TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep X Ips 523/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-04

revizija - pogoji za dovolitev revizije - trditveno breme - dokazno breme

Pavšalno zatrjevanje pogojev ne zadostuje za dovolitev revizije. Takšno revizijo Vrhovno sodišče zavrže kot nedovoljeno.

Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožeča stranka po odvetnici dne 22.7.2008 vložila revizijo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbo zoper odločbo Davčnega urada Novo mesto z dne 12.2.2001 (pravilno 12.12.2001), v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 30.5.2006. S prvostopno odločbo je bil tožeči stranki odmerjen davek iz dejavnosti v znesku 12.364.504,00 SIT. Tožena stranka pa je njeno pritožbo zavrnila kot neutemeljeno.

Po 2. odstavku 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po ustaljeni upravno-sodni praksi vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je v sklepu, št. Up-858/08 z dne 3.6.2008, ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

Revizije ni mogoče dovoliti, ker je tožeča stranka le pavšalno navedla, da vlaga revizijo iz razlogov po 1. in 2. točki 1. odstavka 85. člena v povezavi s 1. in 3. točko 2. odstavka 83. člena ZUS-1. S tem po stališču vrhovnega sodišča ni zadostila trditvenemu in dokaznemu bremenu za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, zaradi česar je vrhovno sodišče njeno revizijo zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 390/2008, enako tudi X Ips 390/2007

Sklep X Ips 471/2008, enako tudi X Ips 88/2008
Sklep X Ips 471/2008, enako tudi X Ips 88/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-07-16

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 65/2008

revizija - pogoji za dovolitev revizije - trditveno in dokazno breme

Trditveno in dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije je na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. O ustavnosti tega stališča se je izreklo tudi Ustavno sodišče RS, ki je v sklepu Up-858/08 z dne 3.6.2008 ugotovilo, da takšna razlaga ne predstavlja kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Ustava RS. Ker revident v reviziji ni niti neposredno niti opisano navedel, kateri pogoj za dovolitev revizije iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje, št. U 65/2008-8 z dne 4.4.2007, je tožeča stranka vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US RS) zavrnilo tožbo zoper odločbo Upravne enote Koper z dne 21.9.2007, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 20.12.2007. Upravni organ je z navedeno odločbo zavrnil zahtevo tožeče stranke za denacionalizacijo poslovne zgradbe s stavbnim zemljiščem – III. objekt v kompleksu dijaškega doma ... z utemeljitvijo, da tožeča stranka ni pravna naslednica Škofije ...., kateri je bilo nepremično premoženje tega denacionalizacijskega postopka podržavljeno. Škofija .... še vedno obstaja, vendar v času uveljavitve Zakona o denacionalizaciji (ZDen) ni delovala in še vedno ne deluje na območju Republike Slovenije, zaradi česar tožeča stranka po določbah ZDen ne šteje za upravičenko. Sodišče prve stopnje je tej odločitvi pritrdilo.

Po 2. odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od v tej določbi, navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji Vrhovega sodišča RS je tako trditveno kot dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. O ustavnosti tega stališča se je izreklo tudi Ustavno sodišče RS, ki je v sklepu, št. Up-858/08 z dne 3.6.2008, ugotovilo, da takšna razlaga ne predstavlja kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Ustava RS. Ker revident v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedel, kateri pogoj za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1, naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Glede na navedeno, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije, revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

Opr. št: X Ips 88/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.88.2008

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 400/2008, enako tudi X Ips 321/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-07-09

