TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II DoR 173/2011, enako tudi II DoR 157/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-09

dovoljenost predloga za dopustitev revizije - odškodnina - kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja - zavrženje predloga za dopustitev revizije

Po določilu sedmega odstavka  20. člena ZVPSBNO je v sporih za povrnitev škode po tem zakonu revizija izključena, kar pomeni, da v takem sporu ni ne dovoljene ne dopuščene revizije.

1. Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in toženi stranki naložilo, da tožniku plača 2.880,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od    1. 11. 2009 kot odškodnino zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi obeh pravdnih strank zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje.

3. Tožnik vlaga predlog za dopustitev revizije zoper sodbo druge stopnje. Obširno razlaga potek postopka, v katerem je prišlo do nerazumno dolgega sojenja. Navaja, da revizija ni dovoljena, jo je pa glede na izpodbijano vrednost 2.920 EUR mogoče dopustiti. Zatrjuje neenotno prakso sodišč prve in druge stopnje, prakse Vrhovnega sodišča pa sploh še ni. Od Vrhovnega sodišča pričakuje odgovor na vprašanje o višini odškodnine zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku, zatrjuje pa tudi bistveno kršitev po 1. točki prvega odstavka 370. člena v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

5. Sodišči prve in druge stopnje sta postopek izvedli v skladu z Zakonom o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Po določilu sedmega odstavka  20. člena tega zakona pa je v sporih za povrnitev škode po tem zakonu revizija izključena, kar pomeni, da v takem sporu ni ne dovoljene ne dopuščene revizije. Ker torej revizije ni mogoče dopustiti (četrti odstavek 367. člena ZPP), je Vrhovno sodišče predlog zavrglo.

Opr. št: II DoR 157/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:II.DOR.157.2011

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II DoR 170/2009, enako tudi VS RS Sklep II DoR 409/2010
Sklep II DoR 245/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-07-14

predlog za dopustitev revizije - odškodnina - kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja - zavrnitev predloga za dopustitev revizije

Odločitev sodišča druge stopnje temelji na kriterijih, ki jih je treba uporabiti in so se po ugotovitvi protiustavne pravne praznine v prehodni ureditvi ZVPSBNO oblikovali v sodni (npr. II Ips 198/2010) in ustavnosodni (npr. Up-2965/08) praksi.

1. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo in potrdilo sodbo prve stopnje o zavrnitvi tožbenega zahtevka za plačilo 3.338,34 EUR kot odškodnine zaradi kršitve tožnikove pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

2. Tožnik predlaga dopustitev revizije zoper takšno sodbo sodišča druge stopnje. Kot sporna pravna vprašanja, o katerih naj odloči Vrhovno sodišče, navaja: ali je sodišče v postopku, v katerem je prišlo do kršitve tožnikove pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, ravnalo zakonito, ko je de facto čakalo odločitev v vzorčnem postopku, čeprav ni bil uzakonjen; ali je tožbeni zahtevek utemeljen ob uporabi določb Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (v nadaljevanju ZVPSBNO) o merilih za ugotovitev kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja; in vprašanje višine ter določitve pravičnega zadoščenja. Glede teh pravnih vprašanj sodna praksa ni enotna, so pa pomembna za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava in razvoja prava preko sodne prakse, odločitev sodišča druge stopnje pa odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča, pri čemer se sklicuje predvsem na odločbo Ustavnega sodišča Up-86/09.

3. Pogoji za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367.a člena ZPP niso podani. Z odločbo, na katero se sklicuje tožnik, je Ustavno sodišče zaradi predhodne ugotovitve neskladnosti prehodne ureditve po 25. členu ZVPSBNO, ker ne ureja tudi položaja oškodovancev, katerim je kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja prenehala pred 1. 1. 2007, pa do takrat niso vložili zahteve za pravično zadoščenje na mednarodno sodišče,  in med katere spada tudi tožnik (odločba U-I-207/08, Up-2168/08), razveljavilo prejšnjo odločitev sodišča druge stopnje v tem odškodninskem sporu. Ponovna (s predlogom za dopustitev revizije napadena) odločitev sodišča druge stopnje pa temelji na kriterijih, ki jih je treba uporabiti in so se po ugotovitvi protiustavne pravne praznine v prehodni ureditvi ZVPSBNO tudi oblikovali v sodni (npr. II Ips 198/2010) in ustavnosodni (npr. Up-2965/08) praksi. Zadnje od zastavljenih pravnih vprašanj v predlogu pa glede na zavrnitev tožbenega zahtevka za odločitev v konkretnem sporu sploh ne more biti relevantno  oziroma nanjo ne vpliva.

