TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 280/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-08

dovoljenost revizije - zavrženje revizije - vrednost spornega predmeta - subjektivna kumulacija tožbenih zahtevkov

Ker sta v obravnavani zadevi dva tožnika, ki imata vsak svojo terjatev in uveljavljata vsak svoj tožbeni zahtevek, je za dovoljenost revizije odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka.

Vsaka stranka krije svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek obeh tožnikov, da mora tožena stranka plačati prvi tožnici 800.000 SIT (sedaj 3.338,34 EUR) in drugemu tožniku 256.224 SIT (sedaj 1.069,20 EUR).

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti drugostopenjski sodbi je tožeča stranka vložila revizijo. Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga spremembo drugostopenjske in prvostopenjske sodbe tako, da se tožbenemu zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi, podrejeno pa, da se obe sodbi razveljavita in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS št. 26/99 do 2/2004) je bila revizija vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, ki je na revizijo odgovorila. V odgovoru na revizijo je predlagala njeno zavrnitev zaradi neutemeljenosti.

Po drugem odstavku 367. člena ZPP je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT (sedaj 4.172,93 EUR). Izhodišče za ugotovitev izpodbijanega dela pravnomočne sodbe je vrednost spornega predmeta, navedenega v tožbi. Po prvem odstavku 39. člena ZPP je vrednost spornega predmeta enaka vrednosti glavnega zahtevka. Ker sta v obravnavani zadevi dva tožnika, ki imata vsak svojo terjatev in uveljavljata vsak svoj tožbeni zahtevek, je za dovoljenost revizije odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka (drugi odstavek 41. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 39. člena ZPP). Za presojo dovoljenosti revizije je torej nerelevanten seštevek zahtevkov obeh tožnikov. Ker vrednost zahtevkov nobenega od tožnikov ne presega revizijskega praga 1.000.000 SIT (sedaj 4.172,93 EUR), revizija tožeče stranke v tem postopku ni dovoljena. Zato je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo (377. člen ZPP).

O predlogu obeh strank za povrnitev revizijskih stroškov je revizijsko sodišče odločilo, da vsaka krije svoje stroške revizijskega postopka. Tožeča stranka zato, ker z revizijo ni uspela, tožena stranka pa zato, ker ne gre za stroške, ki bi bili potrebni (155. člen ZPP). Ob nedovoljenosti revizije je bilo nepotrebno vsebinsko nasprotovanje reviziji in utemeljevanje njene neutemeljenosti.

ZPP člen 39, 39/1, 41, 41/1, 367, 367/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 229/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-01

dovoljenost revizije - sosporništvo na aktivni strani - deljive obveznosti - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Tožniki so materialni sosporniki. Obveznost tožene stranke je deljiva. Ker terjatev nobenega izmed tožnikov ne presega revizijskega praga, revizija tožene stranke ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je toženo stranko obsodilo na plačilo odškodnine v znesku 1.807.967 SIT (sedaj 7.544,51 EUR) s pripadajočimi obrestmi in pravdnimi stroški.

Pritožbeno sodišče je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti sodbi vlaga revizijo tožena stranka, ki je sicer odvetnica, sama. Revizijskemu sodišču predlaga, naj sodbi nižjih sodišč razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje oziroma naj ugotovi, da je bilo materialno pravo zmotno uporabljeno in sodbo samo spremeni.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizijo je v skladu s prvim in drugim odstavkom 367. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 - Uradni list RS, št. 43/2006; ZPP) dovoljeno vložiti proti pravnomočni sodbi drugega sodišča, kadar vrednost izpodbijanega dela te sodbe presega 4.172,93 EUR (prej 1.000.000 SIT). Pri tem pa je treba upoštevati, da se pristojnost in pravica do revizije presojata po vrednosti vsakega posameznega zahtevka z različno podlago (drugi odstavek 41. člena ZPP). Enako pravilo uveljavlja navedeno zakonsko pravilo tudi za primer, kadar se zahtevek uveljavlja zoper več tožencev.

