Sodba VIII Ips 79/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-09

Postopek za izdajo zamudne sodbe je pisen postopek, v katerem se ne izvajajo dokazi in ne opravi obravnava. Sodišče vzame za dejansko podlago odločanja tiste okoliščine in dejstva, ki jih navede tožnik.

Sodišče prve stopnje je o tožbenem zahtevku odločilo z zamudno sodbo, ker je tožena stranka sicer odgovorila na tožbo, na poravnalni narok pa ni prišla in izostanka ni opravičila. Razveljavilo je redno odpoved pogodbe o zaposlitvi in naložilo toženi stranki, da tožnico s 13. 3. 2005 vrne na delo, jo s tem dnem prijavi v socialno zavarovanje in ji vpiše delovno dobo v delovno knjižico. Toženi stranki je tudi naložilo plačilo stroškov postopka tožnice. Po presoji sodišča so ob upoštevanju navedb obeh strank in v spis predloženih listin, izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo zamudno sodbo sodišča prve stopnje. Navedlo je, da ima Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 2/2004 - ZDSS-1) v 28. členu posebno ureditev, po kateri se šteje, da v primeru odsotnosti tožene stranke s poravnalnega oziroma prvega naroka za glavno obravnavo, tožena stranka sploh ni odgovorila na tožbo, čeprav je pisni odgovor predložila sodišču. Zato je zmotno zapisano v prvostopni sodbi, da je sodišče odločalo na podlagi navedb obeh strank oziroma listin, ki sta jih predložili obe stranki. Ob izpolnjenih pogojih za izdajo zamudne sodbe na podlagi 318. člena ZPP se šteje, da tožena stranka ne oporeka tožbenemu zahtevku oziroma, da priznava navedbe tožeče stranke v tožbi. Sodišče presoja sklepčnost tožbe na podlagi predpostavke, da so trditve v tožbi resnične. Iz navedb v tožbi pa izhaja, da tožena stranka tožnice ni pisno obvestila o nameravani odpovedi (tretji odstavek 83. člena Zakona o delovnih razmerjih, Uradni list RS, št. 42/2002 - ZDR), ni obvestila sindikata (84. člen ZDR), ni spoštovala določb ZDR v zvezi z odpuščanjem večjega števila delavcev in se ni držala programa o možnosti zaposlitve tožnice pod spremenjenimi pogoji.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vlaga tožena stranka revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je izrek prvostopne sodbe v drugem odstavku nesklepčen in neizvršljiv, saj tožnice ne more za nazaj vrniti na delo. Tožena stranka je v odgovoru na tožbo predlagala dokaze, ki bi jih bilo treba šele izvesti, da bi se lahko ugotovil obstoj v tožbi navedenih dejstev. Ob izdaji zamudne sodbe teh dokazov ni bilo, zato se sodba nanje ne more opirati. Za trditev o nezakonitosti redne odpovedi tožnica ni predložila nobenega dokaza in ga sodišče prve stopnje ni izvedlo, zato sodbe sodišča prve stopnje ni bilo mogoče preizkusiti. Sodišče druge stopnje je v pritožbenem postopku poskušalo popraviti te pomanjkljivosti, vendar tudi za razloge, navedene v izpodbijani sodbi, ni nobenega dokaza v spisu. Gre le za domneve.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila

Po 371. členu ZPP preizkusi revizijsko sodišče izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava. Tožena stranka smiselno zatrjuje le, da ni izpolnjen pogoj iz 3. točke prvega odstavka 318. člena ZPP: da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi.

V tej zadevi je bilo na prvi stopnji odločeno z zamudno sodbo (318. člen ZPP in 28. člen ZDSS-1). Obseg izpodbijanja zamudne sodbe je omejen, ker se s že pritožbo ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 338. člena ZPP). Institut zamudne sodbe temelji na predpostavki, da tožena stranka s svojo pasivnostjo priznava kot točne navedbe tožeče stranke, s katerimi ta utemeljuje tožbeni zahtevek; priznava tudi tiste navedbe, ki zanjo niso ugodne. S tem postanejo navedbe tožbe nesporne in jih zato ni treba dokazovati, ni jih pa tudi več mogoče izpodbijati. Tožena stranka, ki ne oporeka tožbi, čeprav ji je bilo to omogočeno, na ta način udejanji svojo pravico razpolaganja z zahtevkom nasprotne stranke. Posledica tega je, da se v materialnopravnem pogledu omeji možnost izpodbijanja zamudne sodbe samo na preizkus, ali je bilo materialno pravo pravilno uporabljeno glede na dejansko podlago, ki izhaja iz tožbe. Ni mogoče z dodatnimi navedbami vplivati na to, da bi se materialnopravna presoja obravnavala glede na širšo ali drugačno dejansko stanje od tistega, ki izhaja iz tožbe. Prav to pa poskuša tožena stranka v reviziji, ko želi celovito obravnavati zadevo.

Postopek za izdajo zamudne sodbe je pismeni postopek, v katerem se ne izvajajo dokazi in ne opravi obravnava. Sodišče vzame za dejansko podlago odločanja tiste okoliščine in dejstva, ki jih navede tožnik. To je bilo storjeno tudi v obravnavanem primeru. V tožbi so bila navedena vsa pravno relevantna dejstva, iz katerih izhaja utemeljenost zahtevka in ta dejstva tudi niso v nasprotju z dokazi, ki jih predložila tožnica sama. Ta dejstva pa so taka, kot jih pravilno povzema obrazložitev izpodbijane sodbe. Pri toženi stranki je šlo za postopek redne likvidacije družbe, torej za primer prenehanja delodajalca po določbi 108. člena ZDR. V takem primeru lahko delodajalec odpove pogodbe o zaposlitvi v skladu z določbami ZDR o odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov. Glede na tožbene navedbe, da je šlo za odpoved pogodb o zaposlitvi večjemu številu delavcev, da tožena stranka ni izvedla postopka po 97. členu ZDR in da ni spoštovala v programu razreševanja presežnih delavcev predvidenih rešitev, je utemeljen tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Glede na navedeno uveljavljani revizijski razlogi niso podani. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.