TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 44/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-16

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sojenja

Dejstvo, da stranka ne zaupa sodišču, še ne pomeni tehtnega razloga za prenos pristojnosti. Tudi ne, če je predsednik sodišča sorodstveno povezan z odvetnikom, ki zastopa nasprotno stranko - to je lahko kvečjemu razlog za izločitev predsednika sodišča.

Prva toženka je vložila pritožbo zoper sklep Okrajnega sodišča v A., obenem pa predlagala prenos pristojnosti z Višjega sodišča v B. na katero od drugih višjih sodišč. Predlog utemeljuje s trditvami o izrazito pristranskih in nerazumljivih postopkih na sodiščih v A. in B., z negativnim odnosom predsednika Okrajnega sodišča v A. do nje ter z dejstvom, da tožečo stranko zastopa Odvetniška pisarna C., ki je družinsko povezana s predsednico Višjega sodišča v B.. Ta je že prej kot pritožbena sodnica obravnavala več zadev prve toženke v razmerju do tožeče stranke, pri tem pa zavzemala zelo dvomljiva in sporna stališča, vsa v škodo prve toženke. Prva toženka zato meni, da so podane tudi objektivne okoliščine, ki utemeljujejo dvom v nepristranskost sojenja.

Vrhovno sodišče sicer lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi (67. člena Zakona o pravdnem postopku - Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.). Vendar dejstvo, da stranka ne zaupa sodišču, še ne pomeni tehtnega razloga za prenos pristojnosti. Tudi ne, če je predsednik sodišča sorodstveno povezan z odvetnikom, ki zastopa nasprotno stranko. To je lahko kvečjemu razlog za izločitev predsednice sodišča, ni pa sam po sebi tehten razlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 77/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Zaposlitev toženke kot vpisničarke na Izvršilnem oddelku Okrajnega sodišča A. ni razlog smotrnosti ali drug tehten razlog v smislu navedene zakonske določbe. Tožba je vložena pri Okrožnem sodišču na A., samo dejstvo, da se obe sodišči nahajata v isti stavbi, pa ne more vzbuditi razumnega dvoma v nepristranskost sojenja.

Na podlagi napotitvenega sklepa iz nepravdnega postopka, ki teče pri Okrajnem sodišču A., je tožnik pri Okrožnem sodišču A. kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču vložil tožbo, s katero zahteva ugotovitev svojega večjega deleža na skupnem nepremičnem premoženju in izstavitve zemljiškoknjižne listine, podrejeno pa plačilo zahtevanega deleža.

Okrožno sodišče A. vrhovnemu sodišču predlaga, da v tej pravdni zadevi prenese pristojnost na drugo stvarno pristojno sodišče, ker je toženka zaposlena kot vpisničarka Izvršilnega oddelka pri Okrajnem sodišču A. in se bo zato postopek očitno laže opravil pri drugem sodišču.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku na predlog pristojnega sodišča ali stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Zaposlitev toženke kot vpisničarke na Izvršilnem oddelku Okrajnega sodišča A. ni razlog smotrnosti ali drug tehten razlog v smislu navedene zakonske določbe. Tožba je vložena pri Okrožnem sodišču A., samo dejstvo, da se obe sodišči nahajata v isti stavbi, pa ne more vzbuditi razumnega dvoma v nepristranskost sojenja, kot je mogoče razumeti predlagatelja. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo neutemeljen predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 11/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-02-01

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - uslužbenec pristojnega drugostopenjskega sodišča kot stranka v postopku

Okoliščina, da je stranka postopka zaposlena na sodišču, ki je pristojno za odločanje o pritožbenem postopku o njeni zadevi, je - upoštevaje tudi v predlogu opisan organizacijski potek običajnega delavnega procesa in velikosti sodišča glede na število zaposlenih - tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v postopku na drugi stopnji se v tej zadevi določi kot drugo stvarno pristojno sodišče Višje sodišče v Celju.

