastnosti prevozne pogodbe, kot so opredeljene v 666. do 703. členu OZ. OZ v 689. členu med drugim določa, da je veljavno določilo, s katerim je vnaprej določen najvišji znesek odškodnine (za škodne dogodke, ko je podana prevoznikova odgovornost), s pogojem, da ni v očitnem nesorazmerju s škodo. Vendar pa omejitev odškodnine ni dopustna, če je prevoznik povzročil škodo namenoma ali iz hude malomarnosti.

11. V konkretnem primeru je uslužbenka prve toženke s tem, ko ni preverila identitete prevzemnika priporočene pošiljke, ravnala s hudo malomarnostjo. V primeru ravnanja izvajalca poštnih storitev s hujšo obliko krivde sklicevanje revidentke na zakonske določbe o omejitvi višine odškodnine iz 55. člena ZPSto-1 ni utemeljeno, ker ZPSto-1 primerov, ko je podana hujša oblika krivde izvajalca poštnih storitev, ne ureja. V konkretnem primeru je tako treba uporabiti določbo OZ-a, ki ureja odgovornost prevoznika pri hujši obliki krivde (4. odst. 689. člen OZ) in so zato vsi revizijski očitki v zvezi z reklamacijo ter posredno škodo pravno nerelevantni.

12. Ker sta sodišči druge in prve stopnje pri presoji odgovornosti prve toženke za povzročeno škodo pravilno uporabili določbe OZ, je revizijsko sodišče v skladu z 378. členom ZPP  revizijo prve toženke zavrnilo.

Op. št. (1):    V skladu s 4. točko drugega odstavka 55. člena ZPSto-1 je najvišja odškodnina za napačno izvedeno poštno storitev prenosa priporočene in vrednostne poštne pošiljke ter poštnega paketa, cena, plačana za izvedeno poštno storitev.

Op. št. (2):    Obligacijski zakonik s komentarjem (splošni del), II. knjiga, GV Založba  2003, Plavšak Nina,  str.194-202.

Op. št. (3):    Primerjaj drugi odstavek 243. člena OZ.

ZPSto-1 člen 2, 2-18, 11, 11-2, 53, 55. OZ člen 242, 242/3, 242/4, 243, 666, 689, 689/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.