TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep X Ips 411/2007, enako tudi X Ips 57/2008, X Ips 12/2008, X Ips 522/2007,
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-20

Sodba UPRS (zunanji oddelek v Celju) U 19/2005

denacionalizacija - revizija - dovoljenost

Če revident v reviziji ne navaja nobenega od razlogov za dovoljenost revizije, je revizija nedovoljena.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje je tožnica dne 24.4.2007 vložila revizijo. Navaja, da je sporno tako pravno kot dejansko vprašanje. Predlaga, da se izpodbijana sodba razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

S pravnomočno sodbo, ki jo je tožnica (revidentka) izpodbija z revizijo, je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) zavrnilo tožbo tožnice zoper odločbo tožene stranke z dne 18.7.2000. Z navedeno odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožnice proti odločbi Upravne enote Šmarje pri Jelšah z dne 7.1.2000 in 4.1.2001, s katero je bil zavrnjen predlog A.A.., B.B. in C.C. za izrek ničnosti odločbe Okrajne zaplembene komisije z dne 14.11.1945, s katero je bilo zaplenjeno premoženje D. in E.A.

Po določbi 2. odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan vsaj eden izmed revizijskih razlogov. Revizijski razlogi predstavljajo pogoj za dovolitev revizije. Navedeni so v 1., 2. in 3. točki 2. odstavka 83. člena ZUS-1. Trditveno in dokazno breme za izkazovanje izpolnjenosti pogojev za dovolitev revizije je na strani revidentke, saj revizije po uradni dolžnosti v upravnem sporu ni mogoče niti uvesti niti voditi.

Revidentka v reviziji niti ne zatrjuje, še manj pa obrazloži in dokazuje, da bi bil za dovoljenost revizije podan kakšen izmed razlogov iz 2. odstavka 83. člena ZUS-1. Zato revizije v tem primeru ni mogoče dovoliti.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot revizijsko sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi določbe 89. člena ZUS-1.

Opr. št: X Ips 57/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.57.2008

Opr. št: X Ips 12/2008, ECLI:SI:VSRS:2008:X.IPS.12.2008

Opr. št: X Ips 522/2007, ECLI:SI:VSRS:2007:X.IPS.522.2007

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 122/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-03

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 108/2008

Začasna odredba po 32. členu ZUS-1 je možna le do pravnomočnosti upravnega spora.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Tožena stranka je z odločbo z dne 26.2.2008 zavrnila tožničino prošnjo za dodelitev brezplačne pravne pomoči z dne 23.1.2008, v kateri je tožnica zahtevala dodelitev brezplačne pravne pomoči za ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega sodišča v Kopru.

S sodbo, opr. št. U 108/2008-6 z dne 7.3.2008 (1. točka izreka sodbe in sklepa) je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo tožnice zoper navedeno odločbo. Ugotovilo je, da je odločba pravilna in zakonita.

Z izpodbijanim sklepom (2. točka izreka sodbe in sklepa) je sodišče prve stopnje zavrglo tožničino zahtevo za izdajo začasne odredbe, ki jo je tožnica predlagala sklicujoč se na 32. člen Zakona o upravnem sporu. Sodišče je ugotovilo, da je upravni spor pravnomočno končan. Zato tožnica ne izkazuje pravnega interesa za izdajo začasne odredbe.

Tožnica v pritožbi izpodbija navedeni sklep. Smiselno zatrjuje, da so izpolnjeni pogoji za izdajo zahtevane začasne odredbe.

Po določbi 32. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1), na katerega se sklicuje tožnica v zahtevi za izdajo začasne odredbe, lahko sodišče z začasno odredbo odloži izvršitev izpodbijane odločbe ali začasno uredi stanje glede na sporno pravno razmerje, toda le do izdaje pravnomočne odločbe.

Upravni spor, ki ga je tožnica sprožila, je pravnomočno končan in to s sodbo U 108/2008-6 z dne 7.3.2008, ki je bila izdana in tožnici vročena. Zato tudi po presoji pritožbenega sodišča pravni interes kot procesna predpostavka za vsebinsko odločanje o tožničinem predlogu za izdajo začasne odredbe po 32. členu ZUS-1 ni izkazan. Tožnica si svoj pravni položaj lahko z začasno odredbo (kot preventivnim varstvom) začasno izboljša vendar, ko gre za varstvo po 32. členu ZUS-1, le do izdaje pravnomočne odločbe v upravnem sporu.

