Sklep I Up 157/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-23

pravni interes za tožbo v upravnem sporu - dovolitev javne prireditve - časovna omejenost obstoja pravnega interesa - zavrženje tožbe - izboljšanje pravnega položaja

Če si stranka s tožbo ne more izboljšati svojega pravnega položaja, za tožbo nima pravnega interesa, zato jo je treba zavreči. Tožnik kot stranski udeleženec postopka v zvezi z odobritvijo javne prireditve si s tožbo svojega pravnega položaja ne more izboljšati, saj je bila javna prireditev izvedena pred vložitvijo tožbe. V primeru, ko ima tožnik zagotovljeno drugo sodno varstvo, ne gre za upravni spor zaradi posega v ustavne pravice.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi 6. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 (Ur. l. RS, št. 105/2006) zavrglo tožbo zoper odločbo Upravne enote Kranj z dne 27. 11. 2006, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 21. 3. 2007. S citirano odločbo je prvostopenjski upravni organ med drugim odločil, da se dovoli prirediti javno prireditev Veseli december 2006, s potekom od 1. 12. 2006 do 30. 12. 2006 v K., in da je za varno izvedbo prireditve treba zagotoviti še druge, dodatno določene ukrepe. Tožena stranka je tožnikovi  pritožbi zoper navedeno prvostopno odločbo delno ugodila in odpravila 6. in 7. točko izpodbijane prvostopenjske odločbe, ki se nanaša na popolno zaporo Glavnega trga in na začasno čezmerno obremenitev okolja s hrupom, v preostalem delu pa je pritožbo kot neutemeljeno zavrnila.

2. Sodišče prve stopnje v obrazložitvi navaja, da je predmet presoje v tem upravnem sporu odločba prvostopenjskega organa, s katero je ta dovolil prireditelju izvesti javno prireditev Veseli december 2006 v K. Ta prireditev je bila izvedena še pred vložitvijo tožbe. Zato po presoji sodišča prve stopnje za odločanje o pravilnosti in zakonitosti odobritve te prireditve in postopka, v katerem je bila ta prireditev odobrena, torej za izdajo odločbe o tem, ni več izkazan pravni interes. Ta ni bil izkazan že ob vložitvi tožbe. Tožnik je izkazoval pravni interes za sodelovanje v postopku in za vlaganje pravnih sredstev v zvezi z dovolitvijo obravnavane prireditve le do tedaj, dokler le-ta ni bila končana, to pa je bilo najkasneje s potekom 30.12.2006. Od tega dne dalje si tožnik svojega pravnega položaja v zvezi s postopkom odobritve te prireditve ni mogel več izboljšati, saj je zasledoval svojo pravico do sodelovanja v tem postopku kot stranski udeleženec, ki si po koncu prireditve s tožbo ne more izboljšati svojega pravnega položaja, zato od tedaj dalje nima več pravnega interesa za vlaganje pravnih sredstev.

3. Tožnik vlaga zoper navedeni sklep sodišča prve stopnje pritožbo zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Meni, da je stališče sodišča prve stopnje, da je izgubil pravni interes oziroma pravovarstveno potrebo z iztekom prireditve, nezakonito in v neskladju z 22. in 23. členom Ustave RS. Tožbeni zahtevek ni bil usmerjen na prepoved izvedbe prireditve, temveč na odpravo upravnega akta, kar je oblikovalni zahtevek. Tožnik ni zahteval da mora toženec nekaj storiti ali opustiti, temveč da se z odpravo odločbe ukine njene pravne učinke. Dejstvo, da je prireditev, na katero se nanaša odločba, že končana, še ne pomeni, da je odločba prenehala pravno učinkovati, zato lahko pritožnik z njeno odpravo izboljša svoj pravni položaj. Če je pritožnikova možnost varstva pravic v upravnem sporu omejena le na čas trajanja posamezne prireditve, to praktično pomeni, da je pritožnik ostal brez sodnega varstva.

5. Po presoji pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da tožnik v upravnem sporu ne izkazuje potrebnega pravnega interesa za presojo pravilnosti in zakonitosti odločbe o dovolitvi javne prireditve Veseli december 2006, ki je potekala od 1.12.2006 do 30.12.2006, torej je prenehala že pred vložitvijo tožbe, s katero je tožnik začel upravni spor.

6. Vsakdo, ki v upravnem sporu zahteva varstvo svojih pravic oziroma pravnih koristi, mora ves čas postopka izkazovati pravni interes oziroma pravovarstveno potrebo. To pomeni, da mora izkazati, da bi ugoditev njegovi zahtevi pomenila zanj določeno pravno korist, ki je brez tega ne bi mogel doseči. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je v obravnavanem primeru tožnik izkazoval pravni interes za sodelovanje v postopku in za vlaganje pravnih sredstev v zvezi z dovolitvijo navedene javne prireditve le do tedaj, dokler ta prireditev ni bila končana, to pa je bilo najkasneje s potekom 30.12.2006. Od tega dne dalje si torej tožnik tudi po presoji pritožbenega sodišča svojega pravnega položaja v zvezi s postopkom odobritve te prireditve ni mogel več izboljšati. Zasledoval je sicer svojo pravico do sodelovanja v tem postopku kot stranski udeleženec, kjer je varoval  svoje pravne koristi in od tedaj dalje ni imel več pravnega interesa za vlaganje pravnih sredstev.

7. Ker mora na obstoj pravnega interesa sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 34. člena ZUS), je prvostopenjsko sodišče postopalo pravilno, ko je tožnikovo tožbo zaradi pomanjkanja pravnega interesa na podlagi 6. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1 po predhodnem preizkusu zavrglo.

8. Pritožbeni ugovor, da je tožnik vložil oblikovalni zahtevek in s tem predlagal odpravo učinkov izdane odločbe, ni upošteven. Za izdajo ugotovitvene sodbe niso izpolnjeni zakonski pogoji, določeni v 2. odstavku 64. člena ZUS-1, pa tudi sicer je sprememba tožbe dopustna le do konca glavne obravnave (184. člen Zakona o pravdnem postopku v zvezi z 22. členom ZUS-1). Tožnik pa je s tožbo predlagal, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne v ponovno odločanje toženi stranki. Ker je z izdano odločbo bila dovoljena javna prireditev v obdobju od 1. 12. 2006 do 30. 12. 2006, je s potekom tega časa tudi odločba v smislu dovoljenosti prireditve prenehala učinkovati. Po tem datumu se prireditev ni smela več izvajati, zato tožnik nima več pravnega interesa, da sodišče o stvari meritorno odloča. Glede na to tudi pritožbeni ugovor, da sta mu bili kršeni ustavni pravici iz 22. in 23. člena Ustave RS ni utemeljen.

9. V obravnavani zadevi pa tudi ni možen subsidiarni upravni spor po 4. členu ZUS-1, to je upravni spor zaradi varstva ustavnih pravic. V tej zadevi je namreč zagotovljeno drugo sodno varstvo, to je sodno varstvo v rednem upravnem sporu, v katerem je mogoče zahtevati odpravo izpodbijanega upravnega akta, kar je v obravnavanem primeru tožnik tudi zatrjeval. Glede na navedeno tako ni prišlo do zatrjevanih kršitev ustavnih pravic.

10. Ker razlogi, zaradi katerih se sklep izpodbija, niti razlogi, na katere je Vrhovno kot pritožbeno sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti, niso podani, je Vrhovno sodišče na podlagi 76. člena ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZUS-1 člen 4, 4/1, 34, 34/2, 36, 36/1-6, 64, 64/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.