Sodba X Ips 69/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-17

Naslovnik pošiljke ni dvignil, kot je to razvidno iz pravilno sestavljenih vročilnic, zato je po 15-ih dneh nastopila fikcija, da je bilo pisanje tožniku vročeno. Zgolj zaradi okoliščin, v katerih naj bi tožnik v času vročanja živel, pa ni mogoče govoriti o pomoti pri vročanju.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) zavrnilo kot neutemeljeno tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 18.7.2005. Z navedeno odločbo je tožena stranka odpravila 3. točko izreka odločbe Upravne enote Tržič z dne 20.1.2005, s katero je prvostopni organ odločil, da se zavrže tožnikova pritožba zoper delno odločbo Upravne enote Tržič z dne 29.11.2004 (1. točka izreka), ter zavrnila tožnikovo pritožbo zoper odločbo Upravne enote Tržič z dne 20.1.2005 (2. točka izreka). S to odločbo je Upravna enota Tržič zavrgla kot prepozne tožnikove pritožbe zoper sklep Upravne enote Tržič z dne 17.11.2004 (1. točka izreka), zoper sklep Upravne enote Tržič z dne 30.11.2004 (2. točka izreka), zoper delno odločbo o denacionalizaciji Upravne enote Tržič z dne 29.11.2004 ter zoper odločbo Upravne enote Tržič z dne 19.11.2004 (4. točka izreka). Tožena stranka je ugotovila, da so bile vse pritožbe vložene po preteku 15-dnevnega zakonskega roka za pritožbo. To velja sicer tudi za pritožbo zoper delno odločbo o denacionalizaciji z dne 29.11.2004, ki jo je prvostopni organ prav tako zavrgel. Ker pa je o tej pritožbi tožena stranka že odločila z odločbo z dne 6.5.2005, ker je prezrla, da je bila prepozna in, da je o njej že odločil prvostopni organ, je morala odločitev prvostopnega organa glede zavrženja te pritožbe odpraviti.

Sodišče prve stopnje je v razlogih izpodbijane sodbe navedlo, da ugotovitev tožene stranke, da je bila vročitev spornih aktov opravljena tako, kot zahteva 87. člen Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP, Uradni list RS, št. 80/99, 70/00 in 52/02) dokazujejo vročilnice v upravnem spisu. Iz teh je razvidno, da je vročevalec sporočilo o poizkušani vročitvi sklepa z dne 17.11.2004 pustil tožniku v hišnem predalčniku dne 20.11.2004, o poizkušani vročitvi sklepa z dne 30.11.2004 dne 1.12.2004 ter o poizkušani vročitvi odločbe z dne 19.11.2004 dne 25.11.2004. 15-dnevni pritožbi rok je pričel teči naslednji dan po obvestilu o pošiljkah in je v vseh primerih potekel s pretekom tega roka, ker tožnik pošiljk ni dvignil. Pritožbeni rok se je glede vseh aktov iztekel v mesecu decembru. Pri vročanju ni bilo nobenih pomot. Tako so nerelevantne tožnikove izjave na naroku pri prvostopnemu organu dne 5.1.2005, da je sporne akte prejel šele tega dne in, da ni dobil obvestila vročevalca. Izročitev aktov na naroku ni nadomestila predpisane vročitve, glede katere velja fikcija vročitve po 87. členu ZUP. Zmotni so tožbeni ugovori, da naj bi bile vročitve pomotne, ker naj bi se opravljale v okoliščinah, opisanih v zadevi pod opr. št. U 2300/2005 (da je bil v času od novembra do decembra 2004 tožnik v posebno hudih življenjskih okoliščinah, ker je bil brez denarja, imel je neurejeno stanovanje, brez ogrevanja in je izvajal izredna investicijska dela). Ni zakonske podlage, ki bi v takšnih dejanskih okoliščinah vročanja aktov državnih organov preprečevala. Če pa tožnik meni, da so podane okoliščine, ki kažejo na nemožnost vročitve, predvidene v 87. členu ZUP (odsotnost naslovnika), bi jih moral uveljavljati s predlogom za vrnitev v prejšnje stanje, kar pa glede na podatke spisa ni storil. Tako je pravilna odločitev o zavrženju njegovih pritožb kot prepoznih. Tožena stranka pa je tudi pravilno odločila, ko je 3. točko izreka prvostopne odločbe odpravila, saj je s svojo odločbo z dne 6.5.2004 o tej pritožbi sama vsebinsko odločila.

