Sodba VIII Ips 110/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-14

obstoj delovnega razmerja - elementi delovnega razmerja - pogodba o zaposlitvi - prenehanje delovnega razmerja

ZDR v 16. členu vzpostavlja zakonsko domnevo o obstoju delovnega razmerja in s tem pogodbe o zaposlitvi, če so podani elementi delovnega razmerja, tudi v primeru spora o obstoju takšne pogodbe oziroma nesoglasja volj za sklenitev le-te. Hkrati pa ZDR v drugem odstavku 11. člena ob teh pogojih izrecno prepoveduje opravljanje dela na podlagi drugih pogodb civilnega prava. Tako sodišče utemeljeno ni upoštevalo podjemne pogodbe, ki sta jo stranki na zahtevo tožene stranke sklenili ob nastopu tožničinega dela. Hkrati je sodišče utemeljeno presodilo, da delovno razmerje oziroma pogodba o zaposlitvi, do katere je prišlo na podlagi dejanskega opravljanja tožničinega dela, ni zakonito prenehala, saj ni bil podan nobeden od razlogov in načinov prenehanja, kot so ti opredeljeni v 75. členu ZDR.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške odgovora na revizijo v znesku 263,60 EUR v 15 dneh, sicer tečejo zakonske zamudne obresti.

1. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku ponovno zavrnilo tožničin zahtevek na ugotovitev, da je tožnica dne 10. 8. 2005 s toženo stranko sklenila delovno razmerje za čas enega leta, da je bilo tožnici z 9. 9. 2005 delovno razmerje nezakonito odpovedano in zahtevek za priznanje pravic iz delovnega razmerja za sporno obdobje, vključno s plačilom neto plače za čas nezakonitega prenehanja zaposlitve v mesečnem znesku 391,60 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti vsakokratnega mesečnega zneska ter plačilom davka in prispevkov.

2. Na tožničino pritožbo je sodišče druge stopnje sodbo sodišča prve stopnje glede zahtevka za izstavitev pisne pogodbe o zaposlitvi za nazaj razveljavilo in v tem delu zaradi pomanjkanja pravnega interesa tožbo zavrglo, glede ugotovitve obstoja delovnega razmerja in nezakonitosti odpovedi ter pravic iz delovnega razmerja (razen zavrnitve zahtevka za plačilo stroškov prehrane in stroškov prevoza na delo za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja) pa pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je preostalim tožničinim zahtevkom ugodilo, vključno z zahtevkom za povrnitev stroškov postopka. Ugotovilo je, da so bili ob dejanskih ugotovitvah sodišča prve stopnje na podlagi dogovorjenega in dejansko opravljenega dela tožnice pri toženi stranki v času od 10. 8. 2005 do 9. 9. 2005 podani vsi bistveni elementi pogodbe o zaposlitvi in da tako nastala pogodba o zaposlitvi z enostransko odslovitvijo tožnice z 9. 9. 2005 ni zakonito prenehala.

3. Zoper ugodilni del pravnomočne sodbe sodišča druge stopnje vlaga tožena stranka revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je bilo toženi stranki ob nastopu dela znano, da ne gre za redno zaposlitev in da ni šlo za delo pod nadzorom in v rednem delovnem času, temveč za delo po podjemni pogodbi. Poleg tega graja ravnanje sodišča, ko je tožnici pravice iz delovnega razmerja priznalo za eno leto, medtem ko je tožnica delo opravljala manj kot mesec dni. Navaja, da ni znano, za kakšno obdobje naj bi bilo sklenjeno delovno razmerje. V spornem času naj bi tožnica prejemala nadomestilo iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, tako da ne more biti upravičena do plačila plače.

4. V odgovoru na revizijo tožnica navaja, da tožena stranka v reviziji dejansko uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja, kar ni dovoljen revizijski razlog. Hkratni očitno neutemeljeno uveljavlja drugo pravno podlago za tožničino delo. Poleg tega se spreneveda  glede vzrokov za uveljavljanje pravic iz delovnega razmerja za določen čas enega leta, saj se je ravno zaradi objavljene potrebe po delu čistilke za tako časovno obdobje tožnica zglasila pri toženi stranki in posledično tudi nastopila delo. Prereka kot neresnične in nedokazane revizijske navedbe o prejemanju nadomestila za čas brezposelnosti.

6. Na podlagi 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Pri tem je vezano na dejanske ugotovitve, ki so bile podlaga za izdajo izpodbijane sodbe, saj zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP).

7. Na podlagi 4. člena Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR) je delovno razmerje med delavcem in delodajalcem razmerje, v katerem se delavec prostovoljno vključi v organizirani delovni proces delodajalca in v njem za plačilo, osebno in nepretrgano opravlja delo po navodilih in pod nadzorom delodajalca. Delovno razmerje se sklene s pogodbo o zaposlitvi (prvi odstavek 9. člena ZDR). Pri tem pa ZDR v drugem odstavku 11. člena izrecno določa, da se delo ne sme opravljati na podlagi pogodb civilnega prava, če obstajajo elementi delovnega razmerja v povezavi z določbami 20. člena tega zakona, to je, če delavec sočasno izpolnjuje s strani delodajalca predpisane in objavljene pogoje za opravljanje dela. ZDR v 15. členu sicer zahteva pisnost pogodbe o zaposlitvi, ki jo mora zagotoviti delodajalec. Pri tem pa v 16. členu izrecno določa, da se v primeru spora o obstoju delovnega razmerja domneva, da delovno razmerje obstoji, če obstajajo njegovi elementi.

