TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II DoR 79/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-29

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dopuščena revizija - kršitev pravice do zdravega življenjskega okolja - prekomerne imisije - hrup - povrnitev nepremoženjske škode - višina odškodnine - odstop od sodne prakse - zastaranje odškodninske terjatve - začetek teka zastaralnega roka

Dopustitev revizije glede višine odškodnine zaradi možnega odstopa izpodbijane odločitve od sodne prakse Vrhovnega sodišča.

Revizija se dopusti glede višine odškodnine.

1. Sodišče prve stopnje je za duševne bolečine zaradi kršitve pravice do zdravega življenjskega okolja prisodilo tožnici odškodnino v znesku 5.000 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 25. 9. 2008 dalje.

2. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in znižalo odškodnino na 4.000 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

3. Tožena stranka je vložila predlog za dopustitev revizije v katerem se ne strinja z zavrnitvijo ugovora o zastaranju tožničine terjatve. Trdi, da sta potekla subjektivni triletni in objektivni petletni zastaralni rok za uveljavljanje sukcesivno nastajajoče bodoče škode ter nadalje, da ni pravilno stališče izpodbijane sodbe, da so bile navedbe v zvezi z ugovorom zastaranja celotne podane prepozno. Končno zatrjuje odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede višine prisojene odškodnine ter trdi, da je za obdobje od 16. 10. 2005 do 31. 3. 2008 prisojena za 2.100 EUR previsoka odškodnina.

4. Predlog za dopustitev revizije je utemeljen glede vprašanja višine odškodnine.

5. Ob upoštevanju ugotovitev, da je tožnica trpela duševne bolečine zaradi hrupa 29,5 meseca, ko je bila kot upokojenka večinoma doma v bloku, oddaljenem 5 do 6 m od ceste, Vrhovno sodišče ugotavlja utemeljenost trditev tožene stranke o možnem odstopu višine odškodnine od primerljive sodne prakse Vrhovnega sodišča. Zato je v skladu s tretjim odstavkom 367. c člena dopustilo revizijo glede vprašanja višine odškodnine.

6. V ostalem predlog tožene stranke ni utemeljen, ker niso podani pogoji iz 367. a člena ZPP. Vrhovno sodišče je v sodbi II Ips 68/2011 z dne 30. 6. 2011 že zavzelo stališče, da za odškodninske terjatve za škodo, ki stalno nastaja zaradi stalnega učinkovanja prometnih imisij, ni uporabljiv zastaralni režim sukcesivno nastajajoče bodoče škode, ki predpostavlja, da je dejavnost, ki povzroča škodo, že zaključena. Ob upoštevanju tega stališča in glede na to, da je bila odškodnina prisojena za obdobje treh let pred vložitvijo tožbo, dopustitev revizije v obravnavanem primeru ne bi mogla prispevati k drugačni odločitvi, kot je bila sprejeta v izpodbijani sodbi. Ob takem stališču je tudi vprašanje prekluzije ugovora zastaranja v tej zadevi nerelevantno.

ZPP člen 367, 367a, 367a/1, 367a/1-1, 367b, 367c, 367c/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 583/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-08

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dopuščena revizija - kršitev pravice do zdravega življenjskega okolja - prekomerne imisije - hrup - povrnitev nepremoženjske škode - višina odškodnine - odstop od sodne prakse

Zaradi odstopa od primerljive sodne prakse je dopuščena revizija glede višine odškodnine.

Revizija se dopusti glede višine odškodnine, odmerjene posameznemu tožniku.

1. Sodišče prve stopnje je za duševne bolečine zaradi kršitve pravice do zdravega življenjskega okolja prisodilo prvemu tožniku znesek 4.500 EUR in drugemu tožniku znesek 2.000 EUR, oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi od              13. 2. 2008 dalje do plačila.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženke zavrnilo v celoti, pritožbi drugega tožnika pa delno ugodilo in sodbo sodišče prve stopnje spremenilo tako, da je zahtevku drugega tožnika ugodilo za 3.000 EUR ter posledično spremenilo odločitev o stroških postopka. Sicer je njegovo pritožbo zavrnilo.

