Sodba II Ips 106/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-03-11

posojilo za nakup vozila - izročitev premičnine v posest pridobitelja - izročitev ključev vozila

Izročitev ključev ima ob prenosu lastninske pravice simboličen pomen dejanske izročitve avtomobila v pridobiteljevo posest (t. i. traditio vera).

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka zaradi neizpolnitve pogodbe o kreditiranju nakupa osebnega avtomobila plačati tožeči stranki znesek v višini 7.267,62 € z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 1. 1999 dalje in ji povrniti stroške pravdnega postopka.

2. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo obrestni del sodbe sodišča prve stopnje tako, da je toženi stranki naložilo v plačilo le znesek zakonskih zamudnih obresti, ki ne presega glavnice (7.267,62 €). Sicer je zavrnilo pritožbo in v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper to sodbo je toženec vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Meni, da prevzem spornega avtomobila ni dokazan. Vozilo namreč nikoli ni bilo registrirano na njegovo ime, zato se z njim ni mogel odpeljati izpred prodajnega salona, prav tako pa je bil avtomobil še isti dan, ko naj bi bil prevzet, prodan naprej. Tožeča stranka, ki ni predložila primopredajnega zapisnika, čeprav bi ta ob prevzemu avtomobila moral biti sestavljen, je nasploh ravnala neskrbno in preveč lahkomiselno. Trdi, da bi moralo sodišče verjeti njemu in ne pričam tožnice, saj sam nikoli ni imel namena lagati, medtem ko to za ključni priči nasprotnice ne velja. Ti sta izpovedovali pristransko in lastnim interesom v prid. Sodišče tudi ni pravilno ugotovilo višine glavnice in kljub dolžnosti materialnega pravdnega vodstva ni opravilo poizvedb pri davčnem organu o tem, kolikokrat je bil 11. 2. 1997 plačan davek na promet in kdo je to storil. Zaključi, da je v tem primeru že nastopilo absolutno zastaranje, česar sodišče prav tako ni upoštevalo.

4. Sodišče je revizijo vročilo Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila..

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno drugostopenjsko odločbo, zato je v primerjavi s pritožbo kot rednim pravnim sredstvom zoper prvostopenjsko odločbo omejena glede revizijskih razlogov. Tako v reviziji ni mogoče izpodbijati pravilnosti in popolnosti ugotovljenega dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju ZPP), zaradi česar so revizijsko sodišče in stranke v revizijskem postopku vezani na tiste dejanske ugotovitve, do katerih se je dokopalo prvostopenjsko sodišče in so prestale pritožbeni preizkus. Posledica tega je neupoštevnost vseh revizijskih navedb, ki dejstvenemu substratu odločb nižjih sodišč bodisi nasprotujejo bodisi ga poskušajo obiti. Z očitki, kot na primer, da ''ni dokazano dejstvo prevzema'', da ''sodišče izpovedbi tožnika ni verjelo in je ni upoštevalo, saj je vso verodostojnost podalo zgolj in samo pričam tožeče stranke'', da ''je prav neverjetno dejstvo, da prodajalci ne vedo, kdaj točno so predali ključe'' in še z vrsto drugih, se zato revizijsko sodišče ni ukvarjalo.

7. Odločilna (in neizpodbojna) dejanska podlaga v zadevi je:

- tožeča stranka in toženec sta dne 11. 2. 1997 sklenila pogodbo o kreditiranju nakupa osebnega avtomobila št. 00365,

- po toženčevem podpisu in plačilu pologa za avto je tožeča stranka na račun prodajalca nakazala v pogodbi določeni znesek posojila,

- takoj za tem so bili tožencu izročeni ključi avtomobila,

- toženec ni odplačal nobenega obroka posojila.

8. Ob teh dejstvih lahko revizijsko sodišče le pritrdi materialnopravni presoji obeh nižjih sodišč in ponovi to, kar je pojasnilo že pritožbeno sodišče. Pogodbeni pogoj ''prevzema vozila'' po omenjeni posojilni pogodbi je bil izpolnjen z izročitvijo ključev avtomobila tožencu. Izročitev ključev ima namreč ob prenosu lastninske pravice simboličen pomen dejanske izročitve avtomobila v pridobiteljevo posest (t.i. traditio vera(1)). Od tega trenutka naprej o toženčevi zavezi izpolniti pogodbo, ki jo je sklenil, tako ni nobenega dvoma.

9. V zvezi z očitki o pomanjkljivem materialnem pravdnem vodstvu, zmotnem izračunu glavnice in absolutnem zastaranju revizijsko sodišče dodaja, da gre pri prvem za uveljavljanje bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP pred sodiščem prve stopnje, kar ni revizijski razlog (primerjaj 1. in 2. točko prvega odstavka 370. člena ZPP), pri ostalih dveh pa za nedopustni revizijski novoti (372. člen ZPP), zato na te očitke ni odgovarjalo.

10. Ker uveljavljani revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

Op. št. (1):   Primerjaj M. Tratnik v Juhart, Berden  in  drugi,  Stvarnopravni  zakonik  s  komentarjem,  GV Založba, Ljubljana, 2004, str. 308–309.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.