Sodba I Ips 30613/2010-416
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-03-27

Marko Šorli (preds.), mag. Damijan Florjančič (poroč.), Barbara Zobec, Maja Tratnik, Vesna Žalik

bistvena kršitev določb kazenskega postopka - pravnomočnost - vročanje - zahteva za varstvo zakonitosti - rok za vložitev - dopolnitev zahteve - obseg preizkusa

Če obsojenec sodišču ne sporoči spremembe naslova oziroma prebivališča, sodišče sodbo pritrdi na sodno desko in se po preteku osmih dni šteje, da je bila opravljena veljavna vročitev.

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Okrožno sodišče v Murski Soboti je z uvodoma navedeno sodbo obsojenega A. F. v točki A/I. in II. spoznalo za krivega storitve kaznivih dejanj zlorabe položaja in pravic po drugem v zvezi s prvim odstavkom 244. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ) in goljufije po drugem v zvezi s prvim odstavkom 217. člena KZ. Za navedeni kaznivi dejanji sta mu bili določeni kazni po dve leti zapora za vsako. Na podlagi 2. točke drugega odstavka 47. člena KZ mu je bila nato izrečena enotna kazen treh let in devet mesecev zapora. Na podlagi drugega odstavka 105. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je bilo v točki III. izreka sodbe odločeno o premoženjskopravnih zahtevkih oškodovancev, v točki IV. izreka sodbe pa je bilo odločeno, da se oškodovana A. S. in J. P. s svojima premoženjskopravnima zahtevkoma napotita na pravdo. Po četrtem odstavku 95. člena ZKP je bil obsojenec oproščen plačila stroškov kazenskega postopka.

2. Zoper obsodilni del sodbe sodišča prve stopnje je vložil pritožbo zagovornik obsojenega, ki pa jo je Višje sodišče v Mariboru zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Odločeno je bilo, da se obsojenec oprosti plačila stroškov kazenskega postopka, stroški in nagrada obsojencu postavljenega zagovornika po uradni dolžnosti pa obremenjujejo proračun.

3. Zoper pravnomočno sodbo je obsojenec vložil zahtevo za varstvo zakonitosti in v njej uveljavljal kršitve kazenskega zakonika, kršitve določb kazenskega postopka, procesne napake in druge kršitve, ne da bi jih vsebinsko utemeljil. Predlagal je, da se izpodbijana sodba razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje.

4. Na zahtevo za varstvo zakonitosti je odgovoril vrhovni državni tožilec, ki je predlagal njeno zavrnitev.

5. Odgovor vrhovnega državnega tožilca je bil vročen obsojencu in njegovemu zagovornik, ki pa se o njem nista opredelila.

6. Kot navedeno že v točki 3, je obsojeni v zahtevi za varstvo zakonitosti naštel, da uveljavlja kršitev kazenskega zakonika, kršitev določb kazenskega postopka, procesne napake in druge kršitve, čemur naj bi sledila še dopolnitev te vloge. V zahtevi je podal predlog, da se izpodbijana sodba v celoti razveljavi in vrne v ponovno presojo sodišču prve stopnje. Zahteva ne navaja vsebinske obrazložitve navedenih kršitev, zato jih Vrhovno sodišče ni moglo preizkusiti, kar pomeni, da je zahteva v tem pogledu neutemeljena.

7. Glede na to, da je obsojenec v zahtevi navedel, da je na prestajanju „nepravnomočne sodbe“ (česar prav tako ni z ničemer obrazložil), je Vrhovno sodišče preverilo to navedbo in ugotovilo, da ni utemeljena. Kot izhaja iz spisovnih podatkov, sodišče prve stopnje ni moglo obsojencu sodbe vročiti osebno, ker se na sodišču znanem naslovu stalnega prebivališča v Celju, ni več nahajal. Izvršitelj, preko katerega je Okrožno sodišče v Murski Soboti odredilo vročitev prvostopenjske sodbe, je namreč z dopisom z dne 28. 6. 2013 to sodišče obvestil, da je obsojencu „preko desetkrat poskušal osebno vročiti“ to sodno pisanje, vendar pri tem ni bil uspešen, saj je ugotovil, da obsojenec že več let ne stanuje na tem naslovu. Obsojenca je iskal še na druge načine, tudi preko policije v Žalcu, vendar neuspešno. Iz navedenih ugotovitev izhaja, da obsojenec sodišču ni sporočil spremembe naslova oziroma prebivališča, kot bi bil dolžan glede na četrti odstavek 120. člena ZKP (kar pomeni, da postopka nadomestne vročitve ni bilo mogoče opraviti niti po 119. členu ZKP), zato je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, da se prvostopenjska sodba pritrdi na sodno desko in se po preteku osmih dni šteje, da je bila opravljena veljavna vročitev (odredba z dne 1. 7. 2013 na list. številki 3933 in uradna zaznamka z dne 1. in 10. 7. 2013 o pritrditvi na list. številki 3942). Zaradi enakih razlogov je sodišče prve stopnje vročilo obsojencu sodbo sodišča druge stopnje prav tako s pritrditvijo na sodno desko (list. številki 3983 in 3940). Upoštevaje navedeno, pravilno postopanje sodišča prve stopnje glede opravljanja vročitve, je izpodbijana sodba pravnomočna in zato neutemeljeno zatrjevanje obsojenca, da je na prestajanju kazni po nepravnomočni sodbi.

8. Po preteku trimesečnega roka, v katerem je dopustno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti (tretji odstavek 421. člena ZKP), je vložila dopolnitev obsojenčeve zahteve za varstvo zakonitosti njegova zagovornica, vendar je Vrhovno sodišče zaradi poteka navedenega roka ni obravnavalo.

9. Glede na vse navedeno je bila na podlagi 425. člena ZKP zahteva za varstvo zakonitosti zavrnjena kot neutemeljena.

10. Na podlagi 98.a člena ZKP in četrtega odstavka 95. člena ZKP je bilo odločeno, da se obsojenca oprosti plačila sodne takse.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.