4. Vrhovno sodišče je zato na podlagi drugega odstavka 367.c člena ZPP zavrnilo neutemeljen predlog za dopustitev revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 585/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-16

OBLIGACIJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

dopuščena revizija - izpodbijanje dolžnikovih pravnih dejanj - sprememba tožbenega zahtevka - rok za vložitev izpodbojne tožbe

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je pravilna presoja sodišča druge stopnje, da je tožnik z naknadno postavitvijo dajatvenega zahtevka spremenil tožbo in zamudil triletni rok za vložitev izpodbojne tožbe.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je pravilna presoja sodišča druge stopnje, da je tožnik z naknadno postavitvijo dajatvenega zahtevka spremenil tožbo in zamudil triletni rok za vložitev izpodbojne tožbe.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek za ugotovitev, da sporazum med toženko in M. B. nima učinka proti tožniku, kolikor je potrebno za izpolnitev tožnikove terjatve in (dajatveni) zahtevek, da je toženka dolžna dovoliti izvršbo na solastniški delež do 1/2 na nepremičnini, ki je predmet sporazuma, do višine tožnikove terjatve. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo in potrdilo izpodbijano sodbo.

2. Tožnik je zoper navedeno odločitev vložil predlog za dopustitev revizije. Trdi, da z naknadno postavitvijo dajatvenega zahtevka tožbe ni spremenil. Sodišče je presodilo, da je zamudil triletni prekluzivni rok. Sodne prakse Vrhovnega sodišča glede tega vprašanja ni.

4. Ker so pogoji za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367. a člena ZPP podani glede pravnega vprašanja, opredeljenega v izreku tega sklepa, je Vrhovno sodišče revizijo dopustilo (tretji odstavek 367. c člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 237/2011, enako tudi II DoR 141/2011, II DoR 264/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-07-14

dovoljenost predloga za dopustitev revizije - plačilo sodne takse za predlog - umik predloga za dopustitev revizije

Ker je stranka takso za predlog za dopustitev revizije plačala po izteku zakonskega roka, se v skladu s tretjim odstavkom 105.a člena ZPP šteje, da predlog za dopustitev revizije umaknjen.

1. Tožena stranka je vložila predlog za dopustitev revizije zoper sodbo sodišča druge stopnje, s katero je zavrnilo njeno pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje v delu, v katerem je bilo tožbenemu zahtevku ugodeno glede plačila uporabnine.

2. Ker ob vložitvi predloga za dopustitev revizije ni bila plačana sodna taksa, je Vrhovno sodišče toženo stranko na plačilo pozvalo s plačilnim nalogom, s katerim ji je določilo rok za plačilo takse in jo opozorilo na posledice neplačila (prvi in drugi odstavek 105.a člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

3. Tožena stranka je po svojem pooblaščencu plačilni nalog prejela 6. 6. 2011, takse pa v danem roku ni plačala. Z ugotovljenim dejstvom je sodišče seznanilo pooblaščenca predlagateljice z obvestilom, da naknadno plačilo takse ne prepreči posledic po tretjem odstavku 105.a člena ZPP. Pooblaščenec predlagateljice je 6. 7. 2011 sodišču poslal dokazilo o plačani sodni taksi, iz katerega pa je razvidno, da je bila taksa plačana 6. 7. 2011. Ker je to po izteku zakonskega roka, se v skladu s tretjim odstavkom 105.a člena ZPP šteje, da predlog za dopustitev revizije umaknjen.

Opr. št: II DoR 141/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:II.DOR.141.2011

Opr. št: II DoR 264/2013, ECLI:SI:VSRS:2013:II.DOR.264.2013

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II DoR 153/2013, enako tudi II DoR 18/2014, II DoR 253/2016
Sklep II DoR 282/2010, enako tudi II DoR 238/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-09

dopuščena revizija - odškodnina - kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja - prehodna določba ZVPSBNO - ustavna odločba

Revizija se dopusti glede vprašanja presoje spornega razmerja z uporabo določb ZVPSBNO.

Revizija se dopusti glede vprašanja presoje spornega razmerja z uporabo določb Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

1. Tožnica je zahtevala odškodnino zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku v postopku, ki je na njeno tožbo tekel pred Delovnim in socialnim sodiščem v Kranju in je trajal od leta 1998 do sklenitve poravnave v letu 2003.

2. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo, ker se je postopek pred delovnim in socialnim sodiščem končal pred 1. 1. 2007 kot dnevom uveljavitve Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, ker tožnica ni zahtevala varstva pred Mednarodnim sodiščem in ker s kršitvijo pravice do sojenja v razumnem roku niso bile kršene njene osebnostne pravice, zato po Obligacijskem zakoniku ne gre za pravno priznano škodo. V razlogih sodbe se je prvostopenjsko sodišče sklicevalo na odločbo Vrhovnega sodišča II Ips 305/2009.

3. Sodišče druge stopnje je zavrnilno sodbo potrdilo.

4. Tožnica je vložila predlog za dopustitev revizije zoper sodbo pritožbenega sodišča. Zavzema se za smiselno uporabo določb Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja ter se pri tem sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča U-I-207/08 z dne 18. 3. 2010, s katero je bilo ugotovljeno, da je prehodna ureditev iz 25. člena Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v neskladju s četrtim odstavkom 15. člena v zvezi s prvim odstavkom 23. člena Ustave RS, kolikor ne ureja položaja oškodovancev, katerim je kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja prenehala pred 1. 1. 2007 in do takrat niso vložili zahteve za pravično zadoščenje na Mednarodno sodišče. Ustavno sodišče je hkrati določilo način izvršitve te odločbe tako, da morajo sodišča do odprave ugotovljenega neskladja v pravdnih postopkih zaradi plačila denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo kot posledico domnevne kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja tudi za to skupino oškodovancev glede meril za ugotovitev kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja ter glede višine in določitve pravičnega zadoščenja uporabiti ustrezne določbe  Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

5. Glede pravnega vprašanja, navedenega v izreku tega sklepa, so izpolnjeni pogoji za dopustitev revizije iz 367. a člena Zakona o pravdnem postopku. Predlogu je zato Vrhovno sodišče ugodilo (tretji odstavek 367. c člena istega zakona).

Opr. št: II DoR 238/2010, ECLI:SI:VSRS:2010:II.DOR.238.2010

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 627/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-09

dopuščena revizija - pridobitev lastninske pravice na nepremičnini - priposestvovanje - dobrovernost posesti - dokazno breme

Sporna je razlaga pravnega standarda dobroverne lastniške posesti in dokaznega bremena zanjo – predlog se zavrne.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek, naj ugotovi, da je lastnica parcele št. 1057/7, garaže v izmeri 19 m², vpisane v vl. št. 2786 k. ...

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilno sodbo potrdilo.

3. Tožnica je vložila predlog za dopustitev revizije zoper sodbo sodišča druge stopnje. Od Vrhovnega sodišča pričakuje odgovor na pravni vprašanji, ali je možno priposestvovanje nepremičnine, ki je vpisana v zemljiško knjigo in ali lahko sodišče, kljub dejstvu, da nedobrovernost posesti ni bila zatrjevana in dokazana z drugimi navedbami in dokazi, razen s sklicevanjem na zemljiškoknjižno stanje in na najemno razmerje, za katerega pa je sodišče ugotovilo, da ga tožena stranka ni dokazala, ugotovi, da tožeča stranka ni uživala sporne nepremičnine v dobri veri. Zatrjuje, da odločitev pritožbenega sodišča glede obeh pravnih vprašanj odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča.

5. Pogoji za dopustitev revizije iz 367. a člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) niso podani. Vrhovno sodišče je zato predlog tožnice zavrnilo (367. c člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 150/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-06-16

predlog za dopustitev revizije - ugotovitev očetovstva - izpodbijanje s sodno odločbo ugotovljenega očetovstva - zavrnitev predloga za dopustitev revizije

Če je očetovstvo ugotovljeno z odločbo ali pripoznano, ga ni mogoče izpodbijati.

1. S pravnomočno sodbo Okrožnega sodišča v Kranju opr. št. P 432/2000 z dne              15. 10. 2001 je bilo ugotovljeno, da je tožnik oče mladoletnega toženca. Tožnik je leta 2004 predlagal obnovo postopka, njegov predlog pa je bil pravnomočno zavržen. Tožnik je nato vložil tožbo v tej zadevi, s katero je zahteval, naj sodišče ugotovi, da ni naravni oče mladoletnega toženca. Sodišče prve stopnje je tožbo zavrglo in postopek ustavilo, ker je ugotovilo, da je bilo o zahtevku že pravnomočno odločeno. Sodišče druge stopnje pa je pritožbo tožnika zavrnilo in je sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

2. Zoper sklep sodišča druge stopnje tožnik vlaga predlog za dopustitev revizije. Navaja, da je pomembno pravno vprašanje ali obstaja identičnost med zahtevkom za ugotovitev očetovstva in zahtevkom za izpodbijanje očetovstva. Meni, da nove metode ugotavljanja očetovstva opravičujejo nov postopek, navaja pa tudi, da rok za izpodbijanje očetovstva ne bi smel biti omejen.

