Sodba III Ips 149/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-02-09

izpodbijanje pravnih dejanj stečajnega dolžnika - plačilo pogodbene obveznosti - asignacija izpolnitev dvostranske vzajemne pogodbe - objektivni pogoj izpodbojnosti - izločitev sodnika

Tožena stranka je s plačilom po izpodbijanih asignacijskih pogodbah sicer prišla do »100 % poplačila svoje terjatve«, medtem ko »je po izdelani začetni stečajni bilanci stečajna masa [stečajne] dolžnice manjša od njenih obveznosti za 50,48 %«. Vendar pa v konkretnem primeru kljub vsemu (glede na ugotovljeno dejansko stanje) ni šlo za oškodovanje stečajnih upnikov, temveč za izpolnitev dvostranske vzajemne pogodbe.

Ni podan objektivni pogoj izpodbojnosti, saj plačili z izpodbijanima asignacijama nista bili izvršeni za poplačilo terjatve tožene stranke kot upnice, katere terjatev bi obstajala že pred sklenitvijo asignacijskih pogodb, temveč za plačilo pogodbenih obveznosti. Pri prvem plačilu je sicer šlo za 5 dnevno zamudo pogodbenega roka izpolnitve obveznosti, pri drugem plačilu pa za 6 dnevno zamudo, vendar to ni moglo biti bistveno za drugačno oceno analiziranega pogodbenega razmerja med stečajno dolžnico in nasprotnico izpodbijanja.

Reviziji se ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se pritožbi tožene stranke ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožbeni zahtevek na ugotovitev pravne neučinkovitosti sklenitve in izvršitve asignacijskih pogodb z dne 9. 5. 2000 ter na plačilo (vrnitev) 15.647,98 EUR (prej 3,749.881,90 SIT) in 31.295,96 EUR (prej 7,499.763,90 SIT), oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13. 2. 2001dalje, zavrne.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške vsega postopka.

Tožeča stranka mora toženi stranki povrniti 5.834,37 EUR njenih stroškov vsega postopka, v 15 dneh od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od šestnajstega dne od vročitve te sodbe do plačila.

Dosedanji potek postopka (v delu, ki je pomemben za odločitev o reviziji).

1. Okrožno sodišče v Murski Soboti (v nadaljevanju sodišče prve stopnje) je z uvodoma navedeno sodbo ugotovilo, da so pravna dejanja tožeče stranke, storjena v korist tožene stranke (sklenitev in izvršitev asignacijskih pogodb z dne 9. 5. 2000), brez pravnega učinka. Zato je toženi stranki naložilo, da v stečajno maso tožeče stranke vrne 11,914.363,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe (13. 2. 2001) do plačila.

2. Višje sodišče v Mariboru (v nadaljevanju sodišče druge stopnje) je pritožbi tožene stranke ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo: zavrnilo je tožbeni zahtevek na ugotovitev pravne neučinkovitosti sklenitve in izvršitve asignacijskih pogodb z dne 9. 5. 2000 ter na vrnitev 11,249.645,80 (3,749.881,90 + 7,499.763,90) SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13. 2. 2001 do plačila.

3. Tožeča stranka je proti sodbi sodišča druge stopnje vložila revizijo in z njo uspela. Vrhovno sodišče Republike Slovenije (v nadaljevanju Vrhovno sodišče) je sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo sojenje (s sklepom III Ips 83/2004-4 z dne 24. 5. 2005). Vendar pa je sodišče druge stopnje v novem postopku vztrajalo pri svoji odločitvi: ponovno je ugodilo pritožbi tožene stranke in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek zavrnilo. Proti tej odločitvi je tožeča stranka vložila revizijo in z njo uspela. Vrhovno sodišče je sodbo sodišča druge stopnje še enkrat razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo sojenje pred drugim (popolnoma spremenjenim) senatom (s sklepom III Ips 79/2005-2 z dne 27. 3. 2007).

4. Sodišče druge stopnje je tretjič pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Zato je tokrat revizijo proti sodbi sodišča druge stopnje vložila tožena stranka, ki je kot revizijske razloge uveljavljala zmotno uporabo materialnega prava, absolutne bistvene kršitve postopka ter kršitve človekovih pravic, določenih v Ustavi Republike Slovenije, Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter Protokolu h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ob sklicevanju na sodbo Vrhovnega sodišča III Ips 24/2005 z dne 11. 10. 2005 je predlagala spremembo sodb sodišč druge in prve stopnje z zavrnitvijo tožbenega zahtevka v izpodbijanem delu. Istočasno je zahtevala povrnitev vseh stroškov, vključno s pritožbenimi in revizijskimi stroški, vseh z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje odločbe o stroških do plačila.

5. Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, ki pa se nanjo nista odzvala.

6. Spremembe in dopolnitve Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), uveljavljene 1. 10. 2008, na odločanje o reviziji ne vplivajo, ker je bila sodba sodišča prve stopnje izdana pred tem dnem (drugi odstavek 130. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah ZPP; Ur. l. RS, št. 45/2008).

