Sklep X Ips 514/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2009-01-21

javni uslužbenci - dovoljenost revizije - pomembno pravno vprašanje - zelo hude posledice za stranko - trditveno in dokazno breme - zavrženje

Vprašanje, ki ga tožnik izpostavlja kot pomembno pravno vprašanje (možnost subsidiarnega varstva zaradi varstva ustavnih pravic v sporih o zakonitosti posamičnih upravnih aktov), ni pomembno pravno vprašanje, saj je ta možnost izključena že z zakonom (4. člen ZUS-1). Vprašanje upravičenosti do odškodnine na podlagi 65. člena ZJU je stvar presoje sodišča v vsakem posameznem primeru in zato glede na vsebino zadeve ne more biti pomembno pravno vprašanje v  obravnavanem primeru.

1. Z izpodbijano sodbo (1. točka izreka sodbe in sklepa) je sodišče prve stopnje na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/2006) delno ugodilo tožbi tako, da je sklep tožene stranke z dne 19. 3. 2008, odpravilo in zadevo vrnilo toženi stranki v ponovno odločanje, v preostalem delu pa je tožbo zavrnilo. Z navedenim sklepom je tožena stranka v ponovljenem postopku zavrnila pritožbo tožnika zoper sklep z dne 29. 1. 2007, s katerim je predsednik Vrhovnega sodišča RS odločil, da se tožnika ne izbere za zasedbo uradniškega delovnega mesta višjega pravosodnega svetovalca na evidenčnem oddelku Vrhovnega sodišča RS.

2. Tožnik je vložil revizijo zoper zavrnilni del izpodbijane sodbe, s katerim je prvostopenjsko sodišče zavrnilo tožnikove zahtevke za razveljavitev pogodbe o zaposlitvi z izbrano kandidatko, za ugotovitev, da mu je bila z ravnanjem tožene stranke kršena ustavna pravica enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in za odškodnino v znesku 5.362,05 EUR po petem odstavku 65. člena Zakona o javnih uslužbencih. Glede dovoljenosti revizije navaja, da gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, da sodba v zavrnilnem delu odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, v sodni praksi Upravnega sodišča o tem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o njem še ni odločalo. Uveljavlja tudi, da ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zanj zelo hude posledice.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po ustaljeni upravno-sodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. O ustavnosti tega stališča se je izreklo tudi Ustavno sodišče RS, ki je v sklepu Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Revident uveljavlja dovoljenost revizije po 2. in 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

6. Po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč prve stopnje ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo. Tožnik navaja, da gre v predmetni zadevi za pomembno pravno vprašanje, ter kot vprašanji, bistveni za odločitev, glede katerih zavrnilni del izpodbijane sodbe odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča, zgolj navaja vprašanji, ali je v postopkih, ko sodišče odloča o zakonitosti posamičnih upravnih aktov, možen tudi subsidiaren upravni spor zaradi varstva ustavnih pravic ter, ali je upravičen do odškodnine treh bruto plač ob izkazani, dokazani in konkretizirani škodi ter kontinuirani kršitvi človekovih pravic pri kandidiranju za delovno mesto, za katerega se je potegoval. Navaja tudi, da o tem vprašanju v sodni praksi Upravnega sodišča ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem pravnem vprašanju še ni odločalo. V potrditev svojih navedb glede odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča tožnik ne navaja nobenih opravilnih številk zadev, poleg tega ne predloži sodnih odločb, iz katerih naj bi izhajala neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje, oziroma ne navede opravilnih številk zadev, na podlagi katerih bi bilo njegove trditve mogoče preveriti. Gre za pavšalno navajanje, ki ni dokazano. Pa tudi sicer po mnenju Vrhovnega sodišča ne gre za pomembni pravni vprašanji. Nemožnost subsidiarnega upravnega spora zaradi varstva ustavnih pravic v primerih, ko je zagotovljeno drugo sodno varstvo, konkretno v rednem upravnem sporu, v katerem je mogoče zahtevati odpravo izpodbijanega akta, je določena že z zakonom (4. člen ZUS-1), o tem pa obstaja tudi obširna sodna praksa Vrhovnega sodišča (npr. sklep I Up 561/2007 z dne 28. 8. 2008). Vprašanje upravičenosti tožnika do odškodnine v višini treh bruto plač pa po presoji Vrhovnega sodišča sploh ne more predstavljati pomembnega pravnega vprašanja. Po določbah ZUS-1 je namreč pomembnost pravnega vprašanja mogoče presojati glede na vsebino zadeve. Za pomembno pravno vprašanje glede na vsebino zadeve pa gre, če je mogoče od njegove rešitev pričakovati razvoj prava preko sodne prakse glede takega vprašanja, če bi bilo pomembno za zagotovitev pravne varnosti ali za enotno uporabo prava na področju, na katerega se nanaša vsebina zadeve. V obravnavanem primeru je vsebina zadeve vprašanje zakonitosti in pravilnosti postopka izbire kandidata na prosto uradniško mesto, o čemer je sodišče prve stopnje odločilo, ugodilo tožbi ter izpodbijani sklep tožene stranke odpravilo in zadevo vrnilo toženi stranki v ponovno odločanje. Upravičenost tožnika do odškodnine pa zato ni pravno vprašanje po vsebini te zadeve. Pogoji za dovolitev revizije po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 v obravnavani zadevi zato niso izpolnjeni.

7. Tudi pogoj iz 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ki določa, da je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko, ni izpolnjen. Po presoji Vrhovnega sodišča revident trditvenega in dokaznega bremena o obstoju zatrjevanega pogoja za dovolitev revizije s trditvijo, da ima odločitev sodišča, da ne razveljavi pogodbe z izbrano kandidatko, zanj zelo hude posledice, saj mu je s tem onemogočeno, da bi dobil delovno mesto, za katerega se je potegoval in je posledično še vedno brezposeln, ni izpolnil. Revident bi namreč moral navesti, kakšne konkretne posledice ima zanj izpodbijana odločitev, in tudi konkretne razloge, zaradi katerih so te posledice zanj zelo hude, ter vse to tudi izkazati. Šele tako bi bila mogoča presoja, ali je podan pogoj za dovolitev revizije po 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

8. Ker revident ni uspel dokazati, da izpolnjuje katerega izmed pogojev za dovolitev revizije po drugem odstavku 83. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče njegovo revizijo zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.