TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep X Ips 819/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-05

denacionalizacija - revizija - dovoljenost - zelo hude posledice za stranko - trditveno in dokazno breme

Revidenti so zgolj zatrjevali, da ima odločitev prvostopnega sodišča za njih zelo hude posledice, niso pa utemeljili, niti niso dokazali takih posledic, torej niso izkazali razlogov za njeno dovoljenost, zato revizije ni mogoče dovoliti.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje, št. U 392/2007-18 z dne 2.10.2007, je tožeča stranka dne 30.11.2007 vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06) zavrnilo tožbo zoper sklep tožene stranke z dne 23.1.2007, s katerim je tožena stranka odločila, da v zadevi denacionalizacije dela stavbe B., L., ki je bila nacionalizirana F.S.B.J.T., roj. 10.2.1890, tožnikom in pok. A.M.A.B. ne prizna lastnost strank in s tem pravice do sodelovanja v postopku kot stranke.

Po presoji Vrhovnega sodišča RS v tem primeru revizije ni mogoče dovoliti.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od treh v tej določbi navedenih pogojev za njeno dovolitev. V obravnavanem primeru se revidenti v reviziji izrecno ne sklicujejo na navedeno določbo oziroma na nobenega od pogojev za dovoljenost revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, vendar iz njihovih navedb, smiselno izhaja, da uveljavljajo razlog za dovolitev revizije po 3. točki 2. odstavka 83. člena ZUS-1. Ta določa, da je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. Ker je po presoji Vrhovnega sodišča RS tako trditveno kot dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1 na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti, bi morali revidenti zatrjevane posledice tudi izkazati. Revidenti pa so zgolj zatrjevali, da ima odločitev prvostopnega sodišča za njih zelo hude posledice, niso pa utemeljili niti niso dokazali takih posledic, torej niso izkazali razlogov za njeno dovoljenost, zato revizije ni mogoče dovoliti.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 816/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-02-13

revizija - dovoljenost - trditveno in dokazno breme

Trditveno in dokazno breme glede dovoljenosti revizije nosi revident. Če revident niti ne trdi, da je podan kateri od razlogov za dovoljenost revizije, se revizija zavrže.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/2006 in 26/2007 - odločba Ustavnega sodišča RS, ZUS-1) zavrnilo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 19.3.2007. Z izpodbijano odločbo je tožena stranka ugotovila, da se A.A., roj. 18.3.1899 v C. in njegova žena B.B., roj. E., roj. 29.6.1901 na D., od 28.8.1945 naprej nista štela za jugoslovanska državljana. Drugostopenjski upravni organ je potrdil odločbo prvostopenjskega organa.

Zoper sodbo prvostopenjskega sodišča je tožnik vložil revizijo.

Revizija je dovoljena, če je podan kateri od razlogov, ki jih opredeljuje 2. odstavek 83. člena ZUS-1. Trditveno, in po potrebi tudi dokazno breme, nosi revident, saj se o reviziji odloča na njegovo zahtevo. Poleg tega ZUS-1 Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije ne nalaga, da po uradni dolžnosti ugotavlja, ali obstaja kateri od razlogov za dovoljenost revizije.

Revident ni niti trdil, da je podan kateri od razlogov za dovoljenost revizije. Ker torej ni izkazan nobeden razlog za dovoljenost revizije, jo je Vrhovno sodišče RS zavrglo (89. člen ZUS-1).

Ker revident s svojim pravnim sredstvom ni uspel, mora sam nositi revizijske stroške (1. odstavek 22. člena ZUS-1 v povezavi s 1. odstavkom 165. člena ZPP in 1. odstavkom 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 587/2007, enako tudi X Ips 193/2007, X Ips 615/2007, X Ips 744/2007