7. Določbe Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP), uveljavljene 1. 10. 2008, na odločanje o reviziji ne vplivajo (kolikor ni v oddelku 10.1. ZFPPIPP določeno drugače), ker se je stečajni postopek nad toženo stranko začel pred tem dnem (drugi odstavek 493. člena ZFPPIPP; Ur. l. RS, št. 126/2007).

(Ne)izločitev sodnika posameznika prve stopnje.

8. Okrožni sodnik svetnik ..., ki je kot sodnik posameznik sodil na prvi stopnji, je bil hkrati predsednik stečajnega senata, ki je s sklepom St 30/2000-22 z dne 7. 12. 2000 (priloga A6), stečajnemu upravitelju dovolil »vložiti tožbe za izpodbijanje pravnih dejanj stečajnega dolžnika, s katerimi so bili privilegirani upniki po seznamu« (stečajnega upravitelja), na katerem sta bili tudi asignacijski pogodbi z dne 9. 5. 2000, na podlagi katerih naj bi bil »privilegiran in neenakomerno poplačan upnik S. d. o. o. S.«.

9. Tožena stranka je iz tega razloga zahtevala izločitev sodnika, vendar pa je podpredsednik sodišča prve stopnje njeno zahtevo zavrnil (s sklepom Su 220100/2005-8 (00882) z dne 29. 7. 2005). Zato je tožena stranka sodnikovo opravljanje sodniške funkcije izpodbijala najprej s pritožbo, nato pa še z revizijo.

10. Ker stečajni postopek ni »ista zadeva« kot gospodarski spor (ki ga je stečajni upravitelj začel zoper nasprotnico izpodbijanja), ne gre za izločitveni razlog iz 5. točke 70. člena ZPP, kar je Vrhovno sodišče pojasnilo že v sodbah III Ips 22/2004 z dne 6. 12. 2005 in III Ips 83/2005 z dne 25. 4. 2006. Posledično ne gre za absolutno bistveno postopkovno kršitev iz 2. točke drugega odstavka 339. člena (v zvezi s 1. točko prvega odstavka 370. člena) ZPP.

11. Dejstvo, da je bil sodnik, ki je sodil v gospodarskem sporu zaradi izpodbijanja pravnih dejanj stečajnega dolžnika na prvi stopnji, tudi predsednik stečajnega senata v stečajnem postopku, bi lahko bilo odklonitveni razlog iz 6. točke 70. člena ZPP. Posledično bi (ob navedbi okoliščin, ki bi lahko vzbudile dvom v sodnikovo nepristranskost) lahko šlo za relativno bistveno kršitev iz prvega odstavka 339. člena ZPP v postopku pred sodiščem prve stopnje, ki pa glede na 2. točko prvega odstavka 370. člena ZPP ne more biti neposredno revizijski razlog. Je pa (lahko) revizijski razlog (in sicer iz 1. točke prvega odstavka 370. člena ZPP) posredno, ker tožena stranka na takšne pritožbene navedbe ni dobila odgovora od sodišča, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v postopku pred sodiščem druge stopnje. Vendar Vrhovno sodišče te kršitve ni upoštevalo, saj je sodbo sodišča druge stopnje spremenilo v korist tožene stranke, ki je edina vložila revizijo.

12. Pooblaščenec tožene stranke je podpisal zapisnik o glavni obravnavi z dne 12. 3. 2002, s čimer se je odpovedal pravici do ugovora zoper vsebino zapisnika (iz drugega odstavka 124. člena ZPP), s tem pa tudi pravici do ugovora zoper dejanja, ki so (in kakor so) bila opravljena na naroku za glavno obravnavo 12. 3. 2002. Zapisnik se je namreč sestavil o dejanjih, ki so bila opravljena na naroku (prvi odstavek 122. člena ZPP), s tem, da je obsegal bistvene podatke o vsebini dejanj (drugi odstavek 123. člena ZPP).

(Ne)izpodbojnost spornih asignacijskih pogodb.

13. Vrhovno sodišče je dvakrat razveljavilo sodbo sodišča druge stopnje zaradi (uveljavljane) relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Sodišče druge stopnje je namreč samo, brez obravnave, ugotovilo dejstvo začetka postopka prisilne poravnave in ob upoštevanju datuma sklenitve spornih asignacijskih pogodb zaključilo, da je njuna sklenitev sodila v okvir tekočega poslovanja v zvezi z opravljanjem registrirane dejavnosti po vložitvi predloga za začetek postopka prisilne poravnave, zaradi česar naj ne bi bili izpodbojni.

14. Pri ugotavljanju, kdaj in kakšni posli so bili sklenjeni, gre praviloma za ugotavljanje dejanskega stanja, medtem ko gre pri sklepanju o tem, ali gre za posle iz tekočega poslovanja, praviloma za subsumiranje pod zakonsko normo. Vendar pa ni nujno vsak pravni posel, ki je bil sklenjen po vložitvi predloga za začetek postopka prisilne poravnave, (zgolj zaradi tega) posel v zvezi z opravljanjem dejavnosti in poravnavanjem obveznosti iz tega naslova - s tem, da gre pri ugotavljanju, ali je pri izpodbijanih pravnih dejanjih šlo za takšen posel, za ugotavljanje dejanskega stanja.

