Sklep X Ips 65/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2011-05-05

Sodba UPRS (zunanji oddelek v Celju) U 5/2009

brezplačna pravna pomoč - revizija državnega pravobranilstva - dovoljenost - pomembno pravno vprašanje - zatrjevan odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča - trditveno in dokazno breme - standard natančne in konkretne opredelitve pravnega vprašanja

Trditveno in dokazno breme za dovoljenost revizije nosi revident.

Brez natančno in konkretno izpostavljenega pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ni mogoča presoja Vrhovnega sodišča, ali odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča, zato pogoj iz 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 ni izpolnjen.

1. Zoper v uvodu tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožeča stranka – revident vložil revizijo, katere dovoljenost uveljavlja po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

3. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo revidentovo tožbo zoper odločbo tožene stranke, št. Bpp … z dne 5. 12. 2008, s katero je tožena stranka ugodila prošnji A. A., in mu odobrila redno brezplačno pravno pomoč v obliki pravnega svetovanja in zastopanja v pravdnem postopku zaradi plačila škode pred sodiščem na prvi stopnji ter oprostitev plačila stroškov pravdnega postopka, razen plačila sodne takse, od 29. 4. 2008 dalje.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/08 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/08 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/08 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/08 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

6. Po določbi 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ki jo revident uveljavlja, je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

7. Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 286/2008 z dne 19. 6. 2008, X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 655/2008 z dne 4. 12. 2008) in določbo prvega odstavka 367. a člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 je dovoljenost revizije iz tega razloga podana le, če je odločitev o tem vprašanju pomembna za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 69/2009 z dne 19. 3. 2009, X Ips 592/2007 z dne 21. 5. 2009, X Ips 189/2009 z dne 4. 6. 2009) in z določbo četrtega odstavka 367. b člena ZPP mora revident natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora opisati natančno in konkretno, na enak način pa mora izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje. Če se revident sklicuje na sodno prakso Vrhovnega sodišča, mora navesti opravilne številke zadev, kopije sodnih odločb sodišč prve stopnje, na katere se sklicuje, pa mora reviziji priložiti.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča revident ni izkazal zatrjevanega odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča kot razloga za dovoljenost revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

9. Revident namreč v obravnavani zadevi ni natančno in konkretno pojasnil, katero je pravno vprašanje, glede katerega pričakuje odločitev Vrhovnega sodišča, niti ni pojasnil okoliščin, ki bi kazale na njegovo pomembnost. Navajal je namreč le, da je sodišče prve stopnje pri svoji odločitvi zmotno uporabilo določila ZBPP (zlasti 24. člen) ter se pri tem skliceval na sodno prakso Vrhovnega sodišča v zadevah X Ips 140/2007, I Up 418/2005, I Up 91/2005, I Up 614/2002 in I Up 914/2002, kjer naj bi Vrhovno sodišče zavzelo drugačno stališče.

10. S takšnimi nekonkretiziranimi navedbami pa revident ni zadostil (niti) standardu natančnosti in konkretnosti opredelitve pravnega vprašanja, ki bi bilo pomembno za odločitev v tej zadevi. Revident bi namreč moral po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča in skladno s pojasnjenim trditvenim in dokaznim bremenom (6. in 7. točka te obrazložitve) najprej natančno in konkretno opredeliti pomembno pravno vprašanje po vsebini zadeve ter nato opraviti primerjavo pravnega in dejanskega stanja iz izpodbijane odločbe sodišča prve stopnje in odločbami Vrhovnega sodišča, s katerimi utemeljuje odstop, in zatrjevano odstopanje utemeljiti.

11. Brez natančno in konkretno (iz)postavljenega pomembnega pravnega vprašanja,  pa v obravnavani zadevi niti ni mogoča presoja zatrjevanega odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča. Zato ni izpolnjen pogoj za dovoljenost revizije iz 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

12. Ker revident ni izkazal izpolnjevanja zatrjevanega pogoja za dovoljenost revizije, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.