Sodba I Up 1804/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-02-13

odvzem nepremičnine brez pravnega naslova - odpis v zemljiški knjigi

Po pravnih pravilih par. 39 ZZK (1930) je bilo treba za izvršitev vknjižbe navesti točno označbo nepremičnine, kar je bilo v pogodbi z dne 20.10.1972 izvedeno. Ker pa se je pri zemljiškoknjižni izvedbi pogodbe dodal še odpis pravice uporabe za parcelo št. 1445, na podlagi katerega se je pri tej parceli vknjižila pravica uporabe na kupca (kasneje pa je bila ta parcela še združena s parcelo, ki jo je kupec kupil od občine), je po stališču pritožbenega sodišča šlo pri tem za ukrep državnega organa, ki je bil v nasprotju s tedanjimi predpisi (pravili ZZK 1930), torej ukrep brez pravnega naslova po določbi 4. členu ZDen.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97 in 70/2000) zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 21.3.2006. S to odločbo je tožena stranka ugodila pritožbi B.B., pooblaščenca upravičenk do denacionalizacije M.M. in H.B., zoper 2. točko odločbe Upravne enote Ptuj z dne 19.4.2005, in to točko nadomestilo z novo 2. točko, s katero je odločila, da sta upravičenki upravičeni do denacionalizacije tudi nepremičnine parc. št. 340 k.o. ... oziroma kasneje parc. št. 1445 k.o. ..., in sicer v obliki odškodnine v obliki obveznic Slovenske odškodninske družbe v skupni vrednosti 16.075 DEM, vsaka v višini 8.037,50 DEM. Kot zavezanka je bila določena tožeča stranka, ki mora v roku treh mesecev od pravnomočnosti odločbe upravičenkam oziroma njunemu skrbniku B.K. izplačati navedeno odškodnino.

Sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijane sodbe navaja, da iz podatkov zemljiške knjige C lista, vložna št. 868 k.o. ... sicer res izhaja, da je bil izbris pravice uporabe na obeh parcelah (št. 1444/1 in 1445) opravljen na podlagi kupne pogodbe z dne 20.10.1972 in da je v kupni pogodbi navedena le parcela št. 1444/1, vendar pa sodišče ugotavlja, da je bil po podatkih spisa vpis v zemljiško knjigo glede parcele št. 1445 opravljen brez pravne podlage, torej na podlagi dejanja državnega organa brez pravnega naslova. To naj bi bilo razvidno že iz kupne pogodbe, saj je predmet te pogodbe stavbišče in dvorišče v skupni izmeri 600 m2 (parc. št. 1444/1), površina spornega zemljišča (parc. št. 1445) pa znaša 605 m2, torej bi moral biti predmet pogodbe zemljišče v skupni izmeri več kot 1000 m2, če bi upravičenki resnično pogodbeno razpolagali z obema parcelama. Zavrnilo je tožbeni ugovor, da je bil v letu 1972, ko je veljal sistem družbene lastnine, vpis v zemljiško knjigo konstitutivnega pomena in s tem tudi veljavnost načela zaupanja v resničnost vpisa v zemljiško knjigo. Načelo konstitutivnosti vpisa na denacionalizacijski postopek v tem upravnem sporu ne more vplivati. Ob nesporni ugotovitvi, da je bila parc. št. 1445 nacionalizirana po Zakonu o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč (ZNNZ) iz leta 1958, je po stališču sodišča prve stopnje upravičenost do denacionalizacije podana v 9. točki 3. člena Zakona o denacionalizaciji (ZDen). Tožbene ugovore je sodišče prve stopnje zavrnilo tudi na podlagi stališča Ustavnega sodišča Republike Slovenije, izraženega v odločbi, št. U-1-130/01-18 z dne 23.5.2002 (da je upravičenost do denacionalizacije po določbi 3. člena ZDen odvisna od časa podržavljenja stavbnega zemljišča in ne od časa njegovega odvzema iz posesti). Višina odškodnine je odmerjena v skladu z zakonom in Navodilom o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja.

