TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II DoR 138/2009, enako tudi VS RS Sklep II DoR 334/2010, VS RS Sklep II DoR 338/2011
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-11-11

plačilo sodne takse kot procesna predpostavka - dopustitev revizije - fikcija umika predloga za dopustitev revizije

Ker predlagatelj ni plačal sodne takse, se šteje, da je predlog umaknil.

1. Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku za plačilo odškodnine z zahtevanimi zamudnimi obrestmi, v presežku pa tožbeni zahtevek zavrnilo in tožniku naložilo plačilo sorazmernega dela toženkinih stroškov postopka.

2. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo, toženkini pritožbi pa ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. Odločilo je, da je tožnik dolžan toženki povrniti stroške postopka.

3. Tožnik je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložil predlog za dopustitev revizije.

4. Po 105.a členu Zakona o pravdnem postopku mora biti ob vložitvi predloga za dopustitev revizije, najkasneje pa v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za plačilo sodne takse, plačana sodna taksa. Če v tem roku sodna taksa ni plačana in niso podani pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodnih taks, se šteje, da je vloga umaknjena.

5. Tožnik je plačilni nalog za plačilo sodne takse, s katerim mu je bilo naloženo, naj sodno takso za predlog, vložen 21. 9. 2009, plača v petnajstih dneh, in v katerem je bil opozorjen na posledice neplačila takse, prejel 28. 9. 2009. Ker takse v določenem roku ni plačal, se šteje, da je predlog umaknil.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 105a

Opr. št: VS RS Sklep II DoR 334/2010, ECLI:SI:VSRS:2010:VS.RS.II.DOR.334.2010

Opr. št: VS RS Sklep II DoR 338/2011, ECLI:SI:VSRS:2011:VS.RS.II.DOR.338.2011

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II DoR 106/2009, enako tudi VS RS II DoR 127/2013
Sklep II DoR 170/2009, enako tudi VS RS Sklep II DoR 409/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-11-11

dovoljenost predloga za dopustitev revizije - prepozen predlog za dovolitev revizije - vložitev predloga pri nepristojnem sodišču

Ker je predlog za dopustitev revizije k Vrhovnemu sodišču prispel po izteku roka za njegovo vložitev, vložitve pri nepristojnem sodišču pa ni mogoče pripisati njuni očitni pomoti, ga je Vrhovno sodišče kot prepoznega zavrglo.

1. Po navedbah v predlogu je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev neveljavnosti oporoke. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnikov zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Tožnika sta zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila predlog za dopustitev revizije.

4. V skladu s prvim in drugim odstavkom 367.b člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je treba predlog za dopustitev revizije vložiti pri Vrhovnem sodišču v tridesetih dneh po vročitvi pravnomočne sodbe sodišča druge stopnje. Če je bila vloga, ki je vezana na rok, poslana nepristojnemu sodišču pred iztekom roka, pa k pristojnemu sodišču prispe po njegovem izteku, se šteje za pravočasno vloženo le v primeru, če je vložitev pri nepristojnem sodišču mogoče pripisati nevednosti vložnika, ki nima pooblaščenca, ali njegovi očitni pomoti (osmi odstavek 112. člena ZPP).

5. Sodba sodišča druge stopnje je bila tožnikoma vročena 18. 8. 2009. Predlog za dopustitev revizije je bil pri Okrožnem sodišču vložen 17. 9. 2009, na Vrhovno sodišče pa je prispel 8. 10. 2009, tj. po izteku roka za vložitev predloga za dopustitev revizije. Glede na to, da je bila vloga naslovljena na Okrožno sodišče v Mariboru, ni mogoče šteti, da je šlo za očitno pomoto.(1) Predlog je bil torej vložen prepozno.

6. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče predlog zavrglo (analogno 377. členu ZPP).

