Sodba in sklep III Ips 190/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-05-18

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dovoljenost revizije - krivdna odgovornost - opustitev dolžnega ravnanja - objektivna odgovornost - organizacija sejma - višja sila - vzrok za požar - podtaknjen požar - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Očitka opustitve kot pravno relevantnega vzroka neke škode ni mogoče opredeliti, ne da bi prej definirali obseg dolžnega ravnanja zatrjevanega oškodovalca. O obsegu dolžnega ravnanja zatrjevanega oškodovalca pa ne moremo sklepati iz ravnanja tretjega, ki je neposredni vzrok škode (v obravnavanem primeru tistega, ki je podtaknil požar). Zato o opustitvi dolžnega ravnanja v obravnavanem primeru ni mogoče sklepati zgolj iz dejstva, da je bil požar podtaknjen.

Reviziji prve in tretje tožnice se zavrneta.

Reviziji druge tožnice in četrtega tožnika se zavržeta.

Prva, druga in tretja tožnica ter četrti tožnik sami nosijo svoje stroške revizijskega postopka.

Tožena stranka sama nosi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo odškodninske tožbene zahtevke. Svojo odločitev je oprlo na dejansko ugotovitev, da je bil požar, ki je vzrok obravnavane škode, podtaknjen. Presodilo je, (i) da škoda zato izvira iz vzroka, ki ima (pravni) pomen višje sile, (ii) zato tožena stranka ni objektivno odškodninsko odgovorna; (iii) ravnala pa je tudi s potrebno skrbnostjo glede zagotavljanja splošne in požarne varnosti, (iv) zaradi česar ni krivdno odgovorna.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbe tožnic in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. V obrazložitvi sodbe je pritožbeno sodišče pritrdilo nosilnim razlogom sodišča prve stopnje.

3. Proti sodbi sodišča druge stopnje vlagajo pravočasne revizije prva, druga in tretja tožnica ter četrti tožnik. V revizijah uveljavljajo bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlagajo, naj revizijam ugodi in izpodbijani sodbi spremeni, ali pa naj ju razveljavi in zadevo vrne v nov postopek sodišču prve stopnje.

4. Revizije so bile vročene toženi stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije. Tožena stranka je odgovorila na revizijo četrtega toženca. Predlagala je, naj revizijsko sodišče to revizijo zavrne.

5. Vrhovno sodišče je na podlagi drugega odstavka 130. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS 45/2008; ZZP-D) uporabilo Zakon o pravdnem postopku s spremembami, ki so bile uveljavljene pred ZPP-D (Ur. l. RS 73/2007 – uradno prečiščeno besedilo).

6. Reviziji druge tožnice in četrtega tožnika nista dovoljeni.

7. Po določbi 490. člena ZPP revizija v gospodarskih sporih ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta glede izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 20.864,63 EUR (prej 5,000.000,00 SIT). Pri določitvi vrednosti spornega predmeta se upošteva le vrednost glavnega zahtevka (prvi odstavek 39. člena ZPP), ne pa tudi vrednost obresti, pravdnih stroškov, pogodbenih kazni in drugih postranskih terjatev, razen če se te ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (drugi odstavek 39. člena ZPP).

8. Z izpodbijanima sodbama je bil pravnomočno zavrnjen še del tožbenega zahtevka druge tožnice (D. s. p.), ki se je glasil na plačilo 17.007,59 EUR (prej 4.075.700,00 SIT) s pripadajočimi zakonskimi obrestmi, in še del tožbenega zahtevka četrtega toženca (J. s. p.), ki se je glasil na plačilo 13.376,43 EUR (prej 3.205.528,00 SIT) s pripadajočimi zakonskimi obrestmi. Ker vrednost spornega predmeta glede izpodbijanih delov pravnomočne sodbe, ki pride v poštev za presojo o dovoljenosti revizije (prim. 7. točko te obrazložitve), ne presega mejnega zneska iz 490. člena ZPP, reviziji nista dovoljeni. Vrhovno sodišče ju je zavrglo, skladno določbi 377. člena ZPP.

