Sodba I Ips 18724/2010-49
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-15

KAZENSKO PROCESNO PRAVO - KAZENSKO MATERIALNO PRAVO

kršitev kazenskega zakona - pravnomočno razsojena stvar - nadaljevano kaznivo dejanje - povezovalni elementi

Ker gre pri konstrukciji nadaljevanega kaznivega dejanja za fikcijo, da je bilo storjeno le eno kaznivo dejanje, mora biti njena uporaba, da ne bi privedla do neupravičenega privilegiranja storilcev kaznivih dejanj, nujno zadržana in skladna s kriminalnopolitičnimi izhodišči.

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je Okrajno sodišče v Mariboru zavrnilo obtožbo zoper obdolženega B. N. zaradi kaznivega dejanja goljufije po prvem odstavku 217. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ), opisanega v I. točki izreka izpodbijane sodbe, v II. točki izreka pa je obdolženca spoznalo za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije po prvem odstavku 217. člena KZ, za katero mu je izreklo pogojno obsodbo in določilo kazen eno leto zapora s preizkusno dobo treh let. Oškodovance je s premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. Višje sodišče v Mariboru je pritožbo obsojenčevega zagovornika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Zoper pravnomočno sodbo vlaga obsojenčev zagovornik zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi kršitve določb KZ, Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP), 31. člena Ustave RS in Konvencije o človekovih pravicah, ki prepovedujejo ponovno sojenje za kaznivo dejanje, za katero je bil obdolženec že obsojen. Predlaga spremembo izpodbijanih sodb in oprostitev obdolženca oziroma zavrženje obtožbe, podrejeno pa predlaga razveljavitev izpodbijanih sodb in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje.

3. Na zahtevo za varstvo zakonitosti je odgovoril vrhovni državni tožilec, ki se v svojem odgovoru pridružuje navedbam zahteve.

4. Vrhovno sodišče je odgovor vrhovnega državnega tožilca na podlagi drugega odstavka 423. člena ZKP poslalo obsojencu in njegovemu zagovorniku, ki se o njem nista izjavila.

5. Obsojenčev zagovornik se v zahtevi za varstvo zakonitosti sicer strinja s konstrukcijo nadaljevanega kaznivega, opozarja pa, da je bil B. N. za to dejanje že pravnomočno obsojen. Ker gre pri nadaljevanem kaznivem dejanju za obliko navideznega realnega steka, je potrebno več storjenih dejanj obravnavati kot eno kaznivo dejanje, pri čemer so z nadaljevanim kaznivim dejanjem zajeta vsa dejanja, storjena v določenem časovnem obdobju (ne glede na to, ali so očitana v obtožnem predlogu). Po mnenju zagovornika je tako potrebno kot eno kaznivo dejanje goljufije obravnavati kazniva dejanja, za katera je bil obdolženec že obsojen (sodba Okrajnega sodišča v Lendavi K 23/06 z dne 9. 6. 2006, s katero je bil obsojen zaradi kaznivega dejanja goljufije, storjenega v novembru 2004, in sodba Okrajnega sodišča v Murski Soboti K 341/2004 z dne 5. 9. 2005, s katero je bil obsojen zaradi kaznivega dejanja goljufije v nadaljevanju, ki zajema tri goljufije, storjene v obdobju od 16. 2. 2004 do 23. 12. 2004), v sklop teh kaznivih dejanj pa spadajo tudi dejanja (enajst goljufij), za katera je obdolženca sedaj obsodilo Okrajno sodišče v Mariboru. Po stališču zagovornika je bistveno, da časovno obdobje nadaljevanega kaznivega dejanja, za katerega je bil obdolženec obsojen s sodbo Okrajnega sodišča v Murski Soboti, zajema v tem postopku očitana kazniva dejanja, ki so bila storjena v juniju in juliju 2004. Sodiščema očita kršitev določb KZ, ZKP, 31. člena Ustave RS in Konvencije o človekov pravicah, ki prepovedujejo ponovno sojenje o isti stvari.