Tonik je v tej pravdi vložil pritožbo zoper sodbo Okrajnega sodišča v A. z dne 27.9.2006, opr. št. P 82/2006-13. Višje sodišče v A., ki je sicer stvarno in krajevno pristojno za odločanje v postopku na drugi stopnji, je po prispetju spisa s pritožbo tožnika predlagalo vrhovnemu sodišču, naj določi za postopanje na drugi stopnji v tej zadevi drugo stvarno pristojno sodišče. V predlogu je navedlo, da je toženka sodna zapisnikarica, redno zaposlena na Višjem sodišču v A., kjer imajo skupno strojepisnico in da vsi višji sodniki tega sodišča dnevno prihajajo v stik s to stranko postopka. Iz tega razloga so vsi tudi že naslovili na predsednico sodišča predloge za njihovo izločitev (razen sodnice B. B., ki je v tej zadevi izločena že po 3. točki 70. člena Zakona o pravdnem postopku). Predsednica sodišča v predlogu tudi sama ocenjuje, da bi s sojenjem na drugi stopnji pred Višjim sodiščem v A. utegnila biti v tem postopku prizadeta objektivna nepristranskost sodišča, ki mora izključiti sleherni dvom, ki bi omajal zaupanje strank v odločanje sodišča, in se s tem v zvezi sklicuje na že izdano odločbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zadevi pod opr. št. I R 57/2001.

Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 do 90/2005) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 67. člena ZPP. Okoliščina, da je stranka postopka zaposlena na sodišču, ki je pristojno za odločanje v pritožbenem postopku o njeni zadevi, je - upoštevanje tudi v predlogu opisan organizacijski potek običajnega delovnega procesa in velikost sodišča glede na število zaposlenih - tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Ta okoliščina lahko pri nasprotni stranki vzbudi vtis pristranskosti sodišča. Vrhovno sodišče je zato predlogu ugodilo in za odločanje v postopku na drugi stopnji v tej zadevi določilo Višje sodišče v B.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 349/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-04-18

dovoljenost revizije - deljive obveznosti - delitev terjatev med upnike - aktivni sosporniki - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ker v izreku sodbe ni določeno, kako se denarna terjatev deli med upnike, velja pravilo o enakih delih. Pravilo, po katerem se pravica do revizije ugotavlja po vrednosti vsakega posameznega zahtevka, se namreč v primeru, ko se uveljavljajo zahtevki zoper več tožencev, po analogiji uporablja tudi za aktivno sosporništvo.

Zahtevek tožnikov za povrnitev stroškov odgovora na revizijo se zavrne.

Sodišče prve stopnje je toženo stranko zavezalo, da mora tožnikom plačati skupni znesek 4,450.000 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15.3.1997 dalje in jim povrniti stroške postopka v skupni višini 834.285 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe.

Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo prve stopnje.

Zoper to sodbo je tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava.

Tožniki v odgovoru na revizijo predlagajo, naj jo revizijsko sodišče zavrne.

Pritožbeno sodišče je z izpodbijano sodbo potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, ki toženo stranko zavezuje, da mora tožnikom plačati skupni znesek 4,450.000 SIT. Ker v izreku sodbe ni določeno, kako se terjatev deli med upnike, velja pravilo o enakih delih (tretji odstavek 412. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl.). To pomeni, da je vsak od petih tožnikov upravičen do 890.000 SIT. Ko je tako, revizija, ki je v premoženjskih sporih dovoljena le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP), ni dovoljena. Pravilo, po katerem se pravica do revizije ugotavlja po vrednosti vsakega posameznega zahtevka (drugi odstavek 41. člena ZPP), se v primeru, ko se uveljavljajo zahtevki zoper več tožencev, po analogiji uporablja tudi za aktivno sosporništvo (enaki procesni položaji se morajo namreč obravnavati enako(1)). Ker je tako za dovoljenost revizije odločilna vrednost zahtevka vsakega posameznega upnika, ki v tem primeru ne presega 1,000.000 SIT, revizija ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

Ker odgovor na revizijo glede na njegovo vsebino ni bil potreben, je revizijsko sodišče zavrnilo zahtevek tožnikov za povrnitev stroškov revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 155. člena ZPP).

Op. št. (1): Prim. sodno prakso VS RS: sodbo in sklep II Ips 345/2002 z dne 10.4.2003, sodba in sklep II Ips 456/2002 z dne 5.6.2003, sklep II Ips 116/2003 z dne 26.3.2004, sklep II Ips 230/2005 z dne 20.4.2006.

ZPP člen 41, 367, 367/2, 377.ZOR člen 412, 412/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 672/2006, enako tudi II Ips 847/2006
Sklep II Ips 406/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-16

dovoljenost revizije - popravni sklep - poprava sodbe - zavrženje revizije

Z izdajo sklepa o popravi sodbe je prenehala veljavnost pravnomočne odločbe v delu na katerega se nanaša revizija in predlog popravnega sklepa, proti takšni odločbi pa po zakonu revizije ni mogoče vložiti in je zato nedovoljena.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo v celoti ugodilo zahtevku proti tožencu (glavnemu dolžniku) glede plačila glavnice in delno glede plačila obresti. Delno pa je ugodilo zahtevku proti toženki, ki je bila v položaju zastavne dolžnice.

