Sklep I Up 273/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-10-02

upravni spor - odškodninski zahtevek - dovoljenost

Zahtevek za plačilo odškodnine je tudi po presoji vrhovnega sodišča akcesoren zahtevek, ki ga tožnik ne more uveljavljati kot samostojni zahtevek v upravnem sporu oziroma ga ne more uveljavljati, ne da bi postavil temeljni zahtevek v tožbi.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi 2. točke 1. odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrglo tožbo (1. točka izreka), s katero je tožeča stranka zahtevala plačilo treh najnižjih mesečnih bruto plač strokovnega sodelavca na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije in tožečo stranko oprostilo plačila sodnih taks (2. točka izreka).

V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je prvostopenjsko sodišče glede zavrženja tožbe navedlo, da je določbo 5. odstavka 65. člena Zakona o javnih uslužbencih (ZJU, Uradni list RS, št. 63/07 – UPB3), ki določa, da v primeru, ko upravno sodišče ugotovi, da je tožba utemeljena, lahko prisodi prizadetemu odškodnino v višini najmanj ene in največ treh najnižjih mesečnih bruto plač za delovno mesto, za katero se je potegoval, razumeti tako, da sodišče o zahtevi za plačilo odškodnine odloča hkrati z odločanjem o utemeljenosti tožbe zoper odločitev komisije. To pomeni, da mora stranka uveljavljati plačilo odškodnine, če želi, da sodišče odloči o odškodnini po določbi 5. odstavka 65. člena ZJU, hkrati s tožbo za odpravo sklepa komisije. V obravnavani zadevi pa je Upravno sodišče RS v Ljubljani s sodbo, opr. št. U 444/2007-17 z dne 4.2.2008, ugodilo tožbi tožeče stranke in izpodbijani sklep Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi RS z dne 21.2.2007 odpravilo ter zadevo vrnilo toženi stranki v ponovno odločanje. Tožeča stranka pa s tožbo takrat ni zahtevala plačila odškodnine po določbi 5. odstavka 65. člena ZJU.

Tožeča stranka v pritožbi zoper navedeni sklep navaja, da ga izpodbija zaradi bistvene kršitve določb postopka, zmotne uporabe materialnega prava in posledično nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Vrhovnemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in spremeni odločitev upravnega sodišča ter tožbi ugodi, oziroma podrejeno, da sklep upravnega sodišča razveljavi ter zadevo vrne v novo sojenje. Navaja, da je prvostopenjsko sodišče prestopilo meje svojih pristojnosti in se nedopustno spustilo v vlogo zakonodajalca ter samo razlagalo določbo 5. odstavka 65. člena ZJU in to napačno. Zmotno je uporabilo materialno pravo ter napačno razumelo navedeno določbo. Iz nje je po mnenju tožeče stranke razvidno, da se uporabi širše, tudi tako, da se z novo tožbo lahko izrecno zahteva odškodnina v višini najmanj ene in največ treh najnižjih mesečnih bruto plač. Navedena določba ne pozna časovne komponente za odločanje o zahtevi za odškodnino in jo je treba razlagati širše, v korist tistega, ki je kandidiral na delovno mesto in uspel s tožbo. Poleg tega bi sodišče lahko kljub izostanku takega zahtevka po sami zakonski določbi prisodilo odškodnino, a je ni, in je zato tožeča stranka v novi tožbi izrecno zahtevala odškodnino. Ta nova tožba ni prepozna in se jo lahko vloži kadarkoli, prepozna pa tudi ni glede na določbe zastaralnih rokov.

V 5. odstavku 65. člena ZJU je določeno, da je zoper sklep komisije za pritožbe dovoljen upravni spor. V primeru, da upravno sodišče ugotovi, da je tožba utemeljena, lahko prisodi prizadetemu odškodnino v višini najmanj ene in največ treh najnižjih mesečnih bruto plač za delovno mesto, za katerega se je potegoval. Odškodnino sodišče odmeri glede na težo kršitve in glede na posledice, ki jih je utrpel tožnik.

Po presoji vrhovnega sodišča je odločitev prvostopenjskega sodišča o zavrženju tožnikove tožbe pravilna in zakonita, sodišče pa je navedlo tudi pravilne razloge za svojo odločitev.

Pritožbeni ugovor, da je prvostopenjsko sodišče prestopilo meje svojih pristojnosti z razlago sporne določbe 5. odstavka 65. člena ZJU, ni utemeljen. Dolžnost sodišča je, da ob odločanju v konkretnih zadevah uporablja materialno pravo in ga hkrati s tem tudi razlaga. Pravilnost uporabe oziroma ustreznost razlage pa je v primeru vložitve pravnega sredstva s strani prizadetih strank nato lahko predmet presoje instančnega sodišča. Prvostopenjsko sodišče je po presoji vrhovnega sodišča pravilno interpretiralo določbo 5. odstavka 65. člena ZJU s tem, ko je navedlo, da sodišče o zahtevi za plačilo odškodnine odloča hkrati z odločanjem o utemeljenosti tožbe zoper odločitev komisije ter da to pomeni, da mora stranka uveljavljati plačilo odškodnine hkrati s tožbo na odpravo sklepa komisije. Zahtevek za plačilo odškodnine je tudi po presoji vrhovnega sodišča akcesoren zahtevek, ki ga tožnik ne more uveljavljati kot samostojni zahtevek v upravnem sporu oziroma ga ne more uveljavljati, ne da bi postavil temeljni zahtevek v tožbi. Tudi iz določb ZUS-1 izhaja, da se v upravnem sporu zahtevek za odškodnino postavi le kot akcesorni zahtevek (7. in 30. člen ZUS-1). V obravnavani zadevi ni sporno, da je tožeča stranka s tožbo zoper sklep Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja uspela in da je Upravno sodišče RS v Ljubljani s sodbo sklep odpravilo ter zadevo vrnilo toženi stranki v ponovno odločanje. Prav tako ni sporno, da tožeča stranka s to tožbo ni zahtevala plačila odškodnine po 5. odstavku 65. člena ZJU. Zato tudi po presoji vrhovnega sodišča ne more uveljavljati odškodninskega zahtevka v (samostojnem) upravnem sporu.

Na drugačno odločitev pritožbenega sodišča ne morejo vplivati niti pritožbeni ugovori, da bi prvostopenjsko sodišče lahko že brez izrecnega zahtevka po sami zakonski določbi prisodilo odškodnino. Ti ugovori so neutemeljeni, saj sodišče odloča v okviru tožbenega zahtevka in zahtevek za povrnitev škode, katerega lahko tožnik uveljavlja le poleg glavnega tožbenega predloga (zahtevka), mora biti izrecno naveden ter mora vsebovati navedbo zneska uveljavljane odškodnine in (morebitno) terjatev za plačilo zamudnih obresti. Prvostopenjsko sodišče je tako ravnalo pravilno, ko je tožbo zavrglo.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I Up 496/2008, enako tudi I Up 478/2008, I Up 472/2008