VSRS sodba II Ips 188/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2014-07-10

Anton Frantar (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, mag. Rudi Štravs

povrnitev nepremoženjske škode - višina odškodnine - načelo individualizacije višine odškodnine - načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti

Temeljni načeli za odmero denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo sta glede na določbo 179. člena OZ načelo individualizacije višine odškodnine in načelo njene objektivne pogojenosti. Primerjava s prisojenimi odškodninami v podobnih primerih pokaže, da sta bili zgoraj opisani načeli pri odmeri odškodnine za telesne bolečine, nevšečnosti med zdravljenjem ter duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti pravilno upoštevani. Rezultat te primerjave potrjuje primerno umeščenost tožnici pravnomočno prisojene odškodnine. Tudi zneski odškodnin za posamezni obliki nepremoženjske škode pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje.

Tožeča stranka krije sama svoje stroške revizijskega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki plačati še nadaljnjo odškodnino v znesku 63.275,02 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi in stroške postopka. V presežku do vtoževanih 209.290,00 EUR s pripadki je tožbeni zahtevek zavrnilo. Iz obrazložitve sodbe izhaja, da je tožena stranka tožeči stranki z delnimi plačili že plačala akontacijo odškodnine za nepremoženjsko škodo v skupnem denarnem znesku 50.000,00 EUR, glede vtoževane rente pa sta pravdni stranki na glavni obravnavi sklenili poravnavo. Tožena stranka je bila tožeči stranki na ta račun ter zaradi izgube na dohodku dolžna izplačati 10.454,40 EUR.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožeče stranke delno ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je tožena stranka namesto 63.275,02 EUR dolžna tožeči stranki plačati 74.275,02 EUR, v izreku o stroških pa tako, da je tožena stranka namesto 2.718,60 EUR dolžna tožeči stranki povrniti 2. 974,00 EUR njenih pravdnih stroškov. V ostalem je pritožbo tožeče in v celoti pritožbo tožene stranke zavrnilo in v nespremenjenem obsegu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Odločilo je še, da tožena stranka sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

3. Tožnica v pravočasni reviziji proti drugostopenjski sodbi navaja, da jo v skladu z določili 179. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) vlaga izključno zaradi neenotnega stališča sodne prakse, podrtega razmerja med odškodninami za hude telesne poškodbe in lahke telesne poškodbe, zaradi posledične neenakosti državljanov v navedeni sferi in individualizacije odškodnine tožnice. Meni, da sta dosojeni odškodnini iz naslova fizičnih bolečin in nelagodnosti ter duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti prenizki, saj je treba v vsakem posameznem primeru individualizirati stanje in težave, bolečine, nelagodnosti in posledično duševno prizadetost oškodovancev. Izrazi pričakovanje, da je treba na nivoju Vrhovnega sodišča na novo postaviti odškodninsko razmerje med lahkimi in težkimi telesnimi poškodbami, kar bo tudi uredilo odškodninski trg na način, da bodo oškodovanci s hudimi poškodbami obravnavani enako kot tisti z lahkimi, kar je tudi ustavna pravica vseh. Slovenska sodišča praviloma za mesec dni lahkega zdravljenja, ki vsebuje na primer 1-2 pregleda pri specialistih, 2-3 preglede pri izbranem zdravniku in 7-10 FTH dosojajo odškodnine v višini 1000,00 do 1.200,00 EUR. Glede na to, da tožnica trpi mnogo hujše bolečine že šest let vsak dan, torej 77 mesecev, in bo vse to trpela še najmanj 24 let (povprečna življenjska doba za ženske je v RS 76 let), je dosojena ji odškodnina v višini 70.000,00 EUR iz naslova pretrpljenih in bodočih telesnih bolečin izrazito oziroma absurdno prenizka. Predlaga, da Vrhovno sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da sodbi razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša stroške revizije.

4. Revizija je bila na podlagi 375. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Revizijsko sodišče je štelo revizijske razloge kot uveljavljanje kršitve zmotne uporabe materialnega prava, saj je revizijo možno vložiti le iz tega razloga in zaradi bistvenih kršitev pravdnega postopka (prim. 371. člen ZPP).

7. Temeljni načeli za odmero denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo sta glede na določbo 179. člena OZ načelo individualizacije višine odškodnine in načelo njene objektivne pogojenosti. Načelo individualizacije zahteva upoštevanje stopnje in trajanja telesnih in duševnih bolečin ter strahu, izhaja pa iz spoznanja, da je posameznik neponovljiva in nerazdružljiva celota telesne in duševne biti, zato vsak specifično doživlja svojo telesno in duševno celovitost ter posege vanjo. Načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine pa zahteva upoštevanje objektivnih materialnih možnosti družbe ter sodne prakse v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Izraža tudi ustavni načeli enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic (enaki primeri se morajo obravnavati enako, različni pa različno).

8. S pravnomočno sodbo je ugotovljeno, da je tožnica (ob škodnem dogodku stara 46 let) v prometni nesreči 27. 5. 2005 utrpela večfragmentni zlom sklepne ponvice levega kolčnega sklepa s centralnim izpahom glavice leve stegnenice, zlom zgornje in spodnje veje desne sramne kosti, zlom zgornje in spodnje veje leve sramne kosti, obtolčenino leve polovice prsnega koša, odrgnine zgornjih in spodnjih okončin ter obtolčenine trebuha.  Primerjava s prisojenimi odškodninami v podobnih primerih(1) pokaže, da sta bili zgoraj opisani načeli pri odmeri odškodnine za telesne bolečine, nevšečnosti med zdravljenjem ter duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti pravilno upoštevani. Rezultat te primerjave potrjuje primerno umeščenost tožnici pravnomočno prisojene odškodnine. Tudi zneski odškodnin za posamezni obliki nepremoženjske škode pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje. Zatrjevana zmotna uporaba materialnega prava torej ni podana, revizijska zahteva za zvišanje prisojene odškodnine pa je neutemeljena.

9. Revizijsko sodišče je tožničino revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP) in z njo tudi njen zahtevek za povrnitev stroškov revizije (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Op. št. (1):    Primerjaj zadeve Vrhovnega sodišča II Ips 49/2000, II Ips 466/2002, II Ips 103/2011.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.