Sodba II Ips 454/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-01-17

izpolnitev obveznosti s strani tretjega - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - načelo kontradiktornosti - pravica do izjave v postopku - dopuščena revizija

Pravilno je materialnopravno izhodišče sodišča druge stopnje, da v primeru, ko ima plačnik do upnika tudi svojo zapadlo obveznost, pa ob plačilu ne navede, da ne plačuje svoje ampak tujo obveznost, upnik ravna pravilno, če plačilo upošteva kot izpolnitev plačnikove obveznosti.

Sodišče druge stopnje ni opravilo glavne obravnave, kljub temu pa je ugotovitve sodišča prve stopnje o pravno pomembnih dejstvih dopolnilo. S tem je kršilo načelo kontradiktornosti in zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi in se zadeva vrne temu sodišču v novo sojenje.

Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je določilo, da se sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. VL 6956/2008 z dne 3. 3. 2008, razveljavi tudi v 1. in 3. točki izreka in se tožbeni zahtevek za plačilo 3.255,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi zavrne. Sodišče druge stopnje pa je pritožbi tožnika ugodilo in je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da sklep o izvršbi ostane v veljavi in se toženi stranki naloži, da v osmih dneh tožniku plača 3.255,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi in tudi povrne stroške postopka.

2. Zoper takšno odločitev je toženec predlagal dopustitev revizije in ta je bila s sklepom II DoR 66/2010 dopuščena glede vprašanja pravilnosti uporabe procesne določbe pete alineje 358. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in materialne določbe prvega odstavka 287. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ).

3. Tako je toženec v skladu z navedenim sklepom vložil revizijo. V reviziji navaja, da sodišče druge stopnje ni ravnalo v skladu s pooblastilom s pete alineje 358. člena ZPP, ampak je spremenilo dejanske ugotovitve in je s tem zagrešilo relativno bistveno kršitev postopka. Navaja, da tega, ali je S. B., toženčeva sestra, res tudi tožnikova dolžnica, sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ker se mu to dejstvo ni zdelo pravno pomembno. Sodišče druge stopnje pa je to dejstvo ugotovilo in na podlagi tega dejstva tudi zahtevek zavrnilo. Navaja, da je zaključek sodišča druge stopnje, da ni bila dolžnost tožnika kasneje preknjižiti plačilo S. B. v korist toženca zmotna, saj tudi iz listin ne izhaja, da bi bil na B. ob nakazilu spornega zneska sploh že izstavljen račun. Toženec navaja, da na dan 8. 11. 2007 tožnik do B. ni imel še nobene zapadle terjatve in opozarja, da sodišče druge stopnje tudi ni obrazložilo, na podlagi katerega dokaza je prišlo do te svoje ugotovitve. Toženec opozarja, da s takšno ugotovitvijo sodišče druge stopnje tudi posega v pravdo, ki se prav v zvezi z računom, ki je bil s strani tožnika izstavljen B., vodi pred Okrajnim sodiščem v Škofji Loki. Toženec v reviziji tudi navaja, da je sodišče druge stopnje nepravilno uporabilo prvi odstavek 287. člena OZ, saj ta ureja primer, ko dolžnik izpolnjuje upniku svojo obveznost, pa ta ne zadostuje za poplačilo v celoti. Predlaga, naj Vrhovno sodišče reviziji ugodi ter razveljavi sodbo sodišča druge stopnje in pritožbo tožnika zoper sodbo sodišča prve stopnje zavrne, tožniku pa tudi naloži plačilo stroškov postopka.

4. Sodišče je revizijo vročilo tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo naslednja pravno pomembna dejstva:

tožnik je za toženca izdelal mansardo na podlagi gradbene pogodbe z dne 5. 2. 2007, končna vrednost del je bila 26.771,06 EUR, v isti stavbi pa je obnavljal tudi stanovanje toženčeve sestre;

pred prevzemom toženčevega stanovanja, ki je bil dne 15. 11. 2007, je toženec tožniku plačal 23.400,25 EUR, od tega je znesek 3.000 EUR na osebni račun tožnikove žene dne 8. 11. 2007 nakazala toženčeva sestra, ob prevzemu oz. po prevzemu pa je bilo tožniku nakazano še 3.771,00 EUR;

ob prevzemu 15. 11. 2007 sta se toženčev oče, ki je zastopal toženca, in tožnik dogovorila, da je toženec tožniku dolžan še 6.771,00 EUR (A6);

tožnik nakazila z dne 8. 11. 2007 ni štel kot delnega plačila toženčevega dolga, navedel je, da je štel da toženčeva sestra plačuje svoj dolg, še zlasti zato, ker to plačilo tudi ob podpisu prevzemnega zapisnika ni bilo omenjeno, niti upoštevano;

tožnik in njegova žena nista potrdila izpovedi toženčeve sestre, da je v telefonskem razgovoru  pred nakazilom dne 8. 11. 2007 tožniku povedala, da bo nakazala denar za poplačilo toženčevega dolga, sta se pa strinjala, da je to sporočila po elektronski pošti dne 14. 11. 2007, potem, ko je ugotovila, da je tožnik ta znesek odbil od njenega dolga.

7. Pravilno je materialnopravno izhodišče sodišča druge stopnje, da v primeru, ko ima plačnik do upnika tudi svojo zapadlo obveznost, pa ob plačilu ne navede, da ne plačuje svoje ampak tujo obveznost, upnik ravna pravilno, če plačilo upošteva kot izpolnitev plačnikove obveznosti. To izhaja že iz določbe prvega odstavka 239. člena OZ, po kateri mora dolžnik obveznost, ki jo je prevzel s pogodbo, izpolniti pošteno v vsem kot se glasi. Ob takšnem pravilnem materialnopravnem izhodišču pa je seveda pomembno dejstvo, ali je imel tožnik ob plačilu 3.000 EUR dne 8. 11. 2007 do toženčeve sestre res že zapadlo terjatev. Tu pa ima toženec prav, da se sodišče prve stopnje s tem dejstvom sploh ni ukvarjalo, ker se mu ni zdelo pravno pomembno. Sodišče druge stopnje pa ni opravilo glavne obravnave, kljub temu pa je ugotovitve sodišča prve stopnje o pravno pomembnih dejstvih dopolnilo. Kot izhodiščno pravno pomembno ugotovitev v obrazložitvi svoje odločitve je namreč navedlo, da je izpolnitev toženčeve sestre sporna zato, ker je bila ob plačilu tudi sama tožnikova dolžnica.

8. Toženec ima tako prav, da sodišče druge stopnje ni pravilno uporabilo pete alineje 358. člena ZPP, saj ni šlo le za drugačno uporabo materialnega prava ob pravilno ugotovljenem dejanskem stanju, ampak je sodišče druge stopnje dejanske ugotovitve sodišča druge stopnje dopolnilo, česar pa ne bi smelo, ne da bi opravilo glavno obravnavo. S tem je kršilo načelo kontradiktornosti in zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo in je na podlagi prvega odstavka 379. člena ZPP sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo in je zadevo vrnilo v novo sojenje temu sodišču.

9. ZPP v tretjem odstavku 165. členu določa, da če sodišče razveljavi odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo in zadevo vrne v novo sojenje, pridrži odločitev o stroških postopka v zvezi s pravnim sredstvom za končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.