TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep X Ips 128/2009, enako tudi X Ips 23/2009, X Ips 140/2009,   X Ips 659/2008,  X Ips 302/2007,  X Ips 197/2009,  X Ips 139/2009,  X Ips 227/2009,  X Ips 415/2011 in 417/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-23

Sodba UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) III U 3/2009

dovoljenost revizije - zavrženje revizije - postulacijska sposobnost za vložitev revizije

Revizija ni dovoljena, če jo vloži nekdo, ki nima te pravice. Tožnik je sam vložil revizijo, pri tem pa ni izkazal in tudi ne zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit, zato jo je sodišče kot nedovoljeno zavrglo.

1. Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožnik dne 30. 3. 2009 sam vložil revizijo.

3. Po določbi drugega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu - ZUS-1 (Ur. l. RS, št. 105/06) lahko dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja stranka samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo prvega odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek, to je Zakon o pravdnem postopku - ZPP (Ur. l. RS, št. 73/07

). Ta v četrtem odstavku 86. člena določa, da sme pravdna dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati tudi stranka sama ali njen zakoniti zastopnik v primerih, če ima ta opravljen pravniški državni izpit. Po določbi 83. člena ZUS-1 je revizija izredno pravno sredstvo v upravnem sporu, saj se vloži zoper pravnomočno odločitev sodišča prve stopnje, torej zanjo veljata določbi drugega odstavka 22. člena ZUS-1 in primerno določba četrtega odstavka 86. člena ZPP.

4. Po določbi tretjega odstavka 83. člena ZUS-1 revizija ni dovoljena, če jo vloži nekdo, ki nima te pravice. V obravnavani zadevi je revizijo vložil tožnik sam, pri tem pa ni izkazal in tudi ne zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit. Upoštevaje določbo 383. člena v zvezi z 336. členom ZPP sodišče revidenta v obravnavani zadevi ni pozivalo na predložitev dokazila o opravljenem pravniškem državnem izpitu.

5. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče RS revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

Opr. št: X Ips 23/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.23.2009

Opr. št: X Ips 140/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.140.2009

Opr. št: X Ips 659/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.659.2008

Opr. št: X Ips 302/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.302.2007

Opr. št: X Ips 197/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.197.2009

Opr. št: X Ips 139/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.139.2009

Opr. št: X Ips 227/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.227.2009

Opr. št: X Ips 415/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:X.IPS.415.2011

Opr. št: 417/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:417.2011

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 27/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-03-18

Sodba UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 239/2007

vrnitev v prejšnje stanje - dovoljenost revizije - zelo hude posledice

Zgolj z navedbo, da bo izguba rednega pravnega sredstva imela za stranko zelo hude posledice, revident ni zadostil dokaznemu bremenu, da so izpolnjeni pogoji za dovoljenost revizije. Sama izguba pravice do rednega pravnega sredstva še ne pomeni, da so stranki nastale zelo hude posledice.

1. Zoper prvostopenjsko sodbo sta tožnika po pooblaščencu dne 12. 1. 2009 vložila pravočasno revizijo. Njeno dovoljenost utemeljujeta s tem, da ima zanju odločitev zelo hude posledice, saj sta izgubila pravico do rednega pravnega sredstva zoper odločbo o gradbenem dovoljenju, po katerem se je legaliziral protipraven poseg v njuno stanovanje.

3. Sodišče prve stopnje je s 1. točko izpodbijane sodbe na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 150/2006)  zavrnilo tožnikovo tožbo zoper sklep Upravne enote Izola z dne 29. 1. 2007 v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 24. 5. 2007. Z izpodbijanim sklepom je Upravna enota Izola zavrnila zahtevo odvetnika tožnikov, za vrnitev v prejšnje stanje; z 2. točko izreka pa odločilo, da se zahteva tožnikov za povrnitev stroškov postopka zavrne.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravno-sodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je v sklepu, št. Up 858/08 z dne 3. 6. 2008, ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revidenta uveljavljata dovoljenost revizije po določbi 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

