Sodba in sklep II Ips 1158/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-09-29

povrnitev nepremoženjske škode - duševne bolečine zaradi kršitve osebnostnih pravic - neutemeljen odvzem prostosti - zapor - višina odškodnine

Med okoliščine, ki vplivajo na odmero odškodnine za duševne bolečine zaradi neopravičene obsodbe oziroma neutemeljeno odvzete prostosti, sodijo tudi pogoji, v katerih je bil oškodovanec v času odvzema svobode. Te okoliščine v obravnavanem primeru opravičujejo odmero višje odškodnine.

Revizija se zavrže v delu, ki se nanaša na odločitev o premoženjski škodi.

Sicer se reviziji delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se v II. 1. točki izreka tožniku priznana odškodnina zviša za 4.000,00 EUR (in se torej znesek 24.190,99 EUR nadomesti z zneskom 28.190,99 EUR, znesek 20.864,63 EUR pa z zneskom 24.864,63 EUR), znesek pravdnih stroškov pa se zviša na 1.760,59 EUR (in se s tem nadomesti znesek 1.279,09 EUR).

Tožena stranka mora v 15 dneh, od vročitve te sodbe, povrniti tožeči stranki njene revizijske stroške v znesku 155,36 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati 23.873,88 EUR z zakonskimi obrestmi od posameznih zneskov od dne, kot izhaja iz 1. točke pod I. izreka. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo              (II. točka izreka), odločilo pa je tudi o pravdnih stroških.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbama pravdnih strank delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v odločitvi o zakonskih zamudnih obrestih za premoženjsko škodo in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Tožnikovi pritožbi je ugodilo še v nadaljnjem delu in odškodnino zvišalo na 24.190,99 EUR. Sicer pa je pritožbi zavrnilo in odločilo tudi o pritožbenih stroških.

3. Zoper sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožnik pravočasno vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in izpodbija sodbo sodišča druge stopnje v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje v delu, v katerem je bil zavrnjen njegov odškodninski zahtevek do višine 48.968,00 EUR, saj je odškodnina prisojena prenizko. Tožnik izpostavlja predvsem izjemno neugodne in nečloveške razmere v zaporu, ki jih sodišči nista upoštevali v zadostni meri. Nista upoštevali, da je bil izpostavljen tudi spolnemu maltretiranju in prigovarjanju, zaradi bojazni pred sojetniki pa je slabše spal, saj se je počutil ogroženega. Gre za izjemno travmatične izkušnje družinskega in globoko vernega človeka, kar je vplivalo tudi na njegovo kasnejše življenje. V večji meri bi bilo treba upoštevati njegove osebne lastnosti, predvsem njegovo versko prepričanje, saj je še posebej hudo, ker se je zaradi svojega prepričanja, ki je po vrhu vsega popolnoma pacifistično, znašel v zaporu z navadnimi kriminalci in bil s strani državnih organov celo označen za enega hujših. Enajst mesecev je preživel v neznosnih razmerah, ki so mu pustile posledice za vse življenje in ga osebnostno spremenile. Upoštevati bi bilo treba tudi odnos okolja do njega, saj je prišlo do njegove kazenskopravne rehabilitacije šele po 15 letih. Sodišči sta torej napačno uporabili pravni standard „pravična denarna odškodnina“ in nista ustrezno upoštevali meril iz 200. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR). Predlaga, da Vrhovno sodišče izpodbijano sodbo in sodbo sodišča prve stopnje spremeni „v smislu revizijskih navedb“, podrejeno pa, da ju razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

4. Revizija je bila po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/2007 – ZPP-UPB3, v nadaljevanju ZPP, ki se uporablja na podlagi drugega odstavka 130. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku, ZPP-D, Uradni list RS, št. 45/2008) vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

5. Revizija v delu, s katerim izpodbija odločitev o premoženjski škodi, ni dovoljena, v ostalem delu pa ni utemeljena.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo, za katero zakon predvideva določene omejitve. Tako je po drugem odstavku 367. člena ZPP v premoženjskopravnih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. Če uveljavlja tožeča stranka v tožbi zoper isto toženo stranko več zahtevkov in imajo zahtevki različno podlago, pa se po drugem odstavku 41. člena v zvezi z 39. členom ZPP pravica do revizije presoja po vrednosti vsakega posameznega zahtevka.

7. Tožnik uveljavlja odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, torej zahtevka z različno podlago. Za premoženjsko škodo je tožnik zahteval 1.234.578,77 SIT (sedaj 5.151,81 EUR), tožbeni zahtevek pa je bil v tem delu zavrnjen nad zneskom 3.326,36 EUR, torej za znesek 1.825,45 EUR (prej 437.450,84 SIT). Tožnik z revizijo izpodbija celotni zavrnilni del sodbe sodišča druge stopnje v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje in ker vrednost izpodbijanega dela tožbenega zahtevka, ki se nanaša na povrnitev premoženjske škode, ne presega revizijskega praga iz drugega odstavka 367. člena ZPP, revizija v tem delu ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). V tem delu jo je Vrhovno sodišče zato na podlagi 377. člena ZPP zavrglo.

