TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep VIII R 2/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-13

stvarna pristojnost - delegacija pristojnosti

Delegacija krajevne pristojnosti ni namenjena temu, da bi stranka dosegla prenos odločanja o njenem tožbenem zahtevku na drugo sodišče zato, ker pristojno sodišče ne postopa oziroma ne odloči tako, kot bi po subjektivnem prepričanju stranke moralo. Niti pravila o določitvi drugega stvarno pristojnega sodišča niti določila o izločitvi sodnika niso namenjena temu, da bi si stranka sama izbirala sodišče mimo siceršnjih zakonskih okvirov.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnik je na obravnavi pred sodiščem prve stopnje dne 9.1.2007 predlagal določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Razen sklicevanje na 67. člen Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 36/04) in iz zapisnika o obravnavi razvidnega nezadovoljstva z vodenjem postopka na obravnavi svojega predloga ni z ničemer obrazložil. V dodatni vlogi, ki jo je posredoval sodišču dne 30.1.2007, pa določitev drugega stvarno pristojnega sodišča utemeljuje z nestrinjanjem s stališči sodišča v postopku in z načinom vodenja postopka.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP je smotrnost vodenja postopka. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi se postopek lažje opravil pred drugim sodiščem, ali pa morajo biti izkazani drugi tehtni razlogi. Namen navedene določbe je predvsem omogočiti izvedbo postopka kar najbolj ekonomično, kar pomeni s čim manjšimi stroški za stranke in sodišče. Lažje in bolj ekonomično lahko pomeni tudi hitreje.

Delegacija krajevne pristojnosti ni namenjena temu, da bi stranka dosegla prenos odločanja o njenem tožbenem zahtevku na drugo sodišče, ker pristojno sodišče ne postopa oziroma ne odloči tako, kot bi po subjektivnem prepričanju stranke moralo. Niti pravila o določitvi drugega stvarno pristojnega sodišča in niti določila o izločitvi sodnika niso namenjena temu, da bi si stranka sama izbirala sodišče mimo siceršnjih zakonskih okvirov, oziroma da bi si stranka sama izbirala sodnika. Tako ravnanje bi bilo tudi sicer v nasprotju z določbo drugega odstavka 23. člena Ustave RS, da vsakemu, ki zahteva sodno varstvo, lahko sodi samo sodnik, ki je sicer izbran po pravilih, v naprej določenih z zakonom in sodnim redom (načelo naravnega sodnika).

Tožnikove navedbe in njegova ravnanja, na katera opozarja sodišče prve stopnje v svoji vlogi z dne 10.1.2007, ne utemeljujejo delegacije pristojnosti v smislu določb 67. člena ZPP. Kolikor gre pri tem za zlorabo pravic, ki jih ima tožnik kot stranka v postopku, sodišče postopa v skladu z 11. členom ZPP.

Glede na povedano je sodišče tožnikov predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča kot neutemeljen zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 43/2007, enako tudi Sklep VIII R 42/2007
Sklep VIII R 10/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-16

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - odškodninski spor - nesreča pri delu - zavarovalnica - direktna tožba

Kadar je v odškodninskem sporu iz naslova poškodbe pri delu tožena zgolj delodajalčeva zavarovalnica, gre za t. i. direktno tožbo, za katero je pristojno sodišče splošne pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožnica je s tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani od tožene stranke (zavarovalnice) zahtevala plačilo zneska 4.900.000 SIT iz naslova plačila odškodnine za škodo, ki jo je utrpela v posledici delovne nezgode pri svojem delodajalcu D d.o.o.. Pri tem se je sklicevala na zavarovanje odgovornosti njenega delodajalca pri toženi stranki.

Okrožno sodišče v Ljubljani se je v zadevi s sklepom P 1825/2005-III dne 26.10.2005 izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani, kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Ugotovilo je, da gre za odškodninski spor zaradi nesreče pri delu in je zato podana pristojnost tega sodišča na podlagi določb točke b 1. odstavka 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04).