revizija - dovoljenost revizije - postulacijska sposobnost

Glede na to, da je v tem primeru vložila revizijo tožeča stranka sama in v njej niti ne zatrjuje, da bi imela opravljen pravniški državni izpit, niti o tem ne predloži nobenega dokaza, nima postulacijske sposobnosti za revizijo.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 2. odstavka 59. člena Zakon o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97, 70/200, 92/05 – odl. US, 45/06 – odl. US) zavrnilo tožničino tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 5.10.2005, s katero je ta zavrnila tožničin predlog za izrek ničnosti odločbe Vlade LRS z dne 30.5.l949, in odločbe Izvršilnega odbora mestnega ljudskega odbora za glavno mesto Ljubljana z dne 24.11.1948.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje je tožnica vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu in zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter predlagala, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije reviziji ugodi in spremeni izpodbijano sodbo podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Po določbi 2. odstavka 22. člena ZUS-1 lahko dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja stranka le po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo 1. odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Ta pa v 4. odstavku 86. člena določa, da sme pravdna dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati tudi stranka sama ali njen zakoniti zastopnik v primerih, če imata opravljen pravniški državni izpit. Po določbi 83. člena ZUS-1 je revizija izredno pravno sredstvo v upravnem sporu, saj se vloži zoper pravnomočno odločitev sodišča prve stopnje, torej zanjo med drugim velja določba 2. odstavka 22. člena ZUS-1 in primerno določba 4. odstavka 86. člena ZPP.

Glede na navedeno in glede na to, da je v tem primeru vložila revizijo tožeča stranka sama in v njej niti ne zatrjuje, da bi imela opravljen pravniški državni izpit, niti o tem ne predloži nobenega dokaza, po presoji revizijskega sodišča nima postulacijske sposobnosti za revizijo. Zato je treba revizijo zavreči kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1 (ta določa, da nedovoljeno revizijo zavrže senat vrhovnega sodišča), v zvezi s 3. odstavkom 83. člena ZUS-1, ki določa, da ni dovoljena revizija, ki jo vloži nekdo (v konkretnem primeru tožeča stranka), ki nima te pravice. Tako stališče je bilo tudi že sprejeto na občni seji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 26.6.2002, to je, da sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama ali njen zakoniti zastopnik, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

ZUS-1 člen 22, 22/2, 83, 83/3, 89.ZPP člen 86, 86/4.

Opr. št: X Ips 321/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.321.2008

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 478/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-03

nedovoljena revizija - revizija zoper odločbo drugostopenjskega upravnega organa

Revizija je dovoljena le zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje, zoper odločbo drugostopenjskega upravnega organa pa po zakonu ni možna.

Zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve Republike Slovenije z dne 13.5.2008, je tožnik po odvetniku vložil revizijo. V njej navaja, da iz pravnega pouka v odločbi izhaja, da zoper odločbo ni dovoljena pritožba niti ni dovoljen upravni spor, zaradi česar vlaga revizijo.

Ministrstvo za notranje zadeve RS je z odločbo z dne 13.5.2008, ugodilo pritožbi tožnika, odpravilo odločbo Upravne enote Radovljica z dne 25.4.2003, in odločilo, da se je A.A., roj. 28.6.1888 v A., od 28.8.1945 do smrti dne 22.8.1965, štela za jugoslovansko državljanko in državljanko SR Hrvaške.

Po določbi 1. odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) lahko stranke, zoper pravnomočno sodbo, izdano na prvi stopnji, vložijo revizijo v 30 dneh od vročitve prepisa sodbe. Glede na to, da tožnik vlaga revizijo zoper odločbo drugostopenjskega upravnega organa in ne zoper pravnomočno sodbo, izdano na prvi stopnji, takšna revizija ni dovoljena. Kot izhaja iz citirane zakonske določbe, je revizija v upravnem sporu dovoljena le zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje, zoper upravno odločbo pa ni predvidena.

Glede na navedeno je vrhovno sodišče revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 764/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-11

revizija - dovoljenost - postulacijska sposobnost

Revidentka, ki je sama vložila revizijo in ni izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit, nima postulacijske sposobnosti za revizijo. Zato revizija ni dovoljena.

Tožnica je zoper uvodoma navedeno sodbo sama vložila revizijo. V reviziji ni izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Po določbi 2. odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in št. 26/07 – sklep US) lahko stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja dejanja v postopku samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo 1. odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek, to je sedaj Zakon o pravdnem postopku (ZPP- UPB3, Uradni list RS, št. 73/07). Ta pa v 4. odstavku 86. člena določa, da sme pravdna dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati tudi stranka sama ali njen zakoniti zastopnik v primerih, če ima opravljen pravniški državni izpit.