6. Sodišči sta zagovornikov očitek kršitve prepovedi ponovnega sojenja o isti stvari zavrnili z obrazložitvijo, da v predmetni zadevi obravnavana številna dejanja iz življenjskega in pravnega stališča ne predstavljajo dela kaznivega dejanja, za katerega je bil obdolženec že pravnomočno obsojen, temveč po vsebini in obsegu tvorijo samostojno (nadaljevano) kaznivo dejanje goljufije po prvem odstavku 217. člena KZ. Višje sodišče je še dodalo, da je bil po izreku pravnomočnih sodb odkrit še veliko večji in pomembnejši del te dejavnosti, ki bi znatno vplival na odmero (višino) kazni, če bi se zanj vedelo ob izreku pravnomočnih sodb.

7. Kazenski zakonik, ki je materialnopravna podlaga v obravnavani zadevi, ni imel posebnih določb o nadaljevanem kaznivem dejanju.(1) Ta institut je vpeljala sodna praksa, in sicer kot posebno obliko navideznega realnega steka, ki se na splošno uporablja takrat, kadar storilec hkrati ali zaporedoma stori dvoje ali več istih ali istovrstnih kaznivih dejanj, ki z življenjskega stališča pomenijo celoto, posamezna dejanja pa sestavni del te celote.(2) Ker gre pri nadaljevanem kaznivem dejanju samo za eno kaznivo dejanje, je logična posledica takega stališča, ki jo v zahtevi izpostavlja tudi obsojenčev zagovornik, da so s to konstrukcijo zajeta vsa dejanja, izvršena v določenem časovnem obdobju, tudi tista, za katera se ob sojenju ni vedelo, pa bi bila zajeta v nadaljevano kaznivo dejanje, če bi se zanje vedelo.(3) Pravnomočna sodba za nadaljevano kaznivo dejanje torej obsega tudi vsa druga kazniva dejanja (četudi predstavljajo znatno kriminalno količino), ki še niso bila odkrita, pa bi morala biti zajeta v okviru nadaljevanega kaznivega dejanja. Taka obsodba zaradi pravila ne bis in idem (31. člen Ustave RS; 10. člen ZKP) prepoveduje sojenje za novo odkrita oziroma še ne obsojena kazniva dejanja, ki bi jih bilo mogoče uvrstiti v sklop nadaljevanega kaznivega dejanja, za katerega je bilo storilcu že sojeno.

8. Da bi Vrhovno sodišče lahko sprejelo zaključek, da gre za pravnomočno razsojeno stvar (res iudicata) in torej za kršitev kazenskega zakona po 3. točki 372. člena ZKP, je potrebno presoditi, ali so posamezna dejanja, ki jih v konstrukciji nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije (prvi odstavek 217. člena KZ) zajema izpodbijana sodba, del nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije, zaradi katerega je bil obsojenec že obsojen s sodbo Okrajnega sodišča v Murski Soboti K 341/2004 z dne 5. 9. 2005.(4) Ugotoviti je torej potrebno, ali so dejanja, ki so predmet tega postopka, tako povezana z dejanji, na katera se nanaša prejšnja sodba, da jih je z življenjskega stališča mogoče obravnavati le kot celoto. Po ustaljenem stališču sodne prakse in teorije se vprašanje enovitosti storilčevega ravnanja presoja na podlagi povezovalnih elementov objektivne in subjektivne narave, od katerih imajo nekateri pomen stalnih (konstantnih), drugi pa spremenljivih (variabilnih) kriterijev.(5) V skupino stalnih kriterijev, ki morajo biti podani kumulativno, sodijo: istost oziroma istovrstnost dejanj, ki naj bi jih zajemala konstrukcija nadaljevanega kaznivega dejanja, časovna povezanost teh dejanj in kot subjektivni element enoten psihični odnos storilca do kontinuirane kriminalne dejavnosti. Poleg stalnih kriterijev mora biti izpolnjen vsaj eden od variabilnih kriterijev, ki so pogosto odločilnega pomena pri povezavi med posameznimi dejanji, zajetimi s konstrukcijo nadaljevanega kaznivega dejanja (npr. enotnost prostora, izrabljanje enake priložnosti, identičnost oškodovanca). Ker gre pri konstrukciji nadaljevanega kaznivega dejanja za fikcijo, da je bilo storjeno le eno kaznivo dejanje, mora biti njena uporaba, da ne bi privedla do neupravičenega privilegiranja storilcev kaznivih dejanj, nujno zadržana in skladna s kriminalnopolitičnimi izhodišči.(6)

