Sodba II Ips 978/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2012-03-20

PRAVO DRUŽB - CIVILNO PROCESNO PRAVO - ALTERNATIVNO REŠEVANJE SPOROV

izbris družbe iz sodnega registra po ZFPPod - univerzalno pravno nasledstvo družbe - pasivna procesna legitimacija - družbeniki - prekinitev postopka - nadaljevanje postopka

Pasivna procesna legitimacija je v pravdi stvar tožeče, ne tožene stranke. Podana je že s tem, ko tožeča stranka označi toženo za dolžnika oziroma, določneje, za nosilca obveznosti iz materialnopravnega razmerja z njim kot upnikom. Vse ostalo, tj. ali je toženec res to, za kar ga tožnik označuje, dolžnik torej, pa je stvar stvarne legitimacije in s tem presoje o utemeljenosti tožbenega zahtevka.

Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti toženi stranki njene revizijske stroške v znesku 561,8 €.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za odpoved najemne pogodbe za gostinski objekt ..., ki so jo pravdne stranke sklenile dne 14. 11. 2001, in razveljavilo nalog Okrožnega sodišča v Novi Gorici za izpraznitev poslovnih prostorov I R 48/2002 z dne 10. 4. 2002. Razsodilo je, da niso podani ne razlogi za odpoved, opredeljeni v sami pogodbi, ne krivdni razlogi, ki jih za odpoved najemnega razmerja v prid najemodajalca določa Zakon o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

3. Sodbo pritožbenega sodišča tožnika izpodbijata z revizijo, v kateri uveljavljata vse revizijske razloge. Z najemno pogodbo in njeno odpovedjo se ne ukvarjata po vsebini, pač pa se osredotočata na vprašanje procesnega nasledstva tožene stranke v tej pravdi. Strinjata se s stališčem sodišča, da sta sedanja toženca pravna naslednika prvotnega toženca, družbe G. d.o.o., ki je bil med pravdo izbrisan iz sodnega registra po določbah Zakona o finančnem poslovanju podjetij (Ur. l. RS, št. 54/99 in nasl. – v nadaljevanju ZFPPod). Vendar pa menita, da nista njegova univerzalna, ampak le singularna pravna naslednika. To pomeni, nadaljujeta, da odgovarjata zgolj za poplačilo tistih morebitnih obveznosti do upnikov, ki do trenutka prenehanja družbe še niso bili poplačane, glede drugih pravnih razmerij nekdanje družbe, kot je na primer sporno najemno razmerje, pa na podlagi določb ZFPPod in Zakona o gospodarskih družbah (Ur. l. RS, št. 30/93 in nasl.; – v nadaljevanju ZGD) nista mogla vstopiti v njen pravni položaj. Tako se ju sporna najemna pogodba sploh ne tiče (zanju je neobstoječa), zaradi česar nimata pravnega interesa za nasprotovanje njenemu prenehanju. Ker torej do nasledstva v procesno razmerje ni prišlo, toženca v tej pravdi nista pasivno procesno legitimirana. Zato sodišče ne bi smelo odločiti meritorno, zaključita, ampak bi moralo tožbo zavreči že po prekinitvi postopka zaradi prenehanja prvotnega toženca.

4. Toženca v odgovoru na revizijo obrazloženo nasprotujeta revizijskim očitkom in predlagata tako zavrnitev kot zavrženje revizije.

5. Sodišče je revizijo vročilo Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

7. Zmotno je revizijsko izhodišče, da toženca nista univerzalna pravna naslednika po ZFPPod iz sodnega registra izbrisane družbe G. d.o.o. Ustavno sodišče je namreč dne 9. 10. 2002 z odločbo U-I-135/00 z (Ur. l. RS, št. 93/02) poseglo v tedaj ustaljeno sodno prakso, ki je družbenike takšnih družb štela za njihove singularne pravne naslednike na temelju fikcije o prevzemu obveznosti družbe v smislu prvega odstavka 394. člena ZGD. Odločilo je, da imajo ti družbeniki položaj univerzalnih pravnih naslednikov, katerih nasledstvo, pogojeno z aktivno lastniško vlogo v družbi, se (izpodbojno, a vendarle) domneva.(1)

8. Ker toženca v tej pravdi nista zatrjevala pasivnosti svojega lastniškega položaja v družbi G. d.o.o., o njunem univerzalnem pravnem nasledstvu izbrisane družbe ne more biti dvoma. Vendar tudi, če bi tako ravnala, tj. če bi ugovarjala, da sta bila le pasivna in ne aktivna družbenika, to na njuno procesno nasledstvo ne bi v ničemer vplivalo. Pasivna procesna legitimacija je v pravdi namreč stvar tožeče, ne tožene stranke. Podana je že s tem, ko tožeča stranka označi toženo za dolžnika oziroma, določneje, za nosilca obveznosti iz materialnopravnega razmerja z njim kot upnikom. Vse ostalo, tj. ali je toženec res to, za kar ga tožnik označuje, dolžnik torej, pa je stvar stvarne legitimacije in s tem presoje o utemeljenosti tožbenega zahtevka.

9. Potem ko je bila predmetna pravda ex lege prekinjena zaradi prenehanja prvotnega toženca, družbe G. d.o.o., sta tožnika sodišču predlagala, naj se postopek nadaljuje zoper sedanja toženca kot pravna naslednika spornega pravnega razmerja. To pomeni, da sta bila prav tožnika tista, ki sta toženca pritegnila v pravdo in jima s tem podelila procesno legitimacijo. Procesno nasledstvo slednjih tako ne more biti sporno. Ker jima kot potencialnima zavezancema za izpolnitev denarnih zahtevkov, ki bi temeljili na odpovedi sporne najemne pogodbe, ni mogoče odreči niti pravnega interesa doseči pravnomočno sodno odločbo o neprenehanju spornega najemnega razmerja, tožbe zoper njiju ni bilo in ni dopustno zavreči.

10. Po navedenem uveljavljani revizijski razlogi niso podani, zato je Vrhovno sodišče neutemeljeno revizijo zavrnilo (378. člen Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP).

11. Revidenta sta v postopku pred Vrhovnim sodiščem izgubila, zato morata v skladu z merilom uspeha (prvi odstavek 154. člena ZPP) povrniti tožencema stroške revizijskega postopka. Te je sodišče slednjima priznalo in odmerilo na podlagi stroškovnika v odgovoru na revizijo ter tako revidentoma naložilo v plačilo 561,8 € zadevnih stroškov.

Op. št. (1):     Prim. tudi načelno pravno mnenje z občne seje Vrhovnega sodišča dne 30. 6. 2003.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.