8. Sodišče druge stopnje je pravilno izhajalo iz v sodni praksi uveljavljenega stališča, da duševne bolečine zaradi neopravičene obsodbe oziroma neutemeljeno odvzete prostosti pomenijo enotno obliko škode, ki zajema vse škodne posledice nepremoženjske škode, vezane na oškodovančevo osebnost, izhajajoče iz neopravičene obsodbe oziroma neutemeljeno odvzete prostosti. Za to škodo se prisodi ena odškodnina, pri katere odmeri sodišče upošteva vse okoliščine primera: ugled, ki ga je oškodovanec prej užival v svojem okolju, odnos okolja proti njemu po obsodbi oziroma odvzemu prostosti, težo in naravo kaznivega dejanja, čas odvzema prostosti in vse druge okoliščine, ki so vplivale na naravo, težo in trajanje duševnih bolečin (Poročilo o sodni praksi Vrhovnega sodišča SRS št. II /86, stran 13). Med te okoliščine nedvomno sodijo tudi pogoji, v katerih je bil oškodovanec v času odvzema svobode in ki v obravnavanem primeru po presoji revizijskega sodišča opravičujejo odmero višje odškodnine, kot pa sta jo odmerili sodišči prve in druge stopnje. Po njunih ugotovitvah, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), je tožnik zaradi odklanjanja služenja vojaškega roka zaradi svojega verskega prepričanja prestal 11 mesečno zaporno kazen, od tega 5 mesecev v Idrizovu v Makedoniji, ki je bil eden najhujših zaporov bivše Jugoslavije in v katerem so razmere dosegale rob človeške vzdržljivosti (velika oddaljenost od doma, opravljanje nesmiselnih opravil na visoki vročini, razosebljanje, pretepanje, poniževanje, prepoved komunikacije, izredno slabi prehrambeni in higienski pogoji, prostorska omejenost brez kakršnekoli zasebnosti, pa tudi spolno prigovarjanje). Upoštevajoč načelo individualizacije odškodnin je zato revizijsko sodišče reviziji delno ugodilo in na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP sodbo sodišča druge stopnje v zvezi s sodbo prve stopnje spremenilo tako, da je tožniku priznalo za 4.000,00 EUR višjo odškodnino za nepremoženjsko škodo (skupaj torej iz tega naslova 24.864,63 EUR ali 31 povprečnih neto mesečnih plač). Višjo odškodnino torej narekujejo neznosne razmere, v katerih je moral prestajati del zaporne kazni, medtem ko v preostalem delu revizija ni utemeljena, saj bi bila odmera (še) višje odškodnine v nasprotju z načelom objektivne pogojenosti odškodnin, ki terja ustrezno umestitev prisojene odškodnine v širše družbene razmere in primerjavo tožnikove škode s podobnimi škodami in zanje oškodovancem prisojenimi odškodninami. V preostalem delu je zato Vrhovno sodišče revizijo zavrnilo na podlagi 378. člena ZPP.

9. Glede na spremembo sodbe druge stopnje je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških vsega postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP). Odločitev o stroških pred sodiščem prve stopnje je spremenilo le upoštevajoč drugačen uspeh pravdnih strank v postopku (tožnik je namreč po spremenjeni odločitvi uspel s 57,57% tožbenega zahtevka). Na pritožbeni stopnji je tožnik uspel z 12,34%, na revizijski pa s 16,16% glede na izpodbijani del odločitve. Zato mora tožena stranka tožniku povrniti še 60,46 EUR pritožbenih in 94,90 EUR revizijskih stroškov, medtem ko toženi stranki stroški v postopkih s pravnimi sredstvi niso nastali oziroma do njihove povrnitve ni upravičena (s pritožbo je uspela le glede stranskih terjatev, odgovora na revizijo pa ni vložila). Odločitev o teh stroških, ki skupno znašajo 155,36 EUR, je vsebovana v IV. točki izreka, stroški pa obsegajo stroške sestave pravnih sredstev, odmerjenih od vrednosti izpodbijanega dela sodbe (za pritožbo 875 točk po odvetniški tarifi, za revizijo pa 1050 točk, v ceno te storitve pa so zajeti tudi stroški posvetovanj s stranko, zato teh revizijsko sodišče posebej ni priznalo), 2% materialnih stroškov in 20% DDV, medtem ko je bil plačila sodnih taks tožnik v postopku oproščen (natančna odmera je razvidna iz priglasitve stroškov na str. 150 in 184 spisa).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.