Sodba III Ips 123/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-03-24

ugovor tretjega - izločitveni zahtevek - izločitvena pravda - neupravičena pridobitev

Smisel ugovora tretjega je, da se prepreči oprava izvršbe na določenem predmetu in s tem ohranijo tiste pravice, ki bi po opravljeni izvršbi ugasnile. Po že opravljeni izvršbi na določenem predmetu izvršbe zato ugovor tretjega ne more več doseči svojega namena. Zato drži, da tretji v načelu po že opravljeni izvršbi na določenem predmetu izvršbe v okviru izvršilnega postopka nima (več) pravnega sredstva, s katerim bi zaščitil svojo pravico, ki bi preprečevala izvršbo na tem predmetu. Vendar pa to ne pomeni, da tretji nima več nobenih pravnih sredstev izven izvršilnega postopka v zvezi s protipravnim prikrajšanjem, ki naj bi nastalo zaradi že opravljene izvršbe na predmetu izvršbe, glede katerega zatrjuje svoja upravičenja.

Tožeča stranka krije sama svoje stroške revizijskega postopka.

1. V skladu z določbama prvega in četrtega odstavka 13. člena Zakona o uvedbi eura se z dnem uvedbe eura kot zakonitega plačilnega sredstva v Republiki Sloveniji (1. 1. 2007) tolarski zneski, navedeni v predpisih, sodnih in upravnih aktih glasijo na euro, revizijsko sodišče pa je po uradni dolžnosti vse tolarske zneske v sodbah preračunalo v eure, upoštevaje pri tem uradni tečaj zamenjave.

2. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek zaradi ugotovitve nedopustnosti izvršbe na denarna sredstva v višini 9,105.349,98 SIT (sedaj 37.995,95 EUR) na transakcijskem računu (v nadaljevanju TRR) družbe E. d.o.o., ki je bila opravljena dne 1. 3. 2006 na podlagi sklepa Okrajnega sodišča v Slovenskih Konjicah Ig 256/2004. Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da je tožeča stranka sporni znesek nakazala na dolžnikov TRR, a je bila izvršba na ta denarna sredstva dopustna. Prav tako je zavrnilo tudi podrejeni obogatitveni tožbeni zahtevek zoper toženo stranko na plačilo 37.995,95 EUR. S tem v zvezi je presodilo, da je utemeljen ugovor pasivne legitimacije tožene stranke. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Svojo presojo o pravilnosti zavrnitve primarnega tožbenega zahtevka je utemeljilo z ugotovitvijo, da je bila izvršba na nakazana denarna sredstva družbe E. d.o.o. že končana. V zvezi z odločitvijo o podrejenem tožbenem zahtevku pa je pritrdilo presoji o pomanjkanju pasivne legitimacije.

3. Proti sodbi sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču je predlagala, naj reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da njenemu zahtevku v celoti ugodi.

4. Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, ter Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

6. Vrhovno sodišče je na podlagi drugega odstavka 130. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 45/2008; ZZP-D) uporabilo Zakon o pravdnem postopku s spremembami, ki so bile uveljavljene pred ZPP-D (Ur. l. RS, št. 73/2007 – uradno prečiščeno besedilo; ZPP).

7. Iz tožbenih trditev tožeče stranke izhaja, da je sama pomotoma nakazala sporna denarna sredstva na TRR družbe E. d.o.o.. Tožeča stranka je v tožbi trdila še, da je nakazilo 9,105.349,98 SIT (sedaj 37.995,95 EUR) opravila dne 28. 2. 2006, celotni znesek pa je bil na podlagi sklepa o izvršbi Ig 2004/00256 nakazan naslednji dan - 1. 3. 2006 na račun odvetnice T. K., ki je v izvršilnem postopku zastopala toženo stranko. Iz tožbenih trditev je nadalje razvidno, da je tožeča stranka vložila ugovor tretjega dne 20. 3. 2006. Tožeča stranka je predlagala, naj sodišče izreče, da je nedopustna izvršba na sporna denarna sredstva na TRR družbe E. d.o.o., ki je bila opravljena dne 1. 3. 2006.

8. Revizijsko sodišče se pridružuje presoji drugostopenjskega sodišča, da je za razrešitev predmetnega gospodarskega spora ključno, da je bila izvršba na zatrjevanem predmetu izvršbe že opravljena. Ugovor tretjega je namreč pravno sredstvo, ki tretjemu omogoča, da prepreči izvršbo na določeni predmet, ker ima na tem predmetu (izvršbe) take pravice, ki jih lahko pred opravo izvršbe na tem predmetu še uspešno uveljavlja z izločitveno pravdo (prim. prvi odstavek 64. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju; v nadaljevanju ZIZ). Smisel ugovora tretjega je, da se prepreči oprava izvršbe na določenem predmetu in s tem ohranijo tiste pravice, ki bi po opravljeni izvršbi ugasnile.(1) Po že opravljeni izvršbi na določenem predmetu izvršbe zato ugovor tretjega ne more več doseči svojega namena.(2) Zato drži, da tretji v načelu po že opravljeni izvršbi na določenem predmetu izvršbe v okviru izvršilnega postopka nima (več) pravnega sredstva, s katerim bi zaščitil svojo pravico, ki bi preprečevala izvršbo na tem predmetu. Vendar pa to ne pomeni, da tretji nima več nobenih pravnih sredstev izven izvršilnega postopka v zvezi s protipravnim prikrajšanjem, ki naj bi nastalo zaradi že opravljene izvršbe na predmetu izvršbe, glede katerega zatrjuje svoja upravičenja.(3)