Op. št. (1): Tako tudi sklep II Ips 253/2003 z dne 19. 6. 2003, II Ips 445/2003 z dne 30. 9. 2004, II Ips 446/2006 z dne 20. 9. 2007 in II Ips 727/2005 z dne 6. 3. 2008.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 112, 112/6, 367, 367b/1, 367b/2, 377

Opr. št: VS RS Sklep II DoR 409/2010, ECLI:SI:VSRS:2010:VS.RS.II.DOR.409.2010

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sklep X DoR 65/2020-3, enako tudi VSRS Sklep X DoR 66/2020-3, VSRS Sklep X DoR 56/2020-3, VSRS Sklep X DoR 68/2020, VSRS Sklep X DoR 67/2020-3, VSRS Sklep X DoR 61/2020-3, VSRS Sklep X DoR 58/2020-3

Sklep III DoR 16/2010, enako tudi III DoR 12/2009
Sklep II DoR 124/2009, enako tudi II DoR 113/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-10-14

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dopustitev revizije - neenotnost sodne prakse - odškodnina za sojenje v nerazumnem roku

Obstaja enotna praksa Vrhovnega sodišča v zadevah kršitve pravice do sojenja v razumnem roku, od katere odločitev v tej zadevi ne odstopa.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnic za plačilo odškodnine zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku v zadevi P 247/2002 Okrožnega sodišča v Murski Soboti, ko sta uveljavljali odškodnino zaradi izgube moža oziroma očeta. Glede na datum zaključka sojenja v prejšnji pravdi je sodišče presodilo, da ne pridejo v poštev določbe Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (ZVPSBNO), temveč 26. člen Ustave Republike Slovenije in določbe Zakona o obligacijskih razmerjih oziroma Obligacijskega zakonika. Zahtevek pa je neutemeljen, ker tožnici nista uveljavljali nobene od pravno priznanih oblik nepremoženjske škode, saj duševnih bolečin zaradi okrnitve pravice osebnosti sploh nista zatrjevali.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. V predlogu za dopustitev revizije tožeča stranka navaja, da bi nižji sodišči morali tožnicama prisoditi zahtevano odškodnino, saj tožnici nista bili dolžni izkazati trpljenja zaradi dolgotrajnega sojenja. V podobnih primerih tožniki niso bili dolžni izkazovati tega dejstva, v času sojenja pa ZVPSBNO še ni veljal in zato tožeča stranka pred 1. 1. 2007 ni imela možnosti za pospešitev postopka na prvostopnih sodiščih. Kot razlog za dopustitev revizije tožeča stranka navaja, da sodna praksa višjih sodišč ni enotna in se pri tem sklicuje na drugačno odločitev Okrajnega sodišča v Celju P 12/2008 in Višjega sodišča v Celju Cp 96/2009, ko je bila prisojena odškodnina po ZVPSBNO.

5. Vrhovno sodišče ugotavlja, da niso podani pogoji iz 367.a člena ZPP za dopustitev revizije, saj v tej pravdi ne gre za pravno vprašanje, ki bi bilo pomembno za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse. Predlagateljici zatrjujeta le neenotnost prakse višjih sodišč, in sicer drugačno odločitev v obravnavani zadevi v primerjavi z odločitvijo celjskih sodišč v drugi tovrstni zadevi. Taka trditev pa za dopustitev revizije ne zadošča, saj je odločilna sodna praksa Vrhovnega sodišča in primerjava obravnavane zadeve s to prakso. Neskladnosti odločitve s sodno prakso Vrhovnega sodišča predlog ne zatrjuje, Vrhovno sodišče ugotavlja, da obstaja enotna praksa Vrhovnega sodišča v tovrstnih zadevah(1), odločitev v tej zadevi pa od sodne prakse Vrhovnega sodišča ne odstopa. Zato je Vrhovno sodišče predlog tožeče stranke na podlagi drugega odstavka 367.c člena zavrnilo.

