Sodba VIII Ips 268/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2007-04-10

disciplinski postopek - sestava disciplinske komisije - razširitev zahteve za uvedbo postopka - kvalifikacija kršitev delovne obveznosti

V sodnem postopku ni mogoče popraviti nekaterih pomanjkljivosti v disciplinskem postopku, npr. glede imenovanja in sestave disciplinskih organov, ali če je disciplinska komisija o kršitvi, ki je bila predmet razširjene zahteve za uvedbo disciplinskega postopka, odločila, ne da bi izvajala dokazni postopek.

Sodišče prve stopnje je razveljavilo odločitve (disciplinskih) organov tožene stranke, na podlagi katerih je tožniku prenehalo delovno razmerje. Ugotovilo je, da je bilo tožniku v zahtevi za uvedbo disciplinskega postopka očitano prinašanje pijače in kave v slaščičarno P. in prodaja le-te za svoj račun, s čimer naj bi storil kršitev delovnih obveznosti, opredeljeno kot "vsaka kraja in dopuščanje kraje". Na drugem naroku disciplinske obravnave je bila zahteva razširjena še na očitek, da gostom ni izročil potrdila o plačilu (računa). Te razširitve ni podal predlagatelj zahteve, temveč odvetnik, za katerega tožena stranka pooblastila ni predložila, nedopustna pa je bila tudi njegova prisotnost med posvetovanjem, glasovanjem in odločanjem tako na prvi kot na drugi stopnji. Ker tožena stranka ni predložila zahtevanih listin, sodišče ni moglo preveriti izpovedi priče M. Z., kdo je bil član disciplinske komisije in ali so bili imenovani s strani pristojnega organa. Tožena stranka ima v svojih aktih opredeljene različne drugostopne organe, ni pa predložila dokazov o tem, kateri oziroma v kakšni sestavi je odločal. Iz opisa tožnikove kršitve ne izhaja, da bi v njem navedeno dejansko stanje izkazovalo očitano kršitev delovnih obveznosti. V posledici take odločitve je ugodilo tudi reintegracijskemu in denarnim zahtevkom tožnika.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Z razlogi prvostopne sodbe je sicer le deloma soglašalo. Na drugem naroku disciplinske obravnave je bil prisoten tudi pooblaščenec predlagatelja disciplinskega postopka in iz zapisnika obravnave izhaja, da je zahtevo "uskladil" predlagatelj, kar pomeni njegov pooblaščenec in ne odvetnik K.. Odvetniku K. je bilo na začetku seje dano pooblastilo za vodenje postopka, kar pomeni le pooblastilo za strokovno pomoč pri procesni izvedbi disciplinskega postopka. Pravilna pa je ugotovitev, da ni bilo mogoče preveriti pravilnosti sestave disciplinskih organov, saj tožena stranka ni predložila dokazil o tem, kdaj in v kakšni sestavi so bili imenovani, iz zapisnikov pa tudi ni razvidno, v kakšni sestavi je disciplinska komisija zasedala. Iz izpovedi priče Z. izhaja, da so člani disciplinske komisije le formalno prisostvovali seji. Tožena stranka je na disciplinski obravnavi 13. 5. 2002 spremenila zahtevo oziroma vložila novo zahtevo za začetek disciplinskega postopka za kršitev, ker tožnik gostom ni izstavil potrdila o plačilu. Tožniku je bila kršena pravica do obrambe, ker je disciplinska komisija o tem odločila, ne da bi izvajala kakšen dodatni dokazni postopek. Iz opisanega ravnanja tožnika v zahtevi oziroma sklepu disciplinske komisije, ne izhajajo elementi kaznivega dejanja tatvine. Tudi če bi sodišče tožnikovo ravnanje opredelilo kot katero od (drugih) hujših kršitev, mu ne bi moglo izreči disciplinskega ukrepa prenehanja delovnega razmerja, saj v disciplinskem postopku niso bile ugotovljene kvalifikatorne okoliščine.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vlaga tožena stranka revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da bi moralo sodišče izvesti postopek na enak način, kot ga je izvedla tožena stranka ter nato na podlagi ugotovljenih dejstev šele odločiti o tožnikovi disciplinski odgovornosti. Kršitev delovnih obveznosti je bila konkretizirana in natančno opisana, prav tako je bilo povedano, na kakšen način je tožnik kršitev storil in s kakšnim namenom, kar je tožena stranka dokazala. V slaščičarni se je prodajala kava, sokovi in druge pijače, ki niso last tožene stranke, s čimer ji je bila povzročena škoda v višini izgubljenega dobička. Tako ravnanje zaposlenih je za gostinski lokal nesprejemljivo in je tudi v Kolektivni pogodbi gostinstva in turizma opredeljeno kot najhujša kršitev delovne obveznosti. Čeprav ta kolektivna pogodba za toženo stranko res ne velja, bi jo bilo treba smiselno upoštevati, ker je tožnik delo opravljal v gostinskem lokalu. Stališče, da je bila zahteva za uvedbo disciplinskega postopka premalo določna in konkretizirana, je v nasprotju s sodno prakso Vrhovnega sodišča (sodba opr. št. VIII Ips 16/2005). Sodišče ni preizkusilo, ali iz opisanega ravnanja tožnika izhajajo znaki kakšne druge kršitve delovnih obveznosti ali zakonski znaki kaznivega dejanja. Sodišče je vezano le na opis dejanskega stanja, ne pa na pravno kvalifikacijo. Tožnik je izpolnil najmanj znake kaznivega dejanja zlorabe položaja ali pravic po prvem odstavku 244. člena KZ. To pa predstavlja hujšo kršitev delovne obveznosti po 8. točki 55. člena Pravilnika tožene stranke. Ker druge kvalifikacije ni ugotavljalo, je sodišče kršilo pravila postopka in napačno uporabilo materialno pravo. Od delodajalca ni mogoče zahtevati, da bo kršitev delavca okvalificiral na način, kot se to pričakuje od strokovnjakov na tem področju.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Po določbi 371. člena ZPP revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava.