Glede na navedeno je Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot pritožbeno sodišče na podlagi določb 82. in določbe 6. odstavka 32. člena ZUS-1 pritožbo tožnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 105/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-03

Ker je bila tožba vložena po poteku 30-dnevnega roka, jo je prvostopno sodišče pravilno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 2. točke 1. odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) v zvezi s 104. členom Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06) zavrglo tožbo tožnika zoper odločbo tožene stranke z dne 11.10.2005. Prvostopno sodišče je tožbo zavrglo, ker je ugotovilo, da je bila vložena po poteku 30 dnevnega roka, določenega v 1. odstavku 26. člena ZUS.

Tožnik vlaga zoper navedeni sklep pritožbo. Navaja, da ima sicer dokument s katerim dokazuje pravočasnost tožbe (potrdilo o oddaji pošiljke z dne 23.11.2005), vsekakor pa se na izdani sklep mora pritožiti, saj je nesprejemljivo, da se pravočasnost ali nepravočasnost vloge ugotovi po več kot dveh letih. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in njegovo tožbo vsebinsko obravnava.

Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo, da je tožnik vložil tožbo po poteku 30 dnevnega roka za vložitev tožbe določenega v 1. odstavku 26. člena ZUS, ki je veljal v času vložitve tožbe. Navedeno ugotovitev potrjujejo podatki v spisu, iz katerih izhaja: da je bila tožniku izpodbijana odločba tožene stranke vročena 3.11.2005, da se je 30 dnevni rok za vložitev tožbe, glede na to, da je bila zadnji dan navedenega roka sobota 3.12.2005, iztekel s pretekom prvega prihodnjega delavnika, to je v ponedeljek 5.12.2005, tožnik pa je tožbo vložil priporočeno po pošti dne 13.1.2006, torej po poteku roka za njeno vložitev.

Tožnik se v pritožbi sklicuje na potrdilo o oddaji pošiljke z dne 23.11.2005 (ki ga prilaga pritožbi), kar naj bi dokazovalo, da je bila tožba vložena že navedenega dne. Po presoji pritožbenega sodišča pa je tožnikovo sklicevanje na navedeno potrdilo o oddaji pošiljke z dne 23.11.2005 neupoštevno. Sama tožba namreč nosi datum 12.1.2006, na ovojnici, ki je pripeta k tožbi pa se nahaja poštni žig, iz katerega je razvidno da je bila tožba oddana priporočeno na pošto dne 13.1.2006. Tako se torej izkaže, da tožba, ki jo je tožnik napisal 12.1.2006, seveda ni mogla biti oddana priporočeno na pošto že 23.11.2005, iz potrdila pa ne izhaja za kakšno listino gre.

Ker je izpodbijani sklep prvostopnega sodišča pravilen, je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena, v zvezi s 1. odstavkom 82. člena tožnikovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 417/2007
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-05-15

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) U 1/2007

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožnikovo tožbo proti odločbi tožene stranke z dne 29.9.2006, hkrati pa je tudi odločilo, da je tožeča stranka dolžna plačati prizadeti stranki S. d.o.o. stroške postopka.

Zoper odločitev o stroških postopka se je pritožil tožnik, saj meni, da vključitev S. in odgovor na tožbo sploh nista bila potrebna.

Po 1. odstavku 155. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - UPB3, Uradni list RS, št. 73/2007, ki se na podlagi 1. odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – Sklep US) primerno uporablja za vprašanja postopka, ki niso urejena s tem zakonom, pri odločanju o tem, kateri stroški naj se povrnejo stranki, upošteva sodišče samo tiste stroške, ki so bili potrebni (za pravdo). O tem, kateri stroški so bili potrebni in koliko znašajo, odloči sodišče po skrbni presoji vseh okoliščin. Ker so potrebni stroški tisti, ki so pripomogli k odločitvi sodišča, v obravnavanem primeru pa je bilo šele iz listin, ki jih je odgovoru na tožbo priložila prizadeta stranka, razvidno, da tožnik kot stranka ali stranski udeleženec sploh ni sodeloval v postopku izdaje upravnega akta (1. odstavek 17. člena ZUS-1), je sodišče prve stopnje utemeljeno kot potrebne stroške štelo stroške sestave odgovora na tožbo prizadete stranke. Pri tem je ob upoštevanju določb 104. člena ZUS-1 odločilo pravilno, ko je tožniku, ki v tem sporu ni uspel, naložilo plačilo stroškov postopka in je skladno z določbo 16. v zvezi z določbo 23. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS, Uradni list RS, št. 50/97, 70/00 in 45/06 – Odločba US) uporabilo določbi 1. odstavka 154. člena in 155. člena ZPP.