4. Po 96. členu Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (Ur.l. RS, št. 69/04, v nadaljevanju ZZZDR) je mogoče izpodbijati očetovstvo le, ko velja domneva očetovstva, ki se vzpostavi z rojstvom otroka v zakonski zvezi oziroma tristo dni po prenehanju zakonske zveze. V primeru, ko je očetovstvo ugotovljeno z odločbo ali pripoznano, pa sploh ni mogoče izpodbijati očetovstva. Pravno vprašanje, ki ga izpostavlja tožnik, tako v obravnavani zadevi sploh ne more biti pomembno, sicer  pa  je stališče sodišča druge stopnje, da je pravnomočnost ovira za novo tožbo tudi, če je novi zahtevek v neposrednem nasprotju z zahtevkom, o katerem je bilo pravnomočno razsojeno, tudi dosledno uveljavljeno v sodni praksi.

5. Vrhovno sodišče je tako ugotovilo, da niso izpolnjeni pogoji za dopustitev revizije po 367.a členu Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99-107/10, v nadaljevanju ZPP), zato je predlog za dopustitev revizije zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 148/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-07-14

OBLIGACIJSKO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

dopuščena revizija - verzija - skupna lastnina - uporabnina - nadomestilo za uporabo nepremičnine v skupni lasti razvezanih zakoncev - bivanje otrok v stanovanjski hiši

Vrhovno sodišče je revizijo dopustilo glede vprašanja višine verzijskega zahtevka zaradi uporabe nepremičnine v skupni lasti razvezanih zakoncev.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je za odločitev o višini verzijskega zahtevka odločilno, da sta stanovanjsko hišo v skupni lasti pravdnih strank souporabljala otroka pravdnih strank, dodeljena v varstvo in vzgojo toženki.

1. Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku za plačilo 3.150 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 12. 2007 dalje. Zahtevek za plačilo 2.850 EUR z zahtevanimi obrestmi je zavrnilo.

2. Sodišče druge stopnje je toženkino pritožbo zavrnilo in prvostopenjsko sodbo potrdilo. Na podlagi ugotovitve, da je toženka tožniku preprečevala vrnitev v hišo, je zavzelo stališče, da je celo hišo prevzela v svojo posest in tožniku odvzela možnost uporabe njegovega sorazmernega dela. Trditev, da sta hišo souporabljala otroka pravdnih strank, ni odločilna, ker tožnikovega vstopa v hišo otroka nista onemogočala.

3. Toženka v predlogu za dopustitev revizije trdi, da izpodbijana sodba zmotno ne upošteva, da sta hišo uporabljala tudi otroka pravdnih strank, za katera je tožnik dolžan plačevati preživnino, in se sklicuje na stališče Vrhovnega sodišča v zadevi II Ips 395/2003. Ne strinja se z ugotovitvami o razlogih za tožnikovo neuporabo nepremičnine. Predlaga, naj se revizija dopusti glede vprašanja obveznosti skrbnika skupnih otrok za plačevanje uporabnine za rabo skupnega premoženja, pridobljenega v skupnosti roditeljev otrok, v kolikor je raba skupnega premoženja bistven pogoj za primerne bivalne pogoje otrok.

4. Glede vprašanja, navedenega v izreku tega sklepa, so pogoji za dopustitev revizije izpolnjeni. Vrhovno sodišče je zato revizijo v tem obsegu dopustilo (367. c člen Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II DoR 17/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-05-25

predlog za dopustitev revizije - zamudna sodba - vročitev zamudne sodbe - vročilnica - ovojnica za vročanje po pošti - obvestilo o nevročitvi - zavrnitev predloga za dopustitev revizije

Ovojnica je tipska in obvestilo o nevročitvi se v skladu s 6. členom Pravilnika o ovojnici za vročanje po pošti v pravdnem in kazenskem postopku nahaja na zadnji strani obvestila o prispelem pismu.

