Sodba II Ips 640/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2013-01-24

varstvo lastninske pravice - vznemirjanje - negatorna tožba

Aktivno vznemirjanje po 99. členu SPZ ni zgolj besedno zatrjevanje in besedno prisvajanje lastninske pravice s strani toženke. Vznemirjanja ne pomeni niti vložitev lastninske tožbe, saj toženki takšno pravico daje zakon.

Tožeča stranka je dolžna toženi stranki v roku 15 dni povrniti stroške odgovora na revizijo v višini 330,48 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti dalje do plačila.

1. Okrajno sodišče v Kopru je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, da je „tožena stranka dolžna opustiti vsakršno poseganje v lastninsko pravico, ki jo ima tožnik na zemljiških parcelah št. 94/2 in 128, vpisanih v zemljiškoknjižnem vložku št. 414 k.o. ..., še posebej pa je dolžna opustiti vsakršno obdelovanje, hojo, vožnjo ter vsakršno drugo obliko posesti na navedenih nepremičninah.

2. Pritožbeno sodišče je pritožbo tožeče stranke v celoti zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Tožeča stranka je zoper sodbo pritožbenega sodišča vložila revizijo. Izpostavlja, da je sedaj obravnavani primer v dejstvih bistveno enak dejstvom iz sodbe II Ips 278/2007, z revizijo napadeni sodbi pa odstopata od takega, v citirani sodbi prikazanega silogizma in tožeči stranki ne nudita zaščite lastninske pravice na nepremičninah parc. št. 94/2 in 128 k.o. ... Sodbi nižjih sodišč ne uporabita osnovnega razlagalnega pristopa, da se navedbam strank ne more dati drug smisel kot tisti, ki izhaja iz lastnega pomena besed v njihovi zvezi, smisel tožbenih navedb tožeče stranke pa je bil, da tožena stranka izvaja posest nad zemljiščem tožeče stranke in gre zato za aktivno vznemirjanje lastninske pravice tožeče stranke na zemljiščih parc. št. 94/2 in 128 k.o. ... Izpodbijani sodbi slednje sprevržeta v maniri dobrega sofizma v trditev, da gre zgolj za besedno zatrjevanje in besedno prisvajanje lastninske pravice, kar je bistvena kršitev določb zakona o pravdnem postopku, saj se morajo tožbene navedbe konkretno razumeti iz lastnega pomena besed v njihovi stavčni in logični zvezi. Tožbene navedbe je treba razumeti le kot vznemirjanje lastninske pravice tožeče stranke z izvrševanjem posesti toženke nad zemljiščem tožeče stranke. Tožnik je tožbo zaradi varstva svoje lastninske pravice vložil zaradi toženkinega zatrjevanja izvajanja posesti nad tožnikovo lastnino, ki jo izražata dopisa tožene stranke, ne pa zaradi teh dveh dopisov, ki sta le dokazilo o toženkinem poseganju v lastninsko pravico tožeče stranke.

4. Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu, ki se o njej ni izjavilo in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila in priglasila stroške odgovora.

6. Revizijsko sodišče pojasnjuje, da se zadeva II Ips 278/2007 v dejanskem stanju bistveno razlikuje od obravnavanega primera. V zadevi II Ips 278/2007 je bil tožnik v zemljiško knjigo vpisan kot lastnik spornih nepremičnin, toženci so imeli te nepremičnine v posesti, pri čemer pa pravice do posesti niso dokazali. Tudi v obravnavanem primeru je tožnik zemljiškoknjižni lastnik nepremičnin, za razliko od zgoraj navedene zadeve pa toženkine posesti nepremičnin ne zatrjuje. Toženka naj bi tožnika v izvrševanju lastninske pravice vznemirjala s tem, ko se mu je zoperstavila ob sekanju dreves s trditvijo, da je ona lastnica nepremičnine, nato pa mu je po pooblaščencu poslala dva dopisa, v katerih mu osporava lastninsko pravico in uveljavlja svojo. Vsebinsko je med tožnikom in toženko spor o tem, kdo je lastnik spornih nepremičnin.

7. Revizijsko sodišče je pri odločanju vezano na dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje, ki jih je potrdilo pritožbeno sodišče (tretji odstavek 370. člena ZPP). Za odločanje v tem primeru so pomembne ugotovitve, da je tožnik v zemljiško knjigo vpisan kot lastnik spornih nepremičnin do 7/9 in da se je toženka tožniku, ko je posekal nekaj dreves, verbalno zoperstavila in opozarjala, da je ona lastnica nepremičnin in da mu je po svojem pooblaščencu poslala dva dopisa, prvega dne 19.12.2006 in drugega 12.1.2007.

