Sodba VIII Ips 309/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2012-03-19

prenehanje pogodbe o zaposlitvi - pravnomočna kazenska sodba - delavec policije - medsebojno priznavanje in izvrševanje kazenskih sodb med članicami EU

Na podlagi Evropske konvencije o mednarodni veljavnosti kazenskih sodb in ZSKZDČEU je vzpostavljeno sodelovanje med državami članicami v smislu medsebojnega priznavanja in izvrševanja odločb sodišč, s katerimi so izrečene kazni zapora, varnostni ukrepi in drugi ukrepi, povezani z odvzemom prostosti.

Pravnomočnost sodbe je dejstvo, ki nastopi po zakonu pod določenimi pogoji in na to dejstvo obstoj klavzule oziroma potrdila ne vpliva. Izdaja ugotovitvenega sklepa o prenehanju delovnega razmerja po drugem odstavku 68. člena ZPol je vezana na prejem pravnomočne sodbe in ne na prejem potrdila o pravnomočnosti.

Reviziji se  ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se glasi:

„Pritožbi tožene stranke se ugodi ter se izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (1., 2. in 3. točka izreka) spremeni tako, da se zavrne zahtevek za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev sklepov tožene stranke, št. 1006-64/2006/54 z dne  8. 1. 2009 in št. 10051-177/2009/2 z dne 11. 2. 2009, za ugotovitev, da tožniku delovno razmerje ni prenehalo, ampak še traja, za vrnitev nazaj na delovno mesto upravnika V, za vpis v matično evidenco ZPIZ in za priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja od 8. 1. 2009 dalje, vključno z obračunom bruto plač, odvodom davkov in prispevkov in plačilom neto plač z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tožeča stranka krije sama svoje stroške postopka.“

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je sklep tožene stranke o prenehanju delovnega razmerja, št. 1006-64/2006/54 z dne 8. 1. 2009, v zvezi s sklepom, št. 10051-177/2009/2 z dne 11. 2. 2009 nezakonit in se razveljavi, zato tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in še traja z vsemi pravicami in obveznostmi. Toženi stranki je naložilo, da tožnika pozove nazaj na delo in ga vrne na delovno mesto upravnika V, mu za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja prizna vse pravice ter ga prijavi za vpis v matično evidenco ZPIZ od 8. 1. 2009 dalje, mu obračuna bruto plačo, od te plače odvede pripadajoče davke in prispevke, neto plačo pa izplača z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 5. v mesecu za pretekli mesec. Kar je tožnik zahteval več ali drugače, je zavrnilo. Ugotovilo je, da je tožniku na podlagi 68. člena Zakona o policiji (v nadaljevanju ZPol, Ur. l. RS, št. 49/98 in naslednji) dne 8. 1. 2009 delovno razmerje nezakonito prenehalo, ker je odločitev temeljila na sodbi, izdani v tuji državi, ki ni bila opremljena s klavzulo pravnomočnosti. Tožnik je bil s sodbo prvostopenjskega sodišča v Parizu, št. 0532232018 z dne 31. 10. 2007 obsojen na osem mesecev zaporne kazni, od tega štiri mesece pogojno. Tožena stranka je na podlagi te sodbe, preden je bila ugotovljena njena pravnomočnost, tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi, pri čemer je prezrla tudi, da je mogoče kazensko sodbo uporabiti le, če je njena pravnomočnost nesporno ugotovljena po za to pristojnem organu in po tem, ko je izveden pred pristojnim sodiščem v Republiki Sloveniji postopek za priznanje tuje odločbe. V zvezi s predlogom tožene stranke za razvezo pogodbe o zaposlitvi na podlagi 118. člena Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in naslednji) je ugotovilo, da okoliščine, ki bi utemeljevale razvezo pogodbe o zaposlitvi, niso podane. Tožena stranka je tožnika reintegrirala na podlagi pravnomočne sodbe v zadevi  Pd 82/2003 kljub vedenju, da je v teku kazenski postopek in ga obdržala na delu. Po reintegraciji je bil razporejen na druga dela, kot jih je opravljal prej, tožena stranka pa se je v odgovoru na tožbo, ko je predlagala sodno razvezo, sklicevala tudi na dejstva in okoliščine, ki niso točne (da je tožnik opravljal dela višjega inšpektorja v času opravljanja službe konzula).

