Sodba in sklep II Ips 590/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-11-29

povrnitev nepremoženjske škode - pešec in motorno vozilo - prečkanje ceste izven prehoda za pešce - objektivna odgovornost voznika - deljena odgovornost - višina odškodnine - načelo individualizacije odškodnine - načelo objektivne pogojenosti odškodnine - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti

Ob upoštevanju objektivne odgovornosti voznice in njene premajhne skrbnosti pri vožnji (glede na njeno seznanjenost z okoliščino, da pešci pogosto prečkajo cesto na tistem delu, kjer se je nato zgodila prometna nesreča), tožnikov prispevek k nastanku škode, ki je ne glede na vinjenost, predvsem v nepravilnem prečkanju cestišča izven prehoda za pešce, ne more presegati 30 %.

1. Revizija se zavrže v delu, ki se nanaša na odločitev o odškodnini za premoženjsko škodo.

2. V preostalem delu se reviziji delno ugodi in spremeni sodbo pritožbenega sodišča tako, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki poleg prisojenega zneska denarnega zadoščenja 3.129,69 EUR (750.000 SIT) še znesek 1.252,88 EUR (300.000 SIT) z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.1.2002 do dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje po obrestni meri zamudnih obresti, zmanjšani za temeljno obrestno mero, od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje do plačila pa po predpisani obrestni meri zamudnih obresti, v 15 dneh.

4. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki, poleg stroškov, ki jih je prisodilo sodišče prve stopnje, še stroške pritožbenega postopka v znesku 114,76 EUR in stroške revizijskega postopka v znesku 137,71 EUR, vse v 15 dneh.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je tožnik do polovice prispeval k škodi, ki jo je utrpel kot pešec potem, ko je vanj trčila z avtomobilom zavarovanka toženke. S tem v zvezi je zavezalo toženko, da plača tožniku denarno zadoščenje 750.000 SIT (od zahtevanih 2.400.000 SIT) in odškodnino za premoženjsko škodo v znesku 14.661 SIT (od zahtevanih 31.322 SIT), v preostalem delu pa je zahtevka zavrnilo.

2.Pritožbeno sodišče je zavrnilo tožnikovo pritožbo proti prvostopenjski sodbi v zavrnilnem delu.

3.Tožnik vlaga revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča v delu, ki se nanaša na zavrnitev tožbenega zahtevka, in uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Stališče revidenta je, da je sodišče napačno ugotovilo, kakšno vidljivost so zagotavljale "kratke" luči na vozilu zavarovanke toženke. Sodišče tudi ni pravilno upoštevalo, da predstavlja avtomobil povečano stopnjo nevarnosti in se tudi po tem razlikuje od pešca. Upoštevati je treba, da je avtomobil trčil v tožnika, ko je ta že skoraj v celoti prečkal cesto. Zavarovanka toženke je očitno vozila brez sleherne pazljivosti na prometna dogajanja pred seboj in zato ni pričela z zaviranjem takoj, ko je zaznala tožnika. Voznici v prometni nesreči udeleženega avtomobila je bilo tudi znano, da pešci zelo pogosto prečkajo cestišče ravno tam, kjer ga je prečkal tudi tožnik. Tožnikovo ravnanje pred nezgodo naj bi zato predstavljalo največ 5 % prispevek k nastanku škode in njenim posledicam. Zaradi posledic telesnih poškodb naj bi bil tožnik tudi upravičen do celotne zahtevane odškodnine za nepremoženjsko škodo.

4.Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in vročena toženki, ta pa nanjo ni odgovorila.

5.Revizija ni dovoljena v delu, ki se nanaša na zavrnitev odškodninskega zahtevka za premoženjsko škodo (16.661 SIT), v preostalem delu pa je delno utemeljena.

O (ne)dovoljenosti revizije 6.Vrhovno sodišče se je v svojih odločbah že večkrat izreklo o tem, da imajo odškodninski zahtevki v zvezi s premoženjsko in nepremoženjsko škodo različno podlago in je zato za dovoljenost revizije bistvena vrednost vsakega posameznega zahtevka(1). Upoštevaje navedeni kriterij revizija ni dovoljena v delu, ki se nanaša na odškodnino za premoženjsko škodo, ker ne dosega revizijskega praga iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