1. Sodišče prve stopnje je z zamudno sodbo razsodilo, da mora tožena stranka tožnici plačati 15.550,00 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 10.6.2008 dalje do plačila.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Predlog za dopustitev revizije je vložila tožena stranka. Navaja, da ne obstaja sodna praksa „glede oblike in načina vročanja vročilnic za sodna pisanja ob dejstvu nemožnosti pritožbene preverbe pravilnosti obvestitve o posledicah neodgovora na tožbo“. Kot pomembno pravno vprašanje izpostavlja presojo oblike in načina vročanja vročilnic za sodna pisanja ob dejstvu nemožnosti pritožbene preverbe pravilnosti obvestitve o posledicah neodgovora na tožbo. Sodišču druge stopnje očita, da ni odgovorilo na pritožbene razloge nezakonitosti in nepravilnosti vročitve in oblike obveščanja o posledicah neodgovora na tožbo, saj tega obvestila ni v sodnem spisu. Meni tudi, da bi moralo pritožbeno sodišče opraviti pritožbeno obravnavo. Pritožbenemu sodišču v zvezi z obrazložitvijo očita kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, kar naj bi izhajalo iz zaključkov sodišča, ki niso podprta z listinami v spisu (vročilnico). Iz vročilnice namreč ne izhaja, da je vročevalec vročitev opravil v skladu z 142., 140. in 141. členom ZPP. Predvsem se ne strinja z pojasnilom višjega sodišča, da se je poduk o posledicah neodgovora na tožbo nahajal na hrbtni strani vročilnice. Predlagatelj izpodbija tudi ugotovljeno sklepčnost tožbenega zahtevka in pojasnjuje zakaj ni podana njegova odškodninska odgovornost.

5. Ovojnica je tipska in obvestilo o nevročitvi se v skladu s 6. členom Pravilnika o ovojnici za vročanje po pošti v pravdnem in kazenskem postopku (Ur. l. RS, št. 75/2003) nahaja na zadnji strani obvestila o prispelem pismu(1).

6. Glede sklepčnosti zahtevka pa predlog ne izpolnjuje pogojev iz četrtega odstavka 367. b člena ZPP, saj ne izpostavi pravnega vprašanja  in okoliščin, ki kažejo na njegovo pomembnost ter ne navede sodne prakse, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse.

7. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da niso podani pogoji iz 367. a člena ZPP in je predlog za dopustitev revizije zavrnilo.

Op. št. (1):    Glej tudi sodbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 148/2009.

ZPP člen 140, 141, 142, 339/2-14, 367a, 367b/4.

Pravilnik o ovojnici za vročanje po pošti v pravdnem in

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 51/2011, enako tudi I R 5/2012
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-05-05

spor o pristojnosti - prebivališče dolžnika - izvršba na denarna sredstva

Za odločitev o krajevno pristojnem sodišču za izvršbo na dolžnikova denarna sredstva je odločilna navedba o dolžnikovem prebivališču v predlogu za izvršbo.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče na Vrhniki.

1. Upnik je pri Okrajnem sodišču na Vrhniki vložil predlog za izvršbo zaradi izterjave denarne terjatve z rubežem denarnih sredstev pri organizacijah za plačilni promet. Ko je upnik po vložitvi predloga za izvršbo sporočil nov naslov dolžnikovega stalnega prebivališča, se je Okrajno sodišče na Vrhniki izreklo za nepristojno in zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Sežani.

2. Okrajno sodišče v Sežani je sprožilo spor o pristojnosti. Navedlo je, da ima dolžnik po navedbah v predlogu prebivališče na območju Okrajnega sodišča na Vrhniki in da kljub morebitnim kasnejšim spremembam okoliščin, na katere se opira pristojnost sodišča, ostane pristojno sodišče, ki je bilo pristojno ob vložitvi predloga.

3. Ker gre za spor o pristojnosti med okrajnima sodiščema z območja različnih višjih sodišč, je za odločitev pristojno Vrhovno sodišče Republike Slovenije (drugi odstavek 25. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP).

4. Za odločitev o predlogu za izvršbo z rubežem dobroimetja pri organizaciji za plačilni promet je krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno oziroma začasno prebivališče (prvi odstavek 100. člena v zvezi s 136. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju – v nadaljevanju ZIZ). Ker ima dolžnik po navedbi v predlogu o izvršbi stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča na Vrhniki, ta navedba pa je glede na drugi odstavek 17. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ odločilna za presojo krajevne pristojnosti, je za izvršbo pristojno to sodišče. Kasnejša drugačna upnikova navedba o dolžnikovem stalnem bivališču v sporu o pristojnosti ne more biti odločilna.

5. Po navedenem je Vrhovno sodišče odločilo, kot izhaja iz izreka.

Opr. št: I R 5/2012, ECLI:SI:VSRS:2012:I.R.5.2012

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 39/2010, enako tudi I R 67/2010, I R 84/2010