3. Toženka je vložila predlog za dopustitev revizije glede procesnega vprašanja pravilne uporabe 286. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v povezavi s pravočasnim podajanjem navedb, ki se nanašajo na ugovor zastaranja terjatve. Ne strinja se z zaključkom sodišča druge stopnje, da je dejstva glede ugovora zastaranja terjatve navedla prepozno. Ugovor je namreč naslonila na pravočasne navedbe, ki jih je tožnik podal v tožbi. Meni, da je zaključek sodišča v nasprotju s sodno prakso Vrhovnega sodišča (odločbo II Ips 121/2006) in prakso višjih sodišč. Predlaga tudi dopustitev revizije glede višine odmerjenih odškodnin, saj le-ti odstopata od sodne prakse Vrhovnega sodišča in Višjega sodišča v Mariboru.

5. Vrhovno sodišče ugotavlja, da se predlagateljica glede višine odškodnine utemeljeno sklicuje na možen odstop od primerljive sodne prakse. Ker trdi, da je primerna odškodnina za prvega tožnika v znesku 2.400 EUR in za drugega tožnika 900 EUR, vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe pa v razmerju do posameznega tožnika opredeljuje na 2.100 EUR, je Vrhovno sodišče v skladu s tretjim odstavkom 367. c člena ZPP revizijo dopustilo v tem obsegu. V ostalem pogoji iz 367. a člena ZPP niso podani, saj predlagateljica ni izkazala zatrjevane procesne kršitve.

ZPP člen 367, 367/3, 367a, 367a/1, 367a/1-1, 367c, 367c/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 310/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-10-05

dopuščena revizija - pogodba o organizaciji turističnega potovanja - sklenitev pogodbe

Revizija se dopusti glede vprašanja: „Kdaj je sklenjena pogodba o organiziranju turističnega potovanja?“

Revizija se dopusti glede vprašanja: „Kdaj je sklenjena pogodba o organiziranju turističnega potovanja?“

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je bila med pravdnima strankama sklenjena pogodba o organiziranju turističnega potovanja, da je toženka potovanje odpovedala 16 dni pred odhodom in je zato dolžna po splošnih pogojih plačati 80 % cene aranžmaja, kar znaša 5.149,18 EUR. Ocenilo je, da je bila po splošnih pogojih tožeče stranke zavezujoča že toženkina elektronska prijava, da pa je bila pogodba sklenjena potem, ko je tožeča stranka rezervacijo naslednjega dne pisno potrdila.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženke zavrnilo in je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. Odločilo je, da je bila odločitev sodišča prve stopnje, da je bila pogodba sklenjena s tožničino pisno potrditvijo rezervacije, v skladu s četrtim odstavkom 2. točke splošnih pogojev v zvezi z 884. členom Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) in 57.č člena Zakona o varstvu potrošnikov (v nadaljevanju ZVPot).

3. Toženka zoper odločitev sodišča druge stopnje vlaga predlog za dopustitev revizije in poudarja, da je pomembno pravno vprašanje, kdaj je sklenjena pogodba o organiziranju turističnega potovanja. Poudarja, da je poimovanje prijave, kot jo opredeljujejo splošni pogoji tožeče stranke, v nasprotju s četrtim in petim odstavkom 22. člena ZVPot in 82. ter 83. členom OZ. Poudarja, da po 29. členu OZ velja, da če naslovnik izjavi, da ponudbo sprejema, obenem pa predlaga, da se nekaj spremeni, da je ponudbo zavrnil in sam dal drugo ponudbo. Opozarja tudi na drugačno odločitev Višjega sodišča v Celju v zadevi Cp 906/2010 in Višjega sodišča v Ljubljani v zadevi I Cp 1150/99.

