TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep VIII Pri 72/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-12-18

dopustitev revizije - pritožbeni razlog - odločitev o pomembnem pravnem vprašanju

Presoja pogoja za dopustitev revizije iz 1. alineje prvega odstavka 32. člena ZDSS-1, to je, ali je od odločitve Vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, je prepuščena izključno sodišču druge stopnje. Takšne presoje stranka s pritožbo ne more izpodbijati.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče druge stopnje je na pritožbo tožene stranke po izvedeni pritožbeni obravnavi spremenilo sodbo sodišča prve stopnje tako, da je kot neutemeljen zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek za plačilo razlike plače za čas od avgusta 1997 do marca 2000 v skupnem neto znesku 449.294,60 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas od 19.7.1999, oziroma od kasneje zapadlih mesečnih razlik, do plačila glavnice. Hkrati je tožniku naložilo plačilo toženkinih stroškov postopka. Ob ugotovitvi, da v zadevi revizija po zakonu ni dovoljena, je sklenilo, da se revizija tudi ne dopusti, ker razlogi za dopustitev revizije v smislu določb 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Uradni list RS, št. 2/04) niso podani.

Zoper sklep o nedopustitvi revizije vlaga tožnik pritožbo in se v njej sklicuje na pomen zadeve, ker je pred sodiščem v teku več enakih sporov med delavci in toženo stranko. Sicer pa sodišču druge stopnje v zvezi z izdajo sodbe očita bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotno pravno presojo odločilnih dejstev.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Na podlagi določb 3. odstavka 32. člena ZDSS-1 lahko stranka vloži pritožbo zoper sklep sodišča druge stopnje o nedopustitvi revizije le iz razloga po 2. alineji 1. odstavka tega člena, to je, če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo. Presoja pogoja za dopustitev revizije iz 1. alineje tega člena, to je, če je od odločitve Vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, je torej prepuščena izključno sodišču druge stopnje in takšne presoje stranka s pritožbo ne more izpodbijati. Prav tako ne predstavljajo dovoljenega pritožbenega razloga navedbe, iz katerih izhaja nestrinjanje tožnika s postopanjem sodišča druge stopnje in z njegovo pravno presojo.

Tožnik pritožbenega razloga, kot je opredeljen v 2. alineji 1. odstavka 32. člena ZDSS-1, ni uveljavljal. Zato njegova pritožba ni utemeljena. V smislu določb 2. točke 365. člena ZPP je zato Vrhovno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 38/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-12-04

stvarna pristojnost - delegacija pristojnosti

Najožja sorodstvena razmerja stranke ali njenega zakonitega zastopnika s sekretarko sodišča lahko vzbujajo pri strankah subjektivni dvom v nepristranskost sodišča. Zato predstavljajo tehtni razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za reševanje spora v tej zadevi se določi Delovno sodišče v Celju.

Tožnik je pri Delovnem sodišču v M. vložil tožbo zoper toženo stranko, zaradi plačila regresa za letni dopust in plačila odpravnine ob upokojitvi.

Predsednik delovnega sodišča v M. predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije za reševanje zadeve določi drugo stvarno pristojno sodišče. Svoj predlog utemeljuje z dejstvom, da je direktor tožene stranke mož sekretarke sodišča in bi se zato ob reševanju zadeve lahko pojavil dvom o nepristranskosti sodišča.

Na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 73/07) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Najožja sorodstvena razmerja stranke ali njenega zakonitega zastopnika s sekretarko sodišča lahko vzbujajo pri strankah subjektivne dvome v nepristranskost sodišča. V zadevi torej obstoje tehtni razlogi v smislu navedene določbe ZPP za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je Vrhovno sodišče za reševanje tega delovnega spora določilo Delovno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 43/2007, enako tudi Sklep VIII R 42/2007
Sklep VIII R 34/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-12-11

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - nesreča pri delu - odškodninski spor - zavarovalnica - direktna tožba - stranska intervencija