Sklep X Ips 301/2008, enako tudi X Ips 269/2008, X Ips 267/2008
Sklep X Ips 587/2007, enako tudi X Ips 193/2007, X Ips 615/2007, X Ips 744/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-05

revizija - dovoljenost - trditveno in dokazno breme

Ker revident v reviziji niti ne zatrjuje niti ne obrazloži in ne dokazuje, da bi bil za dovoljenost revizije podan kateri od razlogov iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Revizija se zavrže. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške postopka.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje, št. U 3020/2006-7 z dne 29.5.2007, je tožeča stranka vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožnik izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, ZUS-1) v zvezi s prehodno določbo 2. odstavka 105. člena ZUS-1 zavrnilo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 13.11.2006. Z navedeno odločbo je tožena stranka ugodila pritožbi A. d.o.o. in odpravila sklep Upravne enote Ljubljana z dne 19.9.2004 (1. točka izreka); in predlog za upravno izvršbo odločbe Občine Ljubljana z dne 19.2.1993 tožnika kot predlagatelja zavrgla (2. točka izreka). Prvostopenjski upravni organ je s sklepom odločil, da se dovoljuje izvršba odločbe o denacionalizaciji z dne 19.2.1993, ki je postala izvršljiva 7.12.1998 in s katero je bila zavezancu A. d.o.o. naložena izročitev v posest najkasneje do 7.12.1998 kmetijskih zemljišč parc. št. 265, 266 in 267 vse k.o. ...in parc. št. 1075 k.o....., skrbniku za posebne primere B.B.

Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v tem primeru revizije ni mogoče dovoliti.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od v tej določbi navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije pa je tako trditveno kot dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogoja za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1 na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče niti uvesti niti voditi. Ker revident v reviziji niti ne zatrjuje niti ne obrazloži in ne dokazuje, da bi bil za dovoljenost revizije podan kateri od razlogov iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je glede na navedeno revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

Ker je bila revizija zavržena, trpi revident sam svoje stroške postopka (1. odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP in 1. odstavkom 22. člena ZUS-1).

Opr. št: X Ips 193/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.193.2007

Opr. št: X Ips 615/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.615.2007

Opr. št: X Ips 744/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.744.2007

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 301/2008, enako tudi X Ips 269/2008, X Ips 267/2008
Sklep X Ips 149/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-19

Sodba UPRS(zunanji oddelek v Mariboru)U 47/2006

revizija - dovoljenost - zelo hude posledice - zavrženje

Revident v reviziji sicer navaja, da bodo zato, ker ne more več opravljati del in nalog stečajnega upravitelja, zanj nastale zelo hude posledice, vendar te navedbe ne pojasni in o morebitnem nastanku takih posledic ne predloži nobenega dokaza. Po presoji vrhovnega sodišča glede na navedeno revidentu ni uspelo izkazati obstoja pogoja zelo hudih posledic za stranko iz 3. točke 2. odstavka 83. člena ZUS-1 za dovolitev predlagane revizije.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožnik po odvetniku vložil revizijo. Kot razlog za dovolitev revizije navaja, da ima izpodbijana sodba zanj zelo hude posledice, saj ne more več opravljati del in nalog stečajnega upravitelja.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožnik izpodbija z revizijo, je prvostopno sodišče na podlagi določbe 1. odstavka 63. člena v zvezi z 2. odstavkom 105. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 - sklep US) zavrnilo tožnikovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 27.12.2005. S to odločbo je tožena stranka odločila, da se tožniku odvzame dovoljenje za opravljanje funkcije upravitelja v postopkih prisilne poravnave, stečaja in likvidacije.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je zanjo izpolnjen vsaj eden od tam navedenih pogojev, pri čemer je po presoji vrhovnega sodišča tako trditveno kot dokazno breme glede obstoja teh pogojev na strani revidenta.