5. Vrhovno sodišče je ocenilo, da je od odločitve v tem primeru mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, ki je pomembno za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava in za razvoj prava preko sodne prakse. Zato je predlogu ugodilo tako, da je revizijo dopustilo glede vprašanja, navedenega v izreku tega sklepa (tretji odstavek 367.c člena Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 220/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-01

dopuščena revizija - dokazovanje - informativni dokaz - razpravno načelo

Ker so zakonski pogoji izpolnjeni, je Vrhovno sodišče revizijo dopustilo.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je bilo z upoštevanjem listin, ki jih je na poziv sodišča predložil cedent v pravdi spornih terjatev, kršeno razpravno načelo.

1. Sodišče prve stopnje je sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Domžalah opr. št. 0001 Ig 2005/00431 z dne 1. 9. 2006 ohranilo v veljavi v naložitvenem delu glede 22.494,64 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, v ostalem delu (za znesek 7.530,20 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) pa ga je razveljavilo in tožbeni zahtevek v tem delu zavrnilo.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi pravdnih strank zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. Zavzelo je stališče, da je tožnik glede listin, ki jih je predložila priča A. G., obrazložil, kaj z njimi dokazuje, in ker je predlagal, naj sodišče te listine pridobi pri G., ki je z njimi razpolagal, in ker je šlo za listine, ki so bile po vsebini za njiju skupne, so bile podane predpostavke za poziv sodišča  po 228. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

3. Toženec v predlogu za dopustitev revizije trdi, da sporne listine predstavljajo informativni dokaz, ki po ustaljenem stališču sodne prakse ni dovoljen. Pri tem se sklicuje na odločbe Vrhovnega sodišča III Ips 63/2005, III Ips 14/2006, II Ips 374/2006, II Ips 665/2006). Trdi, da po stališču sodne prakse ni dovoljeno, da bi stranka šele s pomočjo dokaza, npr. z zaslišanjem priče ali z nedoločenimi listinami, ki naj bi jih v spis vložila priča, spoznala dejstvo, pomembno za odločitev. Stranka, ki predlaga dokaz, mora konkretno navesti, katera predložena listina dokazuje določeno pomembno trditev, tožnik pa je le pavšalno predlagal, naj A. G. predloži "prevoznice za posamezne račune" oziroma "vse prevoznice, potne naloge oziroma morebitne druge listine in vse morebitne pogodbe oziroma naročilnice ... v zvezi s spornimi prevozi". S tem ni postavil trditev o točno določenih prevozih točno določenega blaga v točno določenih količinah na točno določenih relacijah. Poleg tega ni navedel podatkov, potrebnih za identifikacijo listine, ki se je – sledeč njegovim navedbam – nahajala pri tretjem (tj. ime listine, datum izdaje, oseba, ki jo je izdala). Vse navedene informacije bi moral tožnik pridobiti v času priprav na pravdo, se pravi pred vložitvijo tožbe. Sodišče je z upoštevanjem predloženih listin in s seznanitvijo prič s temi listinami kršilo ZPP.

4. Glede vprašanja, navedenega v izreku tega sklepa, so pogoji za dopustitev revizije izpolnjeni. Vrhovno sodišče je zato revizijo v tem obsegu dopustilo (367.c člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 297/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-08

sodne takse - pravdni postopek - tožba na ugotovitev lastništva - predhodno vprašanje v denacionalizacijskem postopku - taksna obveznost v postopku po predlogu za dopustitev revizije

V tem postopku se je odločalo o zahtevku po pravilih pravdnega postopka – in ne v postopku denacionalizacije, v katerem se po 71. členu ZDen ne plačujejo sodne takse. Vprašanje obstoja taksnih obveznosti v tipičnih pravdah (o lastništvu nepremičnin) pa ne more biti odvisno od odgovora na vprašanje, čemu je v pravdnem postopku izdana pravnomočna sodba namenjena in v katerih morebitnih drugih postopkih bo uporabljena.