Ker pritožbene navedbe niso utemeljene in niso podani razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena ZUS-1 v zvezi z 82. členom ZUS-1 pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZPP člen 154, 154/1, 155, 155/1. ZUS-1člen 17, 17/1, 104.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 76/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-03

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Celju) U 44/2006

V tej zadevi je prvostopno sodišče s sodbo odločilo v upravnem sporu zaradi zavrnitve zdraviliškega zdravljenja in tožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo. Zoper tako sodbo, ki je dne 8.1.2008 postala pravnomočna, pa glede na določbo 1. odstavka 73. člena ZUS-1 pritožba ni dovoljena.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče kot nedovoljeno zavrglo pritožbo tožnika zoper sodbo tega sodišča, št. U 44/2006 z dne 8.1.2008. Svojo odločitev je utemeljilo z določbo 1. odstavka 73. člena v zvezi s 1. odstavkom 107. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 106/2006 in 26/07 – sklep US).

Tožnik v pritožbi ponavlja tožbene navedbe v zvezi z njegovim zdravljenjem, predlaga, da vrhovno sodišče podrobno prouči njegov primer in odloči v skladu z veljavnimi predpisi.

Izpodbijani sklep je pravilen. Prvostopno sodišče se v njem pravilno sklicuje na 1. odstavek 73. člena ZUS-1, ki izrecno določa, da je pritožba zoper sodbo, ki jo izda upravno sodišče dovoljena, če je sodišče samo ugotovilo drugačno dejansko stanje, kot ga je ugotovila tožena stranka, ter je na tej podlagi spremenilo izpodbijani upravni akt ali če je sodišče odločilo na podlagi 66. člena ZUS-1, to je v upravnem sporu iz 4. člena ZUS-1 (poseg v človekove pravice in temeljne svoboščine posameznika). V tej zadevi je prvostopno sodišče s sodbo odločilo v upravnem sporu zaradi zavrnitve zdraviliškega zdravljenja in tožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo. Zoper tako sodbo, ki je dne 8.1.2008 postala pravnomočna, pa glede na določbo 1. odstavka 73. člena ZUS-1 pritožba ni dovoljena.

Ker je glede na navedeno pritožba neutemeljena, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena ZUS-1 pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 131/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-03

Sklep UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) II Upr 35/2007

Če stranka kljub pozivu nejasne vloge ne dopolni, se takšna vloga zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom vlogo A.A. z dne 15.11.2007 zavrglo, ker je kljub pozivu ni dopolnila tako, da bi bila sposobna za obravnavanje.

A.A. v pritožbi smiselno izpodbija navedeni sklep. Navaja, da se zakonodaje ni učila. Ne bo trpela krivic, za katere se ne počuti popolnoma nič kriva.

Tudi po presoji pritožbenega sodišča je bila vloga A.A. z dne 15.11.2007 nejasna in nerazumljiva, zato je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je A.A. z dopisom z dne 22.11.2007 pozvalo, naj v roku osmih dni vlogo dopolni. Vložnica je vlogo dne 22.11.2007 dopolnila, vendar ni bila dopolnjena v skladu s pozivom sodišča in ni vsebovala vsega, kar je potrebno, da bi se lahko obravnavala.

Skladno z določbami 1. in 2. odstavka 108. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), v zvezi z 1. odstavkom 22. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) sodišče, če je vloga nerazumljiva ali ne vsebuje vsega, kar je potrebno, da bi se lahko obravnavala, zahteva od vložnika, da jo popravi ali dopolni in mu zato določi rok. Če vložnik vloge v postavljenem roku ne popravi ali dopolni tako, da je primerna za obravnavo, jo sodišče zavrže (4. odstavek 108. člena ZPP). Ker vložnica kljub pozivu sodišča, da vlogo dopolni tako, da bo razumljiva, le te ni dopolnila tako, da bi bila sposobna za obravnavanje, je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko jo je skladno s 4. odstavkom 108. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 zavrglo.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 76. in 82. člena ZUS-1 pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPP člen 108, 108/1, 108/2.ZUS-1 člen 22.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 1421/2006, enako tudi I Up 1523/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-05-08

sodne takse - nezmožnost plačila taks - vročanje opomina

S pritožbenimi navedbami, da ni zmožna plačati sodne takse, tožeča stranka izpodbijanemu sklepu niti ne očita kakšne nepravilnosti ali nezakonitosti. Navedene okoliščine so lahko le razlog za taksno oprostitev, kar pa ni predmet tega postopka.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče ugotovilo, da tožeča stranka kot taksni zavezanec v predpisanem 15 dnevnem roku od prejema taksnega opomina ni plačala takse za tožbo v vrednosti 800 točk in takse za opomin v vrednosti 250 točk ter da je glede na to zavezanec dolžan plačati takso v znesku 19.950,00 SIT in kazensko tako v višini 50% pribitka v znesku 9.975,00 SIT. Na podlagi 30. člena Zakona o sodnih taksah (ZST-UPB1; Uradni list RS, št. 20/04) je nato izvajalcu plačilnega prometa naložilo naj s transakcijskega računa tožeče stranke prenese dolgovani znesek na vplačilni račun sodnih taks.