6. Po tej določbi je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. Po presoji vrhovnega sodišča revidenta trditvenega in dokaznega bremena o obstoju zatrjevanega pogoja za dovoljenost revizije nista izpolnila zgolj s trditvijo, da ima izpodbijana odločitev zanju zelo hude posledice, saj sta izgubila redno pravno sredstvo zoper izdano gradbeno dovoljenje. Revidenta nista konkretno navedla, kakšne so te posledice, zgolj zavrnitev zahteve za vrnitev v prejšnje stanje in posledično izguba pravice do pravnega sredstva pa še ne pomeni hudih posledic. Glede na navedeno revidenta nista izpolnila trditvenega in dokaznega bremena o obstoju pogojev za dovoljenost revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

7. Glede na to, da revidenta nista izkazala zatrjevanega pogoja za dovoljenost revizije iz 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 84/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-23

Sodba UPRS (zunanji oddelek v Mariboru) U 507/2008

dovoljenost revizije - novo pooblastilo pooblaščenca za vložitev revizije - postulacijska sposobnost

Glede na to, da odvetnica reviziji ni priložila novega pooblastila, je Vrhovno sodišče na podlagi petega odstavka 98. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

1. Zoper izpodbijano sodbo je tožeča stranka po odvetnici dne 20. 2. 2009 vložila revizijo.

3. Po določbi drugega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 lahko dejanja v postopku z izrednimi pravnim sredstvi opravlja stranka samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo prvega odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku – ZPP. Ta pa v drugem odstavku 95. člena določa, da mora odvetnik za vložitev revizije predložiti novo pooblastilo. Pooblastilo za vložitev revizije je novo, če izvira iz časa, ko je stranki že nastala pravica do vložitve izrednega pravnega sredstva, kar pomeni, da mora biti dano po tem, ko je bila sodna odločba že vročena stranki. To pooblastilo mora na podlagi prvega odstavka 98. člena ZPP predložiti sodišču pri prvem procesnem dejanju, sicer sodišče po določbi petega odstavka 98. člena ZPP tožbo ali pravno sredstvo zavrže.

4. V obravnavani zadevi je revizijo vložila odvetnica, ki pa reviziji ni priložila novega pooblastila.

5. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče na podlagi petega odstavka 98. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 225/2008, enako tudi X Ips 363/2008

Sklep X Ips 400/2008, enako tudi X Ips 321/2008
Sklep X Ips 1219/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-05-06

dovoljenost revizije - prenehanje pravne osebe zaradi stečajnega postopka

Ker se v obravnavanem primeru pomanjkanja sposobnosti biti stranka zaradi neobstoja pravnega nasledstva ne da odpraviti (peti odstavek 81. člena ZPP), saj je bila tožeča stranka izbrisana iz sodnega registra zaradi zaključka stečajnega postopka, je nastala situacija, ko je revizija vložena po osebi, ki te pravice nima (več).

1. Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožeča stranka po pooblaščencu dne 27. 6. 2005 vložila revizijo (prej pritožbo). V njej predlaga spremembo izpodbijane sodbe, odpravo odločbe tožene stranke in vrnitev zadeve v ponovno odločanje pri toženi stranki.

3. Iz podatkov računalniške baze Poslovnega registra Slovenije izhaja, da je bila tožeča stranka dne 20. 12. 2007 izbrisana iz sodnega registra. Izbris je bil opravljen zaradi zaključka stečajnega postopka po sklepu Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne 28. 11. 2007. Z dnem izbrisa je tožeča stranka po drugem odstavku 171. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL, Ur. l. RS, št. 67/93, 74/94 – odločba US, 8/96 – odločba US, 25/97 – ZJSRS, 39/97, 1/99 – ZNIDC, 52/99, 42/2002-ZDR, 58/2003 – ZZK, 10/2006 – odločba US) prenehala obstajati in je s tem izgubila sposobnost biti stranka v upravnem sporu po 76. členu Zakona o pravdnem postopku - ZPP (Ur. l. RS, št. 73/2007 – UPB3, 45/2008 – ZArbit in 45/2008, 121/2008), katerega določbe se na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1 primerno uporabljajo v upravnem sporu za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena.

4. Sposobnost biti stranka je sposobnost biti nosilec pravic in obveznosti v procesnem razmerju. Gre za procesno predpostavko, ki mora biti podana v vseh fazah postopka in na katero mora sodišče ves čas postopka paziti po uradni dolžnosti (80. člen ZPP). Obstajati mora med celotnim revizijskim postopkom: od vložitve revizije do odločitve revizijskega sodišča.