Ker stranski intervenient ni stranka v pravdi, priglasitev stranske intervencije na strani tožene zavarovalnice s strani tožnikovega delodajalca ne spreminja civilnega značaja spora med tožnikom in toženo zavarovalnico.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožnik je pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani zoper toženo zavarovalnico uveljavljal plačilo mesečne odškodninske rente zaradi izgube na mesečnih dohodkih zaradi invalidnosti v posledici poškodbe pri delu v L. v letu 2001. Po priglasitvi stranske intervencije s strani L. d.d. se je Okrožno sodišče v Ljubljani s sklepom P 615/2005-III-13 z dne 11.10.2005 v zadevi izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani, kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču.

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in predlaga, da v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Navaja, da je v sporu edina tožena stranka Z. d.d., in zato niso podani razlogi za stvarno pristojnost delovnega sodišča v smislu določb 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Uradni list RS, št. 2/04).

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Na podlagi določb 5. člena ZDSS-1 je delovno sodišče pristojno le za tiste odškodninske spore iz naslova poškodbe pri delu, v katerih nastopata kot stranki v sporu delavec in delodajalec, oziroma v katerih je poleg delodajalca kot sospornik tožena tudi njegova zavarovalnica.

Tožnik je vložil tožbo neposredno zoper zavarovalnico v smislu določb 965. člena Obligacijskega zakonika (OZ - Uradni list RS, št. 83/01). Gre za tako imenovano direktno tožbo, katere podlaga je v zavarovalnem razmerju tožnikovega delodajalca. Tožnik je s toženo zavarovalnico zgolj v civilnopravnem razmerju na podlagi navedenih določb OZ in stranska intervencija tožnikovega delodajalca v pravdi tega razmerja ne spreminja. Ker stranski intervenient iz 199. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 73/07) ni stranka v pravdi, priglasitev stranske intervencije s strani tožnikovega delodajalca ne spreminja značaja spora. Kljub stranski intervenciji niso podani razlogi za pristojnost delovnega sodišča v smislu določb drugega odstavka 5. člena ZDSS-1, saj je tudi na podlagi teh določb predvidena stvarna pristojnost delovnega sodišča le v primeru sosporništva delodajalca in njegove zavarovalnice, na podlagi katerega je tožbeni zahtevek naslovljen na oba tako opredeljena toženca.

Glede na povedano je sodišče na podlagi drugega odstavka 25. člena ZPP sklenilo, kot je navedeno v izreku.

ZPP člen 25, 25/2, 199.ZDSS-1 člen 5, 5/2.OZ člen 965.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Pri 79/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-12-04

dopustitev revizije - pritožbeni razlog - neenotna sodna praksa - navedba konkretnih odločitev sodišča

V pritožbi zoper sklep o nedopustitvi revizije mora stranka navesti odločbe sodišč, s katerimi utemeljuje odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča oziroma neenotnost prakse sodišč druge stopnje. Zgolj pavšalnega zatrjevanja neenotne sodne prakse Vrhovno sodišče ne more upoštevati.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Tožena stranka sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo sodbo sodišča prve stopnje tako, da je tožnikom iz naslova razlike plače in odpravnine (tožniku Ž.) prisodilo nekoliko nižje zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posameznih mesečnih zneskov dalje do 1.1.2002, oziroma po tem datumu le, dokler ne bodo natekle zamudne obresti dosegle višine glavnice. Ker zahtevki posameznih tožnikov niso dosegali vrednosti za dovoljenost revizije po zakonu samem (4.172,93 EUR), je sodišče odločalo o dopustitvi revizije in sklenilo, da se revizije ne dopusti.

Zoper sklep o nedopustitvi revizije vlagajo tožniki pritožbo in navajajo, da sodna praksa glede dosojanja in omejevanja zamudnih obresti ni enotna. Omejevanje teka zamudnih obresti z višino glavnice pa je tudi v nasprotju z zadnjimi spremembami zakonodaje.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki je nanjo odgovorila in navajala, da je sodišče druge stopnje v večih primerih glede omejitve zakonskih zamudnih obresti odločilo enako, tako odločitev pa je potrdilo tudi Vrhovno sodišče.

