Sklep I Up 1768/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-11-12

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 404/2006

soglasje ustanovitelja k imenovanju direktorja - stvarna pristojnost - dokončni posamični akt - zavrženje tožbe

Izpodbijano soglasje tožene stranke k imenovanju direktorja tudi po presoji Vrhovnega sodišča ni dokončni posamični akt, ki bi imel samostojno sodno varstvo, kot je to pravilno zapisalo že sodišče prve stopnje. Soglasje ustanovitelja k imenovanju direktorja zdravstvenega doma je le sestavni del akta o imenovanju direktorja, ki ga sprejme svet zdravstvenega doma. Zoper sklep o imenovanju direktorja zdravstvenega doma pa ima neizbrani kandidat po določbi 2. odstavka 36. člena ZZ sodno varstvo pri sodišču, pristojnem za delovne spore.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 3. točke 1. odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/1997 in 70/2000) zavrglo tožničino tožbo proti sklepu tožene stranke z dne 23.8.2006, s katerim je bilo dano soglasje k imenovanju A.A. za direktorja javnega zdravstvenega zavoda Zdravstveni dom X. Sodišče prve stopnje je presodilo, da sklep tožene stranke o soglasju k imenovanju direktorja zdravstvenega zavoda ni akt o imenovanju direktorja, saj v skladu s 1. odstavkom 29. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti imenuje in razrešuje direktorja javnega zdravstvenega zavoda svet zavoda s soglasjem ustanovitelja. Zoper odločitev sveta zavoda pa ima zavrnjeni kandidat sodno varstvo po 2. odstavku 36. člena Zakona o zavodih.

Tožnica v pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo prvostopnemu sodišču v nov postopek; prijavlja tudi stroške pritožbenega postopka. Meni, da je tudi soglasje k imenovanju direktorja možno izpodbijati v upravnem sporu in se pri tem sklicuje na uvodna pojasnila dr. Toneta Jerovška k Predpisom o upravnem sporu. Prvostopno sodišče je spregledalo, da je postopek imenovanja dvostopenjski, in sicer postopek za izdajo sklepa o samem imenovanju, ki ga izda svet zavoda, in postopek za izdajo soglasja k sklepu o imenovanju, ki ga izda ustanovitelj. Kandidat torej postane direktor zdravstvenega zavoda, ko sta kumulativno izpolnjena oba pogoja: imenovanje s strani sveta zavoda in izdano soglasje ustanovitelja. Sklep o imenovanju je sicer potreben, ne pa tudi zadosten pogoj za imenovanje direktorja. Tožnica je s tožbo izpodbijala soglasje zato, ker so bile pri izdaji soglasja podane bistvene kršitve postopka, zaradi česar je treba po njenem mnenju soglasje odpraviti. Šele z zavrnitvijo soglasja bi sklep o imenovanju postal neveljaven in bi moral svet zavoda imenovati drugega kandidata.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Tožena stranka je izpodbijano soglasje k imenovanju direktorja Zdravstvenega zavoda I.B. sprejela na podlagi 2. odstavka 32. člena Zakona o zavodih (ZZ), saj 1. odstavek 29. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti (ZZDej) določa, da direktorja zdravstvenega zavoda imenuje in razrešuje svet zavoda s soglasjem ustanovitelja. Ustanoviteljica Zdravstvenega doma X. pa je tožena stranka.

Izpodbijano soglasje tožene stranke k imenovanju direktorja tudi po presoji Vrhovnega sodišča ni dokončni posamični akt, ki bi imel samostojno sodno varstvo, kot je to pravilno zapisalo že sodišče prve stopnje. Soglasje ustanovitelja k imenovanju direktorja zdravstvenega doma je le sestavni del akta o imenovanju direktorja, ki ga sprejme svet zdravstvenega doma. Zoper sklep o imenovanju direktorja zdravstvenega doma pa ima neizbrani kandidat po določbi 2. odstavka 36. člena ZZ sodno varstvo pri sodišču, pristojnem za delovne spore.

Pritožbeni ugovori ne morejo vplivati na drugačno odločitev Vrhovnega sodišča.  Sklicevanje tožnice na pravno teorijo ne more biti relevanten dokaz za tožničino trditev, da je soglasje ustanovitelja k imenovanju direktorja javnega zavoda posamični akt. Sodna praksa Vrhovnega sodišča je enotna (npr.: U 245/94, U 491/95 in I Upr 1/2005) in je o pravni naravi soglasja ustanovitelja zavzela že navedeno stališče, da je soglasje ustanovitelja javnega zavoda k imenovanju direktorja tega zavoda le del postopka imenovanja direktorja, zoper katerega pa ni samostojnega sodnega varstva, saj se lahko izpodbija odločitev sveta zavoda le enotno v enem postopku, in sicer pred sodiščem, pristojnim za delovne spore.

Ker tožnica ni uspela s pritožbo, sama nosi stroške pritožbenega postopka (1. odstavek 164. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 1. odstavkom 22. člena in 4. odstavkom 25. člena Zakona o upravnem sporu - ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/2006 in 26/2007– sklep US).

Zaradi navedenega je Vrhovno sodišče RS na podlagi določbe 76. člena v zvezi z 72. členom in s 1. odstavkom 107. člena ZUS-1 tožničino pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.