2.Pritožbeno sodišče je v zvezi s pritožbama obeh strank, s sodbo delno ugodilo le tožničini pritožbi in spremenilo prvostopenjsko sodbo tako, da se tožnica lahko poplača tudi iz zastavljenih nepremičnin, vl. št. 19 in 501 k.o. ... Nato je na tožničin predlog izdalo popravni sklep, s katerim je odpravilo napake v sodbi glede priimka tožencev in označbe zastavljenih nepremičnin.

3.Pred prejemom sklepa o popravi sodbe je tožnica vložila revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča. Revizija se nanaša na odpravo napak v sodbi pritožbenega sodišča, na ne prisojene obresti in na nepravilno odmerjene pravdne stroške.

4.Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožencema, ki pa na revizijo nista odgovorila.

6.Tožnica je med drugim vložila revizijo zato, ker pritožbeno sodišče ni izdalo popravnega sklepa v zvezi s tožničinim predlogom za popravek očitnih napak glede priimka tožencev in označbe nepremičnin. Pritožbeno sodišče je po vložitvi revizije, s sklepom o popravi sodbe, odpravilo napake tako kot je predlagala tožnica in v delu na katerega se nanaša revizija. Z izdajo sklepa o popravi sodbe(1) je prenehala veljavnost pravnomočne odločbe v delu na katerega se nanaša revizija in predlog popravnega sklepa, proti takšni odločbi pa po zakonu revizije ni mogoče vložiti(2) in je zato nedovoljena.

7.Revizija tudi ni dovoljena, kolikor se nanaša na plačilo obresti. Ker gre za premoženjski spor, je treba v tem delu načeloma za dovoljenost revizije upoštevati določbe drugega odstavka 376. člena ZPP, ki določajo spodnjo vrednostno mejo dovoljenosti revizije. Vendar pa obresti, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek, ni mogoče upoštevati pri določanju vrednosti spornega predmeta in zato tudi ne pri določanju revizijske vrednosti(3).

8.Odločitev o stroških ima naravo sklepa, proti kateremu revizija ni dovoljena, ker ne predstavlja sklepa sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan(4).

9.Zaradi vseh naštetih razlogov revizija torej ni dovoljena in jo je zato revizijsko sodišče zavrglo na podlagi določb 378. člena ZPP.

Op. št. (1): Primerjaj določbe 328. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Op. št. (2): Primerjaj določbe prvega odstavka 367. člena ZPP.Op. št. (3): Primerjaj določbe 39. člena ZPP.Op. št. (4): Primerjaj določbe prvega odstavka 384. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 400/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-24

dovoljenost revizije - kapitalizirane obresti - postranske terjatve - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Tožnik je med pravdo spremenil tožbeni zahtevek tako, da je kapitalizirane obresti pripisal glavnici. Za presojo dovoljenosti revizije se tako kapitalizirane obresti ne upoštevajo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni in podredni zahtevek za plačilo zavarovalnine.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper sodbo vlaga revizijo tožeča stranka. V njej uveljavlja revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Sodišču predlaga, "naj drugostopenjsko sodbo razveljavi in tožbenemu zahtevku v celoti ugodi." Revident uvodoma utemeljuje, zakaj meni, da je revizija dovoljena. Navaja, da je vtoževana glavnica znašala 458.069 SIT. Po predpisanih zamudnih obrestih pa je zahtevek tožeče stranke pred izdajo sodbe na prvi stopnji znašal 1.767.861,73 SIT. Po tako specificiranem zahtevku naj bi bila revizija dovoljena. Zaradi narave odločitve revizijsko sodišče ostalih revizijskih navedb ni povzelo.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožeča stranka je v tej pravdi uveljavljala plačilo zavarovalnine v znesku 457.056 SIT (sedaj 1907,32 EUR). Med pravdo je tožbo spremenila tako, da uveljavlja primarni zahtevek v višini 1.767.861,73 SIT (sedaj 7377,16 EUR), ki pa po vsebini predstavlja vsoto prej navedene glavnice in kapitaliziranih obresti, kot so se natekle do 10.9.2004 (torej pretežno celo med samo pravdo). S podrednim zahtevkom pa še vedno uveljavlja plačilo 457.069 SIT (sedaj 1907,32 EUR) ter enake obresti, le da so izražene opisno. Primarni in podredni zahtevek sta torej isti zahtevek, le da izražen na dva različna načina.

