Sodba X Ips 1754/2006, enako tudi X Ips 950/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-12

ugotavljanje državljanstva - domneva nelojalnosti - dokazovanje lojalnosti - mladoletna oseba

Za otroka, kot poseben pravni subjekt, velja samostojna domneva nelojalnosti, ki jo lahko izpodbija samostojno, kar pomeni, da ima tudi oseba, ki je bila v času vojne še mladoletna in je po predpisih Kraljevine Jugoslavije sicer sledila državljanstvu (zakonski otrok) svojih staršev, možnost izpodbijati domnevo nelojalnosti oziroma dokazovati in tudi dokazati svojo lojalnost. Revidentovo navajanje mladoletnosti osebe v relevantnem obdobju (po že zavzetem stališču Vrhovnega sodišča RS - sodbe št. X Ips 1307/2006, X Ips 1276/2006, X Ips 1335/2005) ni tista okoliščina, ki sama po sebi zadošča za izpodbijanje domneve nelojalnosti, saj tudi za mladoletnika (kot za polnoletnika) velja domneva nelojalnosti in se od njega zahteva isto za izpodbijanje te domneve kot od polnoletnika (dokaz o ravnanju, ki je bilo koristno za narode FLRJ ali dokaz obstoja kakšne druge okoliščine, ki izpodbija to domnevo).

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) zavrnilo tožnikovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 13.5.2005. Z navedeno odločbo je tožena stranka ugodila tožnikovi pritožbi in odpravila odločbo Upravne enote Ravne na Koroškem z dne 30.6.2003 (1. točka izreka) ter ugotovila, da se po predpisih o državljanstvu, ki so veljali do uveljavitve Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (ZDRS-UPB, Uradni list RS, št. 7/03), X. , roj. 25.6.1928 v Y., od 28.8.1945 ni štel za jugoslovanskega državljana, od 25.6.1991 dalje pa se ne šteje za državljana Republike Slovenije (2. točka izreka).

Iz obrazložitve izpodbijane sodbe izhaja, da je bilo o zadevi odločeno v ponovljenem postopku po pravnomočni sodbi Upravnega sodišča RS v Ljubljani (št. U 735/2001). Pri ugotavljanju državljanstva se uporablja 2. odstavek 35. člena Zakona o državljanstvu FLRJ (ZDrž, Uradni list DFJ, št. 64/45, Uradni list FLRJ, št. 54/46, 90/46, 104/47, 88/48, 105/48). Po mnenju sodišča prve stopnje določbe 2. odstavka 35. člena ZDrž ni mogoče neposredno uporabiti za otroke, ki v relevantnem obdobju niso imeli svobodne volje v smislu pojma (ne)lojalnosti, kar pa ne pomeni, da učinki te določbe posredno ne zadevajo tudi otrok. Ker je domneva nelojalnosti vezana na ostala dva pogoja iz te določbe, pri ugotavljanju državljanstva otrok ni mogoče izhajati samo iz prvih dveh pogojev, ki jih določa 2. odstavek 35. člena ZDrž, (bivanje v tujini in nemška narodnost), ne da bi se upošteval tudi pogoj lojalnosti. Sodišče prve stopnje meni, da za osebe, ki so bile v relevantnem obdobju mladoletne, brez svobodne volje v smislu (ne)lojalnih ravnanj, vsebina in namen določbe 2. odstavka 35. člena ZDrž pridobi pravni pomen posredno preko ugotavljanja državljanstva za njihove prednike. Po interpretaciji takratnih predpisov, ki jo je izdelala upravno sodna praksa, velja načelo, da mladoletni otroci v državljanstvu sledijo svojim staršem. Lojalnost oziroma nelojalnost prednika v smislu 2. odstavka 35. člena ZDrž vpliva na ugotovitev državljanstva potomca, saj mladoletna oseba v državljanstvu sledi predniku, za državljanstvo prednika pa je relevanten tudi pogoj njegove (ne)lojalnosti. Za tožnikova starša A. in B. je bilo s pravnomočnima odločbama ugotovljeno, da se od 28.8.1945 do svoje smrti nista štela za jugoslovanska državljana iz razlogov, navedenih v 2. odstavku 35. člena ZDrž. Zavrača ugovor, da so bile kršene pravice iz 22. in 25. člena Ustave RS, ker tožena stranka v postopku ni presojala dokazov glede lojalnosti tožnikovih staršev. Tožena stranka je v izpodbijani odločbi navedla, da sta odločbi o ugotovitvi državljanstva njenih staršev že pravnomočni, zato to vprašanje v obravnavani zadevi ni bilo predmet ugotavljanja dejanskega stanja, razen v smislu, da je bilo treba ugotoviti pravnomočnost teh odločb, čemur pa tožnik ni nasprotoval.

