Sodba X Ips 577/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-01-21

davek na dediščine in darila - oprostitev plačila - pastorek - potomci pastorka - nedopustno širjenje na ostale dediče

ZDO kot specialni predpis določa, kdo ne plača davka na dediščino (prvi dedni red) ter, kdo je z zavezanci prvega dednega reda (zakonec in otroci) izenačen (med drugimi tudi pastorek, ne pa njegovi potomci). Te določbe ni mogoče širiti z uporabo določb ZZZDR ali ZD (vstopne pravice in pravice posvojencev).

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS (Ur. l. RS, št. 50/97 in 70/2000) zavrnilo tožničino tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 10. 2. 2004, s katero je bila zavrnjena njena pritožba zoper odločbo Davčnega urada Celje z dne 28. 1. 2003. S slednjo je bil tožnici od prejete dediščine po pokojni A.A. odmerjen davek na dediščine in darila v višini 2,335.095,00 SIT.

2. Sodišče prve stopnje v razlogih izpodbijane sodbe ugotavlja, da je odločitev tožene stranke pravilna in skladna z materialnimi predpisi, strinja pa se tudi z razlogi za zavrnitev pritožbe. V zadevi ni sporno, da je tožnica v razmerju do zapustnice hči pastorka. Za odločitev v obravnavani zadevi pa je relevanten le položaj, ki ga ima pastorek in njegovi potomci po določbah davčnih predpisov. Tožnica tako ne more uspešno uveljavljati davčne oprostitve na podlagi vstopne pravice, ki izhaja iz Zakona o dedovanju - ZD. Določb Zakona o davkih občanov – ZDO glede davčnih oprostitev pa ni dopustno širiti. Neutemeljen je tudi ugovor kršitve ustavne pravice enakosti pred zakonom, saj ne gre za poseg v to pravico, ko zakonodajalec različne dejanske položaje obravnava različno.

3. Tožnica v reviziji (prej pritožbi) uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava. Davka na dediščino so po 150. členu ZDO dediči prvega dednega reda oproščeni oziroma ga ne plačajo, po 12. členu ZD pa po vstopni pravici vstopijo v dedne pravice dediča, ki je umrl pred zapustnikom, njegovi otroci. Po drugem odstavku 147. člena ZDO so pastorki pri plačevanju davka na dediščine z zavezanci prvega dednega reda izenačeni. Pastorki so namreč v našem kulturnem in socialnem območju izenačeni z otroci kar zadeva medsebojno skrb in preživljanje, k temu pa jih zavezuje tudi Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih – ZZZDR. Tako ni nobenega razloga za stališče, da bi zakonodajalec potomce pastorkov molče izključil od vstopne pravice po 12. členu ZD.

4. Tožena stranka na pritožbo (prej revizijo) ni odgovorila.

6. S 1. 1. 2007 je začel veljati ZUS-1, ki je v prvem odstavku 107. člena določil, da Vrhovno sodišče o vloženih pravnih sredstvih zoper izdane odločbe sodišča odloča po ZUS-1, če ni s posebnim zakonom določeno drugače. V drugem odstavku 107. člena pa je določil, da se zadeve, v katerih je bila vložena pritožba pred uveljavitvijo ZUS-1, obravnavajo kot pritožbe po ZUS-1, če izpolnjujejo pogoje za pritožbo po določbah ZUS-1, v primerih, ko je pravnomočnost sodbe po zakonu pogoj za izvršitev upravnega akta, ter v primerih, ko je pritožba izrecno dovoljena na podlagi posebnega zakona. V drugih primerih se vložene pritožbe, ki jih je vložila upravičena oseba ter so pravočasne in dovoljene po določbah ZUS, obravnavajo kot pravočasne in dovoljene revizije, prvostopenjske sodbe pa postanejo pravnomočne. Glede na to določbo se v obravnavanem primeru vložena pritožba obravnava kot pravočasna in dovoljena revizija po ZUS-1, prvostopenjska sodba pa je postala pravnomočna 1. 1. 2007.

7. ZUS-1 v 85. členu določa, da se revizija lahko vloži le zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka v upravnem sporu iz drugega in tretjega odstavka 75. člena ZSU-1. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 85. člena ZUS-1). Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1). V tem obsegu je potekala sodna presoja utemeljenosti te revizije.

8. Po presoji Vrhovnega sodišča so revizijski ugovori glede napačne uporabe materialnega prava neutemeljeni. Iz ugotovljenega dejanskega stanja, na katerega je sodišče vezano in ki ni sporno, izhaja, da je tožnica hči pastorka pokojne. V skladu s prvim odstavkom 147. člena ZDO pa davka na dediščine in darila ne plača dedič ali obdarjenec prvega dednega reda (v skladu z določbo 11. člena ZD so to zapustnikovi otroci in zakonec). Pri plačevanja davka na dediščine in darila so z zavezanci prvega dednega reda izenačeni še zeti, snahe, pastorki in dedič, ki je z zapustnikom živel v dalj časa trajajoči življenjski skupnosti v smislu Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (tretji odstavek 147. člena ZDO).

9. Na ugotovljeno dejansko stanje, ki ni sporno, je bilo po presoji Vrhovnega sodišča materialno pravo pravilno uporabljeno. Tako tožena stranka kot sodišče prve stopnje sta pravilno uporabila določbe ZDO ter tudi pravilno pojasnila, da tožnice ni mogoče uvrstiti v prvi dedni red v skladu z ZDO, niti ob upoštevanju določb ZD glede vstopne pravice. ZDO kot specialni predpis izrecno določa, kdo je oproščen oziroma kdo ne plača davka na dediščino ter kdo je z zavezanci prvega dednega reda (otroci in zakonec), ki ne plačajo davka na dediščine, izenačen. Tako je izenačen z dediči prvega dednega reda (med drugimi tudi) pastorek, ne pa njegovi potomci. Te določbe tudi ni mogoče širiti z uporabo 12. člena ZD, ki določa vstopno pravico v primeru dedovanja na podlagi zakona (v obravnavanem primeru pa gre za oporočno dedovanje), niti z uporabo 21. člena ZD, ki pa določa pravice posvojencev (enači dedne pravice posvojencev do posvojitelja z dednimi pravicami posvojiteljevih otrok). Prav tako pa se tožnica v postopku odmere davka na dediščine ne more uspešno sklicevati na določbe ZZZDR, ki se nanašajo na dolžnost preživljanja, saj se ZDO, ki kot specialen predpis ureja to področje,  na njih niti ne sklicuje.

10. Ker niso podani razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče RS zavrnilo revizijo kot neutemeljeno na podlagi 92. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.