Sodba X Ips 968/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-05-15

upravičenci do ukrepov kmetijske tržno-cenovne politike - podpora organizacije odkupa pšenice

Podpora organizaciji odkupa pšenice in rži se uporabi le za tiste subjekte, ki žito nakupujejo izključno za nadaljnjo prodajo

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (Ur. l. RS, št. 50/97 in 70/00 – ZUS) zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 9.4.2002. Z navedeno odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Agencije RS za kmetijske trge in razvoj podeželja z dne 26.11.2001, s katero je ta odločila, da se tožeči stranki zavrne zahtevek za dodelitev podpore za organiziranje odkupa pšenice letine 2001. Tožena stranka je ugotovila, da je iz izpiska sodnega registra razvidno, da je tožeča stranka registrirana tudi za dejavnost, ki predstavlja uporabo krušnih oziroma krmnih žit v proizvodnem procesu. Zato na podlagi 2. odstavka 31.a člena Uredbe o ureditvi trga z žiti (Ur.l. RS, št. 34/01, 55/01, 70/01, 78/01 in 93/01 - Uredba) ni upravičena do podpore o organizaciji odkupa pšenice oziroma rži iz navedenega člena.

Sodišče prve stopnje je v razlogih izpodbijane sodbe navedlo, da je ključno vprašanje v obravnavani zadevi vprašanje razlage določbe 2. odstavka 31a člena Uredbe. Vlada RS kot izdajatelj Uredbe je po določbi 3. alineje 6. člena Zakona o kmetijstvu (ZKme, Ur. l. RS, št. 54/00) pooblaščena določati upravičence ukrepov kmetijske tržno-cenovne politike, pri tem pa je vezana na 1. odstavek 13. člena ZKme, ki je med upravičence do sredstev naštel tudi pravne osebe, ki opravljajo živilsko ali trgovinsko dejavnost. To pomeni, da so določeni gospodarski subjekti že po zakonu izključeni kot potencialni upravičenci do sredstev iz ukrepov kmetijske politike, določene gospodarske subjekte pa lahko kot upravičence izključi tudi vlada. Podpora organizaciji odkupa pšenice oziroma rži, je bila uvedena z Uredbo o spremembah in dopolnitvah Uredbe o ureditvi trga z žiti (Ur. l. RS, št. 55/01), pri čemer gre za ukrep pospeševanja prodaja kmetijskih pridelkov. Iz obrazca priloga 6, ki je sestavni del Uredbe, je razvidno, da je pri uveljavljanju zahtevkov potrebno navesti le podatke, ki se tičejo nakupa, ne pa tudi podatkov o nadaljnji prodaji. Iz tega sledi, na element 2. odstavka 31a člena Uredbe v tem, da se kot upravičenci do podpore v celoti izključijo o subjektih, krušna oziroma krmna žita uporabljajo v proizvodnem procesu ter se podpora iz 31a člena Uredbe uporaben le za tiste subjekte, ki žito nakupujejo izključno za nadaljnjo prodajo. Tako je tožena stranka materialno pravo pravilno uporabila.

Tožeča stranka vlaga pritožba zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, nepravilne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb postopka. Res je, da sta tožena stranka in prvostopno sodišče napačno razlagala 31a člen navedene Uredbe. Sicer pa je tožeča stranka konkretna žita odkupila izključno z namenom nadaljnje prodaje. O tem je predložila pogodbo. Žito zato ni bilo uporabljeno v proizvodnem procesu. O tem dosedanjem ravnanju sodišča niso zavzela stališča. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi ter samo odloči o upravni stvari, podrejeno pa, da sodbo razveljavi ter jo vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje.

Glede na prihodnjo določbo 2. odstavka 107. člena ZUS-1, ki velja od 1.1.2007 dalje, je Vrhovno sodišče RS ugotovilo, da pritožba tožeče stranke ne izpolnjuje pogojev, da bi bila obravnavana kot pritožba po ZUS-1. Zato je pritožbo v skladu z omenjeno zakonsko določbo obravnavalo kot pravočasno in dovoljeno revizijo, sodba sodišča prve stopnje pa je postala pravnomočna s 1.1.2007.

Revizija v upravnem sporu je izredno pravno sredstvo proti pravnomočni sodbi sodišča prve stopnje (83. člen ZUS-1). Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija in iz razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1).

Revizija uveljavlja nepravilno uporabo materialnega prava, vendar pa po presoji revizijskega sodišča neutemeljeno, saj je izpodbijana sodba pravilna in zakonita. V zadevi ni sporno, da je tožeča stranka, ki je vložila zahtevek, za dodelitev podpore organizaciji odkupa pšenice in rži registrirano med drugim tudi za dejavnosti, ki pomenijo uporabo krušnih oziroma krmnih žit v proizvodnem procesu. Upravičence do omenjene podpore ureja 31a člen Uredbe, ki v 1. odstavku kot upravičence določa kmetijske zadruge, druge pravne osebe in samostojne podjetnike in posameznike, registrirane za odkup in nadaljnjo prodajo žit, ki so s pridelovalci iz Republike Slovenije sklenili pogodbo o odkupu pšenice oziroma rži letine 2001 ter na podlagi teh pogodb pšenico oziroma rž od pridelovalcev tudi odkupili. Drugi odstavek istega člena pa določa, da do podpore iz tega člena niso upravičeni tisti subjekti, ki krušna oziroma krmna žita uporabljajo v proizvodnem procesu. Glede razlage omenjene določbe je po oceni revizijskega sodišča potrebno pritrditi stališču sodišča prve stopnje, da se podpora iz 31a člena Uredbe uporabi le za tiste subjekte, ki žito nakupujejo izključno za nadaljnjo prodajo. Takšna razlaga je tudi skladna z namenom predmetne podpore. Gre namreč za ukrep pospeševanja prodaje kmetijskih pridelkov, ki temelji na 1. alineji 1. odstavka 19. člena ZKme. Kot je pravilno ugotovilo že prvostopno sodišče, takšni razlagi v prid govori tudi dejstvo, da je pri uveljavljanju zahtevka potrebno navesti samo podatke, ki se nanašajo na nakup pšenice oziroma rži, ne pa tudi podatkov o njeni nadaljnji prodaji oziroma uporabi. Materialno pravo je tako pravilno uporabljeno.

Tudi revizijski ugovori ne morejo vplivati na drugačno odločitev revizijskega sodišča. Ni pomembno, kakšna je bila usoda konkretnega žita, relevantno je le to, kateri upravičenci so po navedeni zakonski ureditvi tisti subjekti, ki so upravičeni do podpore. Ker je tožeča stranka registrirana tudi za dejavnosti, ki predstavljajo uporabo, ni upravičena do podpore. Tudi ugovor o bistvenih kršitvah določb postopka nima podlage. Sodišče prve stopnje je v razlogih izpodbijane sodbe odgovorilo na vse tožbene ugovore, ki so pomembni v zadevi. V skladu z določbo 2. odstavka 85. člena ZUS-I revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

Ker niso podani uveljavljani revizijski razlogi, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije zavrnilo neutemeljeno revizijo na podlagi 92. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.