Sodba VIII Ips 481/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-04-19

pravnomočna sodba o nezakonitem prenehanju delovnega razmerja - poziv na delo - odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - ukinitev delovnega mesta - rok za odpoved

Dejstvo, da je tožena stranka tožnika pozvala na delo šele 6. 12. 2006 (šele v postopku izvršbe) in zglasitev tožnika pri njej 11. 11. 2006 ne pomeni odločilnega datuma za presojo o datumu seznanitve tožene stranke z razlogi za redno odpoved. Ta razlog je nastopil najkasneje z ukinitvijo tožnikovega delovnega mesta, kar pomeni, da je bila odpoved prepozna.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 1. 2007, za ugotovitev obstoja delovnega razmerja, vrnitev na delo, prijavo v socialno zavarovanje, vpis delovne dobe v delovno knjižico in povrnitev stroškov postopka.

Ugotovilo je, da je tožniku že pred sporno odpovedjo prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki, vendar nezakonito in ga je bila tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo, kar je storila šele v postopku izvršitve pravnomočne sodne odločbe s pozivom z dne 6. 12. 2006. Na ta poziv se je tožnik odzval 11. 12. 2006. Tožena stranka je sicer tožnikovo delovno mesto vodja čistilne naprave ukinila že 5. 12. 2006, sodišče pa je ugotovilo, da je po tem, ko je tožniku prvič prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki (3. 2. 2004), na to delovno mesto zaposlila novo delavko, ki je v mesecu decembru 2005 odšla na porodniški dopust, zaradi zmanjšanega obsega dela pa takrat niso zaposlili nobenega novega delavca, temveč so delo vodja čistilne naprave razdelili med že zaposlene delavce. Presodilo je, da je bila odpoved podana v roku iz petega odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Uradni list RS, št. 42/2002) in pri tem štelo začetek roka od 11. 12. 2006, ko se je tožnik vrnil na delo. Sicer je ugotovilo, da je obstajal poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku in da tožena stranka tudi ni imela možnosti zaposlitve tožnika na drugem delovnem mestu oziroma pod spremenjenimi pogoji v skladu z določbo tretjega odstavka 88. člena ZDR.

2. Sodišče druge stopnje je tožnikovi pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugodilo tožbenim zahtevkom in tožniku prisodilo tudi stroške postopka pred sodiščema prve in druge stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami sodišča prve stopnje, vendar je presodilo kot zmotno stališče sodišča prve stopnje, ki je subjektivni rok za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi štelo od dneva, ko se je tožnik vrnil na delo. Tega dne namreč tožena stranka „ni izvedela ničesar v povezavi z nastankom in obstojem poslovnega razloga,“ sodba, s katero je bilo odločeno o tožnikovem reintegracijskem zahtevku, pa je postala pravnomočna že 2. 3. 2006 in bi jo bila tožena stranka že tedaj dolžna izvršiti. Na tek subjektivnega in objektivnega roka za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne more vplivati dan, ko je tožena stranka dejansko izvršila pravnomočno sodbo delovnega sodišča (ki jo je izvršila po pravnomočnem sklepu o izvršbi in posredovanju inšpektorja za delo), saj je za nepotrebnost tožnikovega dela vedela najmanj od spremembe sistemizacije oziroma ukinitve njegovega delovnega mesta 5. 12. 2006. Nadalje je sodišče druge stopnje presodilo, da bi morala tožena stranka upoštevati tudi Kolektivno pogodbo za tekstilne, oblačilne, usnjarske in usnjarsko-predelovalne dejavnosti (KPtoupd, Uradni list RS, št. 5/98), ki v 7. členu napotuje tudi na uporabo Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPgd, Uradni list RS, št. 40/97 in nadalj.), to pa pomeni, da bi morala pred odpovedjo tožniku uporabiti kriterije, ki so določeni v 17. členu SKPgd, oziroma bi morala dokazati, da glede na tožnikovo stopnjo in vrsto izobrazbe ni imela drugih primerljivih delavcev.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da bi moralo sodišče druge stopnje glede na določbo petega odstavka 88. člena ZDR šteti začetek roka za odpoved od 11. 12. 2006 – od ponovnega nastopa dela tožnika pri toženi stranki. Res je tožena stranka najmanj od spremembe sistemizacije oziroma ukinitve delovnega razmerja 5. 12. 2006 vedela, da tožnikovega dela ne rabi več, vendar dne 5. 12. 2006 tožnik še ni bil reintegriran v delovno razmerje, zaradi česar pred datumom njegovega nastopa dela ne morejo teči roki iz petega odstavka 88. člena ZDR. Šele z nastopom dela je med tožnikom in toženo nastalo razmerje, ki ga ureja peti odstavek 88. člena ZDR. Določbo petega odstavka 88. člena ZDR je treba razumeti tako, da ureja razmerje med delavcem in delodajalcem ob predpostavki, da konkretni delavec dejansko že opravlja delo na delovnem mestu, ki se je ukinilo.

5. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje, oziroma zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj. in prvi odstavek 384. člena ZPP, v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih – ZDSS-1, Uradni list RS, št. 2/2004). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer pazi po uradni dolžnosti na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

6. Ker revident ne uveljavlja revizijskega razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

7. Revizijsko sodišče se strinja s presojo sodišča druge stopnje, da je tožena stranka zamudila subjektivni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku. Po določbi petega odstavka 88. člena ZDR mora delodajalec podati odpoved najkasneje v 30 dneh od seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v 6 mesecih od nastanka razloga. Poslovni razlog predstavlja prenehanje potreb po opravljanju določenega dela, pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih in podobnih razlogov na strani delodajalca (1. alineja prvega odstavka 88. člena ZDR). Prenehanje potreb po nekem delu seveda predpostavlja predhoden obstoj delovnega razmerja (po pogodbi o zaposlitvi), ni pa pri takšni opredelitvi bistveno, ali delavec ob ugotovljenem prenehanju potreb po delu to delo (delo, opredeljeno v pogodbi), ki preneha biti potrebno, tudi dejansko opravlja.

8. Tožniku je delovno razmerje pri toženi stranki po prvi odpovedi prenehalo dne 3. 2. 2004, vendar je bilo spet vzpostavljeno s pravnomočno odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča Pdp 188/2005 z dne 2. 3. 2006, v povezavi s sodbo Delovnega sodišča v Mariboru, Oddelek v Murski Soboti Pd 120/2004 z dne 25. 11. 2004. S to sodbo je bila ugotovljena nezakonitost izredne odpovedi pogodbe tožniku z dne 3. 2. 2004, toženi stranki pa je bilo naloženo, da s 4. 2. 2004 tožnika vrne na delo, ga prijavi v socialno zavarovanje, itd. Tožnik je v izvršilnem postopku pravočasno zahteval tudi vrnitev na delo na podlagi te pravnomočne sodbe, kar je bilo toženi stranki znano. Dejstvo, da je tožena stranka tožnika pozvala na delo šele 6. 12. 2006 (šele v postopku izvršbe) in zglasitev tožnika pri njej 11. 11. 2006 (po tem datumu je bil na letnem dopustu) ne pomeni odločilnega datuma za presojo o datumu seznanitve tožene stranke z razlogi za redno odpoved. Ta razlog je nastopil najkasneje z ukinitvijo tožnikovega delovnega mesta, kar pomeni, da je bila odpoved prepozna.

9. Glede na navedeno in v skladu s 378. členom ZPP je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno.

Zakon o delovnih razmerjih (2002) - ZDR  - člen 88, 88/1, 89/1-1, 88/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.