Sklep III R 18/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-04-13

CIVILNO PROCESNO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO - ZAVAROVANJE TERJATEV

spor o pristojnosti - gospodarski spor - pristojnost za odločitev o predlogu za izdajo začasnih odredb, vloženih pred začetkom spora - pristojnost za odločitev o predlogu za izdajo začasnih odredb, kadar je uveden sodni postopek - pristojnost za odločitev o predlogu za izdajo začasnih odredb v primeru, ko sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, še ni pravnomočen - pristojnost sodišča, pred katerim bo tekla pravda

O predlogu za izdajo začasnih odredb v gospodarskih sporih, tekočih in bodočih, odločajo okrožna sodišča.

Čeprav se postopek izvršbe na podlagi verodostojne listine do pravnomočnosti sklepa o dolžničinem ugovoru zoper sklep o izvršbi sicer res ne bo pretvoril v pravdnega in ob vložitvi zadevnega predloga za izdajo začasne odredbe res ni bilo gotovo, ali bo do pravde prišlo, je v zadevi, kakršna je obravnavana, smotrno upniku (morebitnemu bodočemu tožniku) dopustiti, da se z začasno odredbo zavaruje za primer, da se to dogodi, pred sodiščem, pred katerim bo v takšnem primeru tekla pravda.

Za odločanje v zadevi je stvarno in krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

1. Upnica je 12. 2. 2010 pri Okrožnem sodišču v Celju predlagala izdajo začasne odredbe za zavarovanje svoje domnevne terjatve do dolžnice v znesku 208.909,40 EUR, s prepovedjo dolžničini dolžnici, da dolžnici izplača terjatev. Svoj predlog je utemeljevala s tem, da je 5. 11. 2009 zoper dolžnico na podlagi verodostojnih listin (računov) vložila predlog za izvršbo terjatve v znesku 194.909,39 EUR. Zoper sklep o izvršbi, izdan 6. 11. 2009, je dolžnica 20. 11. 2009 vložila ugovor, s čimer naj bi bila prekršila dogovor z upnico s 17. 11. 2009, po katerem naj bi ji plačala glavnico v znesku 194.909,39 EUR in del obresti v znesku 14.000,01 EUR (skupaj 208.909,40 EUR), v osmih obrokih, začenši 8. 12. 2009 z obrokom v znesku 30.000,00 EUR.

2. Okrožno sodišče v Celju se je s sklepom z dne 12. 2. 2010 izreklo za nepristojno za odločanje o predlagani začasni odredbi in zadevo po pravnomočnosti tega sklepa odstopilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. Svojo odločitev je utemeljilo s pravilom iz drugega odstavka 266. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ), meneč da pri Okrajnem sodišču v Ljubljani (še vedno) poteka sodni postopek, vse dokler sklep o ugovoru ne bo pravnomočen.

3. Okrajno sodišče v Ljubljani (Centralni oddelek za verodostojno listino) se z odstopom zadeve ne strinja. Navaja, da je bil o navedenem dolžničinem ugovoru 11. 2. 2010 izdan sklep o razveljavitvi sklepa o izvršbi, s čimer naj bi se bil izvršilni postopek prevesil v pravdnega. Zadeva naj bi bila Okrožnemu sodišče v Celju poslana, še preden je bil Okrajnemu sodišču v Ljubljani odstopljen predlog za izdajo začasne odredbe. Dodatno se navedeno okrajno sodišče sklicuje na 5. točko drugega odstavka 101. člena Zakona o sodiščih (v nadaljevanju ZS), upoštevajoč 1. točko prvega odstavka 481. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in to, da sta obe stranki gospodarski družbi.

4. Za odločanje v tej zadevi je stvarno in krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

5. V splošnih določbah o začasnih odredbah 266. člen ZIZ (z naslovom „krajevna pristojnost“) v prvem odstavku določa, da je „v primeru, ko ni uveden pravdni ali kakšen drug sodni postopek, za odločitev o predlogu za zavarovanje z začasno odredbo in za samo zavarovanje krajevno pristojno sodišče, ki bi bilo pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo“, in v drugem, da je, „če je uveden pravdni ali kakšen drug sodni postopek, za to odločitev pristojno sodišče, pred katerim teče postopek“. Istočasno pa ZS v relevantnem delu 5. točke drugega odstavka 101. člena določa, da „so okrožna sodišča pristojna v civilnih zadevah za sojenje oziroma odločanje na prvi stopnji o predlogih za izdajo začasnih odredb vloženih pred začetkom spora, o katerem bo sodišče odločalo po pravilih v gospodarskih sporih“.