V obravnavani zadevi je podano navadno, materialno sosporništvo na aktivni strani. Vtoževana odškodninska terjatev je seštevek terjatev, ki pripadajo posameznim tožnikom kot solastnikom sporne nepremičnine. Prvotožnikova terjatev znaša 3.772,26 EUR, posamezna terjatev ostalih treh tožnic pa 1.257,42 EUR. Z vidika tožene stranke gre torej za deljivo odškodninsko obveznost, kjer noben izmed posameznih zahtevkov ne presega revizijskega praga.

Člen 41 ZPP sicer izrecno ne govori o sosporništvu na aktivni strani. Ker pa se morajo enaki procesni položaji enako obravnavati, ni videti razlogov, da pravilo o pasivnem sosporništvu in ločenem obravnavanju ugotavljanja vrednosti spornega predmeta ne bi veljalo tudi za aktivno sosporništvo(1). V obravnavani zadevi tudi ne more biti nobenega dvoma, da noben izmed tožnikov pravice do revizije ne bi imel, saj terjatev nobenega izmed njih ne presega revizijskega praga. Tako je na dlani, da tudi tožena stranka iz istega materialnopravnega in procesnopravnega razmerja ne more imeti več procesnih pravic kot nasprotna stranka.

Revizija tožene stranke iz navedenih razlogov ni dovoljena ter jo je revizijsko sodišče v skladu s 377. členom ZPP zavrglo.

Op. št. (1): Tako J. Zobec v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Ljubljana 2005, 1. knjiga, str. 226.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 672/2006, enako tudi II Ips 847/2006
Sklep II Ips 750/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-04-18

dovoljenost revizije v postopku ureditve stikov z otrokom - zavrženje revizije

V postopku urejanja stikov med starši in otroki revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je uredilo način izvrševanja stikov med mladoletno G. J. in predlagateljem in sicer tako, da ti potekajo pod nadzorom strokovnega delavca pri Centru za socialno delo ... vsak torek in petek od 13.00 ure do 15.00 ure. Nasprotni udeleženki je naložilo, da mora te stike omogočiti.

Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo nasprotne udeleženke in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper ta sklep je nasprotna udeleženka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb postopka ter zmotne uporabe materialnega prava.

V nepravdnem postopku revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače (34. člen Zakona o nepravdnem postopku - Uradni list SRS, št. 30/86 in nasl. - ZNP). In ker za postopke urejanja stikov med starši in otroki zakon ne predvideva revizije, je ta nedovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl., v zvezi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 835/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-15

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - vrednost izpodbijanega dela pravnomočne odločbe - pravno mnenje - zavrženje revizije

V premoženjskem sporu z nedenarnim zahtevkom se vrednost spornega predmeta presoja po razmerju med tožbenim zahtevkom in tistim njegovim delom, ki je sporen v revizijskem postopku, torej v deležu (izraženem v ulomku ali odstotkih) od ocenjene ali določene vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da ne sodi v zapuščinsko maso po pokojnem J. U., umrlem dne 5.7.1983, po katerem se vodi zapuščinski postopek pred Okrajnim sodiščem v Tolminu pod D 198/83, 15/100 od 9/10 nepremičnin v vl. št. 119 k.o. ... ter 15/100 od 9/10 na solastninskem deležu do 6/63 v vl. št. 14 k.o. ..., temveč je to last tožnika F. U.. Višji tožbeni zahtevek (tožnik je zahteval izločitev polovice zapustnikovih nepremičnin) je zavrnilo, ter odločilo, da stranke krijejo vsaka svoje stroške postopka. Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbi tožnika in toženk ter potrdilo sodbo prve stopnje.

Zoper to sodbo so toženke vložile revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožniku, ki je nanjo odgovoril.

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki se vloži zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje. Po drugem odstavku 367. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP) je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT. Ta vrednost se v premoženjskem sporu z nedenarnim zahtevkom presoja po razmerju med tožbenim zahtevkom in tistim njegovim delom, ki je sporen v revizijskem postopku, torej v deležu (izraženem v ulomku ali odstotkih) od ocenjene ali določene (drugi in tretji odstavek 44. člena ZPP) vrednosti spornega predmeta (prim. pravno mnenje VS RS z dne 12.12.2002, Pravna mnenja II/2002, str. 7-9). Tožnik je z zahtevkom za izločitev deleža, ki mu pripada na podlagi pomoči zapustniku pri pridobivanju in ohranitvi premoženja, uspel s 30% - zahteval je namreč, da se iz zapuščine izloči polovica zapustnikovih nepremičnin, zahtevku pa je bilo ugodeno le glede 15/100. In ker znaša vrednost spornega predmeta 1,900.000 SIT, je vrednost tistega dela sodbe o tem predmetu, ki ga izpodbijajo toženke, 570.000 SIT. To pomeni, da njihova revizija ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

