Sodba X Ips 223/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-05-27

prisilna izterjava iz osebnih prejemkov - odgovornost izplačevalca osebnih prejemkov - dopustni ugovori izplačevalca osebnih prejemkov

Odločba po 56. členu ZDavP je nov in samostojen izvršilni naslov, po katerem je zavezanec za plačilo izplačevalec osebnega prejemka in ne zavezanec iz sklepa o prisilni izterjavi. Ker gre za samostojno obveznost izplačevalca osebnega prejemka, ta zoper njo ne more uveljavljati ugovora, ki se nanaša na obveznost zavezanca po sklepu o prisilni izterjavi.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS (Ur. l. RS, št. 50/97 in 70/2000) zavrnilo revidentkino tožbo zoper odločbo z dne 22. 4. 2004, s katero je tožena stranka zavrnila revidentkino pritožbo zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana z dne 27. 5. 2003. S slednjo je bilo revidentki kot izplačevalki osebnih prejemkov A.A. naloženo plačilo 180.714,00 SIT. Navedeni znesek predstavlja davčni dolg A.A., ki ga je isti davčni organ terjal s sklepom o prisilni izterjavi z dne 26. 2. 2002, s katerim je revidentki kot izplačevalki osebnih prejemkov naložil, da mora od osebnih prejemkov A.A. odtegniti znesek davčnega dolga in ga nakazati na prehodni račun davčnega organa.

2. V izpodbijani sodbi prvostopenjsko sodišče pritrjuje odločitvi in razlogom tožene stranke, tožbene ugovore pa zavrača kot pravno nepomembne, ker se nanašajo na upravne akte, ki niso predmet presoje v tej zadevi.

3. V laični reviziji (prej pritožbi) zoper prvostopno sodbo revidentka zatrjuje, da prvostopenjsko sodišče o bistvu spora, to je o pravilnosti izračuna višine dolga in načina obračuna zamudnih obresti, ni razsojalo. Navaja tudi, da je izpodbijana sodba postala brezpredmetna, ker je tožena stranka dne 16. 3. 2005 po uradni dolžnosti izdala odločbe, s katerimi ugotavlja, da je na dan 1. 1. 2005 zastarala pravica do izterjave davčnega dolga, ki je predmet tega spora.

4. Odgovor na revizijo (prej pritožbo) ni bil vložen.

6. S 1. 1. 2007 je začel veljati ZUS-1, ki je v prvem odstavku 107. člena določil, da Vrhovno sodišče odloča o vloženih pravnih sredstvih zoper izdane odločbe sodišča prve stopnje po ZUS-1, če ni s posebnim zakonom drugače določeno; v drugem odstavku 107. člena pa, da se zadeve, v katerih je bila vložena pritožba pred uveljavitvijo ZUS-1, obravnavajo kot pritožbe po ZUS-1, če izpolnjujejo pogoje za pritožbo po določbah ZUS-1, v primerih, ko je pravnomočnost sodbe po zakonu pogoj za izvršitev upravnega akta, ter v primerih, ko je pritožba izrecno dovoljena na podlagi posebnega zakona. V drugih primerih se vložene pritožbe, ki jih je vložila upravičena oseba ter so pravočasne in dovoljene po določbah ZUS, obravnavajo kot pravočasne in dovoljene revizije, prvostopenjske sodbe pa postanejo pravnomočne. Glede na to določbo se v obravnavanem primeru vložena pritožba obravnava kot pravočasna in dovoljena revizija po ZUS-1, prvostopenjska sodba pa je postala pravnomočna 1. 1. 2007.

7. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje (83. člen ZUS-1). Revizija se lahko vloži le zaradi bistvenih kršitev določb postopka v upravnem sporu iz drugega in tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 (1. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1) in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (2. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1), za razliko od pritožbe, s katero se glede na 2. točko prvega odstavka 75. člena ZUS-1 lahko izpodbija tudi pravilnost presoje postopka izdaje upravnega akta. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 85. člena ZUS-1). Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1). V tem obsegu je bil izveden sodni preizkus utemeljenosti revizije v  obravnavani zadevi.

8. V obravnavanem primeru je predmet izpodbijanja odločba, izdana po prvem odstavku 56. člena tedaj veljavnega Zakona o davčnem postopku – ZDavP. Po tej določbi se v primeru, če izplačevalec osebnega prejemka ne ravna po sklepu, s katerim je odrejena prisilna izterjava (davčnega dolga za prvotnega davčnega zavezanca), in zoper sklep ne vloži ugovora v roku, davčni dolg (prvotnega davčnega zavezanca) izterja od njega. Po isti določbi mora davčni organ o tem izdati odločbo, s katero naloži izplačevalcu osebnega prejemka, da v 15 dneh na davčni račun poravna vse zneske, ki bi jih moral po sklepu o prisilni izterjavi odtegniti do izdaje te odločbo.

9. Glede na navedeno za odločitev v zadevi ni odločilno, ali je pravilno izračunana višina davčnega dolga A.A. in pravilno določen tek zamudnih obresti, kot zatrjuje revidentka, ampak je odločilno, ali sta bila za izdajo sporne odločbe izpolnjena pogoja iz 56. člena ZDavP. Ta pa sta bila tudi po presoji revizijskega sodišča izpolnjena. Iz dejanskega stanja zadeve (kot že pojasnjeno, je nanj revizijsko sodišče vezano) namreč izhaja, da revidentka ni odtegovala zneskov davčnega dolga od osebnih prejemkov A.A., kot ji je bilo naloženo s sklepom o prisilni izterjavi, s čimer je izkazan prvi pogoj iz 56. člena ZDavP. Iz prvostopenjske sodbe in odločbe tožene stranke je nadalje razvidno, da je revidentka sicer vložila ugovor zoper sklep o prisilni izterjavi, vendar je bil ta s sklepom z dne 28. 3. 2002 zavržen kot prepozen,  zoper sklep o zavrženju ugovora pa se revidentka ni pritožila, zaradi česar je postal pravnomočen. S pravnomočnostjo sklepa o zavrženju pa je revidentka prišla v enak položaj, kot če ugovora sploh ne bi vložila, kar pomeni, da je v zadevi izkazan tudi drugi pogoj iz 56. člena ZDavP.

10. Odločba po 56. členu ZDavP je nov in samostojen izvršilni naslov, po katerem je zavezanec za plačilo zapadle davčne obveznosti izplačevalec osebnega prejemka in ne prvotni davčni zavezanec iz sklepa o prisilni izterjavi, to je pri izplačevalcu osebnih prejemkov zaposlena oseba. Ker gre za samostojno obveznost izplačevalca osebnega prejemka, ta zoper njo ne more uspešno uveljavljati ugovorov, ki se nanašajo na obveznost prvotnega zavezanca po sklepu o prisilni izterjavi. Zato tudi ni utemeljen revidentkin ugovor, da je dne 1. 1. 2005 nastopilo zastaranja pravice do izterjave davčnega dolga A.A., saj s tem ugovorom uveljavlja zastaranje dolga, ki ni predmet tega spora.

11. Glede na navedeno revizija po presoji Vrhovega sodišča ni utemeljena, zato jo je v skladu z 92. členom ZUS-1 zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.