Sodba II Ips 246/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-06-08

povrnitev škode - krivdna odgovornost lastnika - odgovornost upravljalca javnega dobra - podlage odškodninske odgovornosti - vzročna zveza - padec na pločniku

Tožnik je zdrsnil na pločniku, padel v globino (150 cm) na toženkino parcelo in se telesno poškodoval. Gre za krivdno odgovornost toženke, ki odgovarja za nastalo škodo, lahko da solidarno z upravljalcem javnega dobra.

Tožena stranka krije sama svoje stroške revizijskega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in toženi gospodarski družbi (v nadaljevanju: toženka) naložilo, da mora plačati tožeči stranki (v nadaljevanju: tožnik) znesek 5.000 euro z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 1. 1. 2002 do plačila. Presežni del tožbenega zahtevka je zavrnilo.

2. Toženka se je pritožila proti ugodilnemu delu sodbe, toda sodišče druge stopnje je njeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

3. Toženka je proti sodbi pritožbenega sodišča pravočasno vložila revizijo. Uveljavlja revizijski razlog bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe in zavrnitev tožbenega zahtevka, podrejeno pa razveljavitev obeh sodb in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je Zakon o obligacijskih razmerjih v 154. členu uzakonil načelo subjektivne odgovornosti z obrnjenim dokaznim bremenom. Preostale tri predpostavke, ki so potrebne za nastanek odškodninske obveznosti, bi moral dokazati tožnik, česar pa ni storil. Ni dokazal, da bi bila površina, na kateri je prišlo do domnevne nezgode, v lasti toženke, saj toženka ni zgradila nezavarovanega pločnika in zidu. Pločnik je javna površina v upravljanju občine ..., ki se uporablja v javne namene. Do zdrsa je prišlo na pločniku, ki ni toženkin in ga toženka ni posipavala. Če je tožnik res zdrsnil, se je to zgodilo zaradi slabega vzdrževanja pločnika ali zaradi oškodovanca samega. Toženka ni dolžna urediti in zavarovati vseh morebitnih nevarnosti, ki jih lahko povzročajo na njeno nepremičnino meječe javne površine. Nevarnost namreč izvira iz hoje po pločniku in ne iz dejstva, da ni bilo postavljene ograje. Poleg tega trdi, da tak padec, kot ga opisuje tožnik, ni mogoč, kar izhaja tudi iz dveh mnenj izvedencev, ki ju je predložila toženka. Samo ogled kraja nezgode, brez strokovnega izvedenca, ne zadošča za ugotovitev, ali je mogoč padec, kot ga opisuje tožnik, saj sodišče nima ustreznega strokovnega znanja in tudi ni zavzelo stališča do mnenj toženkinih izvedencev. Sodišču očita, da je nekritično sledilo vsem tožnikovim navedbam, ni pa verjelo nepristranskima pričama D. B. in E. Z. Tožnik se dogodka ni spominjal in je navajal različne verzije nastanka nezgode, njegov prijatelj I. K., ki ni imel podobnih spominskih težav, pa dogodka ni videl. Na koncu toženka navaja, da izrek sodbe nasprotuje sam sebi, ker je sodišče prve stopnje delno ugodilo tožbenemu zahtevku za plačilo 5000 euro, čeprav je tožnik toliko tudi zahteval. Kako je potem zavrnilo tožbeni zahtevek v presežku do 7.719,91 euro? Toženka meni, da je sodišče ugodilo tožnikovemu zahtevku, ker je bil v času nezgode še otrok, toženka pa uspešno podjetje z dobrimi poslovnimi rezultati. Zaradi vsega navedenega trdi, da so podane bistvene kršitve 1. točke 370. člena v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku.

4. Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP)(1) , ki se uporablja po 130. členu zadnje novele Zakona o pravdnem postopku(2) je bila revizija vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril. Revizija je bila vročena tudi Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

6. Uvodoma je treba pojasniti, da je revizija izredno pravno sredstvo, zato je zelo omejeno. Po tretjem odstavku 370. člena ZPP je ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Revizija se sicer sklicuje na bistvene kršitve določb ZPP, toda kolikor ne soglaša z dejansko oceno sodišč prve in druge stopnje, ne gre za nasprotje med razlogi izpodbijane sodbe in spisa. Vrhovno sodišče pri revizijski presoji ni ugotovilo nobene od kršitev iz 1. točke 370. člena ZPP.

7. Med očitanimi kršitvami postopka toženka navaja, da je sodišče štelo, kot bi tožnik dokazal, da bi bila pločnik in »škarpa« v njeni lasti. Da ni tako, jasno izhaja iz drugostopenjske sodbe, v kateri je pritožbeno sodišče povzelo ugotovitve sodišča prve stopnje iz tistega dela sodbe, v katerem podaja podatke z ogleda. V drugostopenjski sodbi jasno piše, da je pločnik javna površina, ki je namenjena pešcem. Med betonskim zidom in zgradbo toženca, ki stoji na njegovi parceli, pa je prazen betonski prostor (jašek, škarpa), globok 150 cm in širok od 20 do 65 cm. Tudi o tem, da je tožnik zdrsnil na pločniku, ki ga ni posipala toženka, ni spora, zato sodišče v zvezi s temi ugotovitvami ni kršilo postopkovnih pravil.

8. Tudi glede možnosti, da je tožnik res padel tako, kot opisuje, ni nasprotja. V ponovljenem sojenju je sodišče prve stopnje opravilo ogled kraja nezgode in ugotovilo, da je takšen padec, kot ga opisuje tožnik, možen: »tožnik je na pločniku zdrsnil, izgubil je ravnotesžje in ko se je skušal ujeti, je napravil korak, zaneslo ga je, zaradi česar je z glavo naprej padel v širši del nezavarovane škarpe tik ob pločniku«. Sodišče ima ustrezno splošno znanje o prostem padu in dovolj življenjskih izkušenj, da je lahko presodilo vzročno zvezo med zdrsom na pločniku in padcem v globino, izvedenca pa postavi sodišče samo tedaj, ko je za ugotovitev ali za razjasnitev kakšnega dejstva potrebno strokovno znanje, s katerim sodišče ne razpolaga (243. člen ZPP). Morda sodišče ni dovolj izkušeno, da bi preverilo vzročno zvezo med padcem in nastalimi telesnimi poškodbami, toda to je pojasnil izvedenec medicinske stroke R. L. dr. med., ki je pritrdil možnosti tožnikove poškodbe zaradi padca, kot ga je opisal.

9. Toženka se zaveda, da z revizijo ni mogoče izpodbijati tistega dejanskega stanja in dokazne ocene, ki sta ju storili sodišči prve in druge stopnje, ker je šteti, da je dejansko stanje pravilno ugotovljeno. Ta dokazna ocena tudi ni neverjetna, saj je tožnik ves čas izpovedoval enako, le okoliščino, ali se je spotaknil ali zdrsnil je spreminjal. Razumljivo je tudi, da je zatrjeval, da je padel z glavo naprej, ni pa mogel odgovoriti na vse podrobnosti, kot npr. kaj je med padcem naredil z desno roko in kako je uporabil desno roko, saj gre za trenutni nagonski gib. Njegov prijatelj I. K. samega padca ni videl, ker je hodil pred njim in ko je zaslišal, kako je tožniku spodrsnilo in se obrnil, je ta že padel v luknjo. Je pa zanesljivo izpovedal o kraju in času tožnikovega padca, medtem ko je priča E. Z. izpovedal samo na splošno in samega škodnega dogodka ni videl. Enako velja za pričo D. B., na katero se sklicuje revizija, pri čemer pa je treba dodati, da je toženka na glavni obravnavi 19. 9. 2006 umaknila dokazni predlog za njeno zaslišanje in izjavo, ki jo je dala v zvezi z obnovo postopka.

