TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep X Ips 511/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-08-14

revizija - dovoljenost - postulacijska sposobnost - župnik

Če revident oziroma njegov zakoniti zastopnik najkasneje ob vložitvi revizije ne izkaže, da ima opravljen pravniški državni izpit, revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrže.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper delno odločbo Upravne enote Novo mesto z dne 24.7.2007, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 28.1.2008. Z delno odločbo je prvostopni upravni organ odločil: v 1. točki izreka, da upravičenki (sedaj tožeči stranki) pripada odškodnina v obliki obveznic Slovenske odškodninske družbe v višini 114.412,38 DEM za podržavljeno premoženje parc. št. 27, dvorišče v izmeri 65 m2 in poslovna stavba v izmeri 194 m2, vpisano v ZKV št. 11 k.o. ...; v 2. in 3. točki izreka, da je zavezanka za plačilo Slovenska odškodninska družba, ki je določeno odškodnino dolžna izročiti upravičenki; ter v 4. točki, da posebnih stroškov postopka ni. Tožena stranka je zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper navedeno delno odločbo.

Zoper pravnomočno izpodbijano sodbo je tožeča stranka po zakonitem zastopniku, župniku J.N., vložila revizijo.

Po določbi 2. odstavka 22. člena ZUS-1 lahko dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja stranka samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Glede na določbo 1. odstavka 22. člena ZUS-1 se za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, primerno uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek, to je sedaj Zakon o pravdnem postopku (ZPP - UPB3, Uradni list RS, št. 73/07). Ta pa v 4. odstavku 86. člena določa, da sme pravdna dejanja v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati tudi stranka sama ali njen zakoniti zastopnik v primerih, če ima ta opravljen pravniški državni izpit. Po določbi 83. člena ZUS-1 je revizija izredno pravno sredstvo v upravnem sporu, saj se vloži zoper pravnomočno odločitev sodišča prve stopnje, torej zanjo veljata določba 2. odstavka 22. člena ZUS-1 in primerno določba 4. odstavka 86. člena ZPP.

Po določbi 3. odstavka 83. člena ZUS-1 revizija ni dovoljena, če jo vloži nekdo, ki nima te pravice. V obravnavani zadevi je revizijo vložila tožena stranka po svojem zakonitem zastopniku, ki pri tem ni izkazal in tudi ne zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit. Upoštevajoč pravno mnenje, sprejeto na občni seji Vrhovnega sodišča RS dne 26.6.2002, da sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit, revizijsko sodišče revidentke oziroma njenega zakonitega zastopnika v obravnavani zadevi ni pozivalo na predložitev dokazila o opravljenem pravniškem državnem izpitu, temveč je revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1, saj revidentka zanjo nima postulacijske sposobnosti.

ZUS-1 člen 22, 22/1, 22/2, 83, 83/3.ZPP člen 86, 86/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 461/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-07-10

revizija - dovoljenost - trditveno in dokazno breme - sklicevanje na zakonsko določbo

V okviru trditvenega in dokaznega bremena mora revident konkretno in določno pojasniti in utemeljiti obstoj pogojev za dovoljenost revizije na katere se sklicuje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi določbe 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in št. 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo tožnika zoper odločbo tožene stranke z dne 2.6.2006. Z navedeno odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožnika zoper sklep Inšpektorata RS za notranje zadeve z dne 27.3.2006, s katerim je organ prve stopnje zavrnil tožnikov ugovor zoper zapisnik o opravljenem inšpekcijskem nadzoru z dne 25.1.2006.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje je tožnik dne 18.6.2008 vložil revizijo, v kateri navaja, da jo vlaga na podlagi 2. in 3. točke 2. odstavka 83. člena ZUS-1.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od zakonsko določenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Temu stališču je pritrdilo tudi Ustavno sodišče RS v sklepu, št. Up 858/08 z dne 3.6.2008 (Uradni list RS, št. 62/2008).

