Sklep I R 31/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2012-03-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - tožba za izpodbijanje sodne poravnave - objektivna nepristranskost sodišča

Opisane okoliščine sklepanja sodne poravnave ne predstavljajo očitka nezakonitega ravnanja sodišča, pred katerim je bila sodna poravnava sklenjena, pač pa okoliščine, ki utemeljujejo razlog za vložitev tožbe za izpodbijanje sodne poravnave kot izrednega pravnega sredstva. Ker je zakon predvidel, da to pravno sredstvo ni devolutivno, zgolj utemeljevanje razlogov za njegovo vložitev ne predstavlja takšnih očitkov o nezakonitosti ali nepravilnosti ravnanja sodišča, da bi bila zaradi tega prizadeta objektivna nepristranskost sodišča.

1. Tožnika sta pri Okrožnem sodišču v Mariboru vložila vlogo, imenovano pritožba. V njej navajata, da se pritožujeta zoper poravnavo, ker sta bila v to zavedena. Podrobneje opisujeta okoliščine, v katerih je bila poravnava sklenjena in zaradi česar sta tožbo umaknila. V poravnavi je zapisano, da so urejena vsa medsebojna razmerja pravdnih strank iz te pravdne zadeve. Prepričana sta bila, da so s tem rešene vse zadeve, vendar sta naknadno prejela sodbo, s katero jima je naloženo, da tožencu plačata odškodnino. Gre za past v dveh besedah, zato tožnika zahtevata razveljavitev poravnave, sklenjene na naroku za glavno obravnavo 23. 9. 2011 v zadevi III P 763/2009.

2. Okrožno sodišče v Mariboru predlaga prenos pristojnosti na drugo sodišče glede na to, da se očita nezakonito ravnanje Okrožnemu sodišču v Mariboru oziroma sodnici tega sodišča, ki je odločala v pravdnem postopku, ki se je zaključil s sodno poravnavo. Meni, da za to obstajajo tehtni razlogi, saj se bo obravnavalo ravnanje sodnice tega sodišča.

4. Iz podatkov spisa izhaja, da sta pravdni stranki 23. 9. 2011 sklenili sodno poravnavo v odškodninskem sporu III P 763/2009, iz vsebine vloge tožeče stranke pa, da naj bi bila v sklenitev sodne poravnave zavedena oziroma naj bi bila pri njenem sklepanju v zmoti. Ker se vloge strank presojajo po vsebini in ne njihovem poimenovanju (konkretno kot pritožba zoper sodno poravnavo), vloga predstavlja tožbo za izpodbijanje sodne poravnave, sklenjene v omenjenem odškodninskem sporu. Vrhovno sodišče je že poudarilo(1), da je Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v primerjavi s prejšnjim ZPP iz leta 1977 tožbo za razveljavitev sodne poravnave uredil kot izredno pravno sredstvo, torej ne gre več za tožbo v navadnem civilnopravnem sporu.(2) Gre za posebno vrsto tožbe, ti. procesnopravno tožbo, ki je tožba le po nazivu, po vsebini pa je izredno pravno sredstvo.(3) Tožba se vloži vselej pri sodišču, pred katerim je bila sodna poravnava sklenjena (tretji odstavek 393. člena ZPP), za postopek s tožbo za razveljavitev sodne poravnave pa ZPP napotuje na uporabo določb o obnovi postopka (peti odstavek 393. člena ZPP). Gre torej za nadaljevanje prvotnega (s sodno poravnavo zaključenega) postopka z izrednim pravnim sredstvom, odločba, ki jo o takšni tožbi izda sodišče, pa je sklep (bodisi procesne narave o zavrženju po prvem odstavku 398. člena ZPP bodisi meritorne o zavrnitvi tožbe oziroma dovolitvi tožbe in razveljavitvi sodne poravnave, izdane v prejšnjem postopku, po 400. členu ZPP).

5. Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Tožnika tožbo za razveljavitev sodne poravnave vlagata iz razloga po 1. točki drugega odstavka 392. člena ZPP, torej zaradi tega, ker naj bi bila sodna poravnava sklenjena v zmoti ali pod vplivom sile ali zvijače. V njuni vlogi opisane okoliščine sklepanja sodne poravnave ne predstavljajo očitka nezakonitega ravnanja sodišča, pred katerim je bila sodna poravnava sklenjena, pač pa okoliščine, ki utemeljujejo razlog za vložitev tožbe za izpodbijanje sodne poravnave kot izrednega pravnega sredstva. Ker je zakon predvidel, da to pravno sredstvo ni devolutivno, zgolj utemeljevanje razlogov za njegovo vložitev ne predstavlja takšnih očitkov o nezakonitosti ali nepravilnosti ravnanja sodišča, da bi bila zaradi tega prizadeta objektivna nepristranskost sodišča. Sodnik pa mora vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (prvi odstavek 2. člena Zakona o sodniški službi). Sposoben mora biti za objektivno odločanje v vseh sporih, tudi tistih, v katerih se zatrjujejo nepravilnosti dela sodišča oziroma njegovih kolegov in so zato zoper njihove odločbe vložena pravna sredstva. Glede na to v predlogu navedena dejstva ne kažejo na obstoj nevarnosti oziroma ogroženosti nepristranskosti sojenja. Ni odveč poudariti tudi, da se objektivna nepristranskost sodišča prvenstveno izraža v stališču strank do tega, da njihovo zadevo obravnava določeno sodišče oziroma praviloma trditve o objektivni nepristranskosti sodišča predstavljajo tehten razlog za delegacijo tedaj, ko jih zatrjuje stranka, in ne že tedaj, ko ta dvom izrazi sodišče samo.

6. Vrhovno sodišče je tako ocenilo, da predlog ni utemeljen in ga je zato zavrnilo.

Op. št. (1):    Sodba II Ips 124/2008 z dne 28. 10. 2008.

Op. št. (2):    Prim. Pravno mnenje občne seje VS RS z dne 9. 12. 1999, Načelna pravna mnenja in pravna mnenja II/1999 stran 15.

Op. št. (3):     Aleš Galič v Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 2. knjiga, GV Založba, stran 119 in 120.

ZPP člen 67, 392, 392/1-1, 393, 393/3, 393/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.