V obravnavanem primeru revident uveljavlja dovoljenost revizije zaradi zelo hudih posledic, ki naj bi zanj nastale zaradi izpodbijane sodbe, torej po 3. točki 2. odstavka 83. člena ZUS-1. Ta določa, da je revizija dovoljena, če ima odločitev, ki se izpodbija v upravnem sporu, zelo hude posledice za stranko. Revident v reviziji sicer navaja, da bodo zato, ker ne more več opravljati del in nalog stečajnega upravitelja, zanj nastale zelo hude posledice, vendar te navedbe ne pojasni in o morebitnem nastanku takih posledic ne predloži nobenega dokaza. Po presoji vrhovnega sodišča glede na navedeno revidentu ni uspelo izkazati obstoja pogoja zelo hudih posledic za stranko iz 3. točke 2. odstavka 83. člena ZUS-1 za dovolitev predlagane revizije.

Zato je vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 143/2010, enako tudi X Ips 401/2011
Sklep X Ips 102/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-12

revizija - dovoljenost - postulacijska sposobnost

Tožnik je v obravnavani zadevi revizijo vložil sam, pri tem pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje v izreku pod točko 2, ki jo tožnik izpodbija z revizijo, zavrnilo tožnikovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 8.8.2006, s katero je tožena stranka med drugim ugotovila, da je bila tožniku neupravičeno dodeljena brezplačna pravna pomoč z odločbo z dne 29.4.2002. Revizijo je tožnik vložil sam in ob vložitvi revizije ni predložil dokazila o tem, da so za vložitev revizije izpolnjeni pogoji po določbi 2. odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/2006, ZUS-1). V reviziji je tožnik poleg svojega imena navedel, da je po poklicu strojni tehnik.

Revizija je izredno pravno sredstvo, za katero ZUS-1 in Zakon o pravdnem postopku (ZPP-UPB3, Uradni list RS, št. 73/2007), ki se na podlagi 1. odstavka 22. člena ZUS-1 primerno uporablja za vprašanja postopka, ki niso urejena v ZUS-1, predpisujeta pogoje, kdaj, kako ter kdo sme to izredno pravno sredstvo vložiti. ZUS-1 v 2. odstavku 22. člena določa, da se v postopku v upravnem sporu ne uporablja 3. odstavek 86. člena ZPP ter da v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja dejanja v postopku samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Po določbi 1. odstavka 86. člena ZPP smejo stranke opravljati pravdna dejanja osebno ali po pooblaščencu, vendar le, če ima stranka ali njen zakoniti zastopnik opravljen pravniški državni izpit (4. odstavek 86. člena ZPP).

Revizija ni dovoljena, če jo vloži nekdo, ki nima te pravice (3. odstavek 83. člena ZUS-1).

Tožnik je v obravnavani zadevi revizijo vložil sam, pri tem pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit. Zato je revizijsko sodišče nedovoljeno revizijo zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

ZUS-1 člen 22, 22/1, 22/2, 83, 83/3.ZPP člen 86.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 63/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-02-21

obnova upravnega spora - novo dejstvo in nov dokaz

Obnovo upravnega spora zaradi novih dejstev in novih dokazov je dopustno uveljavljati, če je sodišče prve stopnje samo ugotavljalo dejansko stanje.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog tožeče stranke za obnovo sodnega upravnega spora, končanega s pravnomočnim sklepom Upravnega sodišča Republike Slovenije z dne 22.12.2006. Ugotovilo je, da v navedenem upravnem sporu sodišče dejanskega stanja ni ugotavljalo, zato uveljavljani obnovitveni razlog iz 1. točke 1. odstavka 96. člena Zakona o upravnem sporu ni dopustno uveljavljati.

V pritožbi tožeča stranka predlaga, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi in zadevo vrne v novo odločanje. Izpodbijanega sklepa se ne da preizkusiti. Je nejasen in nerazumljiv in ne vsebuje razlogov o odločilnih dejstvih.

V 1. točki 1. odstavka 96. člena ZUS-1 je določeno, da se postopek, ki je pravnomočno končan s sodno odločbo, na predlog stranke obnovi, če stranka zve za nova dejstva ali če najde nove dokaze ali dobi možnost uporabiti nove dokaze, na podlagi katerih bi bil spor zanjo ugodneje rešen, če bi se nanje sklicevala ali če bi jih uporabila v prejšnjem postopku. V 2. odstavku 96. člena ZUS-1 pa je določeno, da se sme zaradi razlogov iz 1. točke 1. odstavka 96. člena ZUS-1 obnova dovoliti le, če je sodišče samo ugotavljalo dejansko stanje.