Na podlagi tretjega odstavka 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/04) je zoper sklep sodišča druge stopnje o nedopustitvi revizije dovoljena pritožba iz razloga po 2. alineji prvega odstavka tega člena, to je, če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

Na podlagi gornje opredelitve pritožbenih razlogov zoper sklep o nedopustitvi revizije mora stranka v pritožbi izrecno navesti odločbe sodišč, s katerimi utemeljuje odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča oziroma neenotnost prakse sodišč druge stopnje. Zgolj pavšalno zatrjevanje neenotne sodne prakse Vrhovno sodišče ne more upoštevati. Prav tako zatrjevanje zmotne uporabe materialnega prava ni utemeljen pritožbeni razlog zoper sklep o nedopustitvi revizije.

Ker tožniki niso navedli konkretnih primerov sodnih odločb, s katerimi bi dokazovali neenotnost sodne prakse glede dosojanja in omejitev višine zakonskih zamudnih obresti, je sodišče ob smiselni uporabi določb 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

Ker tožena stranka z odgovorom na pritožbo ni bistveno prispevala k pojasnitvi zadeve, sama krije stroške, ki so ji nastali z vložitvijo odgovora (prvi odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 43/2007, enako tudi Sklep VIII R 42/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-12-11

stvarna pristojnost - delegacija pristojnosti

Dejstvo, da je zakoniti zastopnik tožene stranke sodnik porotnik pri sodišču, ki občasno aktivno sodeluje pri sojenju, bi lahko vzbudilo dvom v nepristranskost sojenja v zadevi. Zato obstaja tehten razlog, da se za postopanje in sojenje v taki zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Za postopanje v tej zadevi se določi Delovno in socialno sodišče v Ljubljani.

Tožnik je pri Delovnem sodišču v Kopru, Oddelek v Novi Gorici, vložil tožbo, s katero je od tožene stranke zahteval plačilo 1.139,73 EUR iz naslova plačila odškodnine za neizkoriščeni letni dopust in plačila regresa za letni dopust.

Predsednica Delovnega sodišča v Kopru predlaga določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ker je zakoniti zastopnik tožene stranke sodnik porotnik tega sodišča, ki večkrat aktivno sodeluje pri sojenju.

Na podlagi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Dejstvo, da je zakoniti zastopnik tožene stranke sodnik porotnik pri sodišču, ki občasno aktivno sodeluje pri sojenju, bi lahko vzbudilo dvom v nepristranskost sojenja v zadevi. Zato obstaja tehten razlog, da se za postopanje in sojenje v taki zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče RS na podlagi 67. člena ZPP za postopanje v zadevi določilo Delovno in socialno sodišče v Ljubljani, kot strankam najbližje drugo stvarno pristojno sodišče.

Opr. št: VIII R 42/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:VIII.R.42.2007

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 181/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-01-23

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

V obravnavani zadevi je bilo pravnomočno ugodeno denarnemu zahtevku, kar pomeni, da je vrednost spornega predmeta enaka vrednosti glavnice (39. člen ZPP), to je 20.864,63 EUR (prej 5.000.000,00 SIT). Ker ne presega mejne vrednosti za dovoljenost revizije, revizija ni dovoljena.

11. Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

1. Tožeča stranka, nad katero je bil uveden stečajni postopek, je od tožene stranke, ki je bila ob uvedbi stečaja njen direktor, zahtevala plačilo odškodnine na podlagi 19. člena Zakona o finančnem poslovanju podjetij. Sodišče prve stopnje je izdalo zamudno sodbo in toženi stranki naložilo, da v stečajno maso tožeče stranke plača odškodnino v znesku 5,000.000,00 SIT (sedaj 20.864,63 EUR) skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 6. 2003 dalje.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo zamudno sodbo sodišča prve stopnje.