O (ne)utemeljenosti revizije 7.Zaradi prepovedi iz tretjega odstavka 370. člena ZPP je revizijsko sodišče pri odločanju o reviziji vezano na tista dejstva, ki jih je ugotovilo sodišče prve stopnje in glede katerih je bil uspešno opravljen pritožbeni preizkus pred sodiščem druge stopnje. Relevantna dejstva za ugotavljanje deljene odgovornosti so zato naslednja:

– tožnik je v mestu zvečer prečkal cesto 66 m od označenega prehoda za pešce, pri čemer je imel takrat v krvi 0,94 g/kg alkohola; – zavarovanka toženke je z avtomobilom trčila v tožnika 1,7 m od desnega roba vozišča, potem ko je tožnik že skoraj v celoti prečkal cestišče; – voznica avtomobila je že pred nezgodo vedela, da na mestu nezgode pešci pogosto prečkajo cesto.

8.Tožnik je nepravilno prečkal cestišče, pri čemer mu je bila povzročena škoda z avtomobilom, ki predstavlja nevarno stvar. Zato sta podani predpostavki iz tretjega odstavka 177. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR za delno razbremenitev odgovornosti imetnice vozila (in posledično tudi toženke). Vendar pa sta sodišči prve in druge stopnje pri opredelitvi tožnikovega prispevka k nastali škodi zmotno upoštevati "vse okoliščine primera"(2). Ob upoštevanju objektivne odgovornosti voznice in njene premajhne skrbnosti pri vožnji (glede na njeno seznanjenost z okoliščino, da pešci pogosto prečkajo cesto na tistem delu, kjer se je nato zgodila prometna nesreča), tožnikov prispevek k nastanku škode, ki je ne glede na vinjenost, predvsem v nepravilnem prečkanju cestišča izven prehoda za pešce, ne more presegati 30 %. Odločitev sodišča, da sta oba udeleženca prometne nesreče enako prispevala k nastanku škode, zato predstavlja zmotno uporabo materialnega prava. Ob pravilni porazdelitvi odgovornosti udeležencev prometne nesreče tako toženka krije 70 % nastale nepremoženjske škode.

9.Temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo sta načelo individualizacije višine odškodnine in načelo njene objektivne pogojenosti. Načelo individualizacije zahteva upoštevanje stopnje in trajanja bolečin in strahu, izhaja pa iz spoznanja, da vsak človek specifično doživlja svojo telesno in duševno celovitost ter posege vanjo. Načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine pa terja upoštevanje objektivnih materialnih možnosti družbe ter sodne prakse v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Izraža tudi ustavni načeli enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic. Sodišči prve in druge stopnje sta pravilno upoštevali obe načeli. Natančno in izčrpno sta ugotovili vse konkretnosti in specifičnosti primera nepremoženjske škode(3). Ob upoštevanju sodne prakse v podobnih primerih sta sodišči tudi pravilno določili odškodnino za telesne bolečine v znesku 900.000 SIT, za strah v znesku 100.000 SIT in za duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti 500.000 SIT (če odmislimo tožnikov prispevek k nastanku škode). Zneski odškodnin za posamezne oblike nepremoženjske škode in tudi skupen znesek zadoščenja pravilno odsevajo razmerje med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje.

10.Ob upoštevanju, da je bila odškodnina za nepremoženjsko škodo pravilno odmerjena, pri čemer pa sta sodišči toženko zavezali k plačilu polovice denarnega zadoščenja, čeprav je tožnik ob pravilnem upoštevanju njegovega prispevka k nastali škodi upravičen do plačila 70 % satisfakcije, je revizijsko sodišče prisodilo tožniku nadaljnjih 20 % satisfakcije, kar predstavlja 300.000 SIT (1.252,86 EUR) z enakimi zamudnimi obrestmi, kot jih je za preostalo odškodnino že prisodilo sodišče prve stopnje.

11.Revizijsko sodišče je zavrglo revizijo v delu, ki se nanaša na premoženjsko škodo na podlagi 377. člena ZPP, delno ji je ugodilo na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP, zavrnitev revizije v preostalem delu pa temelji na določbi 378. člena ZPP.

12.Odločitev o pravdnih stroških ima podlago v tretjem odstavku 165. člena v zvezi z drugim odstavkom 154. člena ZPP.

Op. št. (1): Primerjaj določbe 41. in 39. člena v zvezi z drugim odstavkom 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Op. št. (2): Primerjaj določbo drugega odstavka 192. člena ZOR.Op. št. (3): Glej razloge sodbe sodišča prve stopnje na peti in šesti strani in razloge na tretji in četrti strani sodbe pritožbenega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.