Ker je v obravnavanem primeru revidentka sama vložila revizijo (ta je v upravnem sporu izredno pravno sredstvo) in ni izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit, nima postulacijske sposobnosti za revizijo. Zato revizija ni dovoljena (2. odstavek 374. člena ZPP).

Glede na navedeno je revizijsko sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 365/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-03

oprostitev plačila sodnih taks - učinkovanje oprostitve - pravočasnost predloga za oprostitev

Tožeča stranka je prošnjo za oprostitev plačila sodnih taks vložila po opravljenem procesnem dejanju, za katerega je bilo treba plačati sodno takso, zato se tožeče stranke plačila sodne takse za pritožbo ne oprosti za nazaj.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče zavrglo predlog tožnika za oprostitev plačila sodne takse za pritožbo. V obrazložitvi je pojasnilo, da po določbi 14. člena Zakona o sodnih taksah (ZST; Uradni list RS, št. 20/04, 115/06 in 140/06) sklep o oprostitvi sodnih taks učinkuje od dneva, ko je pri sodišču vložen predlog za oprostitev in velja za vse vloge in dejanja, za katera je po 4. in 5. členu ZST nastala taksna obveznost tega dne ali pozneje. Tožnik je predlog za oprostitev plačila sodnih taks za tožbo, ki jo je vložil dne 29.11.2007, in sodbo, ki jo je prvostopenjsko sodišče izdalo dne 15.4.2008, tožnik pa jo je prejel dne 19.4.2008, vložil šele dne 4.6.2008. Predlogu za oprostitev plačila sodnih taks pa za nazaj ni mogoče ugoditi.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik in predlaga odpravo izpodbijanega sklepa. Pojasnjuje, da skrbi za dva mladoletna otroka in da je za oprostitev plačila sodnih taks zaprosil v roku, ki ga je prvostopenjsko sodišče določilo za plačilo, saj pred tem ni vedel višine zneska.

Kot je tožniku pravilno pojasnilo prvostopenjsko sodišče, je stranko dopustno oprostiti plačila sodnih taks le v skladu z ZST. Oprostitev pa v skladu s 1. odstavkom 14. člena ZST velja le za vloge in dejanja, ki se opravijo hkrati oziroma po vložitvi prošnje za oprostitev plačila sodnih taks, ne velja pa oprostitev za nazaj za vloge in dejanja, ki so bila opravljena pred vložitvijo prošnje za oprostitev plačila sodnih taks. Tožnik je prošnjo za oprostitev plačila sodnih taks vložil po opravljenem procesnem dejanju, za katerega je bilo potrebno plačati sodno takso, torej po vložitvi tožbe in po prejemu prvostopenjske sodbe. Glede na pojasnjeno, se tožnika plačila sodne takse za pritožbo ne da oprostiti.

Na drugačno odločitev v tej zadevi ne more vplivati zatrjevanje tožnika o tem, da skrbi za dva mladoletna otroka. Takšne navedbe bi ob predložitvi ustreznih dokazil na odločitev prvostopenjskega sodišča lahko vplivale le v primeru, če bi tožnik vložil predlog za oprostitev plačila sodnih taks na način, kot je določen v ZST in kot je že bilo pojasnjeno.

Ker pritožbene navedbe niso utemeljene in niso podani pritožbeni razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06, 26/07 – sklep US) pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep prvostopenjskega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I Up 19/2007, enako tudi I Up 79/2007
Sklep I Up 366/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-11