Tožeča stranka v pritožbi uveljavlja pritožbena razloga nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava ter predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije odpravi izpodbijano sodbo in zadevo vrne v ponovni postopek odločanja oziroma o zadevi samo odloči. Meni, da je obrazložitev izpodbijane sodbe sama s seboj v nasprotju. Ob odločitvi sodišča prve stopnje, da je bil vpis v zemljiško knjigo glede parc. št. 1445 opravljen brez pravne podlage, na podlagi dejanja državnega organa brez pravnega naslova, sodišče ne pojasni, za kateri državni organ gre in za kakšen ukrep naj bi šlo. Na drugi strani pa se sodišče sklicuje na dejstva, da je bila parc. št. 1445 nacionalizirana na podlagi ZNNZ in da naj bi bila zato upravičenost do denacionalizacije podana v 9. točki 3. člena ZDen v zvezi z odločbo Ustavnega sodišča RS z dne 23.5.2002. Ne gre za način podržavljenja, ki je določen v 4. členu ZDen, ker za takšen ukrep ni izpolnjen noben pogoj, kot tudi ne za odvzem na podlagi 9. točke 3. člena ZDen. Čeprav parc. št. 1445 ni bila navedena v kupni pogodbi z dne 20.10.1972, je v zadevi nesporno, da je bila pravica uporabe izbrisana prav na podlagi te pogodbe. Ker ni obstajal noben drug pravni naslov za izbris pravice uporabe, je zadevo po mnenju tožeče stranke razumeti le tako, da je pri vpisu v C listu vložka št. 868 k.o. ... prišlo do napake zemljiške knjige. Take napake pa ni mogoče sanirati v postopku denacionalizacije. Za denacionalizacijo je bistvenega pomena prisilnost odvzema s strani državnega organa, ki v tej zadevi ni izkazan. Prav tako ni izkazano, da je bila pravica uporabe na nacionaliziranem zemljišču parc. št. 1445 odvzeta v upravnem postopku z odločbo občinskega organa, torej na način, ki je bil določen v 1. odstavku 38. člena ZNNZ, niti ne s pogodbo, ki bi nadomeščala tako odločbo upravnega organa.

Tožena stranka in prizadeta stranka (denacionalizacijski upravičenki) na pritožbo nista odgovorili.

S 1.1.2007 je pričel veljati Zakon o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/2006 in 27/2006 - sklep US RS), ki v 2. odstavku 107. člena določa, da se do uveljavitve ZUS-1 vložene pritožbe štejejo kot pritožbe po ZUS-1 tudi v primerih, ko je pravnomočnost sodbe po zakonu pogoj za izvršitev upravnega akta. Zato je Vrhovno sodišče RS pritožbo tožeče stranke obravnavalo kot pritožbo po določbah ZUS-1.

V obravnavani zadevi je sporno, ali obstojijo pogoji za denacionalizacijo parc. št. 1445, vknjiženo v vložku št. 868 k.o. .... Po stališču tožene stranke, ki se mu pridružuje sodišče prve stopnje, je bilo navedeno zemljišče prisilno vzeto iz posesti prejšnjih lastnic, in ne po njuni volji, ko se je na podlagi pogodbe z dne 20.10.1972 v zemljiški knjigi vknjižil tudi izbris pravice uporabe za parc. št. 1445 (in ne le za parcelo št. 1444/1, ki je bila predmet omenjene pogodbe). Sodišče prve stopnje je temu razlogu za denacionalizacijo parc. št. 1445 dodalo še, da je upravičenost do denacionalizacije podana v 9. točki 3. člena ZDen, saj je nesporno, da je bila nepremičnina nacionalizirana na podlagi ZNNZ.

Po presoji pritožbenega sodišča je odločitev sodišča prve stopnje in pred njo odločitev tožene stranke pravilna, saj so v obravnavani zadevi izpolnjeni pogoji za uporabo 4. člena Zden, uporaba določbe 9. točke 3. člena Zden za denacionalizacijo parcele št 1445 pa niti ni potrebna. Po prvi zakonski določbi so upravičenci do denacionalizacije tudi osebe, ki jim je bilo premoženje podržavljeno na podlagi predpisa, izdanega do uveljavitve Ustave SFRJ iz leta 1963 ali pa z ukrepom državnega organa brez pravnega naslova. Dokazno breme v postopku denacionalizacije je na strani vlagatelja zahteve za denacionalizacijo, ki mora za svoje navedbe ponuditi in predložiti dokaze (62. člen ZDen).