Delovno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je predlagalo, da na podlagi določb 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 26/04) v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče. Menilo je, da ne gre za individualni delovni spor, temveč za direktno tožbo zoper zavarovalnico, saj tožničin delodajalec v tem sporu ne nastopa kot stranka.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Na podlagi določb točke b 1. odstavka 5. člena ZDSS-1 je individualni delovni spor o pravicah, obveznostih in odgovornostih iz delovnega razmerja istočasno opredeljen kot spor med delavcem in delodajalcem oziroma njunimi pravnimi nasledniki. Izjema je določena v 2. odstavku tega člena za odškodninske delovne spore, če je poleg delodajalca kot sospornik tožena tudi zavarovalnica.

V obravnavanem primeru tožničin delodajalec ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno zavarovalnica, glede na njeno zavarovalno razmerje s tožničinim delodajalcem. Delovno sodišče pravilno ugotavlja, da gre za tako imenovano direktno tožbo iz 965. člena Obligacijskega zakonika (OZ - Ur. l. RS, št. 83/01), torej za spor iz premoženjskih razmerij v smislu določb 1. člena ZPP, za katerega so stvarno pristojna sodišča splošne pristojnosti, v skladu s 1. odstavkom 32. člena ZPP glede na vrednost spornega predmeta torej Okrožno sodišče v Ljubljani, pri katerem je bila tožba vložena.

ZDSS-1 člen 5.ZPP člen 25, 25/2.OZ člen 965.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Pri 35/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-11

Stranka se lahko pritoži zoper sklep sodišča druge stopnje o nedopustitvi revizije le, če so podani razlogi iz 2. alineje 1. odstavka 32. člena ZDSS-1, t. j., če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča Republike Slovenije glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče Republike Slovenije pa o tem še ni odločilo.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper sodbo in sklep, s katerima je sodišče prve stopnje zavrnilo tožnikov zahtevek na razveljavitev sklepa komisije za pritožbe tožene stranke z dne 8.7.2002 o zavrženju ugovora zoper odločbo disciplinske komisije z dne 22.1.2002, o izreku disciplinskega ukrepa prenehanja delovnega razmerja in hkrati zavrnilo tudi zahtevke za izplačilo denarnih zneskov v posledici nezakonitega prenehanja delovnega razmerja ter plačilo regresa in odškodnine za neizkoriščen letni dopust za leto 2001, s sklepom pa zavrglo tožbo v zvezi s prvostopno disciplinsko odločbo z dne 22.1.2002. V zvezi z zavrnitvijo denarnih zneskov, ki iz posamičnih naslovov ne dosegajo zakonsko določene revizijske meje (iz naslova regresa za letni dopust in odškodnine za neizkoriščen letni dopust), je sklenilo, da se revizija ne dopusti.

Zoper sklep o nedopustitvi revizije vlaga pritožbo tožnik in navaja, da so tudi navedeni denarni zahtevki vezani na glavni zahtevek v zvezi z nezakonitostjo prenehanja delovnega razmerja, glede katerega tožnik sočasno vlaga revizijo.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

V skladu z 32. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04) sodišče druge stopnje odloča o dopustitvi revizije glede na izid pritožbenega postopka.

Na podlagi 3. odstavka 32. člena ZDSS-1 se lahko stranka pritoži zoper sklep sodišča druge stopnje o nedopustitvi revizije le, če so podani razlogi iz 2. alineje 1. odstavka tega člena, to je, če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločilo.

Pritožba ne uveljavlja navedenega pritožbenega razloga. Zato jo je sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 31/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-19

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - nesreča pri delu - odškodninski spor - zavarovalnica - direktna tožba

Ker tožnikov delodajalec ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno delodajalčeva zavarovalnica iz naslova njunega zavarovalnega razmerja (direktna tožba), je za odločanje v zadevi pristojno sodišče splošne pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožnik je s tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani od tožene stranke zahteval plačilo zneska 8.813,22 EUR iz naslova plačila odškodnine za škodo, ki jo je utrpel v posledici delovne nezgode pri svojem delodajalcu D. d.d.. Pri tem se je skliceval na zavarovanje odgovornosti delodajalca pri toženi stranki.