Op. št. (1):   Primerjaj: II Ips 591/2008, II Ips 305/2009, II Ips 800/2008, II Ips 470/2009.

ZPP člen 367, 367/3, 367a, 367a/1, 367c, 367c/2.

Opr. št: II DoR 113/2009, ECLI:SI:VSRS:2009:II.DOR.113.2009

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II DoR 196/2009, enako tudi II DoR 195/2009
Sklep II Ips 365/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-09-17

prepozna revizija - rok za vložitev revizije - zavrženje revizije

Revizija je prepozna in jo je Vrhovno sodišče zavrglo v skladu s 377. členom ZPP.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo delno ugodilo tožbenemu zahtevku glede plačila 456.546 SIT (1.905,13 EUR) in pripadajočih zakonskih zamudnih obresti, v preostalem delu pa je bil zahtevek zavrnjen.

2. Pritožbeno sodišče je zavrnilo tožničino pritožbo proti zavrnilnemu delu prvostopenjske sodbe (glede zneska 6.232,07 EUR s pripadki).

3. Tožnica je vložila revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča.

4. Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS in vročena toženki, ta pa nanjo ni odgovorila.

6. Zoper drugostopenjsko pravnomočno sodbo bi tožnica lahko vložila revizijo v  tridesetih dneh od vročitve prepisa sodbe.(1) Tožnica je po svoji pooblaščenki prejela drugostopenjsko sodbo 16. januarja 2008 in vložila revizijo v ponedeljek, 18. februarja 2008 (takrat je pošti izročila priporočeno pošiljko). Zakonski rok za vložitev revizije je iztekel v petek, 15. februarja 2008. Zato je revizija prepozna in jo je Vrhovno sodišče zavrglo v skladu s 377. členom ZPP.

Op. št. (1):   Primerjaj prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 436/2009, enako tudi VS RS Sklep II DoR 860/2010, VS RS Sklep II DoR 504/2009
Sklep II Ips 703/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-10-22

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

dovoljenost revizije - vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe - zavrženje revizije

Glede na vrednost izpodbijanega dela sodbe revizija ni dovoljena, prav tako pa revizija ni bila predhodno dopuščena.

1. Sodišče  prve  stopnje  je  prisodilo tožniku odškodnino 7.619,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obresti, višji tožbeni zahtevek pa je zavrnilo.

2. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožeče stranke in prvostopenjsko sodbo spremenilo tako, da je tožniku prisodilo odškodnino v znesku 11.619,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, višji tožbeni zahtevek (37.978,45 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) pa je zavrnilo.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo „iz vseh dovoljenih revizijskih razlogov“ in predlagala spremembo sodb tako, da se zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi, oziroma, da se sodbi razveljavita in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

4. Revizija je bila po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

6. Revizijsko sodišče ugotavlja, da je bila v obravnavani zadevi sodba, s katero se je postopek pred sodiščem prve stopnje končal, izdana 8. 10. 2008, to je po uveljavitvi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (ZPP-D, Ur. l. RS št. 45/2008). Po prvem in drugem odstavku 130. člena ZPP-D se je zato postopek v tej zadevi nadaljeval po določbah novega zakona. Ta je na novo določil institut revizije kot izrednega pravnega sredstva. Tako je po noveliranem 367. členu ZPP revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 40.000 EUR (dovoljena revizija, drugi odstavek 367. člena ZPP). Če revizija ni dovoljena po tem merilu, je dovoljena le, če jo predhodno dopusti sodišče (dopuščena revizija, tretji odstavek 367. člena ZPP). V tem primeru mora stranka najprej pri Vrhovnem sodišču vložiti predlog za dopustitev revizije (367. b člen ZPP) in šele po dopustitvi revizije samo revizijo.