Iz predloženih spisov izhaja, da sodišče v upravnem sporu, na katerega se nanaša tožnikov predlog za obnovo, ni ugotavljalo dejanskega stanja, pa je odločilo o tožbi tožeče stranke na nejavni seji senata in pri predhodnem preizkusu tožbo zavrglo po 4. točki 1. odstavka 34. člena ZUS v zvezi s 104. členom ZUS-1. Zato tudi po presoji pritožbenega sodišča ni bil izpolnjen pogoj, ki je določen za dovolitev obnove. Sodišče prve stopnje je zato pravilno odločilo, ko je pri predhodnem preizkusu predloga predlog zavrglo. Takšna odločitev ima zakonito podlago v določbi 1. odstavka 398. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi z določbo 1. odstavka 22. člena ZUS-1.

Tudi pritožbeni ugovori ne morejo vplivati na drugačno odločitev pritožbenega sodišča. Sodišče prve stopnje je navedlo razloge za svojo odločitev, izrek prvostopenjskega sklepa pa je razumljiv in jasen. Pritožbeni ugovori so zato brez podlage.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot pritožbeno sodišče na podlagi določb 76., 72. in 82. člena ZUS-1 pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sklep UPRS(zunanji oddelek v Novi Gorici) U 308/2006

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 515/2007, enako tudi I Up 1656/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-06

Če tožnica ni plačala takse in je nalogu ugovarjala, je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je takso odmerilo v skladu z ZST.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 27. člena Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/04 – ZST – UPB1, 115/06, 140/06) tožnici odmerilo sodno takso za sodbo v višini 79,30 EUR in ji naložilo, da je odmerjeni znesek dolžna plačati v 15 dneh in v tem roku sodišču predložiti dokazilo o plačilu sodne takse.

Tožnica vlaga pritožbo zoper navedeni sklep. Navaja, da ni nikjer zahtevala, da se ji odmeri sodna taksa. Ničesar ne dolguje in ničesar ne bo plačala. O njenem premoženju nima nihče pravice odločati. Zahteva razveljavitev sklepa in povrnitev pritožbenih stroškov.

Sodišče prve stopnje je postopalo pravilno, ko je vlogo tožnice, prejeto 7.6.2007, v kateri je tožnica nasprotovala plačilu z opominom in z nalogom z dne 28.5.2007 zahtevane sodne takse za sodbo, štelo za zahtevo za odmero sodne takse po 1. odstavku 27. člena ZST. Z izpodbijanim sklepom je bila taksa na podlagi tarifne številke 28 ZST (za tožbo v znesku 1000 točk), upoštevaje vrednost točke na dan nastanka taksne obveznosti (4. odstavek 7. člena ZST), to je 0,0793 EUR, tožnici pravilno odmerjena tudi po višini.

Glede na odločitev, da je tožnica dolžna plačati sodno takso, plačilo katere je nasprotovala, tudi njena zahteva za povrnitev uveljavljenih stroškov ni utemeljena (1. odstavek 154. člena in 2. odstavek 163. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 1. odstavkom 22. člena Zakona o upravnem sporu), kar velja tudi za stroške pritožbenega postopka.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/2006) pritožbo tožnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZUS-1 člen 76, 82, 82/1. ZST člen 27, 27/1, 28.

Opr. št: I Up 1656/2006, ECLI:SI:VSRS:2006:I.UP.1656.2006

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 711/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-13

ugotovitev državljanstva - dovoljenost revizije - trditveno in dokazno breme

Revizija je nedovoljena, če revident v reviziji niti ne navaja revizijskih razlogov.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje, št. U 1373/2006-6 z dne 29.8.2007, je tožnica vložila revizija.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožnica (revidentka) izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06 – v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožbo tožnice zoper odločbo Upravne enote Maribor z dne 20.12.2005, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 24.3.2006. Prvostopni organ je ugotovil, da se A.A., roj. ..., po predpisih o državljanstvu, ki so na območju Republike Slovenije veljali do uveljavitve Zakona o državljanstvu Republike Slovenije, od 28.8.1945 ni štel za jugoslovanskega državljana. Z navedeno odločbo je zakoniti zastopnik tožene stranke zavrnil pritožbo tožnice zoper odločbo prve stopnje.

Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v tem primeru revizije ni mogoče dovoliti.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan vsaj eden od v tej določbi navedenih treh revizijskih razlogov. Revizijski razlogi predstavljajo pogoj za dovolitev revizije. Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije je trditveno kot dokazno breme za izkazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije na strani revidentke, saj revizije po uradni dolžnosti v upravnem sporu ni mogoče niti uvesti niti voditi. Ker revidentka v reviziji ne zatrjuje, ne obrazloži in dokazuje, da bi bil za dovoljenost revizije podan kakšen od razlogov iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot revizijsko sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi določbe 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 740/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-02-07

revizija - dovoljenost revizije - vrednostni kriterij - trditveno in dokazno breme

Tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije je na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ker revidentka v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedla, kateri pogoj za dovolitev revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v obravnavanem primeru izpolnjen, revizije ni mogoče dovoliti.

Zoper pravnomočno sodbo je tožeča stranka dne 16. 10. 2007 vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in št. 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 31.5.2005, s katero je ta pritožbi delno ugodila in v prvostopni odločbi Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada N.G. z dne 12.9.2001, točko 1. izreka delno odpravila, tako da je revidentki naložila plačilo davka od osebnih prejemkov v višini 4.089.229,00 SIT in pripadajočih zamudnih obresti od dneva izvršljivosti prvostopne odločbe do dneva plačila obveznosti, v preostalem delu pa je pritožbo zavrnila kot neutemeljeno.

Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije revizije ni mogoče dovoliti.

Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od treh pogojev za njeno dovolitev. Po presoji vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ker revidentka v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedla, kateri pogoj za dovolitev revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v obravnavanem primeru izpolnjen, revizije ni mogoče dovoliti.

Zgolj navedba na začetku revizije, da znaša pcto. 23.719,00 EUR, brez vsakršne obrazložitve, kaj naj bi ta znesek predstavljal in na kakšen način je stranka ta znesek ugotovila, pa ne zadostuje za dovolitev revizije na podlagi 1. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

Glede na navedeno je vrhovno sodišče revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 506/2007, enako tudi X Ips 389/2007, X Ips 700/2007, X Ips 59/2008, X Ips 29/2008
Sklep X Ips 384/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-02-14

revizija - dovoljenost revizije - zavrženje

Trditveno in dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije je na strani revidenta.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožeča stranka po odvetnici 9.3.2007 vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 18.2.2005, s katero je delno ugodila pritožbi tožnika zoper odločbo Davčnega urada M. z dne 7.4.2000, tako, da je spremenila izrek prvostopne odločbe v točki 1/2 v delu, ki se nanaša na zamudne obresti, v ostalem pa je pritožbo zavrnila kot neutemeljeno. Prvostopni organ z izpodbijano odločbo ni ugodil zahtevku tožeče stranke za priznanje vstopnega davka na dodano vrednost (DDV) po obračunu za davčno obdobje december 1999 v znesku 19.900.278,00 SIT in ji naložil, da mora zaradi ugotovljenih nepravilnosti pri obračunavanju in plačevanju DDV plačati 104.563,00 SIT DDV skupaj s pripadajočimi zamudnimi obrestmi.

Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v tem primeru revizija ni dovoljena. V njej tožeča stranka niti ne zatrjuje niti ne obrazloži in niti ne dokazuje, da bi bil za njeno dovoljenost podan katerikoli od razlogov iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, te določbe v reviziji niti ne navaja. Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije pa je trditveno kot dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 na strani revidenta.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije revizijo v obravnavanem primeru kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.