Sodba II Ips 182/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-16

kreditni posel s tujino - registracija posla pri Banki Slovenije - opustitev registracije - ničnost kreditnega posla s tujino - odložni pogoj - izpodbijanje sodne poravnave

ZKPT je za primer opustitve registracije pri BS predvideval zgolj prekrškovno sankcijo (25. člen v zvezi s 23. členom zakona). Prav tako se je določba petega odstavka 18. člena ZKPT, ki se je glasila: ''pogodbe o kreditnih poslih s tujino začnejo veljati potem, ko jih registrira BS'', pomen akta registracije pri BS zreducirala največ na nivo odložnega pogodbenega pogoja. Ničnost kot skrajna in najostrejša sankcija nezakonitosti pri takšnih poslih zato ni mogla priti v poštev.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek na ugotovitev, da sta kreditna pogodba št. 169/93H, ki so jo dne 14. 10. 1993 sklenile pravdne stranke oziroma njihovi pravni predniki(1) in sporazum, ki so ga pri Temeljnem sodišču v Novi Gorici, Enota Tolmin, opr. št. R 228/93 dne 20. 10. 1993 sklenili zavarovalnica, G. in tožnica, nična. Prav tako je sodišče zavrnilo podredni tožbeni zahtevek za ugotovitev, da sta navedena kreditna pogodba in sporazum brez pravnih učinkov. Tožeči stranki je naložilo v plačilo nerazdelno povrnitev pravdnih stroškov prvo in drugo toženi stranki skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20. 12. 2005 dalje do plačila.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo odločitev prvostopenjskega sodišča.

3. Tožnica vlaga revizijo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Meni, da je napačno stališče pritožbenega sodišča, da tožnica nima pravnega interesa za tožbo, da je kreditna pogodba nična in ugotovitev ničnosti le te ne bi vplivala na tožničin položaj, ker je kreditna pogodba povzeta v sporazum o ustanovitvi zastavne pravice na nepremičnini. Sporazum namreč nima določb, ki bi obravnavale višino terjatve in ravno na podlagi kreditne pogodbe upnik v izvršilnem postopku črpa upravičenja v razmerju do tožnice. Po njenem mnenju so nepravilne tudi ugotovitve, da tožnica v zvezi s samim sporazumom ni podala nobenih trditev. V tožbi je navedla, da  kreditna pogodba in sporazum nista bila registrirana pri Banki Slovenija (v nadaljevanju BS) in zato nista postala veljavna. V pripravljalni vlogi z dne 7. 12. 2004 pa je zatrjevala, da je sporazum o zavarovanju denarne terjatve akcesorni posel, ki deli pravno usodo glavnega posla (kreditne pogodbe). Ker je pritožbeno sodišče takšne trditve tožnice spregledalo, je storilo bistveno kršitev postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena v zvezi s 370. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in sodbe v tem delu ni mogoče preizkusiti. Tožnici je bila kršena pravica do učinkovitega sodnega varstva in pravica do pravnega sredstva, saj se je pritožbeno sodišče s svojimi argumenti izognilo vsebinski odločitvi. Poudarja še, da sama ni bila dolžna registrirati spornega posla pri BS, ker ni domača oseba v smislu ZKPT. Navaja še, da je že v tožbi zatrjevala, da zakoniti zastopnik prvotožene stranke ni imel potrebnega dovoljenja za sklenitev sodne poravnave, niti ni potrebnega dovoljenja v smislu registracije kreditnega posla s tujino pridobil kasneje (tretji odstavek 392. člena ZPP). Posledica opustitve registracije kreditne pogodbe pri BS je prav ničnost te pogodbe in sporazuma, katerega del je tudi navedena kreditna pogodba.