Tožena stranka revizijskega razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka ne uveljavlja izrecno, z navedbo določb ZPP, ki naj bi bile kršene. Pravilnost pravne kvalifikacije očitane disciplinske kršitve pa ni vprašanje pravilnosti postopka, temveč gre lahko bodisi za vprašanje popolne ali pravilne ugotovitve dejanskega stanja (kar po tretjem odstavku 370. člena ZPP ni dovoljen revizijski razlog), predvsem pa za vprašanje pravilne uporabe materialnega prava.

V okvir presoje pravilne uporabe materialnega prava sodi tudi presoja pravilnosti in zakonitosti postopka pred disciplinskimi organi delodajalca. Revizijsko sodišče se strinja s sodiščem druge stopnje, da sodišče ne ponavlja disciplinskega postopka ali celo odloča namesto delodajalca o disciplinski odgovornosti delavca. Predmet presoje v sodnem postopku je odločitev o zakonitosti dokončne odločitve delodajalca. To izhaja tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča, ki jo navaja tožnik, in s katero je izpodbijana sodba skladna, ne pa v neskladju. V tej sodbi je med drugim navedeno tudi: "Temeljna načela v disciplinskem postopku so vsebovana tako v III. poglavju (točka 7) Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Uradni list SFRJ, št. 60/89 in nasl. - ZTPDR) in VI. poglavju Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90 in nasl. - ZDR (1990)). V omenjenih zakonskih določbah je opredeljena pristojnost disciplinskih organov za ugotavljanje kršitev delovnih obveznosti in izrekanje ukrepov, njihova sestava, uvedba in izvedba disciplinskega postopka in delavčeve pravice v njem. Z njimi so določena procesna pravila in temeljna postopkovna načela, ki so jamstvo za zakonitost postopka. Disciplinski postopek nima samo funkcije varovanja interesov delodajalca, temveč domnevnemu storilcu disciplinske kršitve tudi zagotavlja pravno varnost pred morebitno samovoljo in arbitrarnostjo. Predpisi o delovnih razmerjih zato ne prepuščajo disciplinskim organom, da opravljajo procesna opravila na način, ki se jim zdi najbolj primeren, temveč predpisujejo za posamezna procesna opravila posebne oblike. Oblika je način opravljanja procesnih opravil in ima svoj namen. Strogo varovanje procesnih opravil ustvarja procesno zakonitost, s katero se uresničuje zakonitost pri ugotavljanju disciplinske odgovornosti. S procesnimi oblikami se zagotavlja pravilnost odločanja in stanje materialne resnice, z njimi se uresničujejo procesne garancije delavcev v postopku in jih varujejo pred neupravičenimi sankcijami.

Eden od bistvenih pogojev za zakonitost postopka je tudi zahteva, da morajo biti kršitve, ki so podlaga za uvedbo postopka pred disciplinsko komisijo vsebinsko, časovno in pravno opredeljene, ne samo zaradi individualizacije dejanja, temveč ker so na očitane storitve vezane tudi druge pravne posledice (nadaljevanje in ponavljanje kršitev, zastaranje, načelo "ne bis in idem", zagotavljanje učinkovite obrambe). Zato mora zahteva za uvedbo disciplinskega postopka vsebovati opis dejanj in elementov očitanih kršitev ter njihovo časovno opredelitev."

Pravilna je zato presoja sodišča druge stopnje, da nekaterih pomanjkljivosti v disciplinskem postopku ni mogoče popraviti v sodnem postopku. Nekaterih pomanjkljivosti tožena stranka niti ni poskušala popraviti: glede imenovanja in sestave disciplinskih organov. Neprerekana je tudi (dejanska) ugotovitev obeh sodišč, da je disciplinska komisija o kršitvi, ki je bila predmet razširjene zahteve za uvedbo disciplinskega postopka, odločila, ne da bi izvajala kakšen dokazni postopek.

Res je sicer, da od delodajalca praviloma ni mogoče pričakovati, da bo ravnal kot pravni strokovnjak. Vendar je v tej zadevi sklicevanje na to neutemeljeno: tožena stranka je za vodenje disciplinskega postopka pooblastila odvetnika, za katerega se predvideva, da je pravni strokovnjak, ki bo lahko ustrezno pravno kvalificiral tožniku očitano kršitev delovnih obveznosti. In kvalificiral jo je kot tatvino in ne kot zlorabo položaja ali pravic. Za tako kvalificirano kršitev tudi po presoji revizijskega sodišča opis kršitve v disciplinski odločbi ne vsebuje vseh potrebnih sestavin glede načina storitve in namena (naklepa).

Neutemeljen je revizijski očitek, da se sodišče ni ukvarjalo z morebitno drugačno kvalifikacijo tožnikovega ravnanja. Izrecno se je opredelilo do tega s tem, ko je ugotovilo, da tožena stranka v disciplinskem postopku ni ugotavljala kvalifikatornih okoliščin. Zato tudi drugačna pravna kvalifikacija - vključno s tisto, ki jo navaja tožena stranka v reviziji - ne bi spremenila odločitve. Tožniku ne bi bilo mogoče izreči disciplinskega ukrepa prenehanja delovnega razmerja. Pri tem revizijsko sodišče le pripominja, da je v skladu z uveljavljeno sodno prakso odločitev, da pomeni ugotavljanje posebnih, t. i. kvalifikatornih okoliščin, ugotavljanje dejanskega stanja, ki mora biti ugotovljeno že v disciplinskem postopku in jih sodišče ne more samostojno ugotavljati šele v sodnem postopku, še manj pa šele v revizijskem postopku.

Glede na vse navedeno je revizijsko sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.