7. V obravnavanem primeru znaša vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe 37.978,45 EUR, kar pomeni, da revizija ni dovoljena že po samem zakonu, prav tako pa revizija tožeče stranke ni bila predhodno dopuščena. Zato revizija ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP) in jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

ZPP člen 39, 39/1, 39/2, 367, 367/1, 367/2, 367/3, 374, 374/2,

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 157/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-05-07

dovoljenost revizije - trditveno in dokazno breme

Zgolj sklicevanje na 2. točko drugega odstavka 83. člena ZUS-1, brez kakršnekoli navedbe v zvezi z dovoljenostjo revizije, za dovoljenost revizije ne zadostuje.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je revident dne 8. 4. 2009 po odvetniku vložil revizijo. Njeno dovoljenost utemeljuje s sklicevanjem na 2. točko drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1.

3. S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 14. 1. 2007, s katero je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Carinskega urada L. z dne 3. 3. 2005, s katero je carinski organ prve stopnje v postopku naknadnega obračuna carinskega dolga tožeči stranki obračunal carinski dolg za tovorno vozilo, ki bi moralo biti uporabljeno z vstopom na carinsko območje le začasno, zaradi česar je bilo prvotno oproščeno uvoznih dajatev. Tovorno vozilo pa je bilo uporabljeno za notranji promet, zato je po 204. členu Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12.10.1992 o uvedbi Carinskega zakonika Skupnosti nastal carinski dolg.

4. Po 2. odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden izmed pogojev za njeno dovoljenost, pri čemer je po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je v več svojih sklepih (na primer: št. Up-858/08-8 z dne 3. 6. 2008, Ur. l. RS, št. 62/08), ugotovilo, da to stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 (na katero se sklicuje revident) je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Ker revident v reviziji niti ne zatrjuje niti ne obrazloži in niti ne dokazuje, da bi bil za njeno dovoljenost podan katerikoli izmed pogojev iz 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, revizija ni dovoljena. Zgolj sklicevanje na 2. točko drugega odstavka 83. člen ZUS-1, brez kakršnekoli navedbe v zvezi z dovoljenostjo revizije, za dovoljenost  revizije ne zadostuje.

7. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

8. V skladu z določilom prvega odstavka 154. člena in prvega odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi z določilom prvega odstavka 22. člena ZUS-1 tožeča stranka sama trpi stroške revizijskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 187/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-05-27

denacionalizacija - dovoljenost revizije - punctum - trditveno in dokazno breme

Trditvenega in dokaznega bremena o obstoju pogojev za dovoljenost revizije revident ni izpolnil samo z navedbo sporne vrednosti v reviziji.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo je tožeča stranka po odvetniku dne 1. 4. 2009 vložila revizijo. Priglaša stroške postopka.

3. S pravnomočno sodbo, ki jo tožnik izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 zavrnilo njegovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 5. 5. 2008. Z navedeno odločbo je tožena stranka med drugim odločila, da se upravičenki A.A. za tam navedene nepremičnine prizna odškodnina v obliki obveznic Slovenske odškodninske družbe (v nadaljevanju SOD) v višini 1.058.887,19 DEM.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (št. Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/08 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/08 z dne 2. 4. 2009 in Up-1186/08 z dne 23. 4. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revident v reviziji niti neposredno niti opisno ne izkaže nobenega od pogojev za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1. V uvodu revizije sicer navaja sporno vrednost (punctum) v znesku 50.000 EUR, vendar tega zneska ne utemelji. Tega ni storil niti v tožbi, v kateri sporne vrednosti niti ni navajal.  V uvodu revizije navedena sporna vrednost pa tudi ne izhaja iz dokončnega upravnega akta, ki je predmet izpodbijanja v obravnavanem upravnem sporu.