8. Sodišče je ugotovilo, da je tožena stranka registrirana za opravljanje dejavnosti vzdrževanja in čiščenja, da se je tožnica prijavila na objavo prostega delovnega mesta čistilke (za določen čas enega leta) na podlagi napotitve zavoda za zaposlovanje, da je izpolnjevala pogoje za objavljeno delovno mesto, da ji je tožena stranka odredila dela čistilke na konkretnem delovišču, ji dala na razpolago delovna sredstva in je na tem delovišču tožnica delala v enakem delovnem režimu, kot še dve redno zaposleni čistilki, da je delo opravljala v času od 10. 8. do 9. 9. 2005 v vseh zaporednih delovnih dnevih v rednem delovnem času, ki je značilen za delovno razmerje, če se upošteva tudi pravica do odmora za malico, da je tožena stranka njeno delo občasno nadzorovala, da jo je z 9. 9. 2005 z  dela odslovila in da je potem s 1. 10. 2005 na podlagi iste objave prostega delovnega mesta čistilke, na podlagi katere se je pri toženi stranki zglasila in nastopila delo tožnica, tožena stranka pogodbo o zaposlitvi sklenila z drugo delavko.

9. Revizijsko sodišče je na navedene dejanske ugotovitve vezano in ne more upoštevati revizijskih navedb, ki poskušajo gornje ugotovitve zanikati, saj take navedbe pomenijo poskus uveljavljanja nedovoljenega revizijskega razloga zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

10. Na podlagi navedenih dejanskih ugotovitev je sodišče druge stopnje utemeljeno zaključilo, da so bili s tožničinim delom podani vsi bistveni elementi delovnega razmerja v smislu določb 4. člena ZDR. Pravilno je presodilo, da pri tem za nastanek delovnega razmerja in pogodbe o zaposlitvi ni bistveno, da tožena stranka ni soglašala s sklenitvijo pogodbe o zaposlitvi, saj vzpostavlja ZDR v 16. členu zakonsko domnevo o obstoju delovnega razmerja in s tem pogodbe o zaposlitvi, če so podani elementi delovnega razmerja, tudi v primeru spora o obstoju takšne pogodbe oziroma nesoglasja volj za sklenitev le-te. Hkrati pa ZDR v drugem odstavku 11. člena ob teh pogojih izrecno prepoveduje opravljanje dela na podlagi drugih pogodb civilnega prava. Tako sodišče utemeljeno ni upoštevalo podjemne pogodbe, ki sta jo stranki na zahtevo tožene stranke sklenili ob nastopu tožničinega dela 10. 8. 2005 za čas do 30. 9. 2005.(1) Hkrati je sodišče utemeljeno presodilo, da delovno razmerje oziroma pogodba o zaposlitvi, do katere je prišlo na podlagi dejanskega opravljanja tožničinega dela, z 9. 9. 2005 ni zakonito prenehala, saj ni bil podan nobeden od razlogov in načinov prenehanja, kot so ti opredeljeni v 75. členu ZDR. Zato je sodišče utemeljeno sledilo tožničinemu zahtevku za ugotovitev obstoja in priznanje pravic iz delovnega razmerja za čas enega leta, to je za čas, za katerega je tožena stranka objavila potrebo po delu čistilke, na katerem je tožnica dejansko nastopila opravljanje dela.

11. Tožena stranka do zaključka prvega naroka za glavno obravnavo ni podala navedb glede tožničinih dohodkov v času nezakonitega prenehanja delovnega razmerja iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti in ni izkazala, da tega ni mogla storiti brez svoje krivde. Na podlagi določb 286. člena ZPP sodišče že iz tega razloga ni moglo upoštevati toženkinih v reviziji šele prvič in torej prepozno izpostavljenih navedb, da naj bi zaradi prejemkov iz naslova brezposelnosti tožnica za sporno obdobje prejela dvakratno plačilo.

12. Glede na navedeno pri izdaji izpodbijane sodbe materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno. Ker v reviziji uveljavljani revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan, je sodišče na podlagi 378. člena  ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

13. Tožeča stranka je utemeljeno odgovorila na toženkine revizijske navedbe. Zato ji je tožena stranka na podlagi prvega odstavka 154. in 155. člena ZPP dolžna povrniti stroške za vložitev odgovora na revizijo, obračunane po veljavni odvetniški tarifi v znesku 263,60 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo za naprej, če tega zneska ne bo plačala v 15 dneh.

Op. št. (1):     Ugotavljanje obstoja delovnega razmerja mora temeljiti na obstoju dejanskih okoliščin in ne na tem, kako ena ali obe pogodbeni stranki označujeta svoje razmerje. Navedeno pravilo izhaja tudi iz slovenskega ZDR, ki določa, da se, če obstajajo elementi delovnega razmerja (v skladu s 4. in v povezavi z 20. členom ZDR), delo ne sme opravljati na podlagi pogodb civilnega prava, razen v primerih, ki jih določa zakon. Pogodbeni stranki torej ne moreta izbrati, ali bo njuno razmerje opredeljeno kot delovno razmerje ali ne, temveč je to odvisno od načina, kako se pogodba uresničuje v praksi. Glej: Senčur Peček, Komu zagotoviti delovnopravno varstvo, PID, Ljubljana, št. 6-7/2007, str. 1231.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.