V obravnavani zadevi revident navaja, da vlaga revizijo na podlagi 2. in 3. točke 2. odstavka 83. člena ZUS-1. Za dovolitev revizije pa samo sklicevanje na določbo 83. člena ZUS-1 ni dovolj. V okviru trditvenega in dokaznega bremena, bi namreč moral revident konkretno in določno pojasniti in utemeljiti obstoj pogojev za dovoljenost revizije na katere se sklicuje. Ker revident pogojev za dovoljenost revizije ni niti utemeljil niti izkazal, revizije ni mogoče dovoliti.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče RS revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 587/2007, enako tudi X Ips 193/2007, X Ips 615/2007, X Ips 744/2007

Sklep X Ips 301/2008, enako tudi X Ips 269/2008, X Ips 267/2008
Sklep I Up 370/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-08-07

Če je tožba vložena po poteku zakonskega roka, je prepozna in je sodišče ne obravnava po vsebini.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 2. točke 1. odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep -US RS), kot prepozno zavrglo tožnikovo tožbo zoper odločbo Upravne enote Brežice z dne 9.2.2006, ki je postala dokončna, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 29.5.2006. S citirano odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožnika zoper odločbo upravnega organa prve stopnje, s katero je ta odločil, da je tožnik kot investitor nedovoljene gradnje dolžan plačati nadomestilo za degradacijo in uzurpacijo prostora v znesku 443.052,00 SIT, ker je na zemljišču s parc. št. 15 k.o... zgrajen objekt (stanovanjska stavba) v njegovi lasti, za gradnjo tega pa ni bilo pridobljeno upravno dovoljenje pred pričetkom del.

Sodišče prve stopnje je po vpogledu v spise ugotovilo, da je bila tožniku odločba tožene stranke vročena dne 16.6.2006, tožbo zoper njo pa je vložil priporočeno po pošti šele dne 15.5.2007, torej po poteku tridesetdnevnega roka iz 1. odstavka 28. člena ZUS-1, ki je začel teči 17.6.2006 in je potekel v ponedeljek 17.7.2006. Prepozno tožbo je zato sodišče prve stopnje zavrglo.

Tožnik v laični pritožbi ponavlja, da je sporni objekt gradila njegova mama, on pa je imel s podedovano črno gradnjo, urejanjem papirjev in odstranitvijo objekta velike stroške. Meni, da se mu je zgodila velika krivica, da je bil v celi zadevi zaveden, hkrati pa ni imel denarja za pravnika, ki bi ga opozoril na pomembnost pravočasnosti vložitve tožbe. Prosi, da sodišče v zadevi pravično razsodi.

Po presoji pritožbenega sodišča je odločitev sodišča prve stopnje pravilna in zakonita.

Če je tožba vložena po poteku zakonskega roka, je prepozna in je sodišče ne obravnava po vsebini. Na podlagi 1. odstavka 28. člena ZUS-1 je treba tožbo vložiti v tridesetih dneh od vročitve upravnega akta, s katerim je bil postopek končan. Po določbi 1. odstavka 23. člena ZUS-1 prične rok za tožbo teči z vročitvijo upravnega akta. V obravnavanem primeru ni sporno, da je bila tožba vložena po poteku tridesetdnevnega roka, zato je sodišče prve stopnje, ob predhodnem preizkusu tožbe, uporabilo pravilno pravno podlago – 2. točko. 1. odstavka 36. člena ZUS-1, ki določa, da sodišče s sklepom zavrže tožbo, če ugotovi, da je vložena prepozno.

Na drugačno odločitev pritožbenega sodišča ne morejo vplivati niti tožnikove pritožbene navedbe, da ni imel denarja za pravno pomoč. Stranka mora sama poskrbeti za pravočasno uveljavljanje svojih pravic v postopku, socialno šibki pa lahko za pravno pomoč zaprosijo v okviru sistema brezplačne pravne pomoči na podlagi Zakona o brezplačni pravni pomoči.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče RS, na podlagi 76. člena ZUS-1 v zvezi z 82. členom ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 390/2008, enako tudi X Ips 390/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-07-03

revizija - pogoji za dovolitev revizije - trditveno in dokazno breme za dovolitev revizije

Če revident v reviziji niti neposredno niti opisno ne navede, kateri pogoj za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil izpolnjen, revizijsko sodišče revizijo zavrže.

Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožeča stranka po odvetniku dne 30.5.2008 vložila revizijo.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da smejo davčni zavezanci za davek od dobička pravnih oseb, na podlagi 202. člena Zakona o davčnem postopku (ZDavP; Uradni list RS, št. 18/96, 87/97, 82/98, 91/98 in 108/99), zmanjšanje davčne osnove in druge olajšave uveljavljati najpozneje do poteka roka za vložitev davčnega obračuna oziroma do izdaje odmerne odločbe, če obračun ni pravilen. Ker tožeča stranka obračuna ni vložila, olajšav ne more uspešno uveljavljati v pripombah na zapisnik, ne glede na to, da odmerna odločba še ni bila izdana. Sodišče prve stopnje je odločilo še, da je davčni organ prve stopnje ravnal zakonito, ko je davčno osnovo ugotovil z oceno, in tudi ko argumentirano ni priznal stroškov storitev, ki naj bi jih za tožečo stranko opravila družba iz države Delaware (ZDA).

Po 2. odstavku 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. O ustavnosti tega stališča se je izreklo tudi Ustavno sodišče RS, ki je v sklepu, št. Up-858/08 z dne 3.6.2008, ugotovilo, da je takšna razlaga skladna z zagotavljanjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Ustava RS. Ker tožeča stranka v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedla, kateri pogoj za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije ni mogoče dovoliti.

Ker tožeča stranka ni uspela dokazati, da izpolnjuje katerega izmed pogojev za dovolitev revizije po 2. odstavku 83. člena ZUS-1, je vrhovno sodišče njeno revizijo zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

Opr. št: X Ips 390/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.390.2007

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 471/2008, enako tudi X Ips 88/2008
Sklep X Ips 9/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-06-19

revizija - pogoji za dovolitev revizije - trditveno in dokazno breme - zgolj navedba punktuma

Zgolj navedba punktuma v uvodu revizije, brez kakršnekoli navedbe v zvezi z dovoljenostjo revizije, za dovolitev revizije ne zadostuje.

Zoper prvostopenjsko sodbo je tožeča stranka po pooblaščenki vložila revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožeča stranka izpodbija z revizijo, je prvostopenjsko sodišče na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 16.5.2006. Z navedeno odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Davčnega urada ... z dne 4.12.2002, s katero je bil tožniku od dohodkov, doseženih z opravljanjem dejavnosti v letu 1999, od davčne osnove 27.355.090 SIT odmerjen davek iz dejavnosti v znesku 10.517.556 SIT.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden od zakonsko določenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme obstoja pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ker revident v reviziji ni niti neposredno niti opisno navedel, kateri pogoj za dovolitev revizije iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1 naj bi bil v tem primeru izpolnjen, revizije ni mogoče dovoliti.

Zgolj navedba punktuma v uvodu (pcto: 10.517.556,00 SIT, sedaj 43.888,98 EUR s pp), brez kakršnekoli navedbe v zvezi z dovoljenostjo revizije, pa za dovolitev revizije ne zadostuje.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 471/2008, enako tudi X Ips 88/2008
Sklep X Ips 516/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-08-14

revizija - dovoljenost - pogoji za dovolitev revizije - pavšalno zatrjevanje - trditveno in dokazno breme - potrdilo o opravljenem pravniškem državnem izpitu

Kadar revident pogoje za dovolitev revizije navede zgolj pavšalno, vrhovno sodišče njegovo revizijo zavrže kot nedovoljeno. Če izredno pravno sredstvo po ZUS-1 vloži pooblaščenec, ki ni odvetnik, mora vlogi, v kateri zatrjuje, da je opravil pravniški državni izpit, priložiti dokazilo o tem.

Zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožeča stranka po pooblaščencu, ki je navedel, da je univerzitetni diplomirani pravnik z opravljenim pravniškim državnim izpitom, dne 30.6.2008 vložila revizijo. V njej ocenjuje, da gre v tej zadevi za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, vsekakor pa ima odločitev, ki se izpodbija, za stranko zelo hude posledice.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbo zoper sklep Davčnega urada ... z dne 9.11.2003, s katerim je bila zavržena zahteva tožeče stranke z dne 28.10.2003 za izdajo odločbe na zapisnik z dne 22.10.1999.