V pritožbi zoper navedeni sklep tožeča stranka navaja, da nima denarja za plačilo sodne takse. Poleg tega ni dobila opomina za plačilo sodne takse, saj odvetnik ni tožeča stranka.

S pritožbenimi navedbami o tem, da ni zmožna plačati sodne takse, tožeča stranka izpodbijanemu sklepu niti ne očita kakšne nepravilnosti ali nezakonitosti, zaradi katerih se lahko izpodbija sodne odločbe in ki so določene v prvem odstavku 75. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US RS) – bistvena kršitev določb postopka v upravnem sporu, zmotna uporaba materialnega prava, zmotno ali nepopolno ugotovljeno dejansko stanje. Nezmožnost plačila torej ni pritožbeni razlog, lahko je le razlog za taksno oprostitev, v skladu s pogoji, ki jih določa ZST, kar pa ni predmet tega upravnega spora.

Glede na to, da se morajo pisanja v upravnem sporu vročati pooblaščencu stranke, kadar ga le-ta ima – v skladu s 137. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP-UPB3; Uradni list RS, št. 73/07, 101/07 – odl. US RS, 102/07 – odl. US RS) v zvezi z drugim odstavkom 22. člena ZUS-1 – tudi ni utemeljen ugovor, da stranki (neposredno) ni bil vročen opomin, saj ga je prejel njen pooblaščenec, kot izhaja iz povratnice, ki se nahaja v spisu.

Glede na navedeno in glede na to, da pritožbeno sodišče ni našlo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo na podlagi 76. člena v zvezi s prvim odstavkom 82. člena ZUS-1.

ZUS-1 člen 22, 75, 75/1.ZPP člen 137. ZST člen 30.

Opr. št: I Up 1523/2006, ECLI:SI:VSRS:2006:I.UP.1523.2006

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep X Ips 244/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-05-14

revizija zoper sodbo vrhovnega sodišča - dovoljenost

Ker je v obravnavani zadevi tožnik vložil revizijo zoper sodbo Vrhovnega sodišča RS, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti, saj po zakonu ni predvidena, je takšna revizija glede na določbo 3. odstavka 83. člena ZUS-1 nedovoljena.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je s sodbo zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Mariboru z dne 20.12.2006, s katero je bila zavrnjena njegova tožba zoper odločbo tožene stranke z dne 17.3.2005. Z navedeno odločbo je tožena stranka uvrstila tožnika v plačilni razred 2,89 z dnem 10.2.2005, ko je prisegel pred Državnim zborom RS.

Tožnik vlaga revizijo zoper navedeno sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in predlaga njeno razveljavitev ter povrnitev stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Po določbi 1. odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Ur. list RS , št. 105/06 in 26/07 – sklep US) lahko stranke zoper pravnomočno sodbo, izdano na prvi stopnji, vložijo revizijo v 30 dneh od vročitve prepisa sodbe. Po določbi 3. odstavka 83. člena ZUS-1 pa revizija med drugim ni dovoljena, če je vložena zoper sodbo, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti.

Ker pa je v obravnavani zadevi tožnik vložil revizijo zoper sodbo Vrhovnega sodišča RS, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti, saj po zakonu ni predvidena, je takšna revizija glede na določbo 3. odstavka 83. člena ZUS-1 nedovoljena.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je glede na navedeno revizijo v obravnavanem primeru zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena v zvezi s 3. odstavkom 83. člena ZUS-1.

Ker je bila revizija zavržena, revident na podlagi 1. odstavka 165. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – UPB3, Uradni list RS, št. 73/07) v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 sam trpi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sklep X DoR 82/2019-3, enako tudi VSRS Sklep X DoR 62/2019-3, VSRS Sklep X DoR 101/2019-3
Sklep I Up 71/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-03-20

tožba v upravnem sporu - izpodbijani upravni akt - upravni akt upravnega organa prve ali druge stopnje - upravni akt s katerim je bilo odločeno o pravicah, obveznostih in koristih

Akta (odločba), s katerim se odloči o pravnem sredstvu, ni mogoče izpodbijati v upravnem sporu.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi določbe 4. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1 zavrglo tožničino tožbo proti odločbi tožene stranke z dne 29.10.2007. Z njo je bila zavrnjena tožničina pritožba proti odločbi Upravne enote Ljubljana z dne 6.7.2007, s katero je bila zavrnjena tožničina zahteva za denacionalizacijo 48 m2 parc. št. 531/15 k.o...

