Sodba I Ips 125/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-04-22

kršitev kazenskega zakona - obstoj kaznivega dejanja - zakonski znaki kaznivega dejanja - kazniva dejanja zoper narod in državo - poziv na nasilno rušenje obstoječe državne ureditve

V opisu ravnanj, ki so kot kaznivo dejanje po prvem odstavku 9. člena ZKLD očitana obsojencu, ni navedeno ničesar, kar bi lahko predstavljalo poziv na nasilno rušenje obstoječe državne ureditve, torej opis ne vsebuje bistvenih znakov kaznivih dejanj, očitanih obsojencu.

I. Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se

iz razloga po 1. točki 358. člena Zakona o kazenskem postopku

1/ da je dne 23.3.1948 v spovednici cerkve v P., izrabljajoč svojo duhovniško službo, ob priliki spovedi govoril napram U.K., ki je bil poklican na odslužitev rednega kadrovskega roka v JA, da naj ne gre v JA, temveč v gozd k križarjem, ker bo JA kmalu propadla in se bo vrnil kralj Peter, ter da je ljudska oblast slaba in da bo propadla, da bo prišlo do vojne, v kateri bo Amerika zmagala in podobno;

2/ da je širil od osvoboditve dalje, posebno pa v letih 1947 in 1948 v P. in okolici, izrabljajoč med drugim tudi svojo duhovniško službo, razno sovražno propagando v namenu, da pripomore k spremembi ustavnega reda FLRJ ter je med drugim:

a/ po obsodbi zločinca nadškofa Stepinca v Zagrebu govoril napram raznim osebam, med drugim tudi napram D.I., da je Stepinec nedolžen in da je mučenik, hoteč s tem ustvariti videz, da ljudska oblast preganja duhovnike in vzbuditi nezaupanje in nerazpoloženje do nje;

b/ dne 7.9.1947 ob priliki neke cerkvene poroke v cerkvi pri S. govoril zbranim ljudem, da je civilni zakon divji zakon;

c/ večkrat v raznih razgovorih s prebivalci, kot s K.I., Z.A., V.L., H.S. in drugimi govoril o preobratu v FLRJ, o koncu ljudske oblasti in podobno ter tako direktno in indirektno ščuval proti ljudski oblasti in njenim ukrepom, kot npr. proti izvedbi agrarne reforme, ko je govoril, češ da zemlja, ki je dobljena pri izvedbi agrarne reforme, ne bo rodila;

č/ da je imel brez dovoljenja tajno organizirano takozvano „Marijino družbo“, v katero je bilo vključenih najmanj 20 žensk, s katerimi je imel od leta 1945 dalje večkrat sestanke, na katerih je govoril proti ljudski oblasti ter vzbujal članice na odpor proti nji,

s tem naj bi storil: z dejanjem pod točko 1/ kaznivo dejanje po 2. in 7. točki 3. člena in po prvem odstavku 9. člena ZKLD, z dejanjem pod točko 2/ pa kaznivo dejanje po prvem odstavku 9. člena ZKLD.

II. Stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, potrebni izdatki obtoženca ter potrebni izdatki in nagrada njegovega zagovornika obremenjujejo proračun.

1. Okrožno sodišče v Celju je s sodbo z dne 28.2.1949 spoznalo obsojenega J.J. za krivega storitve kaznivih dejanj po 2. in 7. točki 3. člena in po prvem odstavku 9. člena ZKLD (dejanje, opisano pod točko 1/ izreka) in po prvem odstavku 9. člena ZKLD (dejanje, opisano pod točko 2/ izreka) ter ga po prvem odstavku 4. člena in prvem odstavku 9. člena ZKLD, ob uporabi 66. člena KZ, obsodilo na šest let odvzema prostosti s prisilnim delom in na popolno zaplembo premoženja, v kazen odvzema prostosti mu je vštelo preiskovalni zapor od 29.12.1948 dalje ter na tri leta izgube državljanskih pravic; oprostilo pa ga je plačila stroškov postopka. Vrhovno sodišče LRS je s sodbo z dne 13.4.1949 pritožbo obsojenca zavrnilo kot neutemeljeno, oprostilo pa ga je plačila stroškov pritožbenega postopka.

2. Zoper navedeno pravnomočno sodbo in sodni postopek, ki je tekel pred izdajo te sodbe, je zahtevo za varstvo zakonitosti dne 5.1.2009 po pooblaščencu vložil zakoniti zastopnik verske skupnosti mariborske nadškofije glede na določbo 20. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku (ZKP-G), ker je obsojenec kot duhovnik služboval na teritoriju, ki sodi v današnjo nadškofijo Maribor. Zahtevo vlaga zaradi kršitev kazenskega zakona in kršitev določb kazenskega postopka ter meni, da kazniva dejanja, zaradi katerih je bil obsojenec obsojen, nimajo znakov očitanih mu kaznivih dejanj. Vrhovnemu sodišču je predlagal, da zahtevi ugodi in izpodbijano pravnomočno sodbo spremeni tako, da obsojenca oprosti obtožbe.

3. Vrhovna državna tožilka v odgovoru na zahtevo, podanem skladno z določbo drugega odstavka 423. člena ZKP dne 20.4.2009 navaja, da je bila zahteva vložena na podlagi tretjega odstavka 20. člena ZKP-G, po kateri sme za pokojne duhovnike registriranih verskih skupnosti vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti tudi zastopnik njihove registrirane verske skupnosti, in ocenjuje, da zahteva v tem formalnem pogledu ne ustreza zakonitemu določilu, na podlagi katerega je bila vložena.