Po 2. odstavku 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. O ustavnosti tega stališča se je izreklo tudi Ustavno sodišče RS, ki je v sklepu, št. Up-858/08 z dne 3.6.2008, ugotovilo, da to stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

Tožeča stranka je oba pogoja za dovolitev revizije navedla zgolj pavšalno. Ni izpostavila pomembnega pravnega vprašanja, prav tako tudi ni navedla zelo hudih posledic, ki naj bi jih imela zanjo odločitev sodišča prve stopnje; za svoje pavšalne trditve ni predložila dokazov.

Glede na to je vrhovno sodišče revizijo zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

Po 2. odstavku 22. člena ZUS-1 lahko stranka opravlja dejanja v postopku samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. Pooblaščenec tožeče stranke je v reviziji trdil, da ima opravljen pravniški državni izpit, vendar te svoje trditve ni dokazal z uradnim potrdilom. Vrhovno sodišče pooblaščenca ni pozivalo k dopolnitvi revizije s tovrstnim potrdilom in je revizijo obravnavalo na seji, saj razlogov, zaradi katerih obravnavana revizija po 2. odstavku 83. člena ZUS-1 ni dovoljena, ni mogoče odpraviti in bi bilo treba revizijo v vsakem primeru zavreči zaradi nedovoljenosti, tudi če bi pooblaščenec priložil ustrezno potrdilo o opravljenem pravniškem državnem izpitu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 471/2008, enako tudi X Ips 88/2008
Sklep X Ips 507/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-08-28

revizije - dovoljenost - trditveno in dokazno breme

Trditveno in dokazno breme za dokazovanje izpolnjenosti pogoja za dovolitev revizije je na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče niti uvesti niti voditi.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje št. U 1922/2007-24 z dne 5.6.2008 je tožnik po odvetniku vložil revizijo.

S pravnomočno sodbo, ki jo tožnik izpodbija z revizijo, je prvostopno sodišče na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo zoper odločbo Upravne enote Ljubljana, izpostava Šiška z dne 18.12.2006, v zvezi z odločbo tožene stranke z dne 27.8.2007. Upravni organ prve stopnje je z navedeno odločbo zavrnil zahtevo tožnika za izdajo enotnega dovoljenja za gradnjo za legalizacijo delavnice za proizvodnjo cementnih izdelkov, nadstreškov in silosov in za spremembo namembnosti skladiščne lope v delavnico cementnih izdelkov na zemljiščih parc. št. 10, 11 in 12 k.o...

Po 2. odstavku 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) je revizija dovoljena, če je podan eden od tam navedenih pogojev za njeno dovolitev. Po presoji vrhovnega sodišča, ki mu pritrjuje tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije (Sklep, št. Up 858/08-8 z dne 3.6.2008), je tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovolitev revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ker revident v reviziji niti ne zatrjuje niti ne obrazloži in niti ne dokazuje, da bi bil za njeno dovoljenost podan katerikoli od pogojev iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1, revizije ni mogoče dovoliti. Zgolj sklicevanje na 83. člen ZUS-1, brez kakršnekoli navedbe v zvezi z dovoljenostjo revizije, pa za dovolitev revizije ne zadostuje.

Glede na navedeno, je vrhovno sodišče revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 519/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-08-28

revizija - dovoljenost - pravniški državni izpit - postulacijska sposobnost

Ob upoštevanju pravnega mnenja, sprejetega na Občni seji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 26.6.2002, da sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit, je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo tožnikov zoper odločbo tožene stranke z dne 14.11.2006, s katero je toženka zavrnila pritožbo tožnikov zoper odločbo Upravne enote Ljubljana z dne 3.8.2006. Z navedeno odločbo je organ prve stopnje zavrnil zahtevek A.A. z dne 19.2.1996, dopolnjen dne 29.6.2006, da se odpravi razlastitev, opravljena z odločbo Mestne razlastitvene komisije z dne 29.10.1954, s katero so bili razlaščeni del parc.št. ..., in zavrgel zahtevek A.A. z dne 19.2.1996, dopolnjen 29.6.2006, da se v denacionalizacijskem postopku vrnejo parc.št. ...

