Sodba II Ips 720/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-11-11

povrnitev nepremoženjske škode - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - strah - duševne bolečine zaradi skaženosti - višina odškodnine - načelo individualizacije višine odškodnine - načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine - zmotna uporaba materialnega prava

Odmera pravične denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka tožeči plačati 39.744,25 EUR odškodnine s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo in toženo stranko obsodilo še na plačilo tožnikovih pravdnih stroškov v višini 1.756,62 EUR.

2. Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbi tožeče in tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper to sodbo je tožnik vložil revizijo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in izpodbija odmero višine odškodnine za vse oblike nepremoženjske škode. Meni, da je glede na sodno prakso v podobnih primerih odmerjena prenizko. Poudarja, da je poškodbo utrpel kot desetletni otrok, da je bil zaradi poškodbe prvič izvzet iz domačega okolja, kar je pomenilo hudo travmo in da je bilo zdravljenje nadpovprečno zahtevno. Sodišči sta premalo vrednotili dve leti zdravljenja, med katerim je bil vsaj sedemdesetkrat rentgeniziran in osemkrat operiran v splošni anasteziji. Premalo sta vrednotili, da tožnik ima in bo tudi v bodoče imel telesne bolečine v nogi in da si bo moral kožo na poškodovani nogi vseskozi mazati z ustrezno kremo. Ob upoštevanju povprečne življenjske dobe bo takšne posledice trpel v obdobju sedeminšestdeset let. Tožnik opozarja na premajhno vrednotesnje ugotovitev izvedenca dr. Tacola in izvedenke dr. Sever glede tožnikovega strahu za izid zdravljenja, saj ta še pet let po škodnem dogodku večkrat misli na to, da ne bi bilo kaj narobe z nogo, ima pa tudi veliko sindromov, značilnih za posttravmatsko motnjo. Še posebej skrbno bi morali sodišči vrednotiti posebno močan strah, ko je tožnik izvedel za nevarnost amputacije noge. Premalo so bila upoštevana dejstva, da se je tožnik zaradi poškodbe odpovedal življenjskim sanjam, da bi postal profesor športne vzgoje, doživljenjska manjvrednost desne noge in škodljivi učinki izpostavljenosti rentgentskim žarkom ter zaprtost vase, zaradi česar trpi in bo trpel duševne bolečine. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijani sodbi spremeni tako, da prisodi tožniku poleg že prisojene odškodnine še nadaljnjo odškodnino 72.100,00 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi ter da naloži toženi stranki v plačilo vse njegove pravdne stroške z obrestmi.

4. Sodišče je revizijo vročilo toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo sta po določbi 179. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) načelo individualizacije višine odškodnine in načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine. Prvo načelo zahteva upoštevanje stopnje (intenzivnosti) in trajanja bolečin in strahu glede na vse konkretne okoliščine, ki se odražajo pri posameznem oškodovancu. Drugo načelo zahteva, da se pri odmeri odškodnine gleda na pomen prizadete dobrine in namen odškodnine, pa tudi na to, da ne bi šla na roke težnjam, ki niso združljive z njeno naravo in družbenim namenom. Sodišči sta pravilno upoštevali obe načeli. Tožnik je utrpel odprt zlom desne goleni s kostnim manjkom ter drugi zlom kot posledico šibkosti kosti zaradi prvega zloma. Sodišče prve stopnje je natančno in izčrpno ugotovilo okoliščine konkretnega primera (podroben obseg vseh oblik nepremoženjske škode je razviden iz razlogov prvostopenjske in pritožbene sodbe) in jih pri odmeri odškodnine v zadostni meri upoštevalo. Ugotovljeno dejansko stanje, ki ga revizija po nepotrebnem ponavlja, tudi po mnenju revizijskega sodišča ne daje podlage za zvišanje odškodnine. Skupni odmerjeni znesek 78.300,00 EUR pomeni, upoštevaje razmere v času izdaje prvostopenjske sodbe, 85,3 takratnih povprečnih neto plač. Tako odmerjena odškodnina je primerljiva z odškodninami za podobno škodo (primerjaj odločbe Vrhovnega sodišča II Ips 75/97, II Ips 454/2001, II Ips 123/2009, II Ips 127/2007, II Ips 308/2009 in II Ips 97/2009), hkrati pa upošteva vse individualne značilnosti tožnikove nepremoženjske škode, predvsem tožnikovo starost in izjemno zahtevno zdravljenje. Zneski odškodnin za posamezne oblike nepremoženjske škode pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje. Odločbe, na katere se sklicuje revident, so neprimerljive. V vseh je šlo za hujše poškodbe in posledično za višje odmerjene odškodnine, revizijsko sodišče pa je odločalo le o reviziji tožeče stranke in tako presojalo, ali je odškodnina odmerjena prenizko, ne pa tudi, ali je morda odmerjena previsoko.

7. Ker nobeden od revizijskih razlogov ni utemeljen, je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo in z njo tudi priglašene revizijske stroške (378. člen ZPP).

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 179

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.