5. Tožeča stranka je prenehala obstajati po vložitvi revizije. Ker je prenehala zaradi zaključka stečajnega postopka, nima pravnega naslednika. To pomeni, da se postopek ne bi mogel nadaljevati, zaradi česar bi bila uporaba določb ZPP o prekinitvi postopka (3. ali 4. točke prvega odstavka 205. člena ZPP) nesmiselna.

6. Ker se v obravnavanem primeru pomanjkanja sposobnosti biti stranka zaradi neobstoja pravnega nasledstva ne da odpraviti (peti odstavek 81. člena ZPP), je nastala  situacija, ko je revizija vložena po osebi, ki te pravice nima (več). Revizija je postala nedovoljena (tretji odstavek 83. člena ZUS-1), zaradi česar jo je revizijsko sodišče zavrglo (89. člen ZUS-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 136/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-23

davki - dovoljenost revizije - predlog za izdajo začasne odredbe

Ker revident v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedel, kateri pogoj za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Ker z zavrženjem revizije niso izpolnjeni pogoji za odločanje o predlagani začasni odredbi, jo je Vrhovno sodišče zavrglo.

II. Zahteva za izdajo začasne odredbe se zavrže.

III. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožnik dne 4. 3. 2009 po odvetnici vložil revizijo. Hkrati je vložil tudi zahtevo za izdajo začasne odredbe, in sicer, da se izvršitev izpodbijane odločbe Davčnega urada Ljubljana z dne 3. 7. 2006, odloži do izdaje pravnomočne odločbe.

2. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 v 1. točki zavrnilo tožbo zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana z dne 3. 7. 2006, s katero je bil tožniku za april 2004 odmerjen davek od osebnih prejemkov, doseženih na podlagi prevzema opravljanja storitev in poslov domačim fizičnim osebam po stopnji 25% v znesku 9.000.000,00 SIT. Odločba je postala dokončna z odločbo tožene stranke z dne 28. 7. 2008, s katero je bila tožnikova pritožba zavrnjena; v 2. točki odločilo, da vsaka stranka sama nosi svoje stroške upravnega spora, in v 3. točki zavrglo predlog tožnika za odložitev izvršitve odločbe Davčnega urada Ljubljana z dne 3. 7. 2006.

3. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je v sklepu Up-858/08 z dne 3.6.2008 ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

4. Ker revident v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedel, kateri pogoj za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

5. Glede na navedeno je revizijsko sodišče na podlagi 89. člena ZUS-1 revizijo tožnika zavrglo kot nedovoljeno.

6. Po določbi 84. člena ZUS-1 je začasno odredbo mogoče izdati le do odločitve o reviziji. Ker je Vrhovno sodišče s tem sklepom odločilo o reviziji in je ta odločitev pravnomočna, ni več podana zakonska procesna predpostavka (obstoj revizije) za odločanje o predlagani začasni odredbi, zato je Vrhovno sodišče zahtevo za izdajo začasne odredbe kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 84. člena ob smiselni uporabi 89. člena ZUS-1.

7. Ker je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo, tožnik na podlagi 165. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi z 22. členom ZUS-1 sam trpi svoje stroške revizijskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 718/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-16

davki - dovoljenost revizije - pravni interes - absolutno zastaranje

V obravnavanem primeru je bil postopek prisilne izterjave zoper tožnika po uradni dolžnosti ustavljen zaradi poteka absolutnega zastaralnega roka. Tožnik si tako svojega položaja z revizijsko odločitvijo v ničemer ne more izboljšati, saj prisilne izterjave spornega davčnega dolga v nobenem primeru ni več mogoče uveljaviti. Tožnik že ob vložitvi revizije ni imel več pravno varovanega interesa, da izpodbija odločbo tožene stranke.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje U 306/2005-10 z dne 11. 9. 2007 je tožnik dne 16.10.2007 po odvetniku vložil revizijo.

3. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 zavrnilo tožbo, s katero je tožnik izpodbijal odločbo tožene stranke z dne 19. 4. 2005, s katero je tožena stranka zavrnila pritožbo tožnika zoper sklep Davčnega urada Maribor z dne 10. 4. 2003, s katerim je bil zoper tožnika kot aktivnega družbenika izbrisane družbe A. d.o.o. uveden postopek prisilne izterjave dolga v skupnem znesku glavnice 193.170,82 SIT ter zamudnih obresti v višini 1.789.370,05 SIT.

4. Po tretjem odstavku 83. člena ZUS-1 revizija ni dovoljena, če jo vloži oseba, ki zanjo nima pravnega interesa. Na obstoj pravnega interesa kot procesne predpostavke mora sodišče paziti po uradni dolžnosti ves čas trajanja upravnega spora, tudi v revizijskem postopku. Revident nima pravnega interesa, če se njegov položaj z odločitvijo v reviziji ne more izboljšati.

5. V obravnavanem primeru je bil postopek prisilne izterjave zoper tožnika s sklepom Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada Maribor z dne 8. 9. 2005, ki se nahaja v spisu, po uradni dolžnosti ustavljen zaradi poteka absolutnega zastaralnega roka. Tožnik si tako svojega položaja z revizijsko odločitvijo v ničemer ne more izboljšati, saj prisilne izterjave spornega davčnega dolga v nobenem primeru ni več mogoče uveljaviti. Glede na to, da je bila revizija vložena 16. 10. 2007, tožnik že ob vložitvi revizije ni imel več pravno varovanega interesa, da izpodbija odločbo tožene stranke, zato revizija po tretjem odstavku 83. člena ZUS-1 ni dovoljena.

6. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče revizijo tožeče stranke na podlagi 89. člena ZUS-1 zavrglo kot nedovoljeno.

7. Ker je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo, tožnik na podlagi 1. odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 sam trpi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VI Ips 1/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-04-01

predlog za obnovo postopka - dovoljenost - postulacijska sposobnost

Ker je predlog za obnovo postopka vložil tožnik sam, pri tem pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit, tožnikov predlog za obnovo postopka ni dovoljen.

1. Zoper sodbo Vrhovnega sodišča I Up 197/2000-2 z dne 16. 5. 2002 je tožnik dne 6. 2. 2009 sam vložil predlog za obnovo postopka.

2. Predlog za obnovo postopka ni dovoljen.

3. Po določbi drugega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu - ZUS-1 (Ur. l. RS, št. 105/2006) lahko dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja stranka samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo prvega odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek, to je Zakon o pravdnem postopku - ZPP (Ur. l. RS, št. 73/2007

). Ta v četrtem odstavku 86. člena določa, da sme pravdna dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati tudi stranka sama ali njen zakoniti zastopnik v primerih, če ima ta opravljen pravniški državni izpit.

Predlog za obnovo postopka je izredno pravno sredstvo v upravnem sporu,

saj se v skladu s 96. členom ZUS-1 vloži zoper pravnomočno odločitev sodišča prve stopnje, torej zanj veljata določba drugega odstavka 22. člena ZUS-1 in primerno določba četrtega odstavka 86. člena ZPP.

4. Tožnik je v obravnavani zadevi predlog za obnovo postopka vložil sam, pri tem pa ni izkazal, in tudi ne navajal, da ima opravljen pravniški državni izpit.

5. ZPP v prvem odstavku 91. člena med drugim določa, da sodišče zavrže kot nedovoljeno izredno pravno sredstvo, ki ga vloži stranka sama, če ne izkaže izpolnitve pogoja iz četrtega odstavka 86. člena ZPP, to je, da ima sama oziroma njen zakoniti zastopnik pravniški državni izpit. Ker je predlog za obnovo postopka vložil tožnik sam, pri tem pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit, tožnikov predlog za obnovo postopka ni dovoljen.

6. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče tožnikov predlog za obnovo postopka zavrglo kot nedovoljen na podlagi prvega odstavka 91. člena ZPP v zvezi s prvim

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba IV Ips 30/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-07-14

kršitev materialnih določb zakona - pravna opredelitev - motenje javnega reda in miru

Iz kratkega opisa dejanskega stanja izhaja, da je storilec na javnem kraju vpil, ne pa tudi, da se je nedostojno vedel do policistov kot uradnih oseb pri uradnem poslovanju. S tem je storil prekršek po prvem in ne po drugem odstavku 7. člena ZRJM-1.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijani plačilni nalog spremeni tako, da se storilcu izreče globa za prekršek po prvem odstavku 7. člena Zakona o varnosti javnega reda in miru, v znesku 104,32 eurov.