10. Tudi izrek sodbe sodišča prve stopnje je pravilen, saj je v pripravljalni vlogi tožnika z dne 27. 2. 2008 na koncu zapisan predlog za prisoditev odškodnine v znesku 7.719,91 euro. Sodišče prve stopnje je torej pravilno (delno) ugodilo zahtevku do zneska 5000 euro, presežek od prisojenega zneska do vtoževanega zneska pa je zavrnilo.

11. Revizijsko sodišče, ki mora po 371. členu ZPP po uradni dolžnosti paziti na pravilno uporabo materialnega prava, ugotavlja, da sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili določila Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR)(3), ki se uporablja na podlagi 1060. člena Obligacijskega zakonika (OZ)(4). ZOR vsebuje ukrepe, ki naj preprečijo, da bi nastala škoda, in ukrepe za povrnitev škode. Kot pravilno poudarja toženka, morajo biti za nastanek odškodninske obveznosti sočasno podane naslednje štiri predpostavke: nedopustno ravnanje, vzročna zveza med tem ravnanjem nastalo škodo, odgovornost tožene stranke in nastanek premoženjske ali nepremoženjske škode. V obravnavanem primeru je tožnik dokazal zdrs na pločniku in padec na nezavarovano toženkino parcelo (nedopustno ravnanje), kjer je zaradi padca (vzročna zveza) trpel zlom obeh kosti desne podlahti v spodnjem delu, in da mu je zdravljenje povzročilo telesne bolečine in nevšečnosti v zvezi z zdravljenjem ter strah (škoda). Ker je tožil samo toženko, se sodišče ni ukvarjalo z odgovornostjo tistega, ki skrbi za javne površine, in je ni ugotovilo, niti izvzelo. Je pa izhajalo iz temeljnega načela o prepovedi povzročanja škode (16. člen ZOR) in iz zakonskih določil, ki urejajo odgovornost več oseb za povzročeno škodo ter v 206. členu ZOR predvidevajo solidarno odgovornost. Vzrok za tožnikov padec je bil v zdrsu na pločniku, ki ni v lasti in upravljanju toženke, toda poškodoval se je na njeni parceli. Ker meja med javnim dobrim in toženkino parcelo ni bila zavarovana, čeprav je bilo med njima kar 150 cm razlike v nivoju, je za padec v globino odgovorna toženka. Če njena parcela ne bi bila toliko nižja, bi tožnik na pločniku sicer padel in se morebiti tudi poškodoval, ne bi pa padel v globino in trpel take poškodbe, kot jo je ugotovilo sodišče. Zato je sodišče je pravilno presodilo, da je toženka krivdno odgovorna na podlagi prvega odstavka 154. člena ZOR, ker je opustila ustrezno skrbnost in ni zavarovala svojega dvorišča z ustrezno ograjo ali drugo zaščitno bariero, ki bi preprečila pristop ali morebitne padce v globino med pločnikom in toženkino zgradbo. Ko je ugotovilo, da je tožbeni zahtevek utemeljen, je sodišče prisodilo pravično denarno odškodnino za vtoževani obliki nepremoženjske škode.

12. Tako se izkaže, da revizija ni utemeljena. Revizijsko sodišče jo je zavrnilo po 378. členu ZPP, o zahtevi za povrnitev stroškov v zvezi z revizijskim postopkom pa je sodišče odločilo v skladu s prvim in drugim odstavkom 154. člena ZPP. Ker tožnik z revizijo ni uspel, ni upravičen do povrnitve stroškov za revizijo.

Op. št. (1): Uradni list RS, št. 26/1999 - 73/2007.

Op. št. (2): Uradni list RS, št. 45/2008.

Op. št. (3): Uradni list RS, št. 29/1978 - 57/1989.

Op. št. (4): Uradni list RS, št. 83/2001 - 40/2007.

Zakon o obligacijskih razmerjih (1978) - ZOR  - člen 154, 154/1, 206

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.