Revizija je izredno pravno sredstvo, za katero Zakon o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in št. 26/07– sklep US) in Zakon o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 73/07 – UPB3, ki se na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1 uporablja primerno za vprašanja postopka, ki niso urejena v ZUS-1) predpisujeta pogoje, kdaj, kako ter kdo sme to izredno pravno sredstvo vložiti. V drugem odstavku 22. člena ZUS-1 je določeno, da se v postopku v upravnem sporu ne uporablja določba tretjega odstavka 86. člena ZPP, da pa v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja dejanja samo po pooblaščencu, ki ima opravljen pravniški državni izpit. V četrtem odstavku 86. člena ZPP pa je določeno, da sme tista pravdna stranka, ki ima sama (ali njen zakoniti zastopnik) opravljen pravniški državni izpit, tudi sama vložiti revizijo.

Revizija ni dovoljena, če jo vloži nekdo, ki nima te pravice (tretji odstavek 83. člena ZUS-1).

Revidenti so v obravnavani zadevi sami vložili revizijo, pri tem pa niso izkazali in tudi ne zatrjevali, da imajo opravljen pravniški državni izpit. Upoštevajoč pravno mnenje, sprejeto na Občni seji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 26.6.2002, da sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit, je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1.

ZUS-1 člen 22, 22/2.ZPP člen 86, 86/3, 86/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 369/2008, enako tudi X Ips 241/2008
Sklep I Up 431/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-04

vzdrževanje in urejanje lokalnih cest - sodna pristojnost - zavrženje tožbe

Odločanje o zadevah, ki jih po Zakonu o lokalni samoupravi samostojno opravljajo občine, med temi zadevami je tudi vzdrževanje in urejanje lokalnih javnih cest, ne spada v sodno pristojnost.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 1. točke 1. odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) zavrglo tožnikovo tožbo. Po presoji sodišča iz tožbenih navedb ne izhaja, da bi tožnik izpodbijal kakšen dokončen posamični akt ali predpis občine. V tožbi tožnik sicer zatrjuje, da naj bi občina kršila Ustavo RS, vendar v tožbenem zahtevku ne uveljavlja kršitve kakšnih ustavnih pravic.

Tožnik v pritožbi navaja, da je vložil tožbo zaradi dejanj organa lokalne skupnosti, s katerim se posega v ustavne pravice po določbi 3. odstavka 1. člena ZUS. Ta dejanja še trajajo in obstajajo tudi posledice teh dejanj. Zato zahteva, da sodišče ugotovi nezakonitost dejanj, prepove nadaljnja dejanja, odloči o zahtevku za povrnitev škode in odredi vse potrebno, da se odpravi poseg v ustavne pravice in vzpostavi zakonito stanje. Meni, da je v tožbi navedel tako nezakonita dejanja, kot tudi kdaj in kje so bila storjena in ustavne pravice, v katere je bilo z njimi poseženo. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek.

Sklicevanje tožnika v pritožbi na določbo 3. odstavka 1. člena ZUS ni utemeljeno. Po navedeni določbi sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti posamičnih aktov in dejanj, s katerimi se posega v ustavne pravice posameznikov, če ni zagotovljeno drugo sodno varstvo. Da bi tožnik vložil tožbo v smislu navedene določbe ZUS, pa ne izhaja niti iz vsebine tožbe, niti iz tožbenih navedb. Iz tožbe izhaja, da je tožnik vložil tožbo zoper lokalno skupnost, in sicer zaradi neizpolnjevanja njenih obveznosti – opustitve vzdrževanja lokalne ceste. Glede na položaj lokalne skupnost po Ustavi (140. člen) in Zakonu o lokalni samoupravi (ZLS, Uradni list RS, št. 72/93 in nadaljnji) občine samostojno urejajo in upravljajo svoje zadeve in izvršujejo naloge, ki so nanje prenesene (2. odstavek 2. člena ZLS). Med temi nalogami je tudi gradnja, vzdrževanje in urejanje lokalnih javnih cest. Po ZLS ima tožnik kot občan zagotovljeno pravico odločanja o teh zadevah, in sicer posredno preko občinskega sveta in neposredno – na zborih, z referendumom ali preko ljudske iniciative. Glede na navedeno odločanje o teh zadevah ne spada v sodno pristojnost. Zato je sodišče s tem, ko je tožbo zavrglo, pravilno uporabilo določbo 1. točke 34. člena ZUS, veljavnega v času odločanja.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo na podlagi 76. člena ZUS-1 v zvezi z 2. odstavkom 82. člena ZUS-1 zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.