Okrožno sodišče v Ljubljani se je s sklepom P 2077/2005 z dne 23.5.2006 v zadevi izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Svojo odločitev je utemeljilo s tem, da je predmet zahtevka plačilo odškodnine za škodo, ki jo je tožnica utrpela na delu pri svojem delodajalcu.

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je predlagalo, da na podlagi določb 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - UPB2, Ur. l. RS, št. 36/04) v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS. Menilo je, da ne gre za individualni delovni spor v smislu določb 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04), saj je tožena izključno zavarovalnica, ne pa tožnikov delodajalec.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Na podlagi določb točke b 1. odstavka 5. člena ZDSS-1 je individualni delovni spor o pravicah, obveznostih in o odgovornostih iz delovnega razmerja istočasno opredeljen kot spor med delavcem in delodajalcem oziroma njunimi pravnimi nasledniki. Izjema je določena v 2. odstavku tega člena za odškodninske delovne spore, če je poleg delodajalca kot sospornik tožena tudi zavarovalnica.

V obravnavani zadevi tožnikov delodajalec ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno zavarovalnica, glede na njeno zavarovalno razmerje s tožnikovim delodajalcem. Gre za tako imenovano direktno tožbo iz 965. člena Obligacijskega zakonika (OZ - Ur. l. RS, št. 83/01), torej za spor iz premoženjskih razmerij v smislu določb 1. člena ZPP, za katerega so stvarno pristojna sodišča splošne pristojnosti. Glede na vrednost spornega predmeta je to v skladu s 1. odstavkom 32. člena ZPP Okrožno sodišče v Ljubljani, pri katerem je bila tožba vložena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 26/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-19

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - nesreča pri delu - počitniško delo - odškodninski spor - zavarovalnica - direktna tožba

Ker delodajalec, pri katerem se je tožnik poškodoval na počitniškem delu, ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno delodajalčeva zavarovalnica, je za odločanje v zadevi pristojno sodišče splošne pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožnik je s tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani od tožene stranke zahteval plačilo zneska 16.601,70 EUR iz naslova plačila odškodnine za škodo, ki jo je utrpel v posledici delovne nezgode na počitniškem delu pri delodajalcu J.N., s.p.. Pri tem se je skliceval na zavarovanje odgovornosti delodajalca pri toženi stranki.

Okrožno sodišče v Ljubljani se je s sklepom P 2796/2005 z dne 5.4.2006 v zadevi izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Svojo odločitev je utemeljilo s tem, da je predmet zahtevka plačilo odškodnine za škodo, ki jo je tožnik utrpel na počitniškem delu.

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je predlagalo, da na podlagi določb 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - UPB2, Ur. l. RS, št. 36/04) v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS. Menilo je, da ne gre za individualni delovni spor v smislu določb 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04), saj je tožena izključno zavarovalnica, ne pa tožnikov delodajalec.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Na podlagi določb točke b 1. odstavka 5. člena ZDSS-1 je individualni delovni spor o pravicah, obveznostih in o odgovornostih iz delovnega razmerja istočasno opredeljen kot spor med delavcem in delodajalcem oziroma njunimi pravnimi nasledniki. Tudi za opredelitev pristojnosti delovnega sodišča za spore o opravljanju dela otrok, vajencev, dijakov in študentov iz tč. e navedenega odstavka 5. člena ZDSS-1 je bistven subjektivni element. Izjema je določena v 2. odstavku tega člena za odškodninske delovne spore, če je poleg delodajalca kot sospornik tožena tudi zavarovalnica.

V obravnavani zadevi delodajalec, pri katerem je bil tožnik na počitniškem delu, ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno zavarovalnica, glede na njeno zavarovalno razmerje s tožnikovim delodajalcem. Gre za tako imenovano direktno tožbo iz 965. člena Obligacijskega zakonika (OZ - Ur. l. RS, št. 83/01), torej za spor iz premoženjskih razmerij v smislu določb 1. člena ZPP, za katerega so stvarno pristojna sodišča splošne pristojnosti. Glede na vrednost spornega predmeta je to v skladu s 1. odstavkom 32. člena ZPP Okrožno sodišče v Ljubljani, pri katerem je bila tožba vložena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 22/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-19

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - nesreča pri delu - odškodninski spor - zavarovalnica - direktna tožba

Ker tožnikov delodajalec ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno delodajalčeva zavarovalnica iz naslova njunega zavarovalnega razmerja (direktna tožba), je za odločanje v zadevi pristojno sodišče splošne pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrajno sodišče v Litiji.

