Sklep III Ips 29/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-05-18

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - zahtevki z različno dejansko in pravno podlago - zavrženje revizije

Zaradi različne dejanske in pravne podlage posameznih tožbenih zahtevkov je pri presoji dovoljenosti revizije odločilna vrednost vsakega tožbenega zahtevka posebej.

Vsaka stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

1. Tožeča stranka je v tožbi trdila, da je tožena stranka njej in trem drugim podjetjem dobavila s salmonelo okuženo francosko solato, s katero se je zastrupilo 215 ljudi. Zato je od tožene stranke zahtevala:

- plačilo odškodnine za škodo, ki jo je utrpela z izplačili nadomestil osebnih dohodkov svojim zastrupljenim delavcem v času njihove odsotnosti z dela, in

- povračilo zavarovalnin, ki jih je kot zavarovalnica izplačala zastrupljenim delavcem treh podjetij, ki so imela pri njej sklenjeno zavarovanje pred odgovornostjo.

2. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku delno ugodilo in toženi stranki naložilo plačilo odškodnine v višini 6.877,59 EUR z zamudnimi obrestmi. V preostalem delu pa je tožbene zahtevke (del odškodninskega zahtevka in vse regresne zahtevke) zavrnilo.

3. Zoper sodbo sodišča prve stopnje sta obe pravdni stranki vložili pritožbo. Sodišče druge stopnje je glede glavnih zahtevkov obe pritožbi zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

4. Tožeča stranka je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo.

5. Revizija je bila vročena toženi stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije. Tožena stranka je nanjo odgovorila in Vrhovnemu sodišču predlagala, da jo zavrne.

7. Postopek glede celotnega zahtevka na plačilo glavnice in glede dela zahtevka na plačilo zamudnih obresti se je pred sodiščem prve stopnje končal s sodbo z dne 4. 1. 2007. Ker je bilo to pred uveljavitvijo Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (ZPP-D; Uradni list RS, št. 45/2008), se v tem delu skladno z drugim odstavkom njegovega 130. člena nadaljuje po dotedanjih določbah Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Uradni list RS, št. 73/2007 – uradno prečiščeno besedilo).(1)

8. Po določbi 490. člena ZPP revizija v gospodarskih sporih ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta glede izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 20.864,63 EUR (prej 5,000.000,00 SIT).(2) V primeru objektivne kumulacije zahtevkov se za ugotovitev pravice do revizije uporabijo pravila 41. člena ZPP. Uvrščena so namreč v poglavje „ugotovitev vrednosti spornega predmeta“ in vsebinsko dopolnjujejo 39. člen ZPP, kot temeljno pravilo tega poglavja, ki se uporablja tudi za ugotovitev pravice do revizije.(3) Če uveljavlja tožeča stranka v tožbi zoper isto toženo stranko več zahtevkov, ki se opirajo na isto dejansko in pravno podlago, je za dovoljenost revizije odločilen seštevek vrednosti vseh zahtevkov (prvi odstavek 41. člena ZPP). Če imajo tožbeni zahtevki različno dejansko ali različno pravno podlago, pa je za dovoljenost revizije odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka (drugi odstavek 41. člena ZPP).

9. Tožeča stranka z revizijo izpodbija del sodbe, s katero je sodišče druge stopnje zavrnilo del njene pritožbe in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje o zavrnitvi dela odškodninskega zahtevka v višini 3.718,57 EUR z zamudnimi obrestmi in o zavrnitvi regresnih zahtevkov v skupni višini 68.092,75 EUR z zamudnimi obrestmi.(4)

10. Vrhovno sodišče ugotavlja, da imajo (v revizijskem postopku) sporni zahtevki različne pravne in dejanske podlage. Po pravnih podlagah se delijo na odškodninske in regresne zahtevke, pri čemer se slednji nanašajo na več različnih zavarovalnih pogodb, ki jih je imela tožeča stranka sklenjene z delodajalci zastrupljenih delavcev in na podlagi katerih je opravila izplačila zavarovalnin. Razlika v dejanskih podlagah pa je v tem, da se zahtevki nanašajo na različne delavce, ki so se zastrupili pri različnih delodajalcih in utrpeli različne vrste škod, kar pomeni, da bi bilo treba pri vsakem delavcu posebej presojati upravičenost izplačila zavarovalnine (regresnega zahtevka) oziroma denarnega nadomestila za čas odsotnosti z dela (odškodninskega zahtevka).