Če je za ugotovitev pravice do revizije odločilna vrednost spornega predmeta, se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka (prvi odstavek 39. člena ZPP). Obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske terjatve se ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (drugi odstavek 39. člena ZPP). Ker uveljavlja tožeča stranka v tej pravdi plačilo glavnice, se obresti, pa čeprav se njihovo plačilo uveljavlja v kapitaliziranem znesku, ne upoštevajo. Ob obstoju glavnega zahtevka za plačilo glavnice ne more dobiti zahtevek za plačilo (pa čeprav kapitaliziranih) obresti narave glavnega zahtevka(1).

V obravnavani zadevi se tako izkaže, da je vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe sodišča druge stopnje enaka zavrnjenemu delu glavnega dela zahtevka. Ta pa znaša 1907,32 EUR in ne presega revizijskega praga iz drugega odstavka 367. člena ZPP, ki znaša 4172,93 EUR. V skladu z navedenim določilom zato revizija v obravnavani zadevi ni dovoljena ter jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo.

Op. št. (1): Tako npr. tudi sklep VS RS, opr. št. II Ips 360/2003.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 367/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-05-24

dovoljenost revizije zoper obrestni del odločitve - zavrženje revizije

Revizija, ki izpodbija le odločitev o obrestih, ni dovoljena.

Tožeča stranka sama krije stroške za odgovor na revizijo.

Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku v pretežnem delu ugodilo ter toženo stranko zavezalo k plačilu 2.500.000 SIT z obrestmi od posameznih v izreku navedenih zneskov. Za čas od 23.9.1995 do 12.6.2000 je tožeči stranki priznalo obresti z obrestno mero, kot jih plačuje Banka Koper d.d. za hranilne vloge na vpogled.

Pritožbeno sodišče je pritožbi tožeče stranke ugodilo ter odločitev o višini obresti od posameznih zneskov glavnice tudi za čas do 12.6.2002 spremenilo tako, da tožena stranka dolguje obresti po dogovorjeni obrestni meri pogodbenih obresti T + 16% realni letni obrestni meri.

Proti tej sodbi vlaga revizijo tožena stranka. V njej uveljavlja revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Sodišču predlaga, naj sodbi nižjih sodišč razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki. Ta je nanjo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev. Revizija je bila dostavljena tudi Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizijo je mogoče vložiti zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 - Uradni list RS, št.43/2006; ZPP)Ć. S sodbo sodišča druge stopnje, ki je odločalo o pritožbi tožeče stranke zoper zavrnilni del obrestnega zahtevka, je bilo odločeno le o obrestni meri, po kateri se v spornem obdobju od 23.9.1995 do 12.6.2000 obrestuje glavnični dolg. Sodba sodišča prve stopnje je bila v tem delu spremenjena: namesto obresti, kakor jih obračunava Banka Koper d.d. za hranilne vloge, dolgujeta po odločitvi izpodbijane sodbe toženca obresti po dogovorjeni meri pogodbenih obresti T + 16% realni letni obrestni meri. Tožena stranka se, kot rečeno, proti sodbi sodišča prve stopnje ni pritožila in tako odločitev o glavnem zahtevku tudi ni bila predmet presoje pritožbenega sodišča in tako ne more biti niti predmet revizijskega preizkusa.

Ker je revizijo dovoljeno vložiti le pod pogojem, da vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 4172,93 EUR, v skladu s 39. členom ZPP pa se kot vrednost spornega predmeta vzame le vrednost glavnega zahtevka (obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske terjatve se ne upoštevajo, razen če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek), revizija v obravnavani zadevi ni dovoljena.

Nedovoljeno revizijo je zato revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

Ker revizija v obravnavani zadevi ni bila dovoljena, tudi vsebinski odgovor nanjo za pravdo ni bil potreben. Stroškov zanj zato revizijsko sodišče tožeči stranki ni priznalo (merilo iz prvega odstavka 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 35/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-04-18

razlogi za revizijo - zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja

Z revizijo ni mogoče uveljavljati zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek, da mora tožena stranka tožnici plačati 7,500.000 SIT odškodnine z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe. Tožnico je zavezalo, da mora toženi stranki povrniti 201.106 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe.

