Sklep I Up 422/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-07-16

UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 360/2006

nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča - odmera nadomestila - pristojnost davčnega urada - občina kot stranka v odmernem postopku - zavrženje tožbe

Občini noben izmed veljavnih predpisov ne daje statusa stranke ali kakšne posebne pravice za sodelovanje v postopku odmere nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 4. točke prvega odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS (Ur. l. RS, št. 50/97, 70/2000 in 45/2006 – odl. US) zavrglo tožbo tožeče stranke zoper odločbo z dne 31. 7. 2006, s katero je tožena stranka na pritožbo A.A. odpravila odločbo Davčnega urada Koper, Izpostave …, z dne 4. 8. 2005, ter zadevo vrnila prvostopenjskemu organu v ponoven postopek. Z odpravljeno prvostopenjsko odločbo je bilo A.A. (prizadeti stranki v tem upravnem sporu) odmerjeno nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, pri čemer pa je bilo po presoji tožene stranke napačno uporabljeno materialno pravo, in sicer 218. člen Zakona o graditvi objektov – ZGO-1 (Ur. l. RS, št. 102/2004-UPB1, 92/2005, 93/2005, 111/2005) v zvezi s 60. členom Zakona o stavbnih zemljiščih – ZSZ/84 (Ur. l. SRS, št. 18/84, 33/89, 24/92 – odl. US, 29/95, 44/97 in 120/2006 – odl. US), in posledično nepravilno ugotovljeno dejansko stanje.

2. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je sodišče prve stopnje pojasnilo, da je postopek plačevanje nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča v času izdaje izpodbijane odločbe urejal Zakon o davčnem postopku – ZDavP-1 (Ur. l. RS, št. 25/2005-UPB1). Po njegovih določbah občina nima položaja stranke v postopku izdaje odločbe o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča. V tem postopku se odloča o pravicah in obveznostih zavezanca, ne pa občine, ki ima sicer dejanski interes nad sredstvi, ki so pridobljena iz tega naslova. Poleg tega tožena stranka v zadevi z izpodbijano odločbo o zadevi ni odločila, saj je vrnjena v ponovni postopek. Zaradi navedenega je sodišče zaključilo, da tožeča stranka ne more biti prizadeta v svojih pravicah ali pravnih koristih.

3. Izpodbijani sklep tožeča stranka izpodbija iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da se ji prizna aktivna legitimacija. Navaja, da je dne 17. 3. 2008 prvostopenjski davčni organ v ponovljenem postopku zavezancu izdal odločbo, zato več ne drži, da v zadevi ni bilo odločeno. V tej odločbi je prvostopenjski organ v skladu z napotki tožene stranke nadomestilo odmeril glede na površino stanovanjske stavbe, kar je po njenem mnenju napačno, saj bi se moralo nadomestilo odmerjati glede na velikost gradbene parcele. Pravni interes občine v postopku odmere nadomestila je podan, ker je od odločitve davčnega organa odvisno, kakšen bo prihodek občine iz tega naslova, kar pa ni le dejanski interes. S sprožitvijo tega upravnega spora želi občina preprečiti kršitve svojih pravic in pravnih koristi, do katerih je prišlo zaradi vezanosti prvostopenjskega organa na napotke drugostopenjskega organa. Če bo obveljalo stališče sodišča prve stopnje, zoper odločitev, ki ji bo bistveno zmanjšala dohodke, ne bo imela nobenih pravnih sredstev.

5. Po presoji pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje predmetno tožbo utemeljeno zavrglo na podlagi 4. točke prvega odstavka 34. člena ZUS, po kateri sodišče tožbo zavrže, če ugotovi, da upravni akt, ki se izpodbija s tožbo, očitno ne posega v tožnikovo pravico ali v njegovo neposredno, na zakon oprto korist. Z izpodbijanim aktom namreč tožeči stranki ni bilo poseženo v njeno pravico ali pravno korist, saj ji noben izmed veljavnih predpisov ne daje statusa stranke ali kakšne posebne pravice za sodelovanje v postopku odmere nadomestila, v  tem postopku pa tudi ne varuje svojega pravnega interesa, temveč le dejanski, to je pridobiti čim več sredstev v občinski proračun. Nasprotno, iz 395. in 396. člena ZDavP-1 in tudi 5. člena Zakona o davčni službi – ZDS-1 (Ur. l. RS, št. 17/2005-UPB1) izhaja, da je za vodenje odmernega postopka pristojen davčni urad, in to je tudi po presoji pritožbenega sodišča odločilni razlog za zavrženje tožbe v obravnavanem primeru. Na navedeno ne vpliva, da davčni organ o nadomestilu odloči na podlagi podatkov občine (396. člena ZDavP-1), niti to, da je nadomestilo nesporno prihodek občine po 22. členu Zakona o financiranju občin – ZFO-UPB1 (Ur. l. RS, št. 32/2006-UPB1). Nič od navedenega torej ne daje občini pravice do sodelovanja v odmernem postopku, posledično pa tudi ne pravice do vlaganja pravnih sredstev v postopku odmere nadomestila oziroma sodnega varstva zoper odmerne odločbe.

6. Ker je odločitev sodišča prve stopnje že zaradi navedenega pravilna, se pritožbeno sodišče ni opredeljevalo do ostalih pritožbenih razlogov. Pritožbo je zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP (Ur. l. RS, št. 73/2007-UPB3, 45/2008, 111/2008 – odl. US in 121/2008 – sklep US) v zvezi s prvim odstavkom 22. člen Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 (Ur. l. RS, št. 105/2006).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.