Sodba II Ips 396/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-02-04

solidarne obveznosti - vsebina solidarnosti dolžnikov - izpolnitev obveznosti - prenehanje obveznosti - izvršilni naslov - ugovor zoper sklep o izvršbi po izteku roka

Ker terjatve tožeče stranke še ni izpolnil ne toženec niti družba S. d.o.o. v stečaju – torej nobeden od obeh solidarnih zavezancev, obveznost ni prenehala in je zato brez slehernega pomena tudi toženčevo sklicevanje na izvršilni postopek, v katerem tožeča stranka  (neuspešno) izterjuje isti dolg  od glavnega dolžnika, in njegova  bojazen pred ustvaritvijo dveh izvršilnih naslovov za isto terjatev. Izpolnitev obveznosti enega od solidarnih dolžnikov ima za posledico, da so zaradi prenehanja obveznosti prosti vsi ostali, tudi tisti, zoper katere ima upnik morda prav tako izvršilni naslov, kot pozneje nastali razlog prenehanja terjatve pa ga lahko v morebitnem izvršilnem postopku tudi vselej uspešno uveljavljajo (glej 56. člen ZIZ).

Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti  tožeči stranki 735,89 EUR njenih stroškov postopka v zvezi z odgovorom na revizijo.

1. Potem ko je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o izvršbi istega sodišča I 2001/00119 z dne 12. 7. 2001 tudi v kondemnatornem delu, je s sodbo ugodilo zahtevku tožeče stranke iz njene pripravljalne vloge z dne 21. 1. 2005 in tožencu naložilo, da mora plačati  tožeči stranki 1,976.952,50 tedanjih SIT s pripadki, sodišče druge stopnje pa je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je toženec vložil revizijo, sklicujoč se v njej na zmotno uporabo materialnega prava kot uveljavljani revizijski razlog. Sodiščema obeh stopenj očita, da se nista ukvarjali z vprašanjem koliko sploh še znaša dolg družbe S. d.o.o. do tožeče stranke. Pravkar navedena družba kot  glavni dolžnik in toženec kot stranski dolžnik odgovarjata namreč za isti dolg in zato toženčev dolg ne more  biti drugačen od dolga družbe. Sodišči prve in druge stopnje sta le na podlagi odprtih postavk z dne 31. 10. 2003 zmotno presodili, da ta listina sama zase in tudi v povezavi z ostalimi dokazi ne dokazuje, da je družba S. d.o.o. že poravnala tožeči stranki vtoževano terjatev. Toženec je predlagal tudi izvedbo dokaza z vpogledom v izvršilni spis Okrajnega sodišča v Sežani Ig 2001/00114, vendar  se sodišče druge stopnje do tega dokaza sploh ni opredelilo. Na podlagi stanja in podatkov iz tega izvršilnega postopka, ki ga vodi tožeča stranka kot upnik zoper družbo  S. d.o.o, bi se sodišči obeh stopenj lahko prepričali, da se znesek iz poslovnih knjig glavnega dolžnika ne ujema z zneskom, ki ga tožeča stranka vtožuje v tej pravdi. To pomeni, da je tožeča stranka  bianco menico in znesek na njej izpolnila in določila sama, ne da bi upoštevala usklajene izpise iz poslovnih knjig glavnega dolžnika; zato je po mnenju toženca materialno pravo zmotno uporabljeno, saj niso bila raziskana vsa pravno relevantna  dejstva. Toženec končno vidi problem procesnopravne narave tudi v tem, da je tožeča stranka s pravnomočnostjo sodbe  v tej pravdi pridobila še en izvršilni naslov  za isto terjatev in jo bo lahko uveljavljala  (oziroma jo že) v izvršilnem postopku zoper družbo S. d.o.o.  ter zdaj še zoper toženca na podlagi te pravnomočne sodbe. Predlaga spremembo sodb sodišč obeh stopenj v smeri zavrnitve  tožbenega zahtevka, podredno pa njuno  razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. V skladu z določbami 375. člena za obravnavani primer upoštevnega Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je bil izvod revizije poslan tožeči stranki, ki je nanjo odgovorila  in predlagala zavrnitev revizije, ter Vrhovnemu državnemu  tožilstvu Republike Slovenije.