Ker je tožnik prošnjo za oprostitev plačila sodnih taks vložil po opravljenih procesnih dejanjih, za katera je potrebno takso plačati, ga ni mogoče oprostiti plačila sodnih taks.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče zavrglo predlog tožnika za oprostitev plačila sodnih taks za tožbo in sodbo. V obrazložitvi je pojasnilo, da po določbi 14. člena Zakona o sodnih taksah (ZST, Uradni list RS, 20/04, 115/06 in 140/06) sklep o oprostitvi plačila sodnih taks učinkuje od dneva, ko je pri sodišču vložen predlog za oprostitev in velja za vse vloge in dejanja, za katera je po 4. in 5. členu ZST nastala taksna obveznost tega dne ali pozneje. Taksna obveznost za vlogo nastane takrat, ko se vloga izroči, za sodno odločbo pa, ko se stranki vroči prepis le-te. Tožnik je tožbo vložil dne 29.11.2007, sodbo prejel dne 19.4.2008, oprostitev plačila sodnih taks za tožbo in sodbo pa je predlagal šele z vlogo dne 4.6.2008. Predlogu za oprostitev plačila sodnih taks pa za nazaj ni mogoče ugoditi.

Zoper navedeni sklep vlaga tožnik pritožbo. Navaja, da je za oprostitev plačila sodne takse zaprosil v roku, ki ga je sodišče določilo za plačilo. Pred tem nikoli ni bil pozvan k plačilu, niti ni mogel vedeti, kakšen znesek naj bi bil dolžan plačati. Glede na to, da je sodišče po uradni dolžnosti dolžno prava neuko stranko obvestiti o zakonsko določenih postopkih, predlaga, da se izpodbijani sklep odpravi. Ker skrbi za dva mladoletna otroka, predlaga, da se ga oprosti plačila sodnih taks.

Kot je tožniku pravilno pojasnilo prvostopenjsko sodišče, je stranko dopustno oprostiti plačila sodnih taks le v skladu z ZST. Oprostitev pa na podlagi 1. odstavka 14. člena ZST velja le za vloge in dejanja, ki se opravijo hkrati oziroma po vložitvi prošnje za oprostitev plačila sodnih taks, ne velja pa oprostitev za nazaj za vloge in dejanja, ki so bila opravljena pred vložitvijo prošnje za oprostitev plačila sodnih taks. Tožnik je prošnjo za oprostitev plačila sodnih taks vložil po opravljenih procesnih dejanjih, za katera je potrebno plačati sodno takso. Glede na pojasnjeno, se tožniku plačila sodnih taks za tožbo in sodbo ne da oprostiti.

Na drugačno odločitev v tej zadevi ne more vplivati tožnikovo zatrjevanje, da sam skrbi za dva mladoletna otroka. Takšna navedba ob predložitvi ustreznih dokazil bi na odločitev prvostopenjskega sodišča lahko vplivala le v primeru, če bi tožnik vložil predlog za oprostitev plačila sodnih taks na način in v času, kot je določeno v ZST in kot je že bilo pojasnjeno.

Ker pritožbene navedbe niso utemeljene in niso podani pritožbeni razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep prvostopenjskega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 496/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-11

predlog za izdajo začasne odredbe - predpostavke - zavrženje

O predlogu za izdajo začasne odredbe je vsebinsko mogoče odločati le do odločitve o reviziji. Če je o reviziji že odločeno, niso podani procesni pogoji za izdajo začasne odredbe, zato vrhovno sodišče prepozno vložen predlog zavrže.

Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrže.

Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožeča stranka sama dne 4.8.2008 na upravno sodišče vložila prošnjo za odlog izvršitve izpodbijane sodbe.

Predlog za izdajo začasne odredbe ni dovoljen.

Tožeča stranka je pred vložitvijo obravnavane vloge, ki jo vrhovno sodišče šteje za predlog za izdajo začasne odredbe po 2. odstavku 84. člena v zvezi z 2. odstavkom 32. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US), po odvetniku vložila revizijo, ki jo je vrhovno sodišče na seji dne 28.8.2008 zavrglo kot nedovoljeno. Obravnavani predlog za izdajo začasne odredbe pa je prejelo istega dne po seji, na kateri je bila obravnavana revizija.

