Sklep X Ips 394/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-07-17

carine - dovoljenost revizije - pomembno pravno vprašanje - pooblastilo ministra - neenotnost sodne prakse - odstop od sodne prakse - naknadni obračun carinskega dolga - obnova carinskega postopka

V zadevah, na katere se sklicuje tožeča stranka, je sicer šlo za podobne dejanske situacije, ko je bilo treba carinski dolg obračunati po sprostitvi blaga v prost promet, obenem pa za različne pravne situacije. V primerih, ko carinski organi za obračun carinskega dolga kot prano podlago uporabijo določbe o naknadnem obračunu carinskega dolga po CZ, so navedbe, ki se nanašajo na obnovo upravnega postopka po ZUP, nerelevantne. Hkrati velja tudi obratno, ko carinski organ uporabi določbe o obnovi po ZUP, so nerelevantne navedbe, ki se nanašajo na naknadni obračun carinskega dolga po CZ.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje je tožeča stranka dne 16.4.2007 po odvetniku vložila revizijo. Njeno dovoljenost utemeljuje z 2. točko drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US).

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija, je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 31.8.2005, s katero je ta zavrnila pritožbi tožeče stranke in družbe B.T. d.o.o., C., zoper odločbo Carinskega urada L. z dne 23.9.2007. S slednjo odločbo je prvostopenjski carinski organ naknadno obračunal carinski dolg na podlagi točke c prvega odstavka 154. člena Carinskega zakona (CZ; Uradni list RS, št. 1/95, 28/95, 32/99 (40/99 popr.), 59/02, 110/02), ker je bilo v postopku naknadnega preverjanja carinskih deklaracij ugotovljeno, da uveljavljana preferencialna carinska stopnja ob času vložitve deklaracije ni bila upravičena. V 2. točki izreka sodbe je prvostopenjsko sodišče zavrnilo zahtevek tožeče stranke za povračilo stroškov postopka.

Po 2. točki drugega odstavka 83. člena je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

Tožeča stranka kot pomembno pravno vprašanje izpostavlja problem pooblastila uradne osebe za odločanje v upravnem postopku. Navaja, da je državna podsekretarka V.Ž. podpisala odločbo druge stopnje s pooblastilom ministra za finance dr. D.M. z dne 10.1.2003, ki pa v času odločanja v carinskem postopku na drugi stopnji ni bil več minister. Nova vlada Republike Slovenije je zaprisegla dne 3.12.2004 in je bil obenem imenovan nov minister za finance dr. A.B. Meni, da pooblastilo državne podsekretarke ne izhaja iz zakona, temveč od osebe. Zakon o splošnem upravnem postopku (ZUP; Uradni list RS, št. 80/99 in 70/00) v členih od 28 do 32 pooblašča zgolj predstojnika organa. Poleg tega tožeča stranka navaja tudi, da je glede razmerja med določbami ZUP o obnovi postopka in določbami CZ o naknadnem obračunu carinskega dolga praksa upravnega sodišča neenotna, podan pa je tudi odstop prvostopenjska sodišča od prakse vrhovnega sodišča. Sklicuje se na več odločitev upravnega in vrhovnega sodišča, kjer je bilo dejansko stanje popolnoma identično dejanskemu stanju iz izpodbijane sodbe, sodišči pa sta v teh primerih (glede pravne podlage) zavzeli popolnoma drugačno stališče.

Pomembnost pravnega vprašanja je po dikciji ZUS-1 treba presojati glede na vsebino zadeve. Za pomembno pravno vprašanje glede na vsebino zadeve gre, če je mogoče od njegove rešitve pričakovati razvoj prava preko sodne prakse glede takega vprašanja, če bi bilo pomembno za zagotovitev pravne varnosti ali za enotno uporabo prava na področju, na katerega se nanaša vsebina zadeve. V obravnavanem primeru je vsebina zadeve presoja pravilnost in zakonitosti naknadnega obračuna carinskega dolga po določilih CZ ter s tem v zvezi vprašanje, ali carinski dolg obračunati v skladu z določbami o naknadnem obračunu carine po CZ ali na podlagi določb o obnovi postopka po ZUP. Vprašanje, ki ga tožeča stranka izpostavlja kot pomembno pravno vprašanje (pooblastilo državne podsekretarke), je glede na vsebino zadeve in revizijske ugovore zgolj stransko vprašanje v tej zadevi. Poleg tega vrhovno sodišče ugotavlja, da je sodna praksa upravnega sodišča v zvezi s tem vprašanjem enotna (opr. št. U 1533/2005 z dne 6.11.2006, opr. št. U 469/2005 z dne 25.9.2006, opr. št. U 2001/2005 z dne 16.4.2007, opr. št. U 1199/2006 z dne 18.06.2007 in druge), kar kaže na jasen pravni položaj in zato od odločitve vrhovnega sodišča glede tega vprašanja ni mogoče pričakovati razvoja prava oziroma poenotenja sodne prakse. Vrhovno sodišče pa se glede tega stranskega vprašanja tudi v celoti strinja s stališčem upravnega sodišča.

Glede zatrjevanega (neobrazloženega) odstopa od sodne prakse v zvezi z razmerjem med določbami CZ o naknadnem obračunu carinskega dolga ter določbami ZUP o izrednem pravnem sredstvu obnove, pa vrhovno sodišče tožeči stranki pojasnjuje, da je o tem že večkrat zavzelo enako stališče (opr. št. X Ips 329/2006, X Ips 330/2006, X Ips 917/2006, X Ips 918/2006), od katerega izpodbijana sodba ne odstopa in zato ni podan zatrjevani odstop od sodne prakse. V zadevah, na katere se sklicuje tožeča stranka, je sicer šlo za podobne dejanske situacije, ko je bilo treba carinski dolg obračunati po sprostitvi blaga v prost promet, obenem pa za različne pravne situacije. V primerih, ko carinski organi za obračun carinskega dolga kot pravno podlago uporabijo določbe o naknadnem obračunu carinskega dolga po CZ, so navedbe, ki se nanašajo na obnovo upravnega postopka po ZUP nerelevantne. Hkrati velja tudi obratno, ko carinski organ uporabi določbe o obnovi po ZUP, so nerelevantne navedbe, ki se nanašajo na naknadni obračun carinskega dolga po CZ. Kljub podobnim dejanskim situacijam je torej ključno zgolj to, da je bila pravna podlaga za obračun carinskega dolga uporabljena v skladu z zakonom, v katerem je urejena.

Ker vprašanje, ki ga tožeča stranka izpostavlja kot pomembno pravno vprašanje, ni vprašanje, ki bi bilo pomembno za odločitev o vsebini zadeve, torej ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, niti ni podan zatrjevani odstop od sodne prakse, po presoji vrhovnega sodišča niso izpolnjeni pogoji za dovoljenost revizije. Zato je vrhovno sodišče revizijo na podlagi 89. člena ZUS-1 zavrglo.

V skladu z določilom prvega odstavka 154. člena in prvega odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP-UPB3; Uradni list RS, št. 73/07), ki se na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1 uporablja primerno za vprašanja postopka, ki niso urejena v ZUS-1, tožeča stranka sama nosi stroške revizijskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 653/2008, enako tudi X Ips 55/2008, X Ips 637/2008,  X Ips 829/2007