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Pritrdilo je zaključku sodišča prve stopnje, da je lahko podlaga za prenehanje delovnega razmerja po 68. členu ZPol le pravnomočna sodba, ki pa je kot take (pravnomočne) tožena stranka vse do zaključka glavne obravnave pred sodiščem prve stopnje ni predložila. Glede uporabe 118. člena ZDR pa je pojasnilo, da je tožena stranka sodno razvezo predlagala le v odgovoru na tožbo, v katerem je navedla, da delovnega razmerja s tožnikom ni mogoče nadaljevati, ker je tožnik „... višji policijski inšpektor, ki je storil v času opravljanja službe konzula kršitev pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki ima vse znake kaznivega dejanja...“, torej okoliščine, ki za sporni primer ne veljajo. Tožnik nikoli ni opravljal dela višjega policijskega inšpektorja ali službe konzula, temveč je bil po reintegraciji na podlagi pravnomočne sodbe v letu 2006 razporejen na delovno mesto upravnika V, kar je delovno mesto upravnika zgradb in na tem delovnem mestu je opravljal dela do prenehanja delovnega razmerja.

3. V pravočasni reviziji tožena stranka izpodbija sodbo sodišča druge stopnje zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da v primeru izdaje obsodilne sodbe sodišče v Republiki Sloveniji pošlje to sodbo Generalni policijski upravi, če je ta pravnomočna. Tako določa zakon. V konkretnem primeru je sodbo izreklo sodišče v Republiki Franciji. Tožena stranka je zanjo zaprosila po diplomatski poti in v kolikor sodba ne bi bila pravnomočna, kar je bila ena od zahtev tožene stranke v zaprosilu, francosko sodišče toženi stranki sodbe ne bi poslalo. Od tožene stranke v postopku pred sodiščem prve stopnje ni bilo zahtevano, da prične postopek priznanja tuje sodne odločbe, glede katerega tožena stranka meni, da ga ni bila dolžna izvesti. Sodbe, ki jo je izreklo francosko sodišče, namreč ni nameravala izvršiti, ampak jo je zgolj uporabila kot podlago za izdajo ugotovitvenega sklepa o odpovedi delovnega razmerja v skladu z določbo 68. člena ZPol. Tožena stranka je zaprosila sodišče za rok za pridobitev potrdila o pravnomočnosti, ki ga je prejela po koncu glavne obravnave na prvi stopnji, vendar še pred izdajo sodbe. Glede na prejeto obvestilo, da je sodba postala pravnomočna 2. januarja 2009 (pravilno: 2. januarja 2008), bi sodišče prve stopnje lahko ponovno otvorilo glavno obravnavo, vendar tega ni storilo. Tožena stranka tudi meni, da je zmotno uporabljena določba 118. člena ZDR. Tožena stranka je tožnika, ko se je vrnil iz Francije, morala reintegrirati, ker jo je k temu zavezovala pravnomočna sodba. Sodišče ni upoštevalo, da je bil tožnik pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje in torej sploh ne izpolnjuje vseh pogojev za zaposlitev v policiji, zato bi ob pravilni uporabi materialnega prava moralo zaključiti, da so izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 118. člena ZDR. Predlaga spremembo sodbe sodišča druge stopnje z zavrnitvijo tožbenega zahtevka, podrejeno pa razveljavitev sodb sodišč druge in prve stopnje ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.

4. Tožnik v odgovoru na revizijo predlaga njeno zavrnitev.

6. Revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

7. V tej zadevi je bil postopek z revizijo prekinjen na podlagi sklepa sodišča prve stopnje z dne 16. 2. 2011, ker je tožena stranka sočasno z revizijo vložila tudi predlog za obnovo postopka. Obnovo postopka je tožena stranka vložila iz razloga po 10. točki 394. člena ZPP, ker naj bi izvedela za nova dejstva oziroma pridobila možnost uporabiti nove dokaze, na podlagi katerih bi bila lahko izdana zanjo ugodnejša odločba, če bi bila ta dejstva oziroma če bi bili ti dokazi uporabljeni v prejšnjem postopku. Listina, ki naj bi jo pridobila, naj bi dokazovala pravnomočnost sodbe, in sicer gre za dopis z dne 8. 5. 2009 šifra 921-92-3135/08, ki ga je pristojni organ v Republiki Franciji po diplomatski poti poslal toženi stranki in iz katerega izhaja, da se na sodbo, ki jo je 31. 10. 2007 izreklo Okrožno sodišče v Parizu, ni pritožila nobena izmed strank. Sodišče prve stopnje je predlog za obnovo postopka zavrnilo, saj je ugotovilo, da ne gre za listino, ki je sodišče prve stopnje ob odločanju ne bi že imelo. Bila je del spisa tožene stranke, s katerim je sodišče prve stopnje ob izdaji sodbe že razpolagalo. Pritožbo zoper sklep o zavrniti predloga za obnovo postopka je sodišče druge stopnje zavrnilo.

