Sodba VIII Ips 169/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2010-02-09

SOCIALNO ZAVAROVANJE - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE

ugotavljanje lastnosti zavarovanca - družbenik - poslovodna oseba - pokojninsko zavarovanje

Določbe drugega odstavka 48. člena ZMEPIZ ni mogoče uporabiti v vsakem primeru, ko se po uradni dolžnosti ugotavlja lastnost zavarovanca poslovodnega delavca v zasebni družbi za čas pred 1. 1. 2000, ampak le za primere, ko je tudi po prejšnjih predpisih obstajala možnost ugotovitve lastnosti zavarovanca za ves čas od začetka pravnega razmerja, ki je bilo podlaga za zavarovanje.

1. Območna enota tožene stranke v Celju kot organ prve stopnje je po uradni dolžnosti uvedla postopek za ugotovitev lastnosti zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova družbeništva tožnika v zasebni družbi, v kateri je tudi poslovodna oseba. Ugotovila je, da ima tak status od 14. 12. 1993 do 31. 12. 1999 na podlagi 12. člena ZPIZ-92, od 1. 1. 2000 dalje pa na podlagi 15. člena ZPIZ-1. Tožnikovo pritožbo zoper odločbo območne enote je tožena stranka zavrnila, hkrati pa odpravila to odločbo v bistvu le v tistem delu, ki se nanaša na obdobje po 7. 7. 2005 (tega dne se je tožnik sam prijavil v zavarovanje) in na novo odločila (potrdila odločitev območne enote), da ima tožnik lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova družbeništva od 14. 12. 1993 do 31. 12. 1999 na podlagi 12. člena ZPIZ-92, od 1. 1. 2000 do 7. 7. 2005 pa na podlagi 15. člena ZPIZ-1. Sodišče prve stopnje je odločbi OE Celje št. 1055023 z dne 21. 7. 2005 in 4. 10. 2005 in odločbo tožene stranke z dne 2. 11. 2005 odpravilo. Ugotovilo je, da tožnik nima lastnosti zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja od 14. 12. 1993 do 31. 12. 1999 na podlagi 12. člena ZPIZ-92, ampak ima lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja po drugem odstavku 15. člena ZPIZ-1 od 1. 1. 2000 do 7. 7. 2005.

2. Sodišče druge stopnje je takšno odločitev potrdilo. Strinjalo se je s presojo sodišča prve stopnje, da za ugotovitev lastnosti zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja za čas pred 1. 1. 2000 ni pravne podlage.

3. Zoper pravnomočno sodbo je revizijo vložila tožena stranka iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Navaja, da je sodišče druge stopnje napačno uporabilo določbo drugega odstavka 7. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 106/99 in nadaljnji). Tudi pred 1. 1. 2000 je bila določena obveznost zavarovanja za takšen tip zavarovanca, kot je tožnik in sicer po 12. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-92, Ur. l. RS, št. 12/92 in nadaljnji), obveznost prijave v zavarovanje pa je bila določena tudi v Zakonu o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ-95, Ur. l. RS, št. 45/95). Primeri in pogoji za ugotavljanje lastnosti zavarovanca, kot jih predpisuje ZPIZ-1, so popolnoma enaki kot primeri, ki jih je urejal ZPIZ-92. Sodišče druge stopnje je svojo odločitev utemeljilo z napačnim argumentom, saj v zakonu določena sankcija za prekršek v zvezi z neprijavo v zavarovanje ne more pomeniti, da prijava za nazaj ni možna. Prijava v zavarovanje je zakonska obveznost, ki jo mora zavarovanec izpolniti. Revizija poudarja, da je pravni temelj odločitve v drugem odstavku 48. člena Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ, Ur. l. RS, št. 81/2000). Ta določba omogoča ugotavljanje lastnosti zavarovanca za nazaj, od nastanka pravnega razmerja (1. alineja 49. člena ZMEPIZ in tretji odstavek 68. člena ZMEPIZ). Nobenega dvoma pa tudi ni, da prijava v zavarovanje ni bila dana v predpisanem roku, kot je to določal prej veljavni ZMEPIZ-95. Zato so bili v tožnikovem primeru podani vsi pogoji za ugotovitev lastnosti zavarovanca za nazaj vse od nastanka pravnega razmerja, torej tudi za čas pred 1. 1. 2000. Revizija opozarja na različno prakso sodišča druge stopnje glede vprašanja, ki je predmet tega spora. V nekaj zadevah je bila namreč lastnost zavarovanca ugotovljena tudi za obdobje pred 1. 1. 2000. Končno očita revizija sodišču druge stopnje tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ki naj bi jo storilo s tem, ker ni po uradni dolžnosti pazilo na kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji), ki jo je zagrešilo sodišče prve stopnje, ker ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih. Navedlo pa jih ni tudi sodišče druge stopnje, zato je tudi samo zagrešilo isto bistveno kršitev. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe z zavrnitvijo zahtevka oziroma razveljavitev izpodbijane sodbe, podredno pa razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev zadeve v ponovno odločanje.