1. Tožnica je 4. 7. 2011 vložila predlog za dopustitev revizije (naslovljen tudi še „in revizija“) zoper sodbo Višjega sodišča v Celju Cp 879/2010 z dne 14. 4. 2011, s katero je bila zavrnjena njena pritožba zoper zavrnilno sodbo sodišča prve stopnje o zahtevku za ugotovitev, da tožena stranka ni lastnica določene nepremičnine. Ker sodna taksa za predlog za dopustitev revizije ni bila plačana, je Vrhovno sodišče 16. 8. 2011 izdalo plačilni nalog za plačilo sodne takse v znesku 141,00 EUR, odmerjene od vrednosti spornega predmeta 10.432,32 EUR.

2. Tožnica je zoper taksni plačilni nalog pravočasno vložila ugovor z obrazložitvijo, da je ta pravda posledica prekinitve denacionalizacijskega postopka pred upravnim organom zaradi rešitve vprašanja lastništva kot predhodnega vprašanja; v postopku denacionalizacije pa se, upoštevaje določbo 71. člena Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen), sodne takse ne plačujejo. Tožnica prilaga še sklep Vrhovnega sodišča I Up 1051/2003 in predlaga razveljavitev plačilnega naloga.

4. V tem postopku se je odločalo o zahtevku po pravilih pravdnega postopka – in ne v postopku denacionalizacije, v katerem se po 71. členu ZDen ne plačujejo sodne takse. Vprašanje obstoja taksnih obveznosti v tipičnih pravdah (o lastništvu nepremičnin) pa ne more biti odvisno od odgovora na vprašanje, čemu je v pravdnem postopku izdana pravnomočna sodba namenjena in v katerih morebitnih drugih postopkih bo uporabljena. Ker je bila odločba, ki jo je tožnica priložila ugovoru, izdana v upravnem postopku, je torej tožničino sklicevanje na v njej zavzeto stališče že iz tega razloga neupoštevno. Vrhovno sodišče je po obrazloženem tožničin neutemeljeni ugovor na podlagi petega odstavka 34. člena Zakona o sodnih taksah zavrnilo, o njenem predlogu za dopustitev revizije pa bo odločalo, ko bo plačana sodna taksa oziroma po izteku roka za njeno plačilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 392/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-29

podlaga odškodninske odgovornosti - protipravnost - povrnitev premoženjske škode - izgubljeni dobiček - solastnina - solastna nepremičnina - oddaja solastne nepremičnine v najem - soglasje solastnika za oddajo nepremičnine v najem - odgovornost solastnika

Toženka (solastnica stanovanja), ki se ni strinjala s predlogom tožnika (drugega solastnika), da se stanovanje odda v najem, ni odškodninsko odgovorna za izgubljeno najemnino za tožnikov delež na stanovanju. Ena od predpostavk odškodninske odgovornosti je nedopusten poseg v položaj drugega, tako da povzročitelj škode prekrši pravo, ki varuje oškodovančev zavarovan interes. Peti odstavek 67. člena SPZ določa, da je za posle, ki presegajo okvire rednega upravljanja s stvarjo v solastnini (kar vsebuje tudi dajanje stvari v najem), potrebno soglasje vseh solastnikov. To pomeni, da tožnikov v individualni interes ustvariti dobiček od oddaje stanovanja v solastnini ni pravno varovan.

1. Tožnik (solastnik ene osmine stanovanja) je zoper toženko (solastnico sedem osmin stanovanja) vložil tožbo zaradi plačila odškodnine. Toženka ni soglašala s tožnikovim predlogom za oddajo stanovanja v najem, zaradi česar tožnik ni ustvaril dobička v višini 11.767,65 EUR.

2. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo.

3. Pritožbeno sodišče je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

4. Proti sodbi pritožbenega sodišča je tožnik vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Trdi, da ima toženka kot solastnica stanovanja po zakonu sicer pravico nasprotovati oddaji stanovanja v najem, vendar mora tožniku kot drugemu solastniku povrniti povzročeno škodo (izgubljeno najemnino za njegov delež na stanovanju).