Izdaja začasne odredbe na podlagi 2. odstavka 84. člena ZUS-1, ki določa, da vrhovno sodišče na zahtevo revidenta izda začasno odredbo do odločitve o reviziji zaradi razlogov iz 2. odstavka 32. člena ZUS-1. Iz tega sledi, da je začasno odredbo mogoče izdati le do odločitve o reviziji. Ker je bila v obravnavanem primeru revizija s sklepom z dne 28.8.2008 zavržena kot nedovoljena, niso podani procesni pogoji za vsebinsko odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 84. člena ZUS-1, ob smiselni uporabi določbe 89. člena ZUS-1, predlog za izdajo začasne odredbe zavrglo kot nedovoljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Uv 4/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-19

sodno varstvo - imenovanje volilnih odborov

Akte, zoper katere je sodno varstvo zagotovljeno v upravnem sporu, določa 105. člen ZVDZ. Med temi akti ni naveden akt o imenovanju volilnih odborov. Sodno varstvo v upravnem sporu v ZVDZ tudi ni predvidno zaradi nepravilnosti pri delu volilnih odborov oziroma okrajnih volilnih komisij pri volitvah (106. do 108. člen ZVDZ).

Z izpodbijano odločbo je Volilna komisija 2. volilne enote s sedežem v Postojni (VK) na podlagi 106. člena Zakona o volitvah v državni zbor (ZVDZ – UPB1, Uradni list RS, št. 109/06) kot prepozen zavrgla ugovor L.K., predstavnika liste ... za 2. volilno enoto, zoper Seznam sestave volilnih odborov za volitve v Državni zbor RS, naslovljen na Okrajno volilno komisijo T. z dne 3.9.2008.

Pritožnik v pritožbi med drugim navaja, da se ne strinja z zavrnitvijo predlaganih oseb za člane volilnih odborov, še zlasti pa z utemeljitvijo Okrajne volilne komisije T., da spremembe niso potrebne, ker volilni odbori v dosedanji sestavi dobro delajo in ni bilo nikoli pripomb na njihovo delo. To je v nasprotju s 3. odstavkom 41. člena ZVDZ. O sestavi volilnih odborov ni bil obveščen do 12.9.2008, ko je sam zahteval vpogled v sestavo volilnih odborov. Pritožba zaradi nezakonite sestave je bila torej vložena pravočasno. Vrhovnemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, ugotovi nepravilno sestavo volilnih odborov v Volilnem okraju T., in na novo imenuje volilne odbore v tem volilnem okraju ob upoštevanju določb 3. odstavka 41. člena ZVDZ.

Volilna komisija 2. volilne enote na pritožbo ni odgovorila.

Po določbi 1. odstavka 12. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št., 105/06 in 26/07 – sklep US) Vrhovno sodišče Republike Slovenije odloča v upravnem sporu o zakonitosti aktov volilnih organov za volitve v državni zbor. Akte, zoper katere je sodno varstvo zagotovljeno v upravnem sporu, določa 105. člen ZVDZ. To pa so: odločba volilne komisije, s katero se zavrne lista kandidatov; odločba volilne komisije iz 2. odstavka 103. člena ZVDZ (odločba volilne komisije volilne enote v postopku ugotavljanja zakonitosti list kandidatov); odločba državne volilne komisije iz 104. člena ZVDZ (odločba o razveljavitvi ali spremembi odločbe volilne komisije volilne enote, izdane v postopku potrjevanja list kandidatov). Med temi akti torej ni naveden akt o imenovanju volilnih odborov, ki ga v okviru svojih pristojnosti iz 39. člena ZVDZ izda okrajna volilna komisija. Sodno varstvo v upravnem sporu v ZVDZ tudi ni predvidno zaradi nepravilnosti pri delu volilnih odborov oziroma okrajnih volilnih komisij pri volitvah (106. do 108. člen ZVDZ).

Glede na navedeno je vrhovno sodišče ob smiselni uporabi določbe 1. točke 1. odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) pritožbo zavrglo, saj odločanje o tem sporu ne spada v sodno pristojnost. Pri tem se vrhovno sodišče ni spuščalo v pravilnost in zakonitost izpodbijane odločbe.

ZUS-1 člen 12, 12/1.ZVDZ člen 39, 105, 106, 107, 108.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.