8. V zvezi z vprašanjem, ali je bila tožena stranka dolžna izvesti postopek priznanja tuje sodne odločbe je potrebno v prvi vrsti poudariti, da sodišče druge stopnje svoje odločitve ni utemeljevalo s tem razlogom, jo je pa zmotno utemeljevalo sodišče prve stopnje. Tožena stranka ni bila dolžna izvesti postopka za priznanje tuje sodne odločbe, ker tak postopek ni predviden. Podatke o pravnomočnih obsodbah zoper naše državljane, ki so bile tem izrečene v državah Evropske skupnosti (podatki iz kazenske evidence), si države izmenjujejo na podlagi Sklepa Sveta z dne 21. 11. 2005 o izmenjavi podatkov iz kazenske evidence. Republika Slovenija je ta sklep prenesla v domač pravni red s sprejetjem Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske Unije (v nadaljevanju ZSKZDČEU, Ur. l. RS št. 102/2007). Na podlagi Evropske konvencije o mednarodni veljavnosti kazenskih sodb, ki jo je Republika Slovenija ratificirala 26. 7. 2000 (Ur. l. RS št. 76/2000) in ZSKZDČEU je vzpostavljeno sodelovanje med državami članicami v smislu medsebojnega priznavanja in izvrševanja odločb sodišč, s katerimi so izrečene kazni zapora, varnostni ukrepi in drugi ukrepi, povezani z odvzemom prostosti (točka 1b drugega odstavka 1. člena ZSKZDČEU). Da ima pravnomočna sodba, ki jo izreče sodišče druge države članice, enak učinek, kot pravnomočna sodba, ki jo izreče domače sodišče, izhaja iz 114. člena ZSKZDČEU, po katerem si države članice zaradi učinkovitega posredovanja podatkov o pravnomočnih kazenskih obsodbah in posledicah teh obsodb na področju začasne ali trajne izgube določenih pravic neposredno izmenjujejo podatke iz evidenc podatkov o pravnomočnih kazenskih obsodbah in posledicah teh obsodb, in iz navedene Evropske konvencije, ki v 53. členu z načelom ne bis in idem (in izjemami od tega načela) potrjuje mednarodne učinke evropskih kazenskih sodb.

9. Kateri revizijski razlog uveljavlja revizija z navedbo, da bi moralo sodišče prve stopnje otvoriti glavno obravnavo, ko je prejelo obvestilo o pravnomočnosti sodbe, ni jasno. Sodišče prve stopnje je glavno obravnavo zaključilo 7. 7. 2009, vendar je sklenilo po zaključku glavne obravnave v skladu z drugim odstavkom 291. člena ZPP pridobiti še dodatno dokumentacijo – spis tožene stranke – torej dokaz, za katerega sta se stranki odpovedali obravnavanju in soglašali, da sodišče po vpogledu vanj odloči na seji senata. Po pridobitvi spisa se je seja senata opravila  28. 10. 2009. Vpogledano je bilo v dokumentacijo, katere sestavni del je tudi obvestilo republiškega tožilca Okrožnega sodišča v Parizu Ministrstvu za zunanje zadeve Republike Slovenije, Direktoratu za mednarodno pravo in zaščito interesov, Konzularni sektor z dne 8. 7. 2009.

10. Materialno pravo je zmotno uporabljeno.

11. Tožniku je na podlagi sklepa tožene stranke z dne 8. 1. 2009 prenehalo delovno razmerje na podlagi 68. člena ZPol, ker je bil s sodbo Okrožnega sodišča v Parizu, št. 0532232018 z dne 31. 10. 2007 obsojen zaradi storitve kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Generalno policijsko upravo je Veleposlaništvo Republike Slovenije v Franciji z dopisom z dne 12. 12. 2008 obvestilo o obsodbi na zaporno kazen, ki je znašala osem mesecev, od tega štiri mesece pogojno. Tožnik je bil v preiskovalnem zaporu od 21. 11. 2005 do 20. 7. 2006 in je izrečeno kazen v celoti odslužil.