5. Revizijsko sodišče je izpodbijano sodbo preizkusilo v delu, ki se z revizijo izpodbija in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

6. Očitana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana. Razlog o odločilnem dejstvu – ali je za tožnika zakonito ugotovljena lastnost zavarovanca za čas pred 1. 1. 2000 – je v sodbi sodišča druge stopnje naveden: odločitev ni zakonita, ker pred 1. 1. 2000 ni bilo pravne podlage za ugotovitev lastnosti zavarovanca za ves čas trajanja pravnega razmerja. Na podlagi tako obrazloženega razloga je izpodbijano sodbo mogoče preizkusiti.

7. Materialno pravo je pravilno uporabljeno.

8. Bistvo spora je v vprašanju, ali je tožena stranka zakonito odločila, da ima tožnik lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja kot družbenik in poslovodna oseba tudi za čas od 14. 12. 1993 do 31. 12. 1999. Pravno razmerje, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, je v spornem primeru nastalo 14. 12. 1993. Takrat je veljal ZPIZ-92, ki je v prvem odstavku 12. člena določal, da se obvezno zavarujejo lastniki zasebnih podjetij in zavodov v Republiki Sloveniji, če jih osebno vodijo in če niso obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovani na drugi podlagi ali niso uživalci pokojnine, v drugem odstavku pa, da predstojnik republiškega upravnega organa, pristojnega za delo določi, kdaj se šteje, da lastnik osebno vodi zasebno podjetje ali zasebni zavod. Določb o ugotavljanju lastnosti zavarovanca ta zakon ni vseboval, ampak je napotoval na predpise o matični evidenci (prvi odstavek 261. člena). Ob uveljavitvi ZPIZ-92 sta veljala še Zakon o matični evidenci o zavarovancih in uživalcih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur. l. SFRJ, št. 34/79, 68/88) in Pravilnik o postopku za uveljavljanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur. l. SRS, št. 47/86), ki (razumljivo) nista vsebovala določb o družbenikih in direktorjih zasebnih družb, saj sta bila sprejeta pred uveljavitvijo Zakona o podjetjih, in tudi ne določb o ugotavljanju lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti. V tem času se je uporabljal še Statut SPIZ (Ur. l. RS, št. 40/83, 10/86, 43/89), ki tudi ni vseboval določb o navedenih vprašanjih. Z 19. 8. 1995 je začel veljati ZMEPIZ-95, ki je za zavarovance iz 12. člena ZPIZ-92 določal, da sami vložijo prijavo v zavarovanje (člen 22/3). Lastnost zavarovanca ima le oseba, ki izpolnjuje pogoje za zavarovanje in je prijavljena v zavarovanje, dodatni pogoj pa je, da so plačani prispevki (člen 41/1, 41/2). Za čas od začetka nastanka pravnega razmerja se po tem zakonu prizna lastnost zavarovanca le, če je prijava vložena pravočasno, v rokih iz 53. člena ZMEPIZ-95 oziroma izjemoma v primeru, če prijava iz objektivnih vzrokov ni bila vložena v roku, vložena pa je bila vsaj v enem