Tožnica je s tožbo pri Okrajnem sodišču v Litiji od tožene stranke zahtevala plačilo zneska 7.093,97 EUR iz naslova plačila odškodnine za škodo, ki jo je utrpela v posledici delovne nezgode pri svojem delodajalcu v P d.d.. Pri tem se je sklicevala na zavarovanje odgovornosti delodajalca pri toženi stranki.

Okrajno sodišče v Litiji se je s sklepom P 19/2004 z dne 5.4.2005 v zadevi izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Svojo odločitev je utemeljilo s tem, da je predmet zahtevka plačilo odškodnine za škodo, ki jo je tožnica utrpela na delu pri svojem delodajalcu.

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je predlagalo, da na podlagi določb 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - UPB2, Ur. l. RS, št. 36/04) v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS. Menilo je, da ne gre za individualni delovni spor v smislu določb 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04), saj je tožena izključno zavarovalnica, ne pa tožničin delodajalec.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrajno sodišče v Litiji.

Na podlagi določb točke b 1. odstavka 5. člena ZDSS-1 je individualni delovni spor o pravicah, obveznostih in o odgovornostih iz delovnega razmerja istočasno opredeljen kot spor med delavcem in delodajalcem oziroma njunimi pravnimi nasledniki. Izjema je določena v 2. odstavku tega člena za odškodninske delovne spore, če je poleg delodajalca kot sospornik tožena tudi zavarovalnica.

V obravnavani zadevi tožničin delodajalec ni stranka v sporu, temveč je tožena izključno zavarovalnica, glede na njeno zavarovalno razmerje s tožničinim delodajalcem. Gre za tako imenovano direktno tožbo iz 965. člena Obligacijskega zakonika (OZ - Ur. l. RS, št. 83/01), torej za spor iz premoženjskih razmerij v smislu določb 1. člena ZPP, za katerega so stvarno pristojna sodišča splošne pristojnosti. Glede na vrednost spornega predmeta je to v skladu z 31. členom ZPP Okrajno sodišče v Litiji, pri katerem je bila tožba vložena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 19/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-19

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - poklicni športnik

Ker iz utemeljitve tožbe in predložene pogodbe ne izhaja, da bi stranki sklenili pogodbo o zaposlitvi po delovnem pravu, tožnik pa niti ne zatrjuje, da bi bil v delovnem razmerju pri toženi stranki ali da bi uveljavljal kakršnokoli pravico iz delovnega razmerja, gre za premoženjski spor iz civilne pravne pogodbe in ne iz pogodbe o zaposlitvi.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožnik je kot poklicni športnik sklenil pogodbo s toženo stranko za igranje košarke. V skladu s pogodbo je izstavil račun za mesece marec, april, maj in junij 2004, ki pa jih tožena stranka ni plačala. Zato je tožnik vložil tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani, ki pa se je s sklepom št. II R 35/2006-3 z dne 13.4.2006 izreklo za stvarno nepristojno in je zadevo odstopilo Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani. Navedlo je, da gre pri pogodbi med strankama za pogodbo o zaposlitvi v smislu takrat veljavne delovno pravne zakonodaje, zato gre tudi za delovni spor po določbi prvega odstavka 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 2/2004 - ZDSS-1).

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je s predlogom z dne 23.5.2007 predlagalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, da odloči o nastalem sporu o pristojnosti. Navaja, da gre v obravnavani zadevi za spor med dvema pravnima osebama, saj je imel tožnik status poklicnega športnika po 35. členu Zakona o športu, torej za spor po 481. členu ZPP, ki sodi v pristojnost rednega sodišča.

Po določbi točke b) prvega odstavka 5. člena ZDSS-1 je delovno sodišče pristojno za spore o (premoženjskih) pravicah, obveznostih in odgovornostih iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem.

