Sklep II Ips 22/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-18

darilna pogodba - preklic darila - vrnitev darila - velika nehvaležnost

Preklic darilne pogodbe zaradi velike nehvaležnosti je treba presojati po pravnih pravilih Občnega državljanskega zakonika (ODZ) in sodni praksi, ki se je izoblikovala na tej podlagi. Po paragrafu 948 ODZ se za hudo nehvaležnost šteje vsako ravnanje obdarjenca, ki je darovalcu povzročilo poškodbo na telesu, na časti, svobodi ali premoženju, zaradi katerega je mogoče sprožiti kazenski pregon. Pri tem je sodna praksa vprašanje kazenskega pregona presojala v povezavi z določbami ZD in sicer s tistimi, ki omogočajo razdedinjenje, in s tistimi, ki opredeljujejo dedno nevrednost. Da je taka sodna praksa pravilna, kaže tudi v pozneje sprejetem 540. členu OZ, izražena volja zakonodajalca, ki je za veliko nehvaležnost, ki omogoča preklic darila, opredelil ravnanje obdarjenca, ki se proti darovalcu ali njegovim bližnjim obnaša tako, da bi bilo po temeljnih moralnih načelih nepravično, da bi obdarjenec prejeto obdržal.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi in vrne temu sodišču v novo odločanje.

Odločitev o stroških postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je o zadevi razsodilo drugič. Prvič je v celoti ugodilo tožbenemu zahtevku, po razveljavitvi prve sodbe pa je ponovno izvedlo dokazni postopek in razsodilo, da se darilna pogodba, ki sta jo 18.8.1986 sklenila F. Š. in sedaj pokojna M. Š. in katere predmet so bile nepremičnine v vl. št. 645 k.o. ... razveljavi; tožbeni zahtevek, da mora toženec izdati zemljiškoknjižno listino, na podlagi katere se bo pri eni polovici lastninske pravice parc. št. 127/10 pri vl. št. 645 in pri eni polovici lastništva stanovanjske hiše s pozidanim poslovnim prostorom vknjižila lastninska pravica v korist in na ime tožnikov za vsakega do ene nerazdelne četrtine, pa je zavrnilo. Tako je razsodilo zato, ker je ugotovilo, da je bil toženec do darovalke hudo nehvaležen: ne toliko zaradi tega, ker jo je umoril, ker tedaj ni bil prišteven, toda zaradi ravnanja pred tem, ko je bil do svoje žene nasilen in jo je več let ustrahoval, preprečeval obiske, razpolagal z njenim dohodkom in jo tudi prisilil, da mu je podarila svoj delež na sporni parceli in skupni hiši. Nenazadnje pa je s tem, da ni ravnal po navodilih zdravnikov in ni ustrezno zdravil svoje bolezni (neredno jemanje zdravil in sočasno uživanje alkohola) tudi zakrivil stanje neprištevnosti, v katerem jo je umoril. Zato je sodišče prve stopnje na podlagi paragrafa 948 Občnega državljanskega zakonika (ODZ) razveljavilo pogodbo zaradi velike nehvaležnosti in ne zaradi napak v volji po 117. členu Zakona o obligacijskih razmerjih, saj je bila tožba vložena po poteku roka iz drugega odstavka 111. člena tega zakona. Sodišče je tožbeni zahtevek za ugotovitev, da sta tožnika lastnika sporne nepremičnine vsak do 1/4 zavrnilo, ker ni ugotovilo toženčeve dedne nevrednosti in bo zato premoženje pokojne M. Š. predmet zapuščinskega postopka.

Po pritožbi obeh pravdnih strank je sodišče druge stopnje zavrnilo pritožbo tožnikov in ugodilo toženčevi pritožbi tako, da je zavrnilo celotni tožbeni zahtevek. Menilo je, da sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo paragrafa 948 ODZ in določb o dedni nevrednosti in o razdedinjenju, ker ni upoštevalo, da mora biti ravnanje obdarjenca prvenstveno voljno, to je zavestno, kar v neprištevnem stanju ni mogoče.

2.Proti sodbi sodišča druge stopnje, s katero je bil v celoti zavrnjen tožbeni zahtevek, sta tožnika pravočasno vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava po 3. točki prvega odstavka 370. člena Zakona o pravdnem postopku. Predlagata spremembo izpodbijane sodbe in zavrnitev toženčeve pritožbe ter ugoditev njuni pritožbi tako, da se v celoti ugodi tožbenemu zahtevku. Revidenta navajata, da so se v času sklepanja darilne pogodbe 18.8.1986 in v času sojenja uporabljala pravila ODZ, ki omogoča razveljavitev darilne pogodbe, če je oškodovani storil naklepno kaznivo dejanje ali hujšo kršitev kakšne zakonite ali moralne dolžnosti do darovalca. Toženec tedaj, ko je umoril svojo ženo in mater mladoletnih otrok-tožnikov, res ni bil prišteven, vendar njegovo stanje ni bilo akutno, temveč se je bolezen razvijala štiri mesece in je toženec v tem času voljno ravnal proti navodilom zdravnikov. Kljub prepovedi zdravnikov je užival alkoholne pijače in tako po svoji krivdi prišel v stanje prehodne nerazsodnosti; pri čemer je umor svoje žene načrtoval že dolgo, ko vsi njegovi predhodni poskusi, da bi jo s fizičnim nasiljem, poniževanjem, ko ji je omejeval stike s sorodniki in znanci, ko je razpolagal z njenim denarjem, ko je bila pri hiši dekla, ni mogel spraviti od hiše. Ker mu je šlo zgolj za premoženje, je ženo prisilil, da mu je podarila hišo, nato pa preprečil nevarnost, da bi pozneje zahtevala svoje pravice s tem, da jo je umoril.