letu od dneva izpolnitve pogojev za vstop (člen 43/1). Če je prijava vložena po tem roku, se pridobi lastnost zavarovanca z dnem vložitve prijave (člen 43/2). Izjema nastopi le v primeru, če je osebi status zavarovanca s sodno odločbo priznan za več kot eno leto od vložitve zahteve (člen 45/3). ZMEPIZ-95 ne predvideva ugotavljanja lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti, ampak daje v prvem odstavku 33. člena Zavodu pooblastilo le za preverjanje pravilnosti prijavljenih podatkov o zavarovancih in zavezancih za prispevek. S 5. 7. 1996 je pričel veljati Pravilnik o ugotavljanju lastnosti zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Pravilnik, Ur. l. RS, št. 32/96). V drugem odstavku 5. člena Pravilnik določa, da se v primeru, če je v sodnem registru vpisan kot direktor in ni obvezno zavarovan na podlagi delovnega razmerja pri drugem poslovnem subjektu oziroma pri zasebnem delodajalcu ali na drugi podlagi, ni uživalec pokojnine in ni na rednem šolanju, šteje, da lastnik osebno vodi zasebno podjetje ali zavod. V prvem odstavku 12. člena Pravilnika je tudi prvič po uveljavitvi ZPIZ-92 predvidena možnost, da se postopek za ugotavljanje lastnosti zavarovanca uvede po uradni dolžnosti. Vendar pa Pravilnik ni določil, da se ugotavlja lastnost zavarovancev tudi za nazaj, vse od nastanka pravnega razmerja. Iz 16. člena izhaja, da se v primeru, ko je vložena prijava, omejuje priznanje lastnosti zavarovanca le za čas in pod pogoji, določenimi v ZMEPIZ-95. Po 17. členu Pravilnika se ugotavlja lastnost zavarovanca po uradni dolžnosti z odločbo. Prijava v zavarovanje po uradni dolžnosti se vloži v 8 dneh po pravnomočnosti te odločbe. Iz navedenega izhaja, da je sicer tudi po predpisih, ki so veljali pred 1. 1. 2000, obstajala obveznost zavarovanja za zavarovance iz 12. člena ZPIZ-92 od dneva nastanka pravnega razmerja. Drži revizijska trditev, da so te določbe podlaga za ugotavljanje lastnosti zavarovanca, vendar pa ni mogoče spregledati dejstva, da po teh predpisih zavarovanec ni mogel pridobiti statusa zavarovanca za ves čas trajanja pravnega razmerja, če se v zavarovanje ni prijavil pravočasno, oziroma je tak status izjemoma lahko pridobil za največ eno leto nazaj od prijave; le v primeru sodne odločbe, ki je tak status priznavala, pa za ves čas trajanja pravnega razmerja. Glede na predpise, kot so veljali pred 1. 1. 2000, zavarovanec, ki je brez opravičljivih razlogov zamudil rok za prijavo in ni razpolagal s sodno odločbo, v nobenem primeru, tudi če bi to želel, ni mogel pridobiti lastnosti zavarovanca za ves čas od nastanka pravnega razmerja, ker je to omejeval zakon. Zato je neutemeljena revizijska trditev, da že določba o obveznosti zavarovanja predpostavlja nastanek zavarovalnega razmerja za ves čas trajanja pravnega razmerja, ki je podlaga za zavarovanje.

