Sodba X Ips 515/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-03-17

dovoljena revizija - pomembno pravno vprašanje - zahteva za denacionalizacijo - vloga, vložena pred začetkom veljavnosti Zakona o denacionalizaciji

Pri presoji, ali je vlogo, vloženo pred začetkom veljavnosti ZDen, mogoče šteti kot pravočasen zahtevek za vrnitev podržavljenega premoženja v smislu ZDen, je treba izhajati iz samega namena, zaradi katerega je bil sprejet ZDen.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 zavrnilo tožbo revidentov zoper odločbo tožene stranke z dne 25. 9. 2006, s katero je ta zavrnila njuno pritožbo zoper odločbo Upravne enote Ljubljana z dne 28. 5. 2005. Prvostopenjski organ je z navedeno odločbo zavrnil zahtevo revidentov za nadaljevanje postopka za vračilo arondiranih zemljišč in za zavarovanje zahtevka z izdajo začasne odredbe po določbah 68. člena Zakona o denacionalizaciji – ZDen, vloženo dne 21. 12. 2004.

2. V obrazložitvi izpodbijane sodbe sodišče prve stopnje navaja, da je tožena stranka štela, da se zahteva kmetov KS, vložena 27. 9. 1989, nanaša na razveljavitev sklepov arondacijske komisije, ker zadruga zemlje, odvzete 1963, ne obdeluje, kar potrjuje tudi okoliščina, da je bila vloga obravnavana po določbi 79. člena Zakona o kmetijskih zemljiščih – ZKZ(1986) (Ur. l. SRS, št. 17/86 – prečiščeno besedilo s spremembami). Glede na navedeno prvostopenjski organa v zvezi s to vlogo ni bil dolžan postopati po določbah 12. člena Navodila za poslovanje v zvezi z zahtevami za denacionalizacijo (v nadaljevanju Navodilo) in je zato utemeljeno zavrnil zahtevo revidentov za nadaljevanje postopka, vloženo 21. 12. 2004.

3. Revidenta dovoljenost revizije uveljavljata iz razlogov po 2. in 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Navajata, da gre za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, o katerem se Vrhovno sodišče doslej še ni izreklo, in sicer katere vloge, vložene pred uveljavitvijo ZDen, se štejejo kot vloge iz tretjega odstavka 12. člena Navodila. Navajata tudi, da se na podlagi določb 12. člena Navodila presoja pravica do denacionalizacije, s čimer se s podzakonskim predpisom posega v ustavno varovano kategorijo. Izpodbijana odločitev ima zanju zelo hude posledice, saj posega v njuna lastninska upravičenja. V reviziji uveljavlja oba razloga iz prvega odstavka 85. člena ZUS-1. Povzemata svoje dosedanje navedbe v upravnem postopku in tožbi ter navajata, da bi upravni organ moral zahtevo kmetov iz KS za vrnitev arondirane zemlje, vloženo dne 27. 9. 1989, šteti za zahtevek v smislu prvega in drugega odstavka 12. člena Navodila, s tem pa za pravočasno zahtevo za denacionalizacijo.

4. Tožena stranka v odgovoru na revizijo predlaga, da Vrhovno sodišče revizijo kot  neutemeljeno zavrne.

6. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. V obravnavani zadevi je po presoji Vrhovnega sodišča podan razlog za dovoljenost revizije iz 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, in sicer glede vprašanja, katere vloge se lahko štejejo kot zahteve za denacionalizacijo po določbah ZDen. Glede na navedeno se Vrhovno sodišče ni ukvarjalo s preizkusom obstoja ostalih zatrjevanih razlogov za dovoljenost revizije.

7. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje (83. člen ZUS-1). Revizija se lahko vloži le zaradi bistvenih kršitev določb postopka v upravnem sporu iz drugega in tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 (1. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1) in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (2. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1), za razliko od pritožbe, s katero se glede na 2. točko prvega odstavka 75. člena ZUS-1 lahko izpodbija tudi pravilnost presoje postopka izdaje upravnega akta. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 85. člena ZUS-1). Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1). V tem obsegu je bil izveden sodni preizkus utemeljenosti revizije v  obravnavani zadevi.