ZPP člen 44, 44/2, 44/3, 367, 367/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 145/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-01

dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti spornega predmeta - kumulacija tožbenih zahtevkov - sosporništvo - zavrženje revizije

Toženca sta navadna sospornika, zato bi moral tožnik navesti vrednost spornega predmeta za zahtevek, ki se nanaša na vsakega toženca posebej.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov zahtevek, da sta toženca dolžna odstraniti kovinski vložek v celotni dimniški tuljavi v desni dimniški skupini v stavbi v Ljubljani.

Pritožbeno sodišče je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti tej odločitvi vlaga revizijo tožnik. V njej uveljavlja revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Sodišču primarno predlaga, naj sodbo spremeni in zahtevku ugodi, podredno pa, da naj sodbi nižjih sodišč razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek, vendar drugemu sodniku.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

V tožbi je vrednost spornega predmeta označena z 2.000.000 SIT. Gre za negatorno tožbo, kjer toženca nastopata v vlogi "tretjega" v smislu 42. oz. 43. člena Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 6/1980 do RS 87/2002; ZTLR). To pomeni, da ne gre za enotna, marveč za navadna sospornika. V takšnem primeru pa bi moral tožnik navesti vrednost spornega predmeta za vsakega toženca posebej. Ker tega ni storil, ima takšna nediferencirana navedba vrednosti spornega predmeta enake posledice kot izostanek navedbe vrednosti spornega predmeta Š drugi odstavek 41. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 do Uradni list RS, št. 43/2006; ZPP)Ć. Za takšen primer pa je stališče sodne prakse, da si tožnik ni zagotovil pravice do revizije, enotno in utrjeno. Takšna (pomanjkljiva) navedba vrednosti spornega predmeta namreč ne omogoča sklepa, da vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe zoper vsakega (ali zoper kateregakoli) izmed tožencev presega revizijski prag iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

Res je sicer, da ZPP za primer takšne, nepopolne navedbe vrednosti spornega predmeta predvideva postopek po 108. členu ZPP. Vendar pa v revizijskem postopku tega postopka več ni mogoče izpeljati, saj bi tak postopek (ali katerakoli drugačna rešitev od zavrženja revizije) ogrozil enakopravnost strank v postopku1.

Nedovoljeno revizijo je zato revizijsko sodišče v skladu s 377. členom ZPP zavrglo.

Op. št. 1: Izčrpno o tem govorijo razlogi sklepa VS RS, opr.št. II Ips 346/2006 z dne 13.7.2006.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 24/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-22

določitev pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi tehtnih razlogov - objektivna nepristranskost - svaštvo med stranko in sodnikom pristojnega sodišča

Svaštveno razmerje med stranko in sodnikom samo pri sebi ne utemeljuje razumnega dvoma v nepristranskost ostalih sodnikov istega sodišča, zato ni razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

V pravdni zadevi Okrajnega sodišča v Novem mestu opr. št. P 55/2007 je Okrajno sodišče v Novem mestu predlagalo določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Navedlo je, da je prva tožnica A. A. tašča, tožničin pooblaščenec B. A. pa tast sodnice Okrajnega sodišča v Novem mestu C. A. Določitev drugega sodišča bi bila primerna zaradi možnosti poslabšanja kolegialnih odnosov med sodniki Okrajnega sodišča v Novem mestu, zaradi težav pri sojenju in v izogib morebitnim očitkom tožene stranke glede objektivnosti sojenja.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS št. 16/99 do 2/2004) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke določi za postopanje drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. V obravnavanem primeru ni mogoče šteti kot tehtnega razloga za delegacijo nekih neopredeljenih težav pri sojenju. Nobene podlage tudi ni za morebitno poslabšanje kolegialnih odnosov med sodniki samo zaradi svaštva ene od sodnic s pravdno stranko. Vsi sodniki se morajo namreč zavedati, da so dolžni vselej ravnati tako, da varujejo nepristranskost in neodvisnost sojenja, zato obravnavanje konkretnih zadev ne sme vplivati na kolegialne odnose med njimi. Sicer pa je sorodstveno ali svaštveno razmerje med stranko in sodnikom razlog iz 3. točke 70. člena ZPP za izločitev konkretnega sodnika, samo po sebi pa takšno razmerje še ne utemeljuje razumnega dvoma v nepristranskost vseh ostalih sodnikov istega sodišča. Zato glede na do sedaj znane okoliščine po presoji vrhovnega sodišča objektivna nepristranskost sodišča ne more biti prizadeta, tako da je treba zavrniti neutemeljen predlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 22/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-01