1. Policijska postaja Ilirska Bistrica je dne 27.2.2009 izdala J.T. plačilni nalog, št. 89231996 zaradi prekrška po drugem odstavku 7. člena Zakona o varnosti javnega reda in miru (v nadaljevanju ZJRM-1) in mu naložila plačilo 417,29 eurov globe. Kršitelj zoper plačilni nalog ni ugovarjal, zato je ta  pravnomočen.

2. Vrhovni državni tožilec je dne 28.5.2009 zoper plačilni nalog vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi kršitve drugega odstavka 7. člena ZRJM-1 na način iz 4. točke 156. člena Zakona o prekrških (ZP-1). Navaja, da je prekrškovni organ ravnanje storilca nepravilno kvalificiral po navedeni določbi, ki kvalificira kot prekršek nedostojno vedenje do uradne osebe, namesto po določbi prvega odstavka 7. člena ZRJM-1, ki kot prekršek kvalificira zgolj nedostojno vedenje na javnem kraju. Iz kratkega opisa dejanskega stanja namreč izhaja, da je storilec na javnem kraju vpil, ne pa tudi, da se je nedostojno vedel do policistov kot uradnih oseb pri uradnem poslovanju. Zaradi nepravilne kvalifikacije je bila storilcu izrečena višja globa. Vrhovnemu sodišču predlaga, da izpodbijani plačilni nalog spremeni tako, da se J.T. izreče globa zaradi prekrška po prvem odstavku 7. člena ZRJM-1.

3. Iz kratkega opisa dejanskega stanja priloženega plačilnemu nalogu izhaja, da se je storilec na javnem kraju nedostojno vedel. S tem pa je dejansko storil prekršek po prvem odstavku 7. člena ZRJM-1, za katerega je predpisana globa v razponu od 104,32 do 417,29 eurov, ne pa po drugem odstavku odstavku 7. člena ZRJM-1, za katerega je globa predpisana v razponu od 417,29 eurov do 834,58 eurov. Enako je ugotovil že prekrškovni organ in o napačni kvalifikaciji dejanja sestavil uradni zaznamek in dal pobudo vrhovnemu državnemu tožilcu za vložitev zahteve za varstvo zakonitosti.

4. Ker je bil glede prekrška, ki je predmet plačilnega naloga, uporabil predpis, ki se ne bi smel uporabiti (4. točka 156. člena ZP-1), je Vrhovno sodišče ugodilo zahtevi vrhovnega državnega tožilca za varstvo zakonitosti in glede na naravo kršitve izpodbijani plačilni nalog na podlagi prvega odstavka 426. člena Zakona o kazenskem postopku v zvezi s 171. členom ZP-1 spremenilo tako, da se storilcu izreče globa za prekršek po prvem odstavku 7. člena Zakona o varnosti javnega reda in miru v najnižjem predpisanem znesku, to je 104,32  eurov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba VIII R 16/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-05-12

stvarna pristojnost - delegacija pristojnosti - sodnik kot tožnik

Okoliščina, da tožnik opravlja pri sodišču funkcijo sodnika, predstavlja tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za postopanje v tej zadevi se določi kot pristojno Delovno sodišče v Celju.

1. Tožeča stranka je dne 14. 4. 2009 vložila tožbo pri Delovnem sodišču v Mariboru zaradi plačila razlike v plači v znesku 38.233,24 EUR s pripadki.

2. Delovno sodišče v Mariboru je na podlagi določb 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Uradni list RS, št. 12/03 – prečiščeno besedilo in 36/04) v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vložilo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ker je tožnik sodnik sicer stvarno pristojnega Delovnega  sodišča v Mariboru tako, da bi lahko bil podan dvom o nepristranskosti sodnikov tega sodišča.

4. Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, če se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, ki jo navaja pristojno sodišče, predstavlja po presoji Vrhovnega sodišča tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je predlogu ugodilo in kot stvarno pristojno za postopanje v tem sporu določilo Delovno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.