Sklep VIII Pri 55/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-09-11

dopustitev revizije - pritožbeni razlog - odstop od sodne prakse - veljavnost kolektivne pogodbe - objava

Ni mogoče šteti, da je bila kolektivna pogodba veljavno sklenjena brez podpisov pogodbenih strank, čeprav jo je ena od strank v praksi skušala uveljaviti. Predpisi, ki določajo izvrševanje zakonskih določb in pravic delavcev, morajo biti po enotni praksi Vrhovnega sodišča Republike Slovenije ustrezno objavljeni, sicer ne začnejo veljati.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki prikrajšanje pri plači (882.915,30 SIT) za obdobje 1.4.1998 do 1.6.2002 skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.4.1998 dalje in ji povrniti odmerjene pravdne stroške.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke delno ugodilo glede teka zamudnih obresti, v ostalem pa pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Sklenilo je, da se revizija ne dopusti.

Zoper sklep sodišča druge stopnje, da ne dopusti revizije, je tožena stranka vložila pritožbo. Navajala je, da odločitev sodišča odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča in od normativne ureditve. ZOR določa teorijo realizacije, po kateri je pogodba veljavna tudi v primeru, kadar ni sklenjena v predpisani obliki, pa sta jo stranki izpolnili. Drugačna praksa Vrhovnega sodišča je razvidna iz odločb VS RS II Ips 767/95, II Ips 110/2001 in II Ips 533/96. Zato je predlagala, da sodišče pritožbi ugodi in dopusti revizijo.

Pritožba je bila ob upoštevanju določbe tretjega odstavka 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1 - Uradni list RS, št. 2/2004) in v zvezi z določbo prvega odstavka 344. člena in v povezavi z določbo 366. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena nasprotni stranki, ki je nanjo odgovorila.

Tožeča stranka je prerekala navedbe v pritožbi in predlagala njeno zavrženje oziroma podredno njeno zavrnitev.

Sodišče glede na določbe prvega odstavka 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1 - Uradni list RS, št. 2/2004) dopusti revizijo, ki sicer glede na določbe 31. člena ZDSS-1 ne bi bila dovoljena, če je od odločitve Vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju (prva alineja), ali če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo (druga alineja). Po določbi tretjega odstavka 32. člena ZDSS-1 je zoper sklep, s katerim sodišče druge stopnje ne dopusti revizije, dopustna pritožba samo iz razloga po drugi alineji prvega odstavka tega člena.

Pritožba sicer navaja, v katerem primeru naj bi šlo za odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča, vendar nima prav. Predvsem ni sprejemljiva primerjava med (celo neobličnimi) civilnimi pogodbami, prav tako ne primerjava z dogovori v zapuščinskem postopku, saj gre za povsem neprimerljive dogovore. Pritožba ne upošteva, da kolektivna pogodba, ki jo je urejal prej veljavni Zakon o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR - Uradni list SFRJ, št. 60/89), ni navadna pogodba obligacijskega prava, ampak pogodba, s katero se določajo pogoji, pod katerimi se sklepajo pogodbe o zaposlitvi in priznavajo pravice delavcem, to pa pomeni, da je podjetniška kolektivna pogodba pogodba z lastnostmi splošnega akta (predpisa) gospodarske družbe. Že ZTPDR je zato za kolektivne pogodbe, ne glede na nivo, določal, ne samo, da morajo biti pisne ampak tudi, da morajo biti registrirane in objavljene v ustreznem glasilu (87. člen ZTPDR). Ker je vsebinsko kolektivna pogodba predpis, ki se mora enako uporabljati za vse delavce in mora biti glede njih dana možnost preverjanja pravilne uporabe (za predpise pa velja določba 154. člena Ustave RS o njihovi veljavi), za kolektivno pogodbo ni mogoče ugotavljati, da je bila celo brez podpisov veljavno sklenjena, čeprav jo je ena od strank v praksi skušala uveljaviti. Glede veljavnosti predpisov, ki določajo izvrševanje zakonskih določb in pravic delavcev, je zavzeta enotna praksa Vrhovnega sodišča (na primer VIII Ips 95/2006 z dne 30.1.2007), ki jo podpirajo tudi stališča Ustavnega sodišča RS (na primer U-I-87/92), da morajo biti ne samo podpisani ampak tudi ustrezno objavljeni, saj brez tega ne začnejo veljati. Ni sprejemljivo stališče pritožbe, da odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse, zato pritožbi tožene stranke ni mogoče ugoditi in dopustiti revizije, kot to predvideva četrti odstavek 32. člena ZDSS-1. Sodišče je pritožbo zavrnilo v skladu z določbo 353. člena ZPP.

Odgovor na pritožbo ni prispeval k razjasnitvi zadeve, zato je sodišče o stroških odgovora odločalo na podlagi določb 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.