9. Reviziji prve in tretje tožnice nista utemeljeni.

10. Očitanega nasprotja v mnenjih sodnega izvedenca J. G. z dne 19. 1. 1999 in 9. 5. 2006 ni. Prvo izvedenčevo mnenje, da je »bliže resnici, da je požar nastal zaradi segrevanja kontaktov v tla – leseni pod vgrajene vtičnice,« je bilo podano na podlagi njegovega izvida in v njem ugotovljenega dejstva, da so bile v razstavnih paviljonih montirane v tla električne vtičnice. Drugo izvedenčevo mnenje, da je bil obravnavani požar „podtaknjen,“ pa je isti izvedenec oblikoval na podlagi dejstva, da v razstavnem paviljonu, v katerem je bilo žarišče obravnavanega požara, sploh ni bilo vtičnice, ki bi bila vgrajena v tla. Mnenji sta tako različni, a se ne izključujeta: prvo podaja domnevo o možnem vzroku požara, ki temelji na predpostavki, da so bile v razstavnih paviljonih montirane električne vtičnice v tleh, drugo pa to domnevo ovrže z zanikanjem obstoja take električne vtičnice v razstavnem paviljonu, v katerem je bilo žarišče požara. Revizijsko sodišče s tem v zvezi še dodaja, da je že v prvem izvedenskem mnenju izvedenec dopustil tudi možnost, da je bil požar podtaknjen. Uveljavljena absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in s tem revizijski razlog iz 1. točke prvega odstavka 370. člena ZPP tako nista podana.

11. Kaj je bil vzrok požara, je dejansko vprašanje. Dejanske ugotovitve sodišč prve in druge stopnje o tem odločilnem dejstvu v revizijskem postopku ni mogoče preizkušati, ker zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ni revizijski razlog (tretji odstavek 370. člena ZPP). Revizijsko sodišče zato ne odgovarja na revizijske trditve, ki z nizanjem dejstev o poteku obravnavanega dogodka izražajo dvom v pravilnost te ugotovitve.

12. Zmotno je izhodišče revizije, da je tožena stranka opustila dolžno ravnanje že zato, ker je bil sejemski prostor dostopen neznancem, ki so podtaknili požar. Opustitev je namreč lahko pravno relevantni vzrok škode le, če se je zatrjevani oškodovalec pregrešil zoper dolžnost nekega ravnanja. To pomeni, da očitka opustitve kot pravno relevantnega vzroka neke škode ni mogoče opredeliti, ne da bi prej definirali obseg dolžnega ravnanja zatrjevanega oškodovalca. O obsegu dolžnega ravnanja zatrjevanega oškodovalca pa ne moremo sklepati iz ravnanja tretjega, ki je neposredni vzrok škode (v obravnavanem primeru tistega, ki je podtaknil požar). Zato o opustitvi dolžnega ravnanja v obravnavanem primeru ni mogoče sklepati zgolj iz dejstva, da je bil požar podtaknjen. Smiselno enako velja za trditve, da bi bila morala tožena stranka „pričakovati, da bo do požarov prihajalo tudi tekom sejma,“ ker je prišlo do treh požarov med pripravami na sejem. Da se je tožena stranka zavedala možnosti nastanka požara, pa tožena stranka trdi prvič v reviziji. Revizijske trditve zato ne morejo omajati pravilne presoje sodišč prve in druge stopnje, da ni podana krivdna odškodninska odgovornost tožene stranke zaradi očitka neustreznega varovanja sejemskega prostora.

13. Višja sila je oprostitveni razlog v primeru objektivne odškodninske odgovornosti (prim. prvi odstavek 177. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR). Sejemska dejavnost pa ne ustreza pojmu nevarne dejavnosti iz 173. člena ZOR, saj z njo praviloma ni povezana povečana nevarnost nastanka škode. Zato tožene stranke ne bremeni objektivna odškodninska odgovornost za zatrjevano škodo. Revizijski očitki sodiščema prve in druge stopnje glede presoje, da je bil požig v obravnavanem primeru »višja sila,« pa so zato pravno nepomembni.

15. Neutemeljeni reviziji je revizijsko sodišče zavrnilo na podlagi 378. člena ZPP.

16. Odločitev o stroških revizijskega postopka temelji na prvem odstavku 154. člena, 155. in 165. členu ZPP. Tožniki v revizijskem postopku niso uspeli, stroškov za vsebinski odgovor tožene stranke na nedovoljeno revizijo četrtega toženca pa ni mogoče šteti za potrebne pravdne stroške.

Zakon o obligacijskih razmerjih (1978) - ZOR  - člen 154, 154/1, 173, 177, 177/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 39, 39/1, 377, 490

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.