Tožnik je zoper sodbo sodišča prve stopnje vložil pritožbo, v kateri uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava. Po njegovi oceni je od treh pogojev iz 2. odstavka 35. člena ZDrž izpolnjen le pogoj bivanja na dan 28.8.1945 v tujini, nista pa izpolnjena pogoja nemške narodnosti in nelojalnosti. Navaja, da je bil rojen v Sloveniji, staršem Slovencem in mu tako slovenske narodnosti ni mogoče odreči, tudi s sklicevanjem na v predhodnih postopkih ugotavljanja državljanstva staršev, ugotovljeno narodnost staršev. V relevantnem obdobju je bil še otrok in se s svojim ravnanjem ni mogel pregrešiti zoper njegove državljanske dolžnosti. Sodišče zmotno zaključuje, da pogoja nelojalnosti ni mogoče neposredno uporabljati za otroke, ampak posredno preko ugotavljanja nelojalnosti njihovih staršev. Iz določbe 2. odstavka 35. člena ZDrž ne izhaja, da se ta pogoj v primeru otrok presoja po ravnanju njihovih staršev. Sklicuje se tudi na odločbe Ustavnega sodišča RS, v katerih je to sodišče zavzelo stališče, da se domneva nelojalnosti staršev ne more raztezati na njihovega otroka. Kršene so mu bile ustavne pravice iz 22. člena Ustave RS. Predlaga, da Vrhovno sodišče RS pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Prijavlja tudi stroške za vloženo pritožbo.

S 1.1.2007 je začel veljati ZUS-1, ki je kot izredno pravno sredstvo v upravnem sporu uvedel tudi revizijo. Ker je tožnikova pritožba zoper sodbo sodišča prve stopnje vložena pred 1.1.2007 in ne izpolnjuje pogojev za pritožbo po 2. odstavku 107. člena ZUS-1, se obravnava kot dovoljena revizija.

Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1). Po presoji revizijskega sodišča revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan. V obravnavani zadevi gre za ugotavljanje državljanstva (3. odstavek 63. člena Zakona o denacionalizaciji - ZDen) kot pogoja za pridobitev upravičenja do denacionalizacije in je zato treba upoštevati poleg predpisov, ki urejajo državljanstvo, tudi določbe ZDen. Temeljno pravilo glede ugotavljanja državljanstva kot pogoja za pridobitev upravičenj do denacionalizacije je vsebovano v 1. odstavku 9. člena ZDen, ki določa, da so fizične osebe iz 3., 4. in 5. člena ZDen upravičenci, če so bili v času, ko jim je bilo premoženje podržavljeno, jugoslovanski državljani in jim je bilo po 9.5.1945 to državljanstvo priznano z zakonom ali mednarodno pogodbo. Časovni okvir, ki je pomemben za ugotovitev državljanstva, je ureditev ZDrž, ki določa v 2. odstavku 35. člena oviro za ugotovitev oziroma nadaljevanje jugoslovanskega državljanstva na dan 28.8.1945, če so podani trije pogoji: življenje v tujini, nemška narodnost in nelojalno ravnanje med vojno ali pred vojno proti narodnim in državnim koristim narodov FLRJ. V 3. odstavku 63. člena ZDen je določeno, da pri ugotavljanju jugoslovanskega državljanstva kot pogoja za pridobitev upravičenj do denacionalizacije ni mogoče ugotavljati obstoja nelojalnega ravnanja zoper interese in države FLRJ. Po stališču iz odločbe Ustavnega sodišča RS, št. U-I-23/93, vsebuje določba 2. odstavka 35. člena ZDrž v povezavi z določbo 3. odstavka 63. člena ZDen domnevo nelojalnosti, ki je bila glede na takratna zgodovinska dejstva upravičena, vendar je ni dopustno razlagati tako, da prizadeta oseba ne bi imela pravice izpodbijati domneve in dokazovati nasprotnega. Vrhovno sodišče RS je v svoji sodni praksi (sodba št. X Ips 1307/2006, X Ips 678/2006, X Ips 1335/2005, X Ips 1276/2006) že zavzelo stališče, da za otroka, kot poseben pravni subjekt, velja samostojna domneva nelojalnosti, ki jo lahko izpodbija samostojno, kar pomeni, da mora imeti tudi oseba, ki je bila v času vojne še mladoletna in je po predpisih Kraljevine Jugoslavije sicer sledila državljanstvu (zakonski otrok) svojega očeta, možnost izpodbiti domnevo nelojalnosti oziroma dokazovati in tudi dokazati svojo lojalnost. Revident je v postopku kot okoliščino, ki nasprotuje domnevi nelojalnosti, navajal mladoletnost osebe v relevantnem obdobju. Po že zavzetem stališču Vrhovnega sodišča RS (sodbe št. X Ips 1307/2006, X Ips 1276/2006, X Ips 1335/2005) starost ni tista okoliščina, ki sama po sebi zadošča za izpodbitje domneve nelojalnosti. Polnoletniki morajo, da izpodbijejo domnevo nelojalnosti, dokazati ravnanje, ki je bilo koristno za narode FLRJ (ki je moralo biti praviloma aktivno) ali, če dokažejo obstoj kakšne druge okoliščine, ki izpodbijajo to domnevo. Za mladoletnika tudi velja domneva nelojalnosti, zato je prav, da se vsaj načeloma od njega zahteva isto za izpodbitje domneve nelojalnosti kot od polnoletnika. ZDen je podelil denacionalizacijskim upravičencem denacionalizacijski zahtevek, ki je premoženjske narave. Tega pa imajo načeloma le državljani Republike Slovenije, kot to izhaja iz 1. in 3. odstavka 9. člena ZDen. V času druge svetovne vojne polnoletne osebe nemške narodnosti zaradi 3. odstavka 63. člena ZDen v povezavi z 2. odstavkom 35. člena ZDrž praviloma nimajo denacionalizacijskega zahtevka (odločba Ustavnega sodišča RS, št. U-I-23/93). Če bi se zavzelo stališče, da za izpodbijanje domneve nelojalnosti zadošča že mladoletnost vlagatelja denacionalizacijskega zahtevka v času 2. svetovne vojne, bi se velikokrat dogodilo, da starši otroka zaradi svoje nemške narodnosti in zaradi domneve nelojalnosti ne bi imeli denacionalizacijskega zahtevka, njihovi otroci pa bi takšen zahtevek imeli izključno zaradi svoje mladoletnosti pri vseh ostalih enakih okoliščinah. Pri tem so oboji bili nemške narodnosti in so tudi v vsem ostalem delili enako usodo. Glede na cilj ZDen bi to bilo protislovje.