4. V zvezi z zahtevo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 8.5.2009 za obnovo spisa Okrožnega sodišča v Celju K 23/49 po 257. členu Sodnega reda, je Okrožno sodišče v Celju z dopisom z dne 31.3.2010 obvestilo Vrhovno sodišče, da navedeni kazenski spis ni bil uničen. Originalni spis Okrožnega sodišča v Celju K 23/49 se v celoti nahaja v Zgodovinskem arhivu v Celju. Ker pa ga arhiv, glede na določbo 68. člena Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ne more odstopiti, so sodišču posredovali overjene kopije celotnega spisa, ki štejejo kot izvirnik in se nahajajo v priloženem spisu Okrožnega sodišča v Celju II Kr 54/2010.

5. Glede na navedbe v zahtevi za varstvo zakonitosti Vrhovno sodišče ugotavlja, da je:

- predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije skladno z določbo drugega odstavka 42. člena ZKP, na podlagi ugotovitve, da ni podan razumen dvom v nepristranskost sodnikov, ki bodo odločali o zadevi, zavrnil zahtevo vložnika za izločitev vrhovnih sodnikov (sklep Su 29/2009-15 z dne 6.5.2009),

- Ustavno sodišče Republike Slovenije v svoji odločbi U-I-247/96 z dne 22.10.1998 o oceni ustavnosti Zakona o kaznivih dejanjih zoper narod in državo, presodilo, da določbe tega zakona niso bile v neskladju s splošnimi pravnimi načeli, ki so jih v času njihove uveljavitve priznavali civilizirani narodi, da pa je potrebno vsa dejanja, opredeljena v 3. členu, obravnavati skupaj z določbo 2. člena, na kar napotuje uvodni stavek k 3. členu. Vsa dejanja iz 3. člena so morala biti storjena z obarvanim naklepom. V storilčevem naklepu je torej moral obstajati „cilj, da bi se z nasiljem zrušila ali spravila v nevarnost obstoječa družbena ureditev“. Ta namen bi moralo sodišče v vsakem posameznem primeru ugotoviti (z dokaznim postopkom) kot enega od bistvenih zakonskih znakov kaznivih dejanj, in to pri 2. členu, kakor tudi pri posameznih kaznivih ravnanjih iz 3. člena ZKND (točka 18 odločbe).

6. Po določbi 2. člena ZKND (Ur. l. FLRJ, št. 59/46) je kaznivo dejanje zoper narod in državo vsako dejanje, kateremu je cilj, da bi se z nasiljem zrušila ali spravila v nevarnost obstoječa družbena ureditev FLRJ, ali da bi se spravile v nevarnost njena varnost na zunaj ali temeljne demokratske, politične, narodne in gospodarske pridobitve osvobodilne vojne; federativna ureditev države, enakopravnost in bratstvo jugoslovanskih narodov in ljudska oblast. Za storilca kaznivega dejanja iz 2. člena zakona je po 2. točki 3. člena ZKND veljal, kdor stori dejanje, s katerim se prizadene škoda vojaški sili ali obrambni sposobnosti ali gospodarski moči države, ali s katerim se spravi v nevarnost njena neodvisnost ali nedotakljivost njenega ozemlja; po določbi 7. točke 3. člena ZKND pa, kdor organizira oborožen upor ali v njem sodeluje, organizira ali pomaga, da se organizirajo oborožene tolpe ali njihovo vpadanje na ozemlje države z namenom vršiti dejanja iz 2. člena istega zakona, ali kdor vstopi v skupino, organizirano ali oboroženo za izvrševanje takih kaznivih dejanj. Kaznivo dejanje po prvem odstavku 9. člena ZKND pa je storila oseba, ki je vršila propagando ali agitacijo, ki je vsebovala poziv na nasilno rušenje obstoječe državne ureditve.

7. Utemeljeno vložnik v zahtevi za varstvo zakonitosti kršitev kazenskega zakona uveljavlja z navedbami, da v opisu dejanj, očitanih obsojencu, niso navedeni vsi znaki očitanih mu kaznivih dejanj po 2. in 7. točki 3. člena ZKLD in po prvem odstavku 9. člena ZKLD.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča opis obsojencu očitanih kaznivih dejanj pod točko 1/ in 2/ izreka sodbe ne vsebuje ne abstraktne, niti konkretne trditve, da je obsojenec pri dejanju zasledoval cilj, naveden v 2. členu ZKLD. Iz opisa dejanja pod točko 1/ tudi ne izhaja očitek nobene izmed izvršitvenih oblik iz 2. točke 3. člena ZKLD niti iz 7. točke 3. člena ZKLD. V opisu ravnanj, ki so kot kaznivo dejanje po prvem odstavku 9. člena ZKLD očitana obsojencu pod točko 1/ in 2/ izreka sodbe sodišča prve stopnje, ni navedeno ničesar, kar bi lahko predstavljalo poziv na nasilno rušenje obstoječe državne ureditve. Ker tako opis dejanj pod točko 1/ in 2/ izreka sodbe sodišča prve stopnje ne vsebuje bistvenih znakov kaznivih dejanj, očitanih obsojencu v izpodbijani pravnomočni sodbi, je podana kršitev kazenskega zakona iz 1. točke 372. člena ZKP.

9. Iz navedenih razlogov je Vrhovno sodišče zahtevi za varstvo zakonitosti ugodilo in obsojenca iz razloga po 1. točki 358. člena ZKP oprostilo obtožbe glede na ugotovljeno kršitev kazenskega zakona; zato v zahtevi za varstvo zakonitosti uveljavljanih procesnih kršitvah iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ni presojalo.

10. Izrek o stroških postopka temelji na določilu 98.a člena ZKP v zvezi s prvim odstavkom 96. člena ZKP.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 372, 372-1

Zakon o kaznivih dejanjih zoper narod in državo (1945) - ZKND  - člen 2, 3, 3-2, 3-7, 9, 9/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.