Sklep I Up 611/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-06-19

Za spor glede imenovanja direktorja javnega zavoda, če direktorja ne imenuje organ republike, občine ali mesta, je pristojno delovno sodišče. Ker ZUS izrecno ni razveljavil 2. odstavka 36. člena ZZ, se le-ta za zavode uporablja še naprej. Poleg tega je ZZ specialnejši zakon, kolikor se nanaša na zavode in sodno pristojnost, med drugim tudi glede imenovanja njihovih direktorjev.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom se je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 17. člena in 1. odstavka 23. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP-UPB1, Uradni list RS, št. 12/03) v zvezi s 16. členom Zakona o upravnem sporu (ZUS; Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) izreklo za stvarno nepristojno, zadevo pa je odstopilo v reševanje Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani. Tožnik je s tožbo zahteval odpravo odločitve Programskega sveta tožene stranke z dne 28. 2. 2006 o imenovanju A.A. na mesto generalnega direktorja tožene stranke.

Sodišče prve stopnje navaja, da Zakon o Radioteleviziji Slovenije (ZRTVS-1; Uradni list RS, št. 96/05) v 9. alinei 1. odstavka 16. člena določa, da Programski svet ... imenuje in razrešuje generalnega direktorja ... Zakon o zavodih (ZZ, Uradni list RS, št. 12/91 in 8/96) v 2. odstavku 36. člena določa, da se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za upravne spore, če direktorja imenuje organ republike, občine ali mesta. V drugih primerih se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za delovne spore. Ker o imenovanju generalnega direktorja tožene stranke ni odločal organ republike, občine ali mesta, je za sodno varstvo v zvezi z izbiro kandidata pristojno Delovno in socialno sodišče v Ljubljani.

Pritožnik je v pritožbi navedel, da je tožena stranka javni zavod. Tako 2. odstavek 3. člena ZUS kot tudi ZZ urejata sodno varstvo glede imenovanj, napredovanj in razrešitev delavcev v javnih zavodih. ZUS pa je novejši in specialnejši predpis, zato se mora za določitev pristojnosti v tem primeru uporabiti 2. odstavek 3. člena ZUS.

Tožena stranka je glede na 1. člen Zakona o Radioteleviziji Slovenija (ZRTVS-1; Uradni list RS, št. 96/05) javni zavod. Je torej na temelju 1. odstavka 3. člena Zakona o zavodih (ZZ; Uradni list, RS, št. 12/91 in št. 8/96) vrsta zavoda. Zanjo se uporabljajo tudi določila ZZ, če kaj ni urejeno že v ZRTVS-1. V 1. stavku 2. odstavka 36. člena ZZ je določeno, da če imenuje direktorja zavoda organ republike, občine ali mesta, se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za upravne spore. V naslednjem stavku istega odstavka in člena pa je še izrecno določeno, da je v vseh ostalih primerih pristojno sodišče, katerega pristojnost so delovni spori. Generalnega direktorja ... imenuje in razrešuje Programski svet ... (9. alinea 1. odstavka 16. člena ZRTVS-1). Glede na navedeno določbo ZZ bi za spor o njegovem imenovanju torej moralo biti pristojno sodišče za delovne spore.

ZUS je bil resda uveljavljen v letu 1997, torej šest let po uveljavitvi ZZ. V 2. odstavku 3. člena ZUS je določeno, da se lahko po določbah ZUS v upravnem sporu izpodbijajo tudi posamični akti o izvolitvah, imenovanjih, napredovanjih in razrešitvah nosilcev javnih služb; če tako določa (kakšen drug) zakon, pa tudi akti o imenovanjih, napredovanjih in razrešitvah delavcev v državnih organih, organih lokalne skupnosti in javnih zavodih.

V tej zadevi se je torej zastavilo vprašanje, ali se naj uporabi 2. odstavek 36. člena ZZ ali 2. odstavek 3. člena ZUS. Po presoji Vrhovnega sodišča RS je prvostopenjsko sodišče pravilno uporabilo 2. odstavek 36. člena ZZ. Ker ZUS izrecno ni razveljavil 2. odstavka 36. člena ZZ, se le-ta za zavode uporablja še naprej. Poleg tega je ZZ specialnejši zakon, kolikor se nanaša na zavode in sodno pristojnost med drugim tudi glede imenovanja njihovih direktorjev. ZZ namreč podrobno ureja tiste zadeve, ki se tičejo posebej zavodov. V 36. členu natančno ureja tudi pristojnost sodišč za določene vrste sporov v zvezi z zavodi. ZUS pa na splošno ureja področje upravnega spora, in v tem okviru tudi pristojnost sodišč. Tudi zato se uporabljajo določbe ZZ še naprej, čeprav je ZUS novejši zakon.

Vrhovno sodišče RS je zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo sodbo upravnega sodišča. Podani niso namreč niti razlogi, zaradi katerih je bila vložena, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Tako je odločilo na podlagi 76. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1; Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 – sklep US) in 366. člena ZPP v povezavi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1.

Pritožba tožeče stranke je bila vložena še pred uveljavitvijo ZUS-1. Ker se je s 1. 1. 2007 začel uporabljati ZUS-1, je bilo treba o njej odločiti na podlagi določb ZUS-1 (1. in 2. stavek 2. odstavka 107. člena ZUS-1), in sicer kot o pritožbi (1. odstavek 19. člena in 1. odstavek 23. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.