V obravnavani zadevi pa iz utemeljitve tožbe in predložene pogodbe ne izhaja, da bi stranki sklenili pogodbo o zaposlitvi po delovnem pravu. Tožnik niti ne zatrjuje, da bi bil v delovnem razmerju pri toženi stranki ali da bi uveljavljal kakršnokoli pravico iz delovnega razmerja. Res je v 1. členu pogodbe z dne 21.11.2002 navedeno, da bo tožena stranka "zaposlila" tožnika kot profesionalnega košarkarja. Toda iz nadaljnjih pogodbenih določil izhaja, da ne gre za zaposlitev kot delavca, temveč kot poklicnega športnika, ki bo v odnosu do kluba nastopal kot pravna oseba in bo tudi sam od dogovorjenih bruto zneskov plačeval davke in prispevke (člen 4 pogodbe).

Gre torej za premoženjski spor iz civilno pravne pogodbe in ne iz pogodbe o zaposlitvi, za rešitev katerega je na podlagi 1. člena in 7. točke drugega odstavka 32. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) pristojno redno sodišče. Zato je Vrhovno sodišče odločilo kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZPP člen 25, 25/2.ZDSS-1 člen 5.ZSpo člen 35.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Pri 61/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-11-20

dopustitev revizije - odločitev o pomembnem pravnem vprašanju

Zaradi presoje, ali gre za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, pritožbe zoper sklep o nedopustitvi revizije ni mogoče vložiti.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Tožena stranka sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče druge stopnje je na toženkino pritožbo spremenilo sodbo sodišča prve stopnje in zavrnilo tožničin zahtevek za plačilo zneska 562.780,80 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi iz naslova vračila vajeniške nagrade in zahtevek za povrnitev stroškov postopka. Ob utemeljeni prekinitvi vajeniške pogodbe iz razlogov na strani toženke je sprejelo stališče, da pomeni vajeniška nagrada plačilo za dejansko opravljeno delo in zato prejete nagrade tudi ob kasnejši prekinitvi vajeniške pogodbe vajenec ni dolžan vračati, niti ni upoštevna zaveza vajenca, da bo v tem primeru glede na opravljeno delo prejeto nagrado vrnil. Hkrati je sodišče sklenilo, da se revizija ne dopusti, ker niso podani razlogi iz prvega odstavka 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04).

Zoper sklep o nedopustitvi revizije vlaga tožnica pritožbo. Ne soglaša z izpodbijano sodbo in njenimi razlogi ter opozarja na posebnosti vajeniškega razmerja, ki utemeljujejo presojo spora po pravilih civilnega prava. Navaja, da pomeni vprašanje narave vajeniške nagrade zanjo pomembno pravno vprašanje, saj ima sklenjene učne pogodbe z okrog sto vajenci. Zato predlaga dopustitev revizije.

Pritožba je bila vročena toženki, ki je v odgovoru ponavljala razloge sodbe sodišča druge stopnje in predlagala zavrnitev pritožbe.

Na podlagi tretjega odstavka 32. člena ZDSS-1 lahko stranka zoper sklep sodišča druge stopnje o nedopustitvi revizije v 30 dneh vloži pritožbo iz razloga po 2. alinei prvega odstavka tega člena, to je, če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo. Pritožba zoper sklep o nedopustitvi revizije je torej omejena zgolj na navedeni pritožbeni razlog.

Glede na navedene določbe ZDSS-1 zaradi presoje ali gre za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju pritožbe zoper sklep o nedopustitvi revizije ni mogoče vložiti. Zato sodišče tovrstnih pritožbenih navedb ni moglo upoštevati.

Ker tožnica ni uveljavljala in ni dokazala pritožbenih razlogov v smislu določb tretjega odstavka 32. člena ZDSS-1, je Vrhovno sodišče ob smiselni uporabi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 73/07) njeno pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

Ker toženka z odgovorom na pritožbo ni bistveno prispevala k razjasnitvi zadeve, sama krije stroške, ki so ji nastali z vložitvijo odgovora (prvi odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.