5. Revizija je bila po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

6. Ena od predpostavk odškodninske odgovornosti je nedopusten poseg v položaj drugega, tako da povzročitelj škode prekrši pravo, ki varuje oškodovančev zavarovan interes.(1) Peti odstavek 67. člena Stvarnopravnega zakonika (SPZ) določa, da je za posle, ki presegajo okvire rednega upravljanja s stvarjo v solastnini (kar vsebuje tudi dajanje stvari v najem), potrebno soglasje vseh solastnikov. To pomeni, da tožnikov individualni interes ustvariti dobiček od oddaje stanovanja v solastnini ni pravno varovan. Ker toženka ni nedopustno posegla v tožnikov položaj, ni odškodninsko odgovorna za morebitno negativno posledico, ki je zaradi njenega dejanja nastala v njegovi premoženjski sferi.

7. Sodišči prve in druge stopnje sta torej pravilno uporabili materialno pravo. Zato je revizijsko sodišče po 378. členu ZPP zavrnilo revizijo kot neutemeljeno.

Op. št. (1):    Tako tudi Jadek Pensa v Plavšak in drugi, Obligacijski zakonik (splošni del) s komentarjem, 1. knjiga, GV Založba, Ljubljana, 2003, str. 670.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 112/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-10-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - združitev pravd - koncentracija postopka

Predvidena združitev več zadev, ki tečejo pri različnih sodiščih, je lahko pod določenimi pogoji razlog za prenos krajevne pristojnosti.

Okoliščine, ki nakazujejo, da bi bilo mogoče z združitvijo postopkov doseči koncentracijo dokazovanja, s čimer bi se obravnavanje pospešilo in zmanjšali stroški, narekujejo prenos pristojnosti v zadevi, ki jo vodi Okrožno sodišče v Krškem, na Okrožno sodišče v Ljubljani.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Ljubljani.

1. Pred Okrožnim sodiščem v Krškem je v teku pravdni postopek zaradi plačila kupnine po prodajni pogodbi z dne 23. 4. 2008, podrejeno pa tožeča stranka uveljavlja odškodninsko odgovornost tožene stranke. Hkrati iz razloga smotrnosti predlaga prenos pristojnosti v zadevi na Okrožno sodišče v Ljubljani, kjer se med istimi strankami vodi postopek P 2739/2010-I zaradi plačila 559.900,00 EUR. Tudi tožena stranka predlaga prenos krajevne pristojnosti na Okrožno sodišče v Ljubljani.

2. Okrožno sodišče v Krškem v dopisu z dne 19. 9. 2011 navaja, da se obe pravdni zadevi vodita med istimi strankami, prav tako je ista dejanska in pravna podlaga. Združitev obeh postopkov bi lahko prispevala k hitrejši odločitvi zadeve in manjšim stroškom, zato predlaga prenos pristojnosti na Okrožno sodišče v Ljubljani.

4. Vrhovno sodišča lahko lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Predvidena združitev več zadev, ki tečejo pri različnih sodiščih, je lahko pod določenimi pogoji razlog v smislu navedene zakonske določbe.

5. V obravnavani zadevi je razumno mogoče pričakovati, da bo prišlo do združitve pravd I P 83/2011 in P 2739/2010-I. Predmet obeh je isti historični dogodek oziroma se v njiju obravnavajo ista dejanska in pravna vprašanja. Sporno je predvsem, kakšne so pravne posledice „Dogovora št. ...“ z dne 23. 4. 2008, pri čemer tožeča stranka meni, da je bila sklenjena prodajna pogodba, tožena stranka pa temu ugovarja. Nakazuje se torej, da bi bilo mogoče z združitvijo postopkov doseči koncentracijo dokazovanja, s čimer bi se obravnavanje pospešilo in zmanjšali stroški. Te okoliščine narekujejo prenos pristojnosti v zadevi I P 83/2011, ki jo vodi Okrožno sodišče v Krškem, na Okrožno sodišče v Ljubljani.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 97/2011, enako tudi I R 98/2001, I R 96/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - objektivna nepristranskost sodišča

Razumnih razlogov za dvom o objektivni nepristranskosti sodišča dolžnica z zgolj navrženo trditvijo o „močnih lokalnih vplivih“ ni izkazala.