11. Zaradi različne dejanske in pravne podlage posameznih tožbenih zahtevkov je pri presoji dovoljenosti revizije odločilna vrednost vsakega tožbenega zahtevka posebej, pri čemer se kot vrednost spornega predmeta vzame samo vrednost glavnega zahtevka (39. člen ZPP).

12. Zavrnjen del odškodninskega zahtevka skupno znaša 3.718,57 EUR, kar pomeni, da ne presega mejne vrednosti za dovoljenost revizije.

13. V zvezi z regresnimi zahtevki pa Vrhovno sodišče ugotavlja, da iz navedb v tožbi in v pripravljalni vlogi tožeče stranke z dne 4. 4. 2002 izhaja, da je bila vrednost vsakega od izplačil zastrupljenim delavcev, katerih povrnitev je v tem postopku zahtevala tožeča stranka, pod 5,000.000,00 SIT (sedaj 20.864,63 EUR). To pomeni, da nobeden od teh zahtevkov ne presega mejne vrednosti za dovoljenost revizije.

14. Nedovoljeno revizijo je Vrhovno sodišče zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

15. Na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP je Vrhovno sodišče odločilo tudi o stroških revizijskega postopka. Tožeča stranka z revizijo ni uspela, zaradi česar skladno s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije stroške revizije. Tožena stranka pa sama krije stroške revizijskega odgovora, saj stroški vsebinskega odgovora na nedovoljeno revizijo za pravdo niso potrebni (prvi odstavek 155. člena ZPP).

Op. št. (1): Sodišče prve stopnje je po uveljavitvi ZPP-D izdalo še dopolnilno sodbo glede dela zahtevka na plačilo zamudnih obresti, vendar pa to ni pomembno, saj se obresti, ki niso bile uveljavljane kot glavni zahtevek, ne upoštevajo pri ugotavljanju vrednosti za dovoljenost revizije (drugi odstavek 39. člena ZPP).

Op. št. (2): Po prvem odstavku 13. člena Zakona o uvedbi eura (Uradni list RS, št. 114/2006) se šteje, da se tolarski zneski, navedeni v predpisih in sodnih aktih, z dnem uvedbe eura (1. 1. 2007) glasijo na euro, preračunano po tečaju zamenjave. Tečaj zamenjave je določen v Uredbi Sveta (ES) št. 1086/2006 z dne 11. 7. 2006 (UL L št. 195 z dne 15. 7. 2006) in znaša 239,640 slovenskih tolarjev za 1 euro.

Op. št. (3): Tako Vrhovno sodišče tudi v sklepih III Ips 28/2000 z dne 24. 5. 2000, II Ips 271/2001 z dne 24. 1. 2002, III Ips 125/2001 z dne 30. 5. 2002, III Ips 94/2002 z dne 6. 2. 2003, III Ips 28/2004 z dne 15. 2. 2005, III Ips 44/2007 z dne 23. 5. 2007, III Ips 137/2007 z dne 29. 1. 2008 in III Ips 119/2008 z dne 13. 10. 2008.

Op. št. (4): Skupno v višini 71.811,32 EUR z zamudnimi obrestmi. Sodišče prve stopnje je v izreku sicer zavrnilo tožbeni zahtevek v višini 71.811,31 EUR, vendar ta razlika v stotini eura, ki jo je povzročilo neenako zaokroževanje pri preračunavanju tolarskih zneskov v eurske, na vprašanje dovoljenosti revizije v konkretnem primeru ne vpliva.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 39, 41, 41/1, 41/2, 377, 490

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III Ips 11/2008, enako tudi III Ips 134/2007