8. Revidenta sta v reviziji uveljavljala obstoj vseh razlogov iz prvega odstavka 85. člena ZUS-1. Ker nista navedla, katere bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu naj bi zagrešilo sodišče prve stopnje, Vrhovno sodišče skladno z določbo 86. člena ZUS-1 ni preizkušalo obstoja revizijskih razlogov iz 1. točke prvega odstavka 85. člena ZUS-1. Preizkusilo pa je pravilnost uporabe materialnega prava.

9. V obravnavani zadevi je sporno, ali je zahtevek kmetov iz KS za vrnitev arondirane zemlje, vložen 27. 9. 1989, pravočasna zahteva za denacionalizacijo po določbah ZDen, saj je od odgovora na to vprašanje odvisna pravilnost odločitve prvostopenjskega upravnega organa o zavrnitvi zahteve revidentov, z dne 21. 12. 2004, za nadaljevanje postopka po navedeni vlogi iz leta 1989.

10. Po presoji Vrhovnega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo.

11. Po določbi prvega odstavka 12. člena Navodila se za zahteve, ki so se smiselno nanašale na vrnitev podržavljenega premoženja in so bile poslane pristojnim upravnim organom pred uveljavitvijo zakona (ZDen), šteje, da so vložene na dan uveljavitve zakona, če so popolne po določbah ZUP in zakona. V drugem odstavku istega člena je določeno, da so v primeru, če zahteve niso popolne, upravni organi dolžni vlagatelje obvestiti o tem, kaj morajo storiti, da se pomanjkljivosti odpravijo in jim določiti rok, ki ne sme biti krajši od 30 dni. Tretji odstavek tega člena pa določa, da določbi prejšnjih dveh odstavkov ne veljata za vloge, s katerimi so stranke vložile predlog za obnovo postopka iz razlogov 2., 3. in 5. točke 249. člena ZUP(1986), zahtevale razveljavitev in spremembo pravnomočne odločbe (265. člen ZUP(1986)) ali predlagale izrek odločbe za nično (267. člen ZUP(1986)).

12. Navodilo, sprejeto na podlagi pooblastila iz petega odstavka 85. člena ZDen, ureja poslovanje upravnih organov na prvi stopnji z zahtevami vloženimi na podlagi ZDen. Navodilo je tehnični predpis, ki določa način ravnanja organa. Katere vloge se štejejo za zahteve za denacionalizacijo, je treba presojati na podlagi določb ZDen. Enako velja za vloge, vložene pred začetkom veljavnosti ZDen. To izhaja tudi iz določbe prvega odstavka 12. člena Navodila, ki se nanaša na zahteve, ki so se smiselno nanašale na vrnitev podržavljenega premoženja in so bile poslane pristojnim upravnim organom pred uveljavitvijo ZDen.

13. ZDen ureja denacionalizacijo premoženja, ki je bilo podržavljeno s predpisi o agrarni reformi, nacionalizaciji in o zaplembah ter z drugimi predpisi in načini, navedenimi v tem zakonu (1. člen ZDen). Po prvem odstavku 2. člena ZDen je denacionalizacija vrnitev podržavljenega premoženja iz prejšnjega člena v naravi (vrnitev premoženja). Drugi odstavek 2. člena ZDen pa za primer, če vrnitev premoženja ni možna, določa, da denacionalizacija obsega plačilo odškodnine v obliki nadomestnega premoženja, vrednostnih papirjev ali v denarju (odškodnina). Po določbi prvega odstavka 61. člena ZDen se postopek za denacionalizacijo začne na podlagi zahteve za denacionalizacijo. Ta mora vsebovati podatke in listine, določene v 62. členu ZDen. Zahteva za denacionalizacijo mora biti vložena najkasneje v štiriindvajsetih mesecih po uveljavitvi tega zakona (prvi odstavek 64. člena ZDen).