določitev pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Delegacija iz razlogov smotrnosti ni sredstvo za odpravo morebitnih nepravilnosti pri delu sodišča.

Sodišče prve stopnje je vrhovnemu sodišču v reševanje predložilo dolžničin predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ki ga je dolžnica pred tem podala v vlogi, naslovljeni na predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Dolžnica v laični vlogi opisuje potek postopka ter se sprašuje, "kam naj grejo, če sodišče ne dovoli, da se ugotovijo in odpravijo nezakonitosti v izvršilnem postopku In 8/98 z dne 3.3.1998 in nas po 9 - letnem trpinčenju spravlja na beraško palico?" Predsednika naproša, naj odloči, da dokonča ta postopek in tudi še ostalo, kar se rešuje na postojnskem in koprskem sodišču, drugo neodvisno sodišče, saj sta "namera in zloraba" očitni.

Dolžničin predlog, vsebovan v dopisu predsedniku vrhovnega sodišča, predstavlja po svoji vsebini predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Ker je o tem predlogu pristojno odločiti vrhovno sodišče v senatu treh sodnikov (prvi odstavek 107. člena Zakona o sodiščih - Uradni list RS, št. 19/94 in nasl.), je bila dolžničina vloga odstopljena sodišču prve stopnje, ki je predlog nato skupaj z izvršilnim spisom predložilo vrhovnemu sodišču v pristojno reševanje.

V skladu s 67. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 - Uradni list RS, št. 43/2006; ZPP) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Prenos pristojnosti predstavlja izjemo.

Vrhovno sodišče v tej fazi postopka ni pristojno odločati o utemeljenosti (sicer laično predstavljenih) očitkov (dolžnica govori o nepravilnostih, o kraji, o svojem razmerju do odvetnika), ki izhajajo iz predloga. Predmet odločitve je le, ali so ti razlogi takšni, da utemeljujejo prenos pristojnosti. Takšnih razlogov pa dolžnica ne navaja, marveč izraža predvsem svojo željo, naj postopek dokonča drugo neodvisno sodišče. Delegacija iz razlogov smotrnosti ni sredstvo za odpravo morebitnih nepravilnosti pri delu sodišča niti sankcija za sodnikovo nevestno delo in zavlačevanje postopka, saj imajo stranke v takšnih primerih na razpolago pravna sredstva po ZPP in nadzorstveno pritožbo, zoper sodnika ki bi kršil sodniško dolžnost, pa se lahko uvede disciplinski postopek(1).

Ker tako niso podani razlogi za prenos pristojnosti, je vrhovno sodišče predlog zavrnilo.

Op. št. (1): Tako tudi N. Betetto v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Ljubljana 2005, 1. knjiga, str. 291, 292.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 34/2009, enako tudi VIII R 38/2009, VIII R 42/2009
Sklep I R 33/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-22

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Trije od tožencev, ki so materialni sosporniki, imajo enako kot ostali toženci prebivališče na območju Okrožnega sodišča v Kopru, kjer se je zgodil tudi škodni dogodek. Tožnik stanuje v Avstriji, tako da se na Okrožno sodišče v Ljubljani ne navezuje nobena relevantna okoliščina. Tako je očitno, da se bo enotno za vseh devet tožencev postopek lažje opravil pred Okrožnim sodiščem v Kopru, zato je predlog za prenos pristojnosti utemeljen.

Za odločanje v tej zadevi glede tožencev M. P., B. Š. in M. M. se določi Okrožno sodišče v Kopru.