6. Citirane določbe omogočajo več razlag, od katerih je za zadevo, kakršna je obravnavana, najbolj primerna naslednja.

7. Prvi in drugi odstavek 266. člena ZIZ (kljub naslovu člena) določata tako krajevno kot stvarno pristojnost.(1) Vendar pa je pravilo o stvarni pristojnosti iz 5. točke drugega odstavka 101. člena ZS specialnejše in mora prevladati. O predlogu za izdajo začasnih odredb v gospodarskih sporih tako vselej odločajo okrožna sodišča. Če je predlog vložen pred začetkom spora, o katerem bo sodišče šele odločalo po pravilih v gospodarskih sporih, velja to na podlagi navedene določbe ZS; če pa je vložen v gospodarskem sporu, ki že poteka, pa velja enako zaradi součinkovanja določb 481.–484. člena ZPP in 7. točke drugega odstavka 32. člena ZPP s pravilom o atrakciji pristojnosti po drugem odstavku 266. člena ZIZ.

8. Če se šteje (kakor je to štelo Okrožno sodišče v Celju), da je izvršilni postopek, ki poteka na podlagi verodostojne listine, „drugi sodni postopek“ v smislu zgoraj citiranih prvega in drugega odstavka 266. člena ZIZ, bi moralo biti v zadevi, kakršna je obravnavana, v kateri je v vsakem primeru stvarno pristojno okrožno sodišče, krajevno pristojno ne „sodišče, pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo“, oziroma „sodišče, pred katerim teče postopek“, marveč (po zgledu določbe, kakršno vsebuje 62. člen ZPP(2)) sodišče, na območju katerega je sodišče, ki vodi izvršilni postopek. V tej zadevi bi to bilo Okrožno sodišče v Ljubljani.

9. Kljub navedeni analizi pa Okrožno sodišče v Ljubljani ni v privilegiranem položaju za presojo (ne)utemeljenosti predlagane začasne odredbe. Pač pa obstaja stvarno utemeljeno pričakovanje, da se bo v takšnem položaju znašlo Okrožno sodišče v Celju. To je sicer pravilno menilo, da se postopek do pravnomočnosti sklepa o dolžničinem ugovoru zoper sklep o izvršbi ne bo pretvoril v pravdnega (drugi in peti odstavek 62. člena ZIZ). Glede na osnovno pravilo, da so za določitev pristojnosti odločilne tožbene navedbe in stanje ob vložitvi tožbe, kar smiselno velja tudi za predlog za izdajo začasne odredbe (drugi in tretji odstavek 17. člena ZPP v zvezi z 239. in 15. členom ZIZ), je bilo odločilno stanje, s katerim je upnica utemeljevala izdajo začasne odredbe ob vložitvi predloga. Takrat res ni bilo gotovo, ali bo do pravde prišlo, vendar pa je po presoji Vrhovnega sodišča v zadevi, kakršna je obravnavana, treba upniku (morebitnemu tožniku) dopustiti, da se z začasno odredbo zavaruje za primer, da se to dogodi, pred sodiščem, pred katerim bo v takšnem primeru tekla pravda.

10. Na podlagi drugega odstavka 25. člena ZPP je Vrhovno sodišče zato sklenilo, da je za odločitev o predlogu za začasno odredbo v tej zadevi pristojno Okrožno sodišče v Celju.

Op. št. (1): Enako za primerljivo ureditev M. Dika: Građansko ovršno pravo, I. knjiga – Opće građansko ovršno pravo, Narodne novine, Zagreb 2007, str. 856

Op. št. (2): Primerjaj navedeno delo na istem mestu.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 266, 266/1, 266/2

Zakon o sodiščih (1994) - ZS  - člen 101, 101/2-5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.