Če je bila oseba v relevantnem obdobju mladoletna, torej takšne starosti, da ni bila sposobna tvoriti svoje volje in ravnati po njej, potem si iz stvarnih razlogov ni mogoče predstavljati, da bi lahko izpodbila domnevo nelojalnosti s svojim ravnanjem. V takšnih primerih, ko gre za ugotavljanje državljanstva osebe, ki je bila v relevantnem obdobju mladoletna, domnevo nelojalnosti lahko izpodbije s sklicevanjem, da je njej bližja oseba ravnala tako lojalno, da to izpodbija domnevo nelojalnosti tudi v njen prid. V poštev pride ravnanje osebe, ki je skrbela za mladoletno osebo, praviloma torej starši, zatrjuje pa lahko tudi kakšne druge okoliščine, ki izpodbijajo domnevo nelojalnosti. Glede na v upravnem postopku ugotovljeno dejansko stanje revident domneve nelojalnosti ni uspel ovreči.

Revident se tudi ne strinja z ugotovitvijo o nemški narodnosti. Nacionalna pripadnost je dejstvo. Dejstva so okoliščine zunanjega sveta. Z izpodbijanjem ugotovitev o dejstvih revident izpodbija ugotovitev dejanskega stanja, to pa ni dovoljen revizijski razlog (2. odstavek 85. člena ZUS-1).

Ker je bila po presoji revizijskega sodišča izpodbijana sodba pravilna in zakonita, revizijsko sodišče kot neutemeljen zavrača ugovor, da so bile z izpodbijano sodbo kršene pravice iz 22. člena Ustave RS.

Glede na to, da zatrjevani revizijski razlogi in drugi razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, niso podani, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije v skladu z 92. členom ZUS-1 revizijo zavrnilo kot neutemeljeno.

Ker je bila revizija zavrnjena v ZUS-1 in v Zakonu o pravdnem postopku, ki se po 1. odstavku 22. člena ZUS-1 primerno uporablja za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena, ni podlage za povrnitev stroškov stranki, ki z revizijo ni uspela.

ZDen člen 9, 9/1, 9/3, 63, 63/3. ZDrž člen 35, 35/2.

Opr. št: X Ips 950/2006, ECLI:SI:VSRS:2006:X.IPS.950.2006

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.