5. O toženčevem prevzemu obveznosti izpolnitve v tej pravdi vtoževane terjatve kot solidarnega dolžnika (z družbo S. d.o.o. - zdaj v stečaju kot glavnega dolžnika) med pravdnima strankama ni bilo spora  (glej o tem navedbo toženca že v ugovoru pod njegovo  1. točko na list. št. 16 spisa). Toženec tako nastalo svojo obveznost sam potrjuje tudi še v reviziji in je treba njegovi revizijski navedbi, da on in družba S. d.o.o. „odgovarjata za isti dolg“ ter da toženčev dolg  ne more biti drugačen od dolga družbe, le še pritrditi.

6. Glede na to, da ima izpolnitev obveznosti enega od dveh oziroma več solidarnih dolžnikov  učinek prenehanja obveznosti tudi drugega oziroma preostalih solidarnih dolžnikov (prvi odstavek 414. člena za obravnavani primer še upoštevnega Zakona o obligacijskih  razmerjih – ZOR), je preizkus toženčeve trditve, da je družba  S. d.o.o. že poravnala tožeči stranki vtoževano terjatev, resda bistvenega pomena. Vendar sodišči prve in druge stopnje tega vprašanja nista zanemarili, temveč sta ga presojali s skrbno analizo in sintezo vseh o tej trditvi predlaganih dokazov ter procesnopravno korektno obrazložili dokazno oceno (sodišče prve stopnje) z razlogi  za njeno sprejemljivost (sodišče druge stopnje) o tem, zakaj izpisek odprtih postavk z dne 31. 10. 2003 sam zase, niti v povezavi z drugimi izvedenimi dokazi (torej tudi podatki iz vpogledanega spisa Okrajnega sodišča v Sežani Ig 2001/00114) ne dokazuje, da je družba S. d.o.o. poravnala tožeči stranki vtoževano terjatev. Gre za dejansko ugotovitev, ki je v postopku  z revizijo – tudi v preobleki navidezno  uveljavljanih procesnih kršitev – ni mogoče izpodbijati  (tretji odstavek 370. člena ZPP). Ker po neizpodbojnih  dejanskih  ugotovitvah sodišč prve in druge stopnje zatrjevana izpolnitev obveznosti kot razlog za njeno prenehanje ni nastopil, je izpodbijana pravnomočna odločitev materialnopravno pravilna.

7. Ker terjatve tožeče stranke še ni izpolnil ne toženec niti družba S. d.o.o.  v stečaju – torej  nobeden od obeh solidarnih zavezancev, obveznost  ni prenehala in je zato brez slehernega pomena tudi toženčevo sklicevanje  na izvršilni postopek, v katerem tožeča stranka  (neuspešno) izterjuje isti dolg  od glavnega dolžnika, in njegova  bojazen pred ustvaritvijo dveh izvršilnih naslovov za isto terjatev. Izpolnitev obveznosti  enega od solidarnih dolžnikov ima za posledico, da so zaradi prenehanja  obveznosti prosti vsi ostali, tudi tisti, zoper katere ima upnik morda prav  tako izvršilni naslov, kot pozneje nastali razlog prenehanja terjatve pa ga lahko v morebitnem izvršilnem postopku tudi vselej uspešno uveljavljajo (glej 56. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju – ZIZ).

8. Ker v toženčevi reviziji uveljavljani razlogi bodisi niso upoštevni kot revizijski razlogi bodisi niso podani,  in ker velja slednje tudi za po uradni dolžnosti upošteven revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava (371. člen ZPP), je bilo treba njegovo revizijo na podlagi določbe 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrniti.

9. Odločitev o toženčevih stroških revizijskega postopka je vsebovana v odločitvi o glavni stvari in je posledica  njegovega neuspeha z izrednim pravnim sredstvom (154. členom ZPP), obratno pa velja za na isti zakonski določbi temelječo odločitev o stroških revizijskega postopka tožeče stranke v zvezi z odgovorom na revizijo, ki so ji bili odmerjeni v skladu z Odvetniško tarifo in Zakonom o sodnih taksah po posamičnih postavkah v obsegu, razvidnem  iz odmere po stroškovniku na list. št. 109 spisa,  in naloženi v plačilo tožencu z upoštevanjem merila uspeha strank v postopku z izrednim pravnim sredstvom glede na njegov izid.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.