Sodba X Ips 301/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2008-09-30

PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE - UPRAVNI SPOR

znamka - ugovor zoper registracijo znamke - relativni razlogi za zavrnitev znamke - podobno blago - celovita presoja

Sodišče prve stopnje je pri primerjavi podobnosti obojega blaga opravilo presojo, v kateri je med drugim upoštevalo tudi različen prodajni kraj enega in drugega. S tem je ravnalo materialnopravno pravilno, saj je (upoštevaje trditveno in dokazno ponudbo) opravilo celovito presojo.

D o s e d a n j i p o t e k p o s t o p k a (1) Uvodoma navedeni organ tožene stranke (Urad) je z odločbo z dne 22.5.2003 na ugovor tožeče stranke za ozemlje Republike Slovenije delno priznal, delno pa zavrnil varstvo mednarodne znamke stranke z interesom.

(2) Sodišče prve stopnje je tožbo tožeče stranke, vloženo zoper zavrnilni del te odločbe, zavrnilo.

(3) Proti sodbi sodišča prve stopnje tožeča stranka vlaga pritožbo, ki se obravnava kot revizija (iz razlogov v točki (5) te obrazložitve). Uveljavlja razloga nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja in zmotno uporabljenega materialnega prava ter predlaga spremembo izpodbijane sodbe.

(4) Stranka z interesom na vročeno pravno sredstvo ni odgovorila, Urad pa je v svojem odgovoru predlagal, da se to sredstvo zavrne in izpodbijana sodba potrdi.

(5) Dne 1.1.2007 je začel veljati nov Zakon o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07, sklep Ustavnega sodišča RS, opr. št. U-I-69/07-9 z dne 15.3.2007 – ZUS-1), ki je v prvem odstavku 107. člena določil, da se glede pravnih sredstev zoper izdane odločbe sodišča uporabljajo določbe ZUS-1, pri čemer naj se vložene pritožbe glede na kriterije, določene v drugem odstavku 107. člena ZUS-1, obravnavajo kot pritožbe ali kot revizije. V tem sporu vložena pritožba ne izpolnjuje pogojev za pritožbo po drugem odstavku 107. člena ZUS-1 ter se zato obravnava kot pravočasna in dovoljena revizija.

D e j a n s k i i n p r a v n i z a k l j u č k i s o d i š č a p r v e s t o p n j e (6) Stranka z interesom je imetnica mednarodne znamke, registrirane pri Mednarodnem uradu Svetovne organizacije za intelektualno lastnino za znak, sestavljen med drugim iz besed „Silva Koski“, za blago, uvrščeno v razrede 5, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 21, 28 klasifikacije, sprejete z Nicejskim aranžmajem o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, revidiranim dne 14. julija 1967 (Uradni list SFRJ-MP, št. 51/74, in Uradni list RS-MP, št. 9/92 – NK).

(7) Revidentka pa je imetnica mednarodne znamke za slikovni znak, katerega del je beseda „Koski“, za blago, uvrščeno v razreda 9 in 20 NK. Pred Uradom se je uspešno zoperstavila registraciji znamke stranke z interesom, kolikor se je ta nanašala na blago iz razredov 9 in 14 NK.

(8) Sodišče prve stopnje je pritrdilo vsem zaključkom Urada, s katerimi je ta utemeljil zavrnilni del svoje odločbe. Držeč se okvira tožbenih navedb, pa je posebej preizkusilo zavrnitev ugovora zoper registracijo znamke za blago iz razredov 7 in 11 NK. V tem delu je zavrnilo revidentkino tezo, da naj bi bila znamka stranke z interesom za blago iz teh razredov – v nasprotju z zavrnilnim razlogom iz točke b) prvega odstavka 44. člena Zakona o industrijski lastnini (Uradni list RS, št. 45/2001 s spremembami – ZIL-1) – nedopustno podobna revidentkini znamki za blago iz razredov 9 in 20 NK.

(9) Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so izdelki stranke z interesom namenjeni zlasti gospodinjskim opravilom, medtem ko se izdelki revidentke iz razreda 9 NK uvrščajo med avdio-vizualne naprave, namenjene predvsem preživljanju prostega časa, izdelki iz razreda 20 NK pa k pohištvu, namenjenemu shranjevanju teh naprav. Zaradi različnega namena obojih izdelkov se ti v trgovinah prodajajo prostorsko ločeno. Relevantni kraj prodaje pri tem ni samo tehnična trgovina, temveč njen oddelek. Čeprav je dopustilo, da imajo oboji izdelki enake posamezne dele (elektromotorje), sodišče prve stopnje temu ni pridalo odločilne teže. S temi razlogi je utemeljilo, da blago, na katerega se znamki nanašata, ni podobno.

R a z l o g i z a z a v r n i t e v r e v i z i j e (10) Revizija je namenjena odstranjevanju pravnih napak, zato z njo ni mogoče izpodbiti pravilnosti in popolnosti dejanskih ugotovitev (drugi odstavek 85. člena ZUS-1). Ker je revizijsko sodišče potemtakem vezano na zgoraj povzeta dejstva, ni moglo upoštevati navedb, da naj kraj prodaje obojih izdelkov ne bi bil različen in da naj bi se ti prodajali na istih oddelkih tehničnih trgovin.

(11) Sodišče prve stopnje je pri primerjavi podobnosti obojega blaga opravilo presojo, pri kateri je med drugim upoštevalo tudi različen prodajni kraj enega in drugega blaga. S tem je ravnalo materialnopravno pravilno, saj je (upoštevaje trditveno in dokazno ponudbo) opravilo celovito presojo in vanjo vključilo elemente, ki so vsi pravno pomembni (uvrstitev v NK; to, da oboje blago deloma sodi k električnim gospodinjskim aparatom).

(12) Po oceni revizijskega sodišča je sodišče prve stopnje ravnalo skladno tudi s stališčem Sodišča Evropskih skupnosti, navedenim v sodbi, opr. št. C-39/97 z dne 29.9.1998, v zadevi Cannon proti MGM (točka (23) obrazložitve): „Pri upoštevanju podobnosti zadevnega blaga ali storitev ... je treba upoštevati vse ustrezne dejavnike, ki se na to blago ali storitve nanašajo. Ti dejavniki med drugim obsegajo naravo blaga ali storitev, njihove končne porabnike, način njihove (u)porabe ter njihovo medsebojno konkurenčnost ali komplementarnost“. Zaradi pravilnega zaključka, da je oboje blago različno, je bil revidentkin ugovor, temelječ na razlogu iz točke b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, pravilno zavrnjen.

(13) Revizijsko sodišče ocenjuje, da je bilo materialno tudi sicer pravilno uporabljeno (86. člen ZUS-1), zato je revizijo na podlagi 92. člen ZUS-1 zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.