3. Sodbo sodišča druge stopnje izpodbija tožena stranka z revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Vrhovnemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in sodbi nižjih sodišč spremeni tako, da se zahtevek tožeče stranke v celoti zavrne, oziroma sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje (oziroma sodišču druge stopnje) v novo odločanje.

4. Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

6. Po prvem odstavku 13. člena Zakona o uvedbi eura (Uradni list RS, št. 114/2006) se šteje, da se tolarski zneski, navedeni v predpisih in sodnih aktih, z dnem uvedbe eura (1. 1. 2007) glasijo na euro, preračunano po tečaju zamenjave. Tečaj zamenjave je določen v Uredbi Sveta (ES) št. 1086/2006 z dne 11. 7. 2006 (UL L št. 195 z dne 15. 7. 2006) in znaša 239,640 slovenskih tolarjev za 1 euro.

7. Po določbi 490. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) revizija v gospodarskih sporih ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta glede izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 20.864,63 EUR (prej 5,000.000,00 SIT).

8. V obravnavani zadevi je bilo pravnomočno ugodeno denarnemu zahtevku, kar pomeni, da je vrednost spornega predmeta enaka vrednosti glavnice (39. člen ZPP), to je 20.864,63 EUR (prej 5,000.000,00 SIT). Ker ne presega zgoraj navedene mejne vrednosti za dovoljenost revizije, revizija ni dovoljena. Vrhovno sodišče jo je zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

9. Ker tožena stranka z revizijo ni uspela, je Vrhovno sodišče odločilo, da glede na določbo prvega odstavka 154. člena ZPP sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep III Ips 17/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-20

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - izbrisna tožba - nedenarni zahtevek - zavrženje revizije

Ker je predmet obravnavane zadeve izbrisna tožba, se kot vrednost spornega predmeta šteje tista vrednost spornega predmeta, ki jo je tožeča stranka navedla v tožbi (2. odstavek 44. člena ZPP).

2. Tožeča stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je ugodilo zahtevku tožeče stranke za razveljavitev zemljiškoknjižnega vpisa (izbrisa R. ... kot imetnice pravice uporabe nepremičnine in vpisa tožene stranke kot lastnice nepremičnine) in vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja.

2. Tožena stranka je zoper sodbo sodišča prve stopnje vložila pritožbo. Sodišče druge stopnje ji je ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je zahtevek tožeče stranke zavrnilo.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo, s katero uveljavlja vse revizijske razloge iz 370. člena ZPP. Vrhovnemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podredno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo v novo odločanje.

4. Revizija je bila vročena toženi stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije. Tožena stranka v odgovoru na revizijo Vrhovnemu sodišču primarno predlaga, da revizijo kot nedovoljeno zavrže, podrejeno pa, da jo zavrne.

6. Po prvem odstavku 13. člena Zakona o uvedbi eura (Uradni list RS, št. 114/2006) se šteje, da se tolarski zneski, navedeni v predpisih in sodnih aktih, z dnem uvedbe eura (1. 1. 2007) glasijo na euro, preračunano po tečaju zamenjave. Tečaj zamenjave je določen v Uredbi Sveta (ES) št. 1086/2006 z dne 11. 7. 2006 (UL L št. 195 z dne 15. 7. 2006) in znaša 239,640 slovenskih tolarjev za 1 euro.

7. Po določbi drugega odstavka 367. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) revizija v premoženjskih sporih ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta glede izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 4,172,93 EUR (prej 1,000.000,00 SIT).

8. Ker je predmet obravnavane zadeve izbrisna tožba, se kot vrednost spornega predmeta šteje tista vrednost spornega predmeta, ki jo je tožeča stranka navedla v tožbi (drugi odstavek 44. člena ZPP). Tožeča stranka je v tožbi navedla, da je vrednost spornega predmeta enaka 100.000,00 SIT (sedaj 417,29 EUR). Ker ne presega zgoraj navedene mejne vrednosti za dovoljenost revizije, revizija ni dovoljena in jo je bilo treba na podlagi 377. člena ZPP zavreči.