9. Vrhovno sodišče je že večkrat pojasnilo, da pri odločanju o zahtevi za varstvo zakonitosti ne opravlja uradnega preizkusa (prvi odstavek 424. člena ZKP), temveč se omeji le na substancirane in ustrezno konkretizirane navedbe zahteve. Zagovornik v zahtevi za varstvo zakonitosti zatrjuje le, da časovno obdobje nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije (od februarja do decembra 2004), za katero je bil obsojenec obsojen s sodbo Okrajnega sodišča v Murski Soboti, zajema v tem postopku očitana kazniva dejanja goljufije, ki so bila storjena v juniju in juliju 2004. Razen istovrstnosti ter časovne povezanosti dejanj v izpodbijani sodbi in sodbi Okrajnega sodišča v Murski Soboti tako ne zatrjuje drugih elementov (npr. enotnega naklepa, variabilnih kriterijev), ki bi v skladu z izhodišči, pojasnjenimi v prejšnji točki obrazložitve te sodbe, omogočali presojo, ali vsa dejanja z življenjskega vidika predstavljajo celoto, torej eno nadaljevano kaznivo dejanje. Zaradi pomanjkljive trditvene podlage zahteve se Vrhovno sodišče z očitkom pravnomočno razsojene zadeve tako ni moglo ukvarjati.

10. Glede na povedano je Vrhovno sodišče zahtevo kot neutemeljeno zavrnilo (425. člen ZKP).

11. Vrhovno sodišče je obsojenca na podlagi četrtega odstavka 95. člena v zvezi z 98. a členom ZKP oprostilo plačila sodne takse.

Op. št. (1): Nadaljevano kaznivo dejanje je sedaj institut pozitivnega prava (54. člen KZ-1).

Op. št. (2): Prim. npr. odločbe VS RS I Ips 274/2004 z dne 9. 2. 2006, I Ips 167/2005 z dne 20. 4. 2006 in I Ips 44/2008 z dne 16. 4. 2009.

Op. št. (3): Takšno je ustaljeno stališče sodne prakse (prim. npr. sodbo VS RS I Ips 160/2007 z dne 10. 1. 2008) in teorije (prim. npr. L. Bavcon in drugi, Kazensko pravo – splošni del, Uradni list, Ljubljana 2009, str. 210-213; V. Jakulin, Nadaljevano kaznivo dejanje, Zbornik 1. konference kazenskega prava in kriminologije, Portorož 2008, str. 12-18; J. Potočar, Nadaljevano kaznivo dejanje - procesnopravni vidiki, Pravosodni bilten, št. 3, let. 23, Ljubljana 2002, str. 171-184; Š. Horvat, Zakon o kazenskem postopku s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2004, str. 887 in 740-741; I. Vuletić, Produljeno kazneno djelo – jedan mogući smjer razvoja de lege ferenda, Hrvatski ljetopis za kazneno pravo i praksu, vol. 15, broj 2, Zagreb 2008, str. 1047-1074; F. Bačić, Krivično pravo - opći dio, Informator, Zagreb 1995, str. 318-322; Ž. Horvatić in P. Novoselec, Kazneno pravo – opći dio, Ministarstvo unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Policijska akademija, Zagreb 2001, str. 372-377).

Op. št. (4):V zahtevi izpostavljena sodba Okrajnega sodišča v Lendavi K 23/06 z dne 9. 6. 2006, s katero je bil obsojenec obsojen zaradi kaznivega dejanja goljufije (prvi odstavek 217. člena KZ), storjenega v decembru 2004, za presojo očitane kršitve ni relevantna, saj ne gre za obsodbo za nadaljevano kaznivo dejanje, katerega časovno obdobje bi zajemalo v tem postopku obravnavana dejanja goljufije.

Op. št. (5): Sodna praksa se je opredelila tudi že do nekaterih elementov, potrebnih za konstrukcijo nadaljevanega kaznivega dejanja po KZ-1 (prim. odločbo VS RS I Ips 33/2010 z dne 7. 10. 2010).

Op. št. (6): Tako npr. L. Bavcon in drugi, nav. delo, str. 213, in J. Potočar, nav. delo, str. 171-184.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.