8. Neutemeljena je revizijska navedba, da je smisel tožbenih navedb tožeče stranke bil, da tožena stranka izvaja posest nad zemljiščem tožeče stranke in kar tožena stranka sploh ni zanikala […]. Tožbene navedbe in sam zahtevek so nedvoumni. Tožnik je zatrjeval in dokazal, da se mu je toženka ob sečnji dreves na spornih nepremičninah, zoperstavila, da je lastnica, a je kljub temu drevesa posekal in nepremičnine nekoliko očistil, nato pa mu je poslala dva dopisa po pooblaščencu, v katerih je zatrjevala, da je lastnica in želela, da se to uredi v zemljiški knjigi. Vložila je tudi tožbo glede ugotovitve njene lastninske pravice. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, tožnik  ni zatrjeval, da bi toženka sporne nepremičnine obdelovala, po njih hodila ali vozila, niti tedaj ne, ko je bil s strani sodišča pozvan, naj nesklepčnost tožbe odpravi. Sodišči smisla in pomena tožbenih navedb nista spremenili. Ker je sodišče pri odločanju vezano na trditve pravdnih strank, je sodišče druge stopnje pravilno pojasnilo, da če tožnik določenih dejstev (relevantnih posestnih ravnanj) v okviru trditvenega bremena ni zatrjeval, se sodišču prve stopnje ni bilo treba opredeljevati do toženkinih navedb, da ima ona posest nad nepremičninami. Tožnik v tožbi trdi, da je lastnik in posestnik spornih nepremičnin. Navaja toženkine posege v lastninsko pravico z verbalnimi in pisnimi dejanji ter vložitvijo tožbe, zahtevek pa oblikuje tako, da zahteva prepoved vsakršnega poseganja v lastninsko pravico, še posebej obdelovanje, hojo, vožnjo in vsakršno drugo obliko posesti na nepremičninah. Zaradi tega sta sodišči nižjih stopenj pravilno ugotovili, da tožba ni sklepčna.

9. Negatorna tožba varuje lastnika pred protipravnim vznemirjanjem tretjih. S to tožbo lastnik varuje svoj položaj, če ga kdo drug protipravno ovira pri izvrševanju lastninske pravice. Zakonski pojem vznemirjanja je pravni standard, ki ga opredeljuje pravna teorija in v vsakem posameznem primeru napolnjuje sodna praksa. V konkretni zadevi okrnjenost ali ogroženost mirnega uživanja lastninske pravice po 99. členu SPZ ne obstoji, saj ugotovljeno verbalno oziroma pisno dejanje ne more pomeniti resne grožnje lastniku, njegovega vznemirjanja in dejanskega posega v njegovo lastninsko pravico, zaradi katerega bi bil lastnik upravičen do sodnega varstva po 99. člen SPZ. Aktivno vznemirjanje po 99. členu SPZ ni zgolj besedno zatrjevanje in besedno prisvajanje lastninske pravice s strani toženke. Vznemirjanja ne pomeni niti vložitev lastninske tožbe, saj toženki takšno pravico daje zakon.

10. Tožena stranka je priglasila stroške odgovora na revizijo. Ker revident v revizijskem postopku ni bil uspešen, mu je Vrhovno sodišče skladno s prvim odstavkom 154. člena ZPP in prvim odstavkom 165. člena ZPP naložilo plačilo stroškov odgovora na revizijo tožene stranke. Iz opredeljenega stroškovnika tožene stranke je razvidno, da je stroške sestave odgovora na revizijo izračunala po Zakonu o odvetniški tarifi ZOdvT (Uradni list RS, št. 67/2008 z dne 4. 7. 2008). Ker se je postopek na prvi stopnji pričel leta 2007, je Vrhovno sodišče skladno z 41. členom ZOdvT stroške priznalo v višini, kot jo določa prej veljavna odvetniška tarifa (Uradni list RS, št. 67/2003 z dne 11.7.2003). Te predstavlja sestava odgovora na revizijo v višini  275,40 EUR (600 točk po tarif. št. 21/3). Materialnih stroškov tožena stranka ni priglasila. Ker je odvetnik tožene stranke zavezanec za plačilo DDV, je Vrhovno sodišče na ta znesek obračunalo še 20% DDV, kar znaša 55,08 EUR. Skupna višina revizijskih stroškov tožene stranke tako znaša  330,48 EUR, te pa mora tožeča stranka toženi povrniti v roku 15 dni od vročitve sodbe dalje, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti do plačila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.