V pravdni zadevi Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. P 551/2003-III je Okrožno sodišče v Ljubljani predlagalo, da se za odločanje proti tožencem M. P., B. Š. in M. M. zaradi smotrnosti določi Okrožno sodišče v Kopru.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99-2/2004) lahko Vrhovno sodišče namesto stvarno in krajevno pristojnega sodišča določi za postopanje v konkretni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje izvedel postopek ali če so za to podani drugi tehtni razlogi.

V obravnavani pravdni zadevi je tožnik pri Okrožnem sodišču v Ljubljani vložil tožbo zaradi plačila odškodnine proti devetim tožencem. V tožbi navaja, da so ga toženci v Piranu v napadu in pretepu dne 22.10.2000 hudo telesno poškodovali.

Okrožno sodišče v Ljubljani se je s sklepom z dne 26.1.2007 glede šestih tožencev na njihov ugovor pravnomočno izreklo za krajevno nepristojno, saj je zanje podala stvarna in krajevna pristojnost Okrožnega sodišča v Kopru.

Glede preostalih treh tožencev M. P., B. Š. in M. M. je očitno, da se bo pred Okrožnim sodiščem v Kopru lažje opravil postopek. Navedeni trije toženci imajo enako kot ostali toženci prebivališče na območju Okrožnega sodišča v Kopru, do škodnega dogodka pa je prišlo v Piranu, torej tudi na območju Okrožnega sodišča v Kopru. Tožnik stanuje v Avstriji, tako da se na Okrožno sodišče v Ljubljani ne navezuje nobena relevantna okoliščina. Predvsem pa so navedeni trije toženci materialni sosporniki skupaj s preostalimi šestimi toženci, glede katerih je po sklepu Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne 26.1.2007 že podana krajevna pristojnost Okrožnega sodišča v Kopru. Tako je očitno, da se bo enotno za vseh devet tožencev postopek lažje opravil pred Okrožnim sodiščem v Kopru in je zato Vrhovno sodišče na podlagi 67. člena ZPP zaradi smotrnosti odločilo, da se tudi za postopek proti preostalim trem tožencem določi Okrožno sodišče v Kopru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 32/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti v nepravdnem postopku

Kadar gre za nepravdni postopek, načeloma ni podlage za prenos pristojnosti.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Pri Okrajnem sodišču na Ptuju je predlagateljica vložila predlog za delitev stvari v solastnini z nasprotnim udeležencem. Sodišče, kamor je naslovila predlog, je stvarno in krajevno pristojno za odločanje.

Na prvem naroku, ki ga je opravilo okrajno sodišče na Ptuju dne 7.11.2006, pa je nasprotni udeleženec predlagal, naj se zadeva odstopi v reševanje drugemu stvarno pristojnemu sodišču, ker je predlagateljica zaposlena pri Okrožnem sodišču na Ptuju. V izjavi, ki jo je zaradi predloga podalo Okrajno sodišče na Ptuju, je bila redna zaposlitev predlagateljice pri Okrožnem sodišču na Ptuju potrjena.

Predlog za delegacijo pristojnosti ni utemeljen.

Vrhovno sodišče lahko tudi na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi (67. člen ZPP). Nasprotni udeleženec obstoj drugih tehtnih razlogov, ki naj bi pogojevali delegacijo pristojnosti, utemeljuje z dejstvom, da je predlagateljica zaposlena pri Okrožnem sodišču na Ptuju (podvomil je torej v nepristransko odločanje pri stvarno in krajevno pristojnem sodišču). Vendar pa njegovemu predlogu ni mogoče pritrditi. Predlagateljica namreč ni zaposlena pri Okrajnem sodišču na Ptuju, kjer se vodi postopek za razdružitev stvari v solastnini, temveč pri Okrožnem sodišču na Ptuju, katerega pristojnost je drugačna. Predvsem pa obvelja, da se postopek za razdružitev stvari v solastnini vodi po pravilih nepravdnega postopka in ne po pravilih, ki veljajo za pravdni postopek. Narava stvari, o kateri bo odločalo stvarno in krajevno pristojno sodišče in dejstvo, da predlagateljica ni zaposlena pri krajevno pristojnem sodišču, ne omogoča odločitve o prenosu pristojnosti na drugo stvarno pristojno, vendar krajevno nepristojno sodišče. Zato je bilo treba predlog zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.