Tožnik v pritožbi navaja, da je ugovarjal zamujeno dejanje sprejema šestih aktov Upravne enote Tržič pred Upravno enoto Tržič, ko je te akte dne 5.1.2005 tam prejel. Sklicuje se na že podan ugovor pomote pri vročitvi kot razlog za zamujeno dejanje vseh njegovih pritožb. Opozarja na pravico do pritožbe, ki jo zagotavlja ZUP. Ta pravica pa mu je bila z odločitvijo, ki temelji na določbi 87. člena ZUP in brez upoštevanja 98. člena ZUP, prekršena. Uradna oseba dne 5.1.2005 ni hotela sprejeti njegovega pojasnila za zamujena dejanja, zaradi česar ima kup problemov pred Upravnim sodiščem Republike Slovenije. V Sloveniji stalno živi od 1.7.2004 na naslovu T.s., T. Od tega datuma do 9.12.2004 ni imel elektrike v stanovanju, niti denarja. V tem času so se izvajala električarska dela, zaradi česar so bila odprta (odklenjena) vhodna vrata v hišo. Do tega primera sicer ni bilo problema s pošto, stanovalci se niso pritoževali, tudi sam ni opazil nič nenavadnega. Ni bil seznanjen z možnostjo, da se opraviči izguba vročilnice zaradi nenavadnih okoliščin pri sprejemanju pošte. Predlaga, da se postopek denacionalizacije premoženja povrne v prejšnje stanje, da se odpravi izpodbijana sodba in se pritožbe zoper vseh šest aktov, navedenih v zapisniku Upravne enote Tržič z dne 5.1.2005, vsebinsko obravnavajo.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Glede na določbo 2. odstavka 107. člena ZUS-1, ki velja od 1.1.2007 dalje, je Vrhovno sodišče RS ugotovilo, da pritožba tožnika ne izpolnjuje pogojev, da bi bila obravnavana kot pritožba po ZUS-1. Zato se vložena pritožba obravnava kot pravočasna in dovoljena revizija. Sodba sodišča prve stopnje pa je postala pravnomočna s 1.1.2007.

Revizija v upravnem sporu je izredno, pravno sredstvo proti pravnomočni sodbi sodišča prve stopnje (83. člen ZUS-1). Revizijsko sodišče sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1).

Po določbi 2. odstavka 85. člena ZUS-1 revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

Revizija uveljavlja tudi nepravilno uporabo materialnega prava, vendar po mnenju revizijskega sodišča neutemeljeno, saj je izpodbijana sodba pravilna in zakonita. Sodišče prve stopnje je glede spornih vročitev ugotovilo, da je vročevalec sporočilo o poizkušani vročitvi sklepa z dne 17.11.2004 tožniku pustil v hišnem predalčniku dne 20.11.2004, o poizkušani vročitvi sklepa z dne 30.11.2004 je bilo sporočilo puščeno dne 1.12.2004, o poizkušani vročitvi odločbe z dne 19.11.2004 pa dne 25.11.2004, kot je to razvidno iz pravilno sestavljenih vročilnic. Tožnik pa kljub obvestilu, kje se pošiljka nahaja in da jo lahko prevzame v 15-dneh, pošiljk ni dvignil. Na tako ugotovljeno dejansko stanje pa se je sodišče prve stopnje pravilno oprlo na določbe 87. člena ZUP, veljavnega v času, ko se je opravljala vročitev navedenih aktov, ki v 4. odstavku določa, da vročitev velja za opravljeno z dnem, ko naslovnik prevzame dokument, če ga ne prevzame v 15-ih dneh, pa z dnem preteka tega roka. Upoštevaje navedeno, je tudi pravilen zaključek prvostopnega sodišča, da je bila vročitev vseh navedenih aktov opravljena v decembru 2004, v tem mesecu pa se je tudi iztekel pritožbeni rok glede vseh aktov, in so tako pritožbe, ki so bile vložene 13.1.2005 oziroma 14.1.2005, prepozne. Pri tem pa ne gre pritrditi revizijskemu ugovoru, da bi bilo potrebno uporabiti 98. člen ZUP in sklepati, da je bila vročitev predmetnih aktov opravljena šele dne 5.1.2005, ko je tožnik te akte sprejel pri prvostopnem organu. Pomote pri vročanju iz 98. člena ZUP se lahko nanašajo na pomote pri načinu vročanja, ko je bil dokument na primer vročen osebi, ki ga ni bila upravičena in dolžna prevzeti, kot tudi na pomote pri sestavi vročilnice. Kot je pravilno ugotovilo prvostopno sodišče, pa zgolj zaradi okoliščin, v katerih naj bi tožnik v času vročanja po lastnih navedbah živel, ni mogoče govoriti o pomoti pri vročanju. Neupošteven je tudi revizijski ugovor o izgubi vročilnic, saj se te nahajajo v upravnih spisih, iz njih pa je razvidno, da naslovnik pošiljke ni dvignil, zaradi česar je v skladu s 4. odstavkom 87. člena ZUP po 15-ih dneh nastopila fikcija, da je bilo pisanje tožniku vročeno. Materialno pravo je bilo tako pravilno uporabljeno.

Ker niso podani uveljavljani revizijski razlogi, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije zavrnilo neutemeljeno revizijo na podlagi 92. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.