V obravnavani zadevi iz izpiska iz zemljiške knjige za vložek št. 868 k.o. ..., in to med strankama niti ni sporno, izhaja, da je bil za parc. št. 1445 vknjižen izbris pravice uporabe denacioninalizacijskih upravičenk opravljen na podlagi kupne pogodbe z dne 20.10.1972. S to pogodbo sta upravičenki prodali stanovanjsko hišo, stoječo na parc. št. 1444/1, stavbišče v izmeri 260 m2 in dvorišče v izmeri 340 m2, ki je bila vpisana kot z.k. telo II pri vl.št. 868 k.o. .... S pogodbo sta upravičenki kot prodajalki dali tudi vknjižbeno dovoljenje, da se pri z.k. Telesu II. vl.št. 868 k.o. ... vknjiži lastninska pravica na kupca M.P.P. Ker je šlo za vknjižbo lastninske pravice na stavbi (z.k. telesu II.), se je vknjižbeno dovoljenje lahko nanašalo le na z.k. telo II, kjer se je vknjižila lastninska pravica na nepremičninah brez nacionaliziranega zemljišča (z.k. telo I.). Za taka zemljišča, za kakršna je šlo tudi v obravnavani zadevi, se je v z.k. telesu I. vknjižila pravica uporabe za občino, lahko pa tudi za lastnika stavbe, dokler je ta stala na zemljišču. Nezazidana nacionalizirana stavbna zemljišča, kot je bila v obravnavanem primeru parcela št. 1445 k.o. ..., so po nacionalizaciji stavbnih zemljišč na podlagi ZNNZ ostala v pravici uporabe razlaščencev, dokler jih pristojni občinski organ ni vzel razlaščencu iz posesti za potrebe občine ali drugega uporabnika. Res je, kar navaja tožeča stranka, da se je moral tak odvzem posesti opraviti na podlagi odločbe, dejansko pa se je odvzem opravil tudi brez pravnega naslova, npr. z združitvijo ali razdelitvijo parcel, pa tudi brez pravnega naslova z odpisom v zemljiški knjigi, kot se je to dogodilo tudi v konkretnem primeru.

V obravnavanem primeru gre za vknjižbo izbrisa pravice uporabe razlaščenk, sedaj upravičenk do denacionalizacije, ki je v očitnem nasprotju z določbami pogodbe z dne 20.10.1972, s katero je bilo dano odpisno dovoljenje le za prenos lastninske pravice za prodano hišo s pripadajočo pravico uporabe za točno navedeno parcelo št. 1441/1 in točno navedeno površino. V času vknjižbe izbrisa pravice uporabe (vloženo dne 15.11.1972, dn. št. 4650/72) so se za vodenje zemljiške knjige (do uveljavitve Zakona o zemljiški knjigi, ZZK Uradni list RS, št. 33/95) uporabljale določbe Zakona o zemljiških knjigah (ZZK 1930, Službene Novine Kraljevine Jugoslavije, št. 146/1930) kot pravna pravila. Po pravnih pravilih par. 39 ZZK/30 je bilo treba za izvršitev vknjižbe navesti točno označbo nepremičnine, kar je bilo v pogodbi z dne 20.10.1972 izvedeno. Ker pa se je pri zemljiškoknjižni izvedbi pogodbe dodal še odpis pravice uporabe za parcelo št. 1445, na podlagi katerega se je pri tej parceli vknjižila pravica uporabe na kupca (kasneje pa je bila ta parcela še združena s parcelo, ki jo je kupec kupil od občine), je po stališču pritožbenega sodišča šlo pri tem za ukrep državnega organa, ki je bil v nasprotju s tedanjimi predpisi (pravili ZZK/30), torej ukrep brez pravnega naslova po določbi 4. členu ZDen. Zato sta upravičenki upravičeni do denacionalizacije tudi parcele št. 1445 k.o. ....

Pritožbeno sodišče je na podlagi 76. člena ZUS-1 zaradi navedenega pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.