15. Sodišče druge stopnje je v tretjem postopku razsodilo ob upoštevanju napotkov revizijskega sodišča, vendar pa pri tem ni upoštevalo za odločitev bistvenih elementov ugotovljenega dejanskega stanja:

da je bila pogodba 2 (priloga B2) med tožečo stranko kot naročnico in toženo stranko kot dobaviteljico opreme za ozvočenje in video nadzor na objektu T. sklenjena dne 9. 5. 2000; da je bilo s pogodbo dogovorjeno plačilo »z asignacijskimi pogodbami z investitorjem M. T.«; da sta bili sporni asignacijski pogodbi podpisani istega dne, to je 9. 5. 2000 (prilogi A3 in A4); da sta bili plačili z navedenima asignacijama izvršeni dne 5. in 12. 6. 2000; ter da se je stečajni postopek nad tožečo stranko začel dne 5. 10. 2000 (s sklepom St 30/2000-3).

16. Tožena stranka je s plačilom po izpodbijanih asignacijskih pogodbah sicer prišla do »100 % poplačila svoje terjatve«, medtem ko »je po izdelani začetni stečajni bilanci stečajna masa [stečajne] dolžnice manjša od njenih obveznosti za 50,48 %«. Vendar pa v konkretnem primeru kljub vsemu (glede na ugotovljeno dejansko stanje) ni šlo za oškodovanje (neenakomerno ali zmanjšano poplačilo) stečajnih upnikov, temveč za izpolnitev dvostranske vzajemne pogodbe (2/31-SEA).

17. Ni pa šlo niti za naklanjanje ugodnosti upnikom, saj plačili z izpodbijanima asignacijama nista bili izvršeni za poplačilo terjatve tožene stranke kot upnice, katere terjatev bi obstajala že pred sklenitvijo asignacijskih pogodb, temveč za plačilo pogodbenih obveznosti. Plačilo z asignacijo v znesku 7,499.763,90 SIT je bilo izvršeno 5. 6. 2000, plačilo z asignacijo v znesku 3,749.881,90 SIT pa 12. 6. 2000. Pri prvem plačilu je sicer šlo za 5 dnevno zamudo pogodbenega roka izpolnitve obveznosti, pri drugem plačilu pa za 6 dnevno zamudo, vendar to (ob sicer nespremenjenih modalitetah izpolnitve obveznosti) ni moglo biti bistveno za drugačno oceno analiziranega pogodbenega razmerja med stečajno dolžnico in nasprotnico izpodbijanja.

18. Glede na navedeno ni podan objektivni pogoj izpodbojnosti iz prvega (oziroma tretjega) odstavka 125. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (v nadaljevanju ZPPSL).

19. Ker ni podan objektivni pogoj izpodbojnosti, morebiten obstoj subjektivnega pogoja izpodbojnosti iz prvega (oziroma četrtega) odstavka 125. člena ZPPSL za odločitev (o reviziji) niti ni pravno pomemben.

20. S tem je Vrhovno sodišče odgovorilo na revizijske navedbe, ki so bile po njegovi pravni oceni bistvenega pomena za odločitev. Glede na njegovo odločitev mu tako ni bilo treba odgovoriti na očitek o kršitvi pravila ne ultra alterum tantum.

21. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče v skladu s 380. členom ZPP (in svojo sodbo III Ips 24/2005 z dne 11. 10. 2005) reviziji ugodilo ter sodbi sodišč nižjih stopenj spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek kot neutemeljen zavrnilo (1. točka izreka). Sodišči druge in prve stopnje sta namreč na ugotovljeno dejansko stanje (povzeto v 15. točki predmetne obrazložitve) zmotno uporabili materialno (stečajno) pravo.

22. Revizijsko sodišče je na podlagi drugega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP odločilo, da tožeča stranka sama krije svoje stroške vsega postopka (2. točka izreka). Tožeča stranka namreč v tem sporu ni uspela. Njen tožbeni zahtevek je bil v celoti zavrnjen.

23. Posledično pa je odločilo, da mora toženi stranki povrniti 5.834,37 EUR njenih stroškov vsega postopka (3. točka izreka). Gre za potrebne stroške, ki so bili odmerjeni skladno z določbami Zakona o sodnih taksah in Odvetniško tarifo, in sicer za 2.402,66 EUR stroškov postopka na prvi stopnji (priglašenih v odgovoru na tožbo, v prvi pripravljalni vlogi in na naroku za glavno obravnavo), 1.644,14 EUR stroškov postopka na drugi stopnji (priglašenih v pritožbi) in 1.787,57 EUR stroškov postopka na tretji stopnji (priglašenih v reviziji).

24. Od priznanih stroškov gredo toženi stranki skladno s Pravnim mnenjem občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 13. 12. 2006 (objavljenim v Pravnih mnenjih I/2006) tudi zahtevane zakonske zamudne obresti

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (1993) - ZPPSL  - člen 125, 125/1, 125/3

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 70, 70-6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.