12. Po 2. točki 67. člena prvega odstavka ZPol delovno razmerje za opravljanje nalog v policiji lahko sklene oseba, ki poleg pogojev, določenih v predpisih, ki urejajo sklenitev delovnega razmerja javnih uslužbencev, izpolnjuje tudi pogoj, da ni bila pravnomočno obsojena zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti in da ni bila obsojena na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot tri mesece. Če je bil delavec policije obsojen zaradi takšnega kaznivega dejanja, mu po drugem odstavku 68. člena ZPol preneha delovno razmerje z dnem, ko generalna policijska uprava na podlagi pravnomočne sodbe izda ugotovitveni sklep o prenehanju delovnega razmerja.

13. Med strankama ni sporno, da je bil tožnik v Republiki Franciji obsojen za kaznivo dejanje iz 2. točke prvega odstavka 67. člena ZPol, sporno je le, ali je sodba Okrožnega sodišča v Parizu, št. 0532232018 z dne 31. 10. 2007 zakonita podlaga za prenehanje delovnega razmerja v skladu z drugim odstavkom 68. člena ZPol, ker tožena stranka ob izdaji sklepa ni razpolagala s potrdilom o pravnomočnosti sodbe. Sodišče druge stopnje se je pridružilo stališču prve stopnje, da zakonite podlage ni bilo, ker pravnomočnost te sodbe ob izdaji izpodbijanih sklepov ni bila izkazana. Odločitev je utemeljilo z obrazložitvijo, da ob izdaji ugotovitvenega sklepa o prenehanju delovnega razmerja tožena stranka ni razpolagala s potrdilom, da je obsodilna sodba pravnomočna (in s tem ni razpolagala niti do zaključka glavne obravnave pred sodiščem prve stopnje) in očitno enako, kot sodišče prve stopnje, izhaja iz predpostavke, da bi morala biti sodba opremljena s klavzulo pravnomočnosti oziroma da bi morala biti „pravnomočnost nesporno ugotovljena po za to pristojnem organu, ki je praviloma sodišče, ki je izdalo sodbo“. Sodišče druge stopnje je ob tem prezrlo, da so pravni redi posameznih držav različni, kar pomeni, da ureditev ugotavljanja in potrjevanja pravnomočnosti sodnih odločb v francoskem kazenskem postopku ni nujno urejena enako, kot v slovenskem. Predvsem pa je prezrlo, da je pravnomočnost sodbe dejstvo, ki nastopi po zakonu pod določenimi pogoji in na to dejstvo obstoj klavzule oziroma potrdila ne vpliva. Izdaja ugotovitvenega sklepa o prenehanju delovnega razmerja po drugem odstavku 68. člena ZPol je vezana na prejem pravnomočne sodbe in ne na prejem potrdila o pravnomočnosti.

14. Iz obvestila republiškega tožilca Okrožnega sodišča v Parizu Ministrstvu za zunanje zadeve Republike Slovenije, Direktoratu za mednarodno pravo in zaščito interesov, Konzularni sektor z dne 8. 7. 2009  izhaja, da je sodba navedenega sodišča z dne 31. 10. 2007 zoper tožnika postala pravnomočna 2. januarja 2008. To potrdilo je uradna izjava pravosodnega organa Republike Francije, pridobljena po diplomatski poti, zato  ni razloga, da je sodišče ne bi upoštevalo, zlasti še, ker je tožnik sam potrdil, da se zoper sodbo ni pritožil (1). Tožena stranka je ugotovitveni sklep o prenehanju delovnega razmerja izdala 8. 1. 2009, torej ko je bila obsodilna kazenska sodba že pravnomočna. Zato je predstavljala zakonito podlago za ravnanje tožene stranke v skladu z drugim odstavkom 68. člena ZPol.

15. Ker sta nižji sodišči materialno pravo zmotno uporabili, je revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji ugodilo, sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je pritožbi tožene stranke ugodilo, sodbo sodišča prve stopnje spremenilo in tožbeni zahtevek zavrnilo.

Op. št. (1):    Po 498. členu francoskega Zakona o kazenskem postopku (Code de procedure penale) je mogoče zoper sodbo, ob razglasitvi katere je bil obdolženi navzoč, vložiti pritožbo v roku 10 dni.

ZPol člen 67, 67/1, 67/1-2, 68. Evropska konvencija o mednarodni veljavnosti kazenskih sodb člen 53. ZSKZDČEU člen 114.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.