6. Ker je trditveno in dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na revidentovi strani, ta pa tega bremena ni izpolnil samo z navedbo sporne vrednosti v reviziji, niso podani pogoji za dovoljenost revizije  iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Zato je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

7. Ker je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo, revident na podlagi določb prvega odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP in prvega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 sam trpi svoje stroške revizijskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 196/2009
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-05-20

gradbeno dovoljenje - dovoljenost revizije - zelo hude posledice

Ker revidentka, razen pavšalnega zatrjevanja, da ima izpodbijana odločitev zanjo zelo hude posledice, svojih trditev ni z ničemer obrazložila, niti jih ni konkretizirala, da bi jih sodišče lahko preizkusilo, obstoja zelo hudih posledic ni izkazala.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Zoper pravnomočno sodbo je tožeča stranka dne 31. 3. 2009 po odvetnici vložila revizijo. Njeno dovoljenost utemeljuje z obstojem pogoja iz 3. točke drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka.

3. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 5. 9. 2007 (v zvezi z odločbo Upravne enote Ljubljana, Izpostava Vič-Rudnik z dne 18. 6. 2007). Z izpodbijano odločbo je tožena stranka odpravila navedeno odločbo prvostopnega upravnega organa o gradbenem dovoljenju za gradnjo večstanovanjskega objekta ob tam navedenih pogojih, njeno zahtevo za izdajo upravnega dovoljenja pa je zavrnila.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden izmed pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je v sklepu Up-858/08-8 z dne 3. 6. 2008 in v odločbi Up-1186/2008-15 z dne 23. 4. 2009 ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revizija je po določbi 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. V obravnavani zadevi je tožena stranka odpravila odločbo prvostopnega upravnega organa, ki je tožeči stranki – investitorju izdal gradbeno dovoljenje za gradnjo večstanovanjskega objekta. Ker pa revidentka razen pavšalnega zatrjevanja, da ima izpodbijana odločitev zanjo zelo hude posledice, svojih trditev ni z ničemer obrazložila, niti jih ni konkretizirala, da bi jih sodišče lahko preizkusilo, obstoja zelo hudih posledic ni izkazala, zato revizija v obravnavani zadevi ni dovoljena.

6. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

7. Ker tožeča stranka z revizijo ni uspela, sama trpi svoje stroške revizijskega postopka (165. člen Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-08-24

Sodba UPRS(zunanji oddelek v Novi Gorici) U 403/2005

Vrhovno sodišče je ob uporabi določb ZPP ugotovilo, da je revident revizijo umaknil.

Ugotovi se, da je tožeča stranka umaknila revizijo.

1. Upravno sodišče je s sodbo U 403/2005-7 z dne 8. 3. 2007 zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke v zadevi odmere dohodnine za leto 2002.

2. Zoper pravnomočno sodbo je tožeča stranka dne 23. 4. 2007 vložila revizijo, ki pa jo je z vlogo z dne 5. 8. 2009 umaknila.

3. Po določbi prvega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 se v upravnem sporu za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku - ZPP. V postopku z revizijo se na podlagi 383. člena ZPP smiselno uporabljajo nekatere določbe tega zakona o pritožbi zoper sodbo, med drugim tudi določba drugega odstavka 334. člena ZPP. Po slednji lahko vlagatelj pravnega sredstva umakne vloženo pravno sredstvo, dokler sodišče ne izda o njem odločbe. Ker v zadevi revizijsko sodišče še ni odločilo, je na podlagi drugega odstavka 334. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP sklenilo, kot izhaja iz izreka sklepa.

4. V tej zadevi je odločal sodnik posameznik na podlagi drugega odstavka 14. člena ZUS-1.

5. Tožeča stranka je zahtevala tudi vrnitev dela sodne takse, ki jo je plačala za revizijo, saj je pravno sredstvo umaknila pred odločitvijo sodišča. O tem bo v skladu z določbo 37. člena Zakona o sodnih taksah odločalo sodišče, ki je odločalo v postopku na prvi stopnji.

Opr. št: X Ips 306/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.306.2008

Opr. št: X Ips 15/2010, ECLI:SI:VSRS:2010:X.IPS.15.2010

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.