Sodba I Ips 69/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-22

vročanje pisanj - osebna vročitev - odklonitev sprejema pisanja

Vročevalec, ki je z gotovostjo ugotovil, da je naslovnik doma oziroma se nahaja v pisarni na naslovu bivanja, vendar je odklonil prejem pisanja, je ravnal v skladu z določbo 123. člena ZKP.

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

II. Obsojenec je dolžan plačati sodno takso.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani je I. J. spoznalo za krivega dveh kaznivih dejanj ponarejanja listin po tretjem odstavku 256. člena Kazenskega zakonika (KZ) in mu izreklo pogojno obsodbo, v kateri je določilo enotno kazen šest mesecev zapora in preizkusno dobo eno leto, ter zavrnilo obtožbo za tretje kaznivo dejanje ponarejanja listin. Višje sodišče v Ljubljani je zavrnilo pritožbo obsojenčevega zagovornika in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Zoper sodbo višjega sodišča je obsojenčev zagovornik vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi kršitve določb kazenskega postopka iz „3. odst. 371. čl.“ Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP). Bistvo zahteve je v trditvi, da sodba sodišča prve stopnje ni bila vročena obdolžencu, zaradi česar ne more biti pravnomočna, višje sodišče pa ne bi smelo odločati o pritožbi, ki jo je vložil obdolženčev zagovornik. Obdolžencu naj bi bila zato kršena pravica do učinkovite pritožbe. Vložnik Vrhovnemu sodišču predlaga, da razveljavi sodbo višjega sodišča.

3. Na zahtevo za varstvo zakonitosti je odgovoril vrhovni državni tožilec, ki meni, da zahteva ni utemeljena. Sodba sodišča prve stopnje je bila vročena tako zagovorniku kot obsojencu. To jasno izhaja iz poročila o osebni vročitvi, ki je javna listina in kot taka povsem verodostojna. Obsojenec ni bil prikrajšan za pravico do pritožbe, saj je njegov zagovornik, ki je sodbo prejel istega dne kot obsojenec, vložil pritožbo. Vprašanje dejanskih okoliščin vročanja sodbe obsojencu je povsem novo in se z zahtevo za varstvo zakonitosti ne more več uveljavljati, saj doslej v postopku ni bilo izpodbijano. Obdolženi svoje zatrjevane odsotnosti in novega naslova ni sporočil sodišču, kar je bil sicer dolžan storiti in je bil o tem tudi poučen.

4. Vrhovno sodišče je odgovor vrhovnega državnega tožilca vročilo obsojencu in njegovemu zagovorniku. Slednji se je o odgovoru izjavil v vlogi z dne 12. 4. 2011.

5. Po določbah prvega odstavka 118. člena ZKP se pisanje, za katerega je določeno, da ga je treba osebno vročiti, izroči neposredno naslovniku. Če naslovnik pisanja noče sprejeti, zapiše vročevalec na vročilnici datum, uro in razlog odklonitve sprejema, pisanje pa pusti v naslovnikovem stanovanju (123. člen ZKP). Iz poročila vročevalca o osebni vročitvi (list. št. 866) izhaja, da je vročevalec 4. 11. 2010 ob 14.15 uri poskušal vročiti sodbo obsojencu na naslovu njegovega bivanja. Vročevalec je z gotovostjo ugotovil, da je naslovnik doma oziroma se nahaja v pisarni na naslovu bivanja, vendar je le-ta odklonil prejem pisanja, saj kljub zaprosilu ni prišel iz pisarne. Zato je vročevalec ravnal po določbi 123. člena ZKP in sodbo v prisotnosti obsojenčeve žene pustil na okenski polici pisarne, ker na naslovu ni hišnega predalčnika.

6. Sodba sodišča prve stopnje je bila torej obsojencu vročena 4. 11. 2010. Zato je nepomembno, da je vročevalec istega dne ob 17. uri in tudi naslednjega ponovno poskušal vročiti sodbo obsojencu. Brezpredmetne so tudi vse nadaljnje navedbe zahteve za varstvo zakonitosti o tem, da naj bi vročevalec poskušal sodbo vročiti napačni osebi (obsojenčevemu bratu) in da obsojenčeva žena možu ni mogla izročiti sodnega pisanja zaradi njegove daljše odsotnosti, kar je zapisala na vročilnici. Poročilo o vročitvi je javna listina in kot taka verodostojna (sodba Vrhovnega sodišča I Ips 35/2001). Navedbe vložnika in pisne izjave prič, ki se nanašajo na drug dogodek istega (ob 17.10 uri) oziroma naslednjega dne (5. 11. 2010), njene verodostojnosti ne morejo omajati.

7. Ker ni ugotovilo kršitev zakona, na katere se sklicuje zahteva za varstvo zakonitosti, je Vrhovno sodišče zahtevo zagovornika obsojenega I. J. zavrnilo (425. člen ZKP).

8. Izrek o stroških postopka s tem izrednim pravnim sredstvom temelji na določilu 98. a člena ZKP v zvezi s prvim odstavkom 95. člena ZKP. Zagovornik z zahtevo za varstvo zakonitosti ni uspel, zato je obsojenec dolžan plačati sodno takso, ki jo bo odmerilo sodišče prve stopnje v posebnem plačilnem nalogu po Zakonu o sodnih taksah.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.