Sodba II Ips 480/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-06-14

Tožena stranka sama trpi stroške revizijskega odgovora.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, po katerem naj bi bila tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 10.385.248 SIT (sedaj 43.336,87 EUR) z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.2.2003 dalje do plačila. Sodišče druge stopnje je nato zavrnilo pritožbo tožeče stranke in takšno sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožeča stranka vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje in vrnitev zadeve temu sodišču v novo odločanje. Pomembno je, da je bila najemna pogodba med pravdnima strankama sklenjena pred vlaganji, ki sta jih opravila tožnika. V času sklepanja najemne pogodbe se še ni vedelo, kolikšen bo obseg vlaganj. Prvotno so stranke menile, da bodo vlaganja manjša, pa se je kasneje izkazalo, da gre za obsežne investicije, ki pa se niso mogle amortizirati v desetih letih. Tožeča stranka se ni mogla odpovedati nečemu, kar še ni bilo določeno oziroma med strankama dogovorjeno. Zato je tožena stranka obogatena, tožeča stranka pa je prikrajšana. Obstoje vse predpostavke za ugotovitev neupravičene pridobitve.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev.

Razlaga najemne pogodbe, sklenjene med pravdnima strankama dne 21.12.1989, ne dopušča dvoma: povrnitev neamortiziranega dela sredstev, vloženih v izboljšanje kakovosti poslovnega prostora, ima najemnik, torej tožeča stranka, pravico zahtevati le v primeru predčasnega prenehanja najemnega razmerja. Do predčasnega prenehanja najemnega razmerja ni prišlo, saj sta nasprotno pravdni stranki celo sklenili (po preteku desetih let) dne 21.2.2001 novo najemno pogodbo za isti poslovni prostor, v kateri je v 3. členu zapisana določba, da morebitne adaptacije, tudi če so izvedene s soglasjem najemodajalca, ostanejo njegova last, najemnik (tožeča stranka) pa nima pravice uveljavljati povračila stroškov. Potemtakem revizijska trditev, po kateri naj bi se tožeča stranka ne mogla odpovedati nečemu, kar vnaprej ni bilo znano, ne drži: ob sklepanju nove najemne pogodbe sta obseg in vrednost adaptacij bila znana, vendar se je tožeča stranka kot najemnik pravici do povrnitve stroškov odpovedala. Slednje obvelja ne glede na ugotovitev v sodbi sodišča druge stopnje, po kateri se je tožeča stranka s pritožbeno trditvijo, da vlaganja po preteku najemnega razmerja dejansko še niso bila amortizirana, kar pravdni stranki nista vedeli vnaprej, spustila na področje uveljavljanja novih dejstev na pritožbeni stopnji, kar je v nasprotju z določbo 337. člena ZPP.

Revident sicer v reviziji korektno navede okoliščine in predpostavke, ki morajo biti izpolnjene za ugotovitev, da je nastopila neupravičena obogatitev ob istočasnem prikrajšanju druge pogodbene stranke. Vendar pa morajo biti predpostavke, navedene v reviziji, podane kumulativno, kar pomeni, da je prišlo do prikrajšanja premoženja na eni strani in povečanja na drugi strani tudi ob odsotnosti pravne podlage, ki bi opravičevala premik premoženja. Prav navedeno pravno podlago pa sta sodišči druge in prve stopnje zanesljivo ugotovili z razlago prej citiranih najemnih pogodb. Tožeča stranka se je namreč v najemni pogodbi z dne 21.2.2001 izrecno odpovedala pravici, da uveljavlja povračilo stroškov "tudi če so adaptacije izvedene s soglasjem najemodajalca". Ob izostanku pravne podlage, ki bi opravičevala in utemeljevala prikrajšanje tožeče stranke in obogatitev tožene stranke (210. člen ZOR) je bil torej tožbeni zahtevek utemeljeno zavrnjen, revizija pa, ki izpodbijani sodbi očita zmotno uporabo materialnega prava, ni utemeljena. Njena zavrnitev temelji na določbi 378. člena ZPP.

Izrek o stroških revizijskega postopka je v skladu z določbo 165. v zvezi z določbo 155. člena ZPP. Tožeča stranka trpi stroške revizijskega postopka, ker z revizijo ni uspela, tožena stranka pa stroške odgovora na revizijo, ker z navedbami v njem k odločitvi ni prispevala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.