14. Ustavno sodišče je v več zadevah (npr. U-I-107/96 z dne 5. 12. 1996, U-I-72/93 z dne 20. 4. 1995, U-I-75/92 z dne 31. 3. 1994, Up-218/98 z dne 22. 10. 1998) odločilo, da je bil ZDen sprejet kot posledica političnega soglasja, da se popravijo krivice, ki so bile storjene s posegom države v lastninsko pravico, katero Ustava RS uvršča med človekove pravice in temeljne svoboščine. Takšen namen zakona izhaja tudi iz Predloga za izdajo ZDen z osnutkom zakona – ESA 299 (Poročevalec, št. 7/91). Po presoji Vrhovnega sodišča je iz takšnega namena ZDen treba izhajati tudi pri presoji, ali je posamezno vlogo, ki se nanaša na premoženje, podržavljeno na podlagi predpisov, navedenih v 3. členu ZDen, in ki je vložena pred začetkom veljavnosti ZDen, mogoče šteti kot pravočasen zahtevek za vrnitev podržavljenega premoženja v smislu ZDen in zato z njo ravnati po določbah Navodila.

15. V obravnavani zadevi je prvostopenjski upravni organ ugotovil, da je bila zahteva kmetov iz KS za vrnitev arondirane zemlje z dne 27. 9. 1989, ki se je nanašala tudi na pravnega prednika tožnikov, vložena z namenom, da se razveljavi odločba o arondaciji iz razloga, ker pravna oseba, ki je na arondiranih zemljiščih pridobila pravico uporabe, teh zemljišč ni uporabljala za namen, zaradi katerega so bila zemljišča arondirana. Upravni organ je glede na to štel, da ne gre za vlogo, ki se smiselno nanaša na vrnitev podržavljenega premoženja. Takšno razlago je po presoji Vrhovnega sodišča glede na navedeni namen ZDen kot pravilno potrdilo tudi sodišče prve stopnje, ki je upoštevalo, da je razlog za vložitev obravnavane zahteve z dne 27. 9. 1989 razveljavitev arondacijske odločbe iz razlogov, ki jih je v tistem času urejal 79. člen ZKZ(1986) in da je navedeno vlogo po navedeni določbi ZKZ(1986) obravnaval tudi takrat pristojni upravni organ, kar izhaja iz njegovega obvestila z dne 17. 5. 1990. Glede na navedeno je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da ne gre za zahtevo za vrnitev podržavljenega premoženja z namenom poprave krivic v luči denacionalizacije, zaradi česar tudi po presoji Vrhovnega sodišča upravni organ v zvezi z navedeno vlogo ni bil dolžan ravnati po določbah prvega in drugega odstavka 12. člena Navodila, kar sta sicer uveljavljala revidenta.

16. Ker torej iz že navedenega razloga upravni organ ni bil dolžan ravnati po določbah prvega in drugega odstavka 12. člena Navodila, tudi ni utemeljen revizijski ugovor, ki se nanaša na uporabo določbe tretjega odstavka 12. člena Navodila. Ta določa, da določbi prvega in drugega odstavka 12. člena Navodila ne veljata za vloge, s katerimi so stranke vložile predlog za obnovo postopka iz razlogov 2., 3. in 5. točke 249. člena ZUP(1986), zahtevale razveljavitev in spremembo pravnomočne odločbe (265. člen ZUP(1986)) ali predlagale izrek odločbe za nično (267. člen ZUP(1986)). Sodišče prve stopnje je pravilno štelo, da uporaba določb prvega in drugega odstavka 12. člena Navodila, ki veljata za zahteve, ki so se smiselno nanašale na vrnitev podržavljenega premoženja, ne pride v poštev tudi v primeru izrednih pravnih sredstev po posebnih upravnih postopkih, kakršen je tudi primer v 79. členu ZKZ(1986) urejene zahteve za razveljavitev pravnomočne odločbe o arondaciji.

17. Glede na navedeno na drugačno odločitev tudi ne more vplivati okoliščina, da je upravni organ, ki je obravnaval to vlogo, kmete KS dne 17. 5. 1990 obvestil, da bo, glede na to, da njihov zahtevek ni vložen v rokih iz 79. člena ZKZ(1986), njihovo vlogo evidentiral, jih v primeru spremembe zakonodaje o tem seznanil in nato začel z ustreznimi postopki. Iz navedenega namreč ne izhaja, da bi upravni organ predvideval možnost obravnavanja te vloge na pravni podlagi, ki je bila kasneje urejena z ZDen.

18. Ker niso podani razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niti razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče revizijo na podlagi 92. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.