Po paragrafu 948 ODZ in veljavni sodni praksi, ki se je oblikovala v povezavi z 42. členom Zakona o dedovanju ni nujno, da je velika nehvaležnost izražena s kaznivim dejanjem, povzročenim z direktnim naklepom, temveč se upošteva vsako dejanje, ki ima take znake. Toženec se je zavedal, da ne more nadzorovati svoje agresivnosti in se mora ustrezno zdraviti, toliko bolj, ker je moral skrbeti za družino z dvema mladoletnima otrokoma, pa se ni zdravil in je celo užival alkohol, ki mu je bil prepovedan. Da bi ob ustreznem zdravljenju ne umoril svoje žene, izhaja iz tega, da je po nekaj mesecih hospitalnega zdravljenja prišel domov, živi z drugo žensko in povsem normalno funkcionira. Ni pa zakonito in pravično, da obdarjenec, ki je darovalki vzel mlado življenje, tožnikoma pa mater in skrbnico, obdrži darilo velike vrednosti, še zlasti v primeru, ko je bilo prav to vzrok njegovega dejanja. Toženec se za svoja otroka ni ustrezno zanimal in tudi sedaj noče vrniti materinega premoženja, ki bi ga lahko prodala in se preživljala. Ob takem stanju tožnika menita, da je toženec zakrivil veliko nehvaležnost po pravilih ODZ in da je dedno nevreden po pravilih Zakona o dedovanju.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 36/04 - ur. p. b. - 43/06) je bila revizija vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizijsko sodišče se strinja s sodiščema prve in druge stopnje, da je treba preklic darilne pogodbe zaradi velike nehvaležnosti presojati po pravnih pravilih Občnega državljanskega zakonika (ODZ) in sodni praksi, ki se je izoblikovala na tej podlagi. Po paragrafu 948 ODZ se za hudo nehvaležnost šteje vsako ravnanje obdarjenca, ki je darovalcu povzročilo poškodbo na telesu, na časti, svobodi ali premoženju, zaradi katerega je mogoče sprožiti kazenski pregon. Pri tem je sodna praksa vprašanje kazenskega pregona presojala v povezavi z določbami Zakona o dedovanju (ZD, Ur. l. SRS, št. 15/76 - RS, št. 67/01) in sicer s tistimi, ki omogočajo razdedinjenje, in s tistimi, ki opredeljujejo dedno nevrednost. Da je taka sodna praksa pravilna, kaže tudi v pozneje sprejetem 540. členu Obligacijskega zakonika (OZ, Ur. l. RS, št. 83/01 - 32/04) izražena volja zakonodajalca, ki je za veliko nehvaležnost, ki omogoča preklic darila, opredelil ravnanje obdarjenca, ki se proti darovalcu ali njegovim bližnjim obnaša tako, da bi bilo po temeljnih moralnih načelih nepravično, da bi obdarjenec prejeto obdržal.

Pri presoji dejanskih okoliščin v zvezi s toženčevo veliko nehvaležnostjo je sodišče prve stopnje izhajalo iz obširno ugotovljenih dejstev, ki so kazala na veliko nehvaležnost v povezavi z obdarjenčevim ravnanjem do pokojne M. Š. od same sklenitve darilne pogodbe, do trenutka, ko se je spravil v neprištevno stanje in je darovalko umoril. Sodišče druge stopnje pa je zmotno uporabilo materialno pravo, ker je presojalo le dejstva v času umora, ne pa tudi tistih pred tem. Zato je ugotovitev, da obdarjenčevo ravnanje v tem trenutku ni bilo kaznivo, ker ga je storil v neprištevnem stanju in tedaj ni imel prave volje, preozka. Sodišče druge stopnje bo moralo presoditi dejansko stanje širše, tako da bo v skladu s paragrafom 1487 presodilo vse ravnanje obdarjenca v času treh let pred vložitvijo tožbe. Tako bo potrdilo ali zavrnilo dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje o tem, da je toženec darovalko žalil, jo pretepal in ji s prisilo omejeval možnost razpolaganja s premoženjem, ki ga je imela na svojem bančnem računu ali ga je ustvarila za gradnjo. Pri tem naj upošteva tudi določbe Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki opredeljujejo pravice in dolžnosti do zakonca in družine.

Ker torej sodišče druge stopnje ni uporabilo vseh določb materialnega prava, ki bi jih moralo uporabiti in jih je uporabilo nepravilno, je zaradi tega ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Zato revizijsko sodišče ne more spremeniti izpodbijane sodbe (341. člen v zvezi z drugim odstavkom 380. člena ZPP). Zato je razveljavilo izpodbijano odločbo in vrnilo zadevo sodišču druge stopnje, da odloči o pritožbah tožeče in tožene stranke.

Odločitev o stroških revizije je pridržalo za končno odločitev o vseh pravdnih stroških skupaj (tretji odstavek 165. člena v zvezi s prvim in drugim odstavkom 154. člena ZPP).

ODZ paragraf 948, 1487