Sklep I U 350/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-25

javni natečaj - neizbrani kandidat - pravica do odškodnine - akcesorni odškodninski zahtevek - zavrženje tožbe

Zahtevek za plačilo odškodnine po 5. odstavku 65. člena ZJU je akcesoren zahtevek, ki ga tožnik ne more uveljavljati, ne da bi postavil temeljni zahtevek v tožbi.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi 4. točke 1. odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, 105/06, 26/07 – sklep US) zavrglo tožbo (1. točka izreka), s katero je tožnik zahteval plačilo treh najnižjih mesečnih bruto plač strokovnega sodelavca na Višjem sodišču v Ljubljani po določbi 5. odstavka 65. člena Zakona o javnih uslužbencih (ZJU; Uradni list RS, št. 63/07) in tožnika oprostilo plačila sodnih taks (2. točka izreka). Tožena stranka je po objavljenem javnem natečaju za prosto uradniško delovno mesto „Višji pravosodni svetovalec III – strokovni sodelavec“ tožniku izdala sklep o neuvrstitvi v izbirni postopek, katerega je po pritožbi tožnika Komisija za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi RS (v nadaljevanju komisija za pritožbe) odpravila, ker je ugotovila, da je tožena stranka nezakonito objavila javni natečaj, da je nezakonito izdala sklepe o neuvrstitvi v izbirni postopek, da je navajala kriterije, ki ne morejo biti izločilni, in je bistveno kršila postopek javnega natečaja.

V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je prvostopenjsko sodišče glede zavrženja tožbe navedlo, da je 5. odstavek 65. člena ZJU treba razumeti tako, da sodišče o zahtevi za plačilo odškodnine odloča hkrati z odločanjem o utemeljenosti tožbe zoper odločitev komisije, kar pomeni, da mora stranka, če želi, da sodišče odloči o odškodnini po 5. odstavku 65. člena ZJU, uveljavljati plačilo odškodnine hkrati s tožbo za odpravo sklepa komisije za pritožbe. Tožnik lahko zahteva plačilo odškodnine po navedenem členu ZJU samo skupaj z odpravo upravnega akta v upravnem sporu in ne samostojno, lahko pa zahteva plačilo odškodnine pred rednim sodiščem.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik zaradi bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu, zaradi zmotne uporabe materialnega prava in posledično zaradi tega, ker je bilo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Predlaga, da vrhovno sodišče spremeni odločitev upravnega sodišča in ugodi pritožbi in podrejeno, da se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne upravnemu sodišču v novo sojenje. Navaja, da je prvostopenjsko sodišče prestopilo meje svojih pristojnosti in kar samo razlagalo določbo 5. odstavka 65. člena ZJU. Napačno je uporabilo materialno pravo in napačno razume navedeno določbo. Meni, da se navedena določba lahko uporabi širše in se prizadetemu prisodi odškodnino na podlagi samostojne tožbe. V zakonski določbi navedena beseda „lahko“ pomeni, da z novo tožbo lahko izrecno zahtevaš odškodnino v višini najmanj ene in največ treh najnižjih mesečnih bruto plač za delovno mesto, za katero si se potegoval glede na to, da si pridobil podlago za odškodnino. Navedena določba ne pozna časovne komponente. Glede na to, da tožena stranka ni odločila, da bo izpeljala nov natečajni postopek, je tožbeni zahtevek toliko bolj utemeljen. Predmetna tožba ni prepozna.

65. člen ZJU v 5. odstavku določa, da je zoper sklep komisije za pritožbe dovoljen upravni spor. V primeru, da upravno sodišče ugotovi, da je tožba utemeljena, lahko prisodi prizadetemu odškodnino v višini najmanj ene in največ treh najnižjih mesečnih bruto plač za delovno mesto, za katero se je potegoval, v primeru iz 1. točke 1. odstavka tega člena pa lahko upravno sodišče sklep o izbiri razveljavi. Odškodnino sodišče odmeri glede na težo kršitve in glede na posledice, ki jih je utrpel tožnik. V primeru razveljavitve sklepa o izbiri pristojna komisija za pritožbe po uradni dolžnosti razveljavi akt o imenovanju in pogodbo o zaposlitvi.

Tožnikov pritožbeni ugovor, da je prvostopenjsko sodišče prestopilo meje svojih pristojnosti, s tem ko je kar samo razlagalo določbo 5. odstavka 65. člena ZUS-1, ni utemeljen. Dolžnost sodišča je, da ob odločanju v konkretnih zadevah ob upoštevanju načela iura novit curia, uporablja materialno pravo in ga hkrati s tem tudi praktično razlaga, pravilnost uporabe oziroma ustreznost razlage pa je v primeru vložitve pravnega sredstva s strani prizadetih strank nato lahko predmet presoje instančnega sodišča. Prvostopenjsko sodišče je po mnenju vrhovnega sodišča pravilno interpretiralo določbo 5. odstavka 65. člena ZJU, s tem ko je navedlo, da sodišče o zahtevi za plačilo odškodnine odloča hkrati z odločanjem o utemeljenosti tožbe zoper odločitev komisije in ne kot o samostojnem zahtevku v upravnem sporu. Zahtevek za plačilo odškodnine je akcesoren zahtevek, ki ga tožnik ne more uveljavljati, ne da bi postavil temeljni zahtevek v tožbi. Poleg tega navedena določba veže možnost uveljavljanja oziroma upravičenost do odškodninskega zahtevka le za primer utemeljenosti tožbe. V obravnavani zadevi pa je tožnik s pritožbo zoper sklep tožene stranke o neuvrstitvi v izbirni postopek v upravnem postopku uspel. Komisija za pritožbe je namreč izpodbijani sklep odpravila z obrazložitvijo, da je tožena stranka nezakonito objavila javni natečaj, da je nezakonito izdala sklepe o neuvrstitvi v izbirni postopek, da je navajala kriterije, ki ne morejo biti izločilni in je bistveno kršila postopek javnega natečaja. Iz spisa izhaja, da na predmetnem javnem natečaju ni bil izbran noben kandidat. Tožnik je tako z odpravo prvostopenjske odločbe tožnik izgubil pravni interes za vložitev tožbe v upravnem sporu, h kateri bi lahko le kot akcesorni zahtevek postavil s predmetno tožbo uveljavljani odškodninski zahtevek. Če pa je tožniku zaradi ravnanja tožene stranke nastala kakršnakoli škoda, lahko zahtevo za plačilo odškodnine uveljavlja pred rednim sodiščem. Na drugačno odločitev pritožbenega sodišča ne more vplivati tožnikov pritožbeni ugovor, da se tožena stranka ni odločila, da bo izpeljala nov natečajni postopek in da predmetna tožba ni prepozna. Prvostopenjsko sodišče je tako ravnalo pravilno, ko je tožbo zavrglo na podlagi smiselne uporabe 4. točke 1. odstavka 36. člena ZUS-1.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.