9. Iz tožbenih trditev izhaja (prim. 7. točko te obrazložitve), da je tožeča stranka ugovor tretjega vložila po tem, ko je bila izvršba na zatrjevani predmet izvršbe že opravljena. Zato njen ugovor v izvršilnem postopku ni mogel imeti pomena pravnega sredstva (prim. 8. točko te obrazložitve). Tako ne drži revizijska trditev o pravilnem uveljavljanju ugovora tretjega. Ker pa je možnost začetka pravde na ugotovitev, da ni dopustna izvršba na določenem predmetu izvršbe, izvedena iz ugovora, ki je bil vložen skladno prvemu odstavku 64. člena ZIZ, ni logično, da bi tožeča stranka v obravnavanem primeru lahko uspešno s tožbenim zahtevkom zasledovala pravno posledico, ki je v okviru izvršilnega postopku ne bi mogla doseči. Zmotna je nadalje tudi trditev revidenta, da je Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah tožečo stranko s pravnomočnim sklepom napotilo na pravdo zaradi ugotovitve nedopustnosti izvršbe. Iz podatkov priloženega izvršilnega spisa izhaja, da je Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah odločalo o ugovoru tretjega (tožeče stranke), a sklepa o napotitvi tožeče stranke na pravdo ni izdalo. Za izdajo takšnega (napotitvenega) sklepa tudi ni podlage v ZIZ.

10. Na drugačno presojo ne more vplivati 4. točka prvega odstavka 67. člena ZIZ. Ker dolžnik lahko ugovarja (le) do konca izvršilnega postopka (arg. 56. člen ZIZ), in ker je možnost pravde na ugotovitev nedopustnosti izvršbe v primeru iz 59. člena ZIZ izvedena iz pravočasno vloženega ugovora, iz 4. točke prvega odstavka 67. člena ZIZ ni mogoče izpeljati pravila, da je tožbeni zahtevek na nedopustnost izvršbe lahko utemeljen, čeprav bi bil ugovor dolžnika vložen po koncu izvršilnega postopka, ugovor tretjega pa po tem, ko je bila že opravljena izvršba na določeni predmet izvršbe, glede katerega tretji uveljavlja pravico, ki naj bi preprečevala izvršbo.

11. Iz doslej razloženega je razvidno, zakaj niso pomembne trditve o pomoti oziroma o nakazilu v zmoti na TRR družbe E. d.o.o.. Ker se v reviziji citirana sodna praksa Višjega sodišča v Ljubljani(4) nanaša na ugotavljanje prerekane izločitvene pravice v stečajnem postopku (kjer se stečajna masa šele oblikuje), ne gre za analogna primera. Situacija je v obravnavanem primeru drugačna, ker je bil ugovor tretjega vložen po tem, ko je bila izvršba na zatrjevani predmet izvršbe že opravljena.

12. Revizijsko sodišče ne more sprejeti niti revizijskega očitka o neupravičeni obogatitvi tožene stranke na račun opravljenega nakazila s strani tožeče stranke na TRR družbe E. d.o.o.. Tožena stranka je po dejanskih ugotovitvah sodišč prve in druge stopnje z izvršbo na denarna sredstva od svojega dolžnika (družbe E. d.o.o.) prejela poplačilo svoje terjatve iz izvršilnega naslova. Sporno nakazilo na račun pooblaščenke tožene stranke zato ni bilo opravljeno (i) niti brez pravnega temelja (ii) niti brez ekonomskega interesa dolžnika (družbe E. d.o.o.), katerega obveznost je v razmerju do tožene stranke prenehala za znesek opravljene izvršbe. Zato v obravnavanem primeru ni mogoče šteti, da bi bila tožena stranka tista, ki bi bila brez pravnega temelja obogatena na škodo tožeče stranke (prim. 190. člen Obligacijskega zakonika). Sodišči prve in druge stopnje sta zato pravilno presodili, da je utemeljen ugovor pasivne legitimacije tožene stranke.

13. Revizijsko sodišče je ugotovilo, da ni podan nobeden od revizijskih razlogov. Zato je zavrnilo revizijo na podlagi 378. člena ZPP.

14. Odločitev o stroških revizijskega postopka temelji na prvem odstavku 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP.

Op. št. (1): Prim. Triva, S., in ostali, Sudsko izvršno pravo, splošni del, Informator, Zagreb, 1984, str. 333.

Op. št. (2): Prim. Triva, S., in ostali, Sudsko izvršno pravo, splošni del, Informator, Zagreb, 1984, str. 333.

Op. št. (3): Prim. Triva, S., in ostali, Sudsko izvršno pravo, splošni del, Informator, Zagreb, 1984, str. 333.

Op. št. (4): Odločbi Višjega sodišča v Ljubljani I Cpg 1484/99 z dne 3. 2. 2000 in I Cpg 421/98 z dne 7. 5. 1998.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 56, 59, 64, 67

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 190

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.