9. Glede na navedeno je zaključek sodišč prve in druge stopnje, da predpisi pred 1. 1. 2000 niso omogočali ugotavljanja lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti za ves čas od nastanka pravnega razmerja, pravilen. ZPIZ-1 v drugem odstavku 7. člena določa, da zavarovalno razmerje nastane na podlagi zakona z vzpostavitvijo pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, v 30. členu pa, da traja zavarovanje od začetka pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, do prenehanja takšnega razmerja, če ta zakon ne določa drugače. Citirane določbe ZPIZ-1 dopolnjuje ZMEPIZ, ki je stopil v veljavo 30. 9. 2000. Ta v drugem odstavku 45. člena tudi določa, da zavarovalno razmerje nastane po zakonu takoj, ko je vzpostavljeno pravno razmerje, ki je podlaga za zavarovanje, v 4. alineji 47. člena pa, da poslovodni delavci zasebnih družb iz drugega odstavka 15. člena ZPIZ-1, ki niso zavarovani na drugi podlagi, lastnost zavarovanca pridobijo ob pogoju vložene prijave v zavarovanje z dnem vpisa v sodni register. S tem dnem se po prvem odstavku 48. člena ZMEPIZ lahko pridobi lastnost zavarovanca tudi, če prijava ni bila vložena v rokih, ki jih določa ta zakon (določeni so v 57. členu); po drugem odstavku 48. člena ZMEPIZ pa pridobi oseba lastnost zavarovanca z dnem nastanka pravnega razmerja, če pravno razmerje, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, še traja, sicer pa največ od dneva uveljavitve ZPIZ-1. Lastnost zavarovanca se pridobi z dnem, določenim v 47. členu ZMEPIZ tudi v primeru, če je po uradni dolžnosti ugotovljena lastnost zavarovanca (50. člen ZMEPIZ), pa zavezanec ni vložil prijave v roku 8 dni od dokončnosti odločbe o ugotovitvi lastnosti zavarovanca in sicer na podlagi prijave v zavarovanje, ki jo po 53. členu ZMEPIZ po uradni dolžnosti vloži Zavod.

10. Od odgovora na vprašanje, ali predstavlja pravno podlago za sporno odločitev tožene stranke ZPIZ-1 oziroma ZMEPIZ, slednji zlasti glede na določbo drugega odstavka 48. člena (in tudi tretjega odstavka 68. člena), je odvisna pravilnost odločitve v tem delovnem sporu. Ker po prej veljavnih predpisih ni bilo možno ugotavljati lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti za nazaj za ves čas trajanja pravnega razmerja, ki je podlaga za zavarovanje, je potrebno sedaj veljavne predpise razložiti z upoštevanjem načela prepovedi retroaktivne veljavnosti zakonov, drugih predpisov in splošnih aktov iz 155. člena Ustave RS. Tožena stranka je pri ugotavljanju tožnikove lastnosti zavarovanca za razmerje, ki je nastalo pred 1. 1. 2000, posegla v stanje, ki ga je tedaj veljavni zakon sankcioniral (in ga sankcionira še danes), ni pa narekoval odprave posledic nepravočasne prijave oziroma posledic opustitve prijave ne na zahtevo posameznika ne po uradni dolžnosti. Še več, odprave posledic v obliki ugotovitve lastnosti zavarovanca in vzpostavitve zavarovanja za nazaj, za ves čas od nastanka pravnega razmerja, sploh ni dopuščal. Zato določbe drugega odstavka 48. člena ZMEPIZ ni mogoče uporabiti za primer, kot je sporni, ampak le za primere, ko je tudi po prejšnjih predpisih obstajala možnost ugotovitve lastnosti zavarovanca za ves čas od začetka pravnega razmerja, ki je bilo podlaga za zavarovanje. Za tak primer je šlo npr. pri ugotovitvi lastnosti zavarovanca s sodno odločbo v delovnem sporu.

11. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pravilno presodilo, da pravne podlage za ugotovitev tožnikove lastnosti zavarovanca pred 1. 1. 2000 ni bilo. Na pravilnost odločitve ni vplivalo v reviziji grajano stališče, da sankcioniranje nedopustnih ravnanj po prejšnjih predpisih ne bi bilo potrebno, če bi bilo mogoče kršitev odpraviti po postopku ugotavljanja lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti. Zato se do tega stališča Vrhovno sodišče izrecno ne opredeljuje.

12. Ker uveljavljani revizijski razlogi niso podani, je Vrhovno sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

ZPIZ člen 12. ZMEPIZ (1995) člen 22, 22/3, 41, 41/1, 41/2, 43, 43/1, 45, 45/3, 53. ZPIZ-1 člen 7, 7/2, 30. ZMEPIZ člen 45, 45/2, 47, 48, 50, 53, 68. URS člen 155. Pravilnik o ugotavljanju lastnosti zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja (1996) člen 5, 12, 16, 17.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.