9. Na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP je Vrhovno sodišče odločilo tudi o stroških revizijskega postopka. Tožeča stranka z revizijo ni uspela, zaradi česar po določbi prvega odstavka 154. člena ZPP sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

ZPP člen 44, 44/2, 367, 367/2, 377.ZUE člen 13, 13/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 3/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-20

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija iz utemeljenih razlogov - dvom v nepristranskost sojenja

Domnevna pristranskost sodnika v nekem drugem postopku (ki s tekočim postopkom ni povezan), subsidiarni kazenski pregon zoper tega sodnika in domnevno pristransko ugotovljeno stanje v tekočem postopku niso razlogi za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

1. Tožena stranka je obenem z vložitvijo pritožbe zoper sodbo okrožnega sodišča predlagala določitev drugega stvarno pristojnega okrožnega sodišča. Menila je, da je razpravljajoči sodnik okrožnega sodišča pristranski. Pristranskost se naj bi pokazala že v stečajnem postopku GIP P. (za katerega sicer ne trdi, da bi bil kakorkoli povezan s predloženo zadevo), v katerem naj ne bi imela uspeha pri uveljavljanju svojih zahtevkov. Navaja, da je bil začet subsidiarni kazenski pregon zoper sodnika. Pristransko naj bi bilo tudi ugotovljeno dejansko stanje v obrazložitvi izpodbijane sodbe okrožnega sodišča. Tožena stranka je zato predlagala "odstop zadeveĆ sodniku izven območja Okrožnega sodišča Novo mesto." S tem je smiselno predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

3. Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča ni namenjen preprečitvi pristranskosti pri odločanju. To je namen postopkov po 70. členu ZPP in naslednjih in postopka s pravnimi sredstvi. Takšna je tudi stalna sodna praksa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije (prim. npr. odločbi z opr. št. I R 80/2004 in I R 115/2004). Ker predlagatelj ni navedel nobenega razloga, zaradi katerega bi bil lahko postopek smotrneje opravljen pred drugim sodiščem, ali kakšnega drugega tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije predlog zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 1/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz utemeljenih razlogov - nezadovoljstvo z delom sodišča

Drugo stvarno pristojno sodišče se ne more določiti zato, ker je stranka nezadovoljna z odločanjem doslej pristojnega sodišča. Če je stranka nezadovoljna z odločitvijo, lahko doseže odpravo zatrjevane napake v postopku s pravnimi sredstvi.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega okrajnega sodišča se zavrne.

1. Okrajno sodišče v Radovljici je kot izvršilno sodišče izdalo sklep, s katerim je med drugim odločilo, da se izvršilni postopek nadaljuje proti novemu dolžniku, to je R. S., in dolžniku naložilo plačilo nadaljnjih izvršilnih stroškov.

2. Novi dolžnik se je pritožil zoper sklep v delu, s katerim mu je bilo naloženo plačilo nadaljnjih izvršilnih stroškov. V pritožbi je tudi predlagal določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Kot razlog je navedel, da "v Republiki Sloveniji najverjetneje obstaja kakšno sodišče, katerega se, za razliko od Okrajnega sodišča v Radovljici sodno osebje, ki je v njemu zaposleno zaveda, da se pokradenim in izropanim državljanom ne more ničesar več vzeti in izročiti tretjim osebam pa naj bodo to upniki ali kdo drug."

3. Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega okrajnega sodišča ni utemeljen.

4. Drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v zadevi se določi, če se bo tako lažje izvedel postopek ali če za to obstajajo drugi tehtni razlogi (67. člen ZPP). Ne more se določiti zgolj zato, ker stranka ni zadovoljna z odločanjem dosedaj pristojnega sodišča. Stranka ima v takšnem primeru na razpolago postopek s pravnimi sredstvi.

5. Ker stranka ni navedla razloga, ki bi opravičeval določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije njen predlog zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.