1. Dolžnica je v tem postopku izvršbe vložila predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje in vodenje izvršbe z obrazložitvijo, da ga vlaga „zaradi močnih lokalnih vplivov, ki so vezani na predmetni izvršilni postopek“.

3. Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke (ali pristojnega sodišča) določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Če je iz vsebine obrazložitve dolžničinega predloga mogoče sklepati na izgubo njenega zaupanja v poštenost in nepristranskost odločanja na sicer stvarno in krajevno pristojnem sodišču v njeni zadevi, ji je treba odgovoriti, da je dvom o tako imenovani objektivni nepristranskosti sodišča lahko tehten razlog za delegacijo pristojnosti; vendar mora biti utemeljenost takega dvoma tudi izkazana, saj se objektivna nepristranskost sodišča izraža zlasti v percepciji javnosti o nevtralnosti in neodvisnosti sodišča kot nosilca sodne funkcije, ki se kot eden od postulatov poštenega sojenja domneva. Razumnih razlogov za tak dvom, ali za utemeljeno vzbujanje dvoma o nevtralnosti in neodvisnosti pristojnega sodišča pri strankah tega postopka, pa dolžnica z zgolj navrženo trditvijo o „močnih lokalnih vplivih“ ni izkazala in je zato bilo treba njen predlog za delegacijo pristojnosti zavrniti.

Opr. št: I R 98/2001, ECLI:SI:VSRS:2001:I.R.98.2001

Opr. št: I R 96/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:I.R.96.2011

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 21/2011, enako tudi III R 22/2011, III R 23/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-10-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - sedež pravnih strank in pooblaščencev

Delegacija iz razlogov smotrnosti je mogoča zaradi razloga lažje izvedbe postopka (hitreje in z manjšimi stroški) ali zaradi drugih tehtnih razlogov. Glede na to, da imata tožeča stranka in drugi toženec sedež oziroma stalno prebivališče v Ljubljani in sta tudi njuna odvetnika iz Ljubljane, odvetnica prvega toženca pa iz Kopra, je očitno, da postopek pred sodiščem v Kopru ne bi bil ekonomičen.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Ljubljani.

1. V obravnavani zadevi je tožeča stranka pri Okrožnem sodišču v Kopru zoper toženca vložila tožbo zaradi plačila 304.835,00 EUR iz naslova odškodninske obveznosti po drugem odstavku 263. člena ZGD-1. Obenem je predlagala spremembo krajevne pristojnosti na Okrožno sodišče v Ljubljani kot stvarno pristojno sodišče, in sicer iz razloga smotrnosti in ekonomičnosti, ker po njeni tožbi pred Okrožnim sodišče v Ljubljani pod opr. št. V Pg 2997/2010 že teče gospodarski spor po enaki pravni podlagi zoper ostale bivše člane njene uprave, s katerim bi bilo predmetni spor smiselno združiti v skupno obravnavanje.

2. Toženca sta se v odgovorih na tožbo s spremembo krajevne pristojnosti strinjala.

4. Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

5. Delegacija iz razlogov smotrnosti je mogoča zaradi razloga lažje izvedbe postopka (hitreje in z manjšimi stroški) ali zaradi drugih tehtnih razlogov. Glede na to, da imata tožeča stranka in drugi toženec sedež oziroma stalno prebivališče v Ljubljani in sta tudi njuna odvetnika iz Ljubljane, odvetnica prvega toženca pa iz Kopra, je očitno, da postopek pred sodiščem v Kopru ne bi bil ekonomičen. Prenos pristojnosti narekuje tudi dejstvo, da je pred Okrožnim sodišče v Ljubljani že v teku gospodarski spor opr. št. V Pg 2997/2010 po tožbi tožeče stranke zoper ostale bivše člane uprave, ki temelji na enaki oziroma podobni pravni podlagi in obstoji možnost združitve postopkov ter s tem poenostavitev dokaznega postopka.

6. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče predlogu ugodilo in za odločanje v zadevi določilo Okrožno sodišče v Ljubljani.

Opr. št: III R 22/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:III.R.22.2011

Opr. št: III R 23/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:III.R.23.2011

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.