Pritožbeno sodišče je zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo prve stopnje. Soglaša z dokazno oceno prvostopenjskega sodišča, da prometne nesreče, v kateri je utrpela škodo, ni povzročilo neznano vozilo.

Zoper to sodbo je tožnica vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Meni, da je dokazna ocena v nasprotju z določbo 8. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP), ker bi moralo sodišče pri oceni izpovedbe priče J. C. upoštevati njegovo zainteresiranost. Nanj namreč pada sum povzročitve prometne nesreče. Sodišče tudi ni pojasnilo, zakaj pričama F. T. in B. S. ne verjame, in tudi ni navedlo razlogov, zakaj je prišlo "do drugačne odločitve".

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija je izredno pravno sredstvo z omejenim obsegom izpodbijanja. Zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja je ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP). Te prepovedi ni mogoče obiti niti z (navideznim) konstruiranjem bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, npr. z očitkom, da sodišči prve in druge stopnje izvedenih dokazov nista ocenili tako, kot je določeno v 8. členu ZPP. Določba tega člena (prosta dokazna ocena) predstavlja namreč metodološki napotek za dokazno oceno. Kršitev te postopkovne določbe je zato podana (le), kadar dokazna ocena ni v skladu s formalnimi okviri proste dokazne ocene, torej takrat, ko ni vestna, skrbna ter analitično sintetična (kadar sodišče ne oceni vseh dokazov posebej, nato pa še vse dokaze skupaj), ne pa tudi, kadar je vsebinsko neprepričljiva (kar je v nasprotju z nenapisanimi, neformalnimi dokaznimi pravili). V tem primeru gre zato le za očitek zmotne ugotovitve dejanskega stanja, kar pa ni dovoljen revizijski razlog (tretji odstavek 370. člena ZPP). Ker konkretni dokazni oceni ni mogoče očitati, da ne bi upoštevala procesnih zahtev, ki jih izraža 8. člen ZPP, revizijski očitki, s katerimi revidentka utemeljuje kršitev načela proste dokazne ocene, pa predstavljajo le izpodbijanje rezultata dokazne ocene (češ da sodišči ne bi smeli verjeti priči J. C., pač pa pričama B. S. in F. T.), in ker je tudi materialno pravo pravilno uporabljeno, je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 29/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-03-01

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - objektivna nepristranskost sodišča

Iz tožbenih navedb je mogoče razbrati, da tožniki utemeljujejo v tožbi postavljena zahtevka z očitki nezakonitega postopanja prav Okrajnega sodišča v A. v nekih drugih postopkih pred tem sodiščem.

Če bi se do takih očitkov opredeljevalo sodišče, na katerega jih v naraciji tožbe naslavljajo tožniki, bi to vzbujalo vtis t.i. objektivne pristranskosti sodišča - kar pomeni, da je podan tehten razlog za delegacijo pristojnosti v pomenu določbe 67. člena ZPP.

Za odločanje v tej zadevi se določi kot drugo stvarno pristojno sodišče Okrajno sodišče v B.

Tožniki so pri Okrajnem sodišču v A. kot stvarno in krajevno pristojnem sodišču vložili zoper tožence tožbo "na izbris nezakonito vpisanih zaznamb, plomb in zastavnih pravic na družinskem premoženju tožnikov z zahtevo, da tožena stranka zahteva izločitev dolžnikovega deleža iz skupnega premoženja", to sodišče pa je vrhovnemu sodišču predlagalo določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v tej zadevi. V predlogu je navedlo, da Okrajno sodišče v A. kot ena izmed toženih strank ne more samo odločati v zadevi, v kateri je stranka postopka.

Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 do 90/2005) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Tožniki so sicer v tožbi navedli kot prvo toženo stranko Republiko Slovenijo, Okrajno sodišče v A. pa le s pristavkom njene očitno natančnejše opredelitve v nadaljevanju. Ne glede na to pa bi bilo mogoče iz njihovih tožbenih navedb vendarle razbrati, da utemeljujejo v tožbi postavljene zahtevke z očitki nezakonitega postopanja prav Okrajnega sodišča v A. v nekih drugih postopkih pred tem sodiščem. Če bi se do takih očitkov opredeljevalo sodišče, na katerega jih v naraciji tožbe naslavljajo tožniki, bi to vzbujalo vtis t.i. objektivne pristranskosti sodišča - kar pomeni, da je podan tehten razlog za delegacijo pristojnosti v pomenu določbe 67. člena ZPP. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo in za odločanje v tej zadevi določilo Okrajno sodišče v B.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.