4. Sodišče je revizijo vročilo Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožniku, ki nanjo ni odgovoril.

6. Tako kot že skozi ves postopek pred pravnomočnostjo, tožnica tudi v reviziji svoja izvajanja opira na zmotno materialnopravno izhodišče, da je imela v času veljavnosti Zakona o kreditnih poslih s tujino (Ur. l. RS, št. 1/1991 in nasl. - v nadaljevanju ZKPT) opustitev registracije kreditnega posla med upravičenimi domačimi subjekti in tujimi kreditodajalci pri BS za posledico ničnost posla. Ničnost kot najostrejša sankcija nezakonitosti pri takšnih poslih ni mogla priti v poštev. ZKPT je namreč za primer opustitve registracije pri BS predvideval zgolj prekrškovno sankcijo (25. člen v zvezi s 23. členom zakona). Prav tako pa je določba petega odstavka 18. člena ZKPT, ki se je glasila: ''pogodbe o kreditnih poslih s tujino začnejo veljati potem, ko jih registrira BS'', pomen akta registracije pri BS zreducirala največ na nivo odložnega pogodbenega pogoja(2). Ker je ta s prenehanjem veljavnosti ZKPT in uveljavitvijo Zakona o deviznem poslovanju(3) (ZDP-1; Ur. l. RS, št. 23/99) naposled povsem izginil iz pravnega reda Republike Slovenije, o učinkovitosti takšnega pravnega posla najkasneje tedaj ni moglo biti nikakršnega dvoma več.(4)

7. Ker je s presojo, da zatrjevano temeljno kreditno razmerje ni (moglo biti) neveljavno, odpadel smisel vseh ostalih revizijskih navedb, ki zadevajo uporabo materialnega prava, se revizijsko sodišče z njimi ni ukvarjalo.

8. Tožnica je res, kot poudarja v reviziji, zatrjevala povezanost med kreditnim poslom in sporazumom sklenjenim za zavarovanje terjatve, ki ima moč sodne poravnave, vendar ni zatrjevala oziroma uveljavljala razlogov za ničnost sporazuma, ampak je razloge za ničnost kreditne pogodbe le raztegnila tudi na sporazum, kar pa v danem primeru ne zadostuje.

9. Revizijske navedbe, da zakoniti zastopnik ni imel potrebnega dovoljenja za sklenitev sodne poravnave pa je tožnica prvič zatrjevala v reviziji in je s takšnimi navedbami prepozna, zato se revizijsko sodišče o njih ni opredeljevalo.

10. Ker uveljavljani revizijski očitki niso utemeljeni, je revizijsko sodišče revizijo toženca zavrnilo in z njo tudi priglašene revizijske stroške (378. člen ZPP).

Op. št. (1):    Pravni prednik :    - prve tožene P. d.d. (v nadaljevanju zavarovalnica), - drugo tožene stranke je L., Gradec (v nadaljevanju banka), - tretje do šeste tožene P. G. (kreditojemalec).

Op. št. (2):    O posledicah opustitve registracije kreditnega posla s tujino, ki ga je sklenil domač subjekt, ki mu je zakon to dovoljeval, sta se v sodni praksi izoblikovali dve različni stališči. Prvo stališče je, da neregistrirana pogodba stopi v veljavo takoj, ko je sklenjena, ker je opustitev registracije "le" prekršek. Temu nasprotno je stališče, da je v primeru, ko je začetek veljavnosti pogodbe odvisen od negotovega dejstva, taka negotovost pa obstoji tudi glede tega, ali bo BS pogodbo registrirala ali ne, pogodba sklenjena pod odložnim pogojem; dokler odložni pogoj ne nastopi, pogodba ne velja. Vendar pa je s prenehanjem veljavnosti ZKPT pogodba stopila v veljavo. V obeh primerih torej pogodba kreditojemalca zavezuje, čeprav ni bila registrirana. Nobeno od stališč torej ne daje podlage za ugoditev tožbenemu zahtevku, da je kreditna pogodba nična, za kar se zavzema tožnica.

Op. št. (3):    Ta obvezne registracije kreditnih poslov s tujino pri BS ni več določal.

Op. št. (4):    Prim. tudi sodbo in sklep II Ips 857/2006 z dne 22. 10. 2009 in sodbo in sklep II Ips 1094/2007 z dne 10. 3. 2011 ter sodbo in sklep II Ips 1094/2007 z dne 10.3.2011.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.