Sodišče je svojo odločitev utemeljilo s tem, da je tožnica kljub pravilnemu pravnemu pouku v izpodbijani odločbi tožene stranke in kar dvema opozoriloma sodišča prve stopnje s tožbo izpodbijala akt upravnega organa druge stopnje o zavrnitvi pritožbe. S takšnim aktom pa ni odločeno o pravici, obveznosti oziroma pravni koristi tožnice, zato akt, ki se izpodbija s tožbo v smislu 2. člena ZUS-1 ni upravni akt oziroma akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu.

Tožeča stranka v pritožbi navaja, da upravni organ prve stopnje ni odločil o njeni zahtevi za denacionalizacijo 48 m2 nepremičnine, za katero je vložila zahtevo oziroma vlogo za razširitev zahteve za denacionalizacijo dne 12.11.1997.

Iz določbe 1. odstavka 2. člena ZUS-1 izhaja, da se v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, ki vsebujejo vsebinsko odločitev o materialnopravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta. Izpodbijani upravni akt je bil izdan na podlagi pravnega sredstva, ki ga je vložila tožnica (pritožbe) in v izreku ne vsebuje odločitve o tožničini pravici. Zato je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da s tožbo izpodbijani akt ni upravni akt v smislu 2. člena ZUS-1 in pravilno odločilo, ko je tožničino tožbo kot nedopustno zavrglo na podlagi 4. točke 1. odstavka 36. člena ZUS-1. S pritožbenimi navedbami tožnica ne izpodbija pravilnosti odločitve sodišča prve stopnje, po vsebini gre za navedbe, ki se nanašajo na utemeljevanje njene zahteve za denacionalizacijo. Zato na odločitev nimajo nobenega vpliva.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (76. člen v zvezi s 1. odstavkom 82. člena ZUS-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 145/2008
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-04-10

upravni spor - ustavitev postopka - stroški postopka

Če se v upravnem sporu postopek ustavi, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Pritožba se zavrne in se potrdi 2. točka izreka izpodbijanega sklepa.

Z izpodbijano 2. točko izreka sklepa je prvostopno sodišče na podlagi 4. odstavka 25. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 - sklep US) zavrnilo tožnikov zahtevek za povračilo stroškov postopka, ker je s 1. točko izreka navedenega sklepa na tožnikov predlog ustavilo postopek v upravnem sporu v zvezi s tožnikovo tožbo, vloženo zaradi molka upravnega organa.

Tožnik v pritožbi, ki jo vlaga zaradi bistvene kršitve pravil postopka v upravnem sporu in zaradi zmotne uporabe materialnega prava, navaja, da bi bilo treba v tem primeru, ko je tožbo zaradi molka organa umaknil, ker je med upravnim sporom tožena stranka izdala zanj ugodno odločbo, stroške obračunati na podlagi 158. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in mu prizna uveljavljane stroške postopka za tožbo in pritožbo.

Pritožba ni utemeljena Po presoji Vrhovnega sodišča RS kot pritožbenega sodišča je prvostopenjsko sodišče v tem primeru svojo odločitev glede stroškov postopka pravilno oprlo na določbo 4. odstavka 25. člena ZUS-1. Po tej določbi vsaka stranka upravnega spora trpi svoje stroške postopka, med drugim tudi, če sodišče postopek ustavi. Ker torej ZUS-1 vsebuje posebno določbo glede stroškov postopka v primeru ustavitve postopka, ne pride v poštev primerna uporaba ZPP, ki jo v 1. odstavku 22. člena ZUS-1 predvideva le za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena. Glede na to posebno odločbo ZUS-1 v upravnem sporu zaradi umika tožbe tožeča stranka, kljub zatrjevanemu uspehu, doseženem na podlagi vložene in nato umaknjene tožbe, ni upravičena do povračila stroškov postopka.

Ker pritožbene navedbe niso utemeljene in niso podani pritožbeni razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s 1. odstavkom 82. člena ZUS-1 tožnikovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano 2. točko izreka obravnavanega sklepa prvostopnega sodišča. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (1. odstavek 165. v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP).

ZUS-1 člen 22, 22/1, 25, 25/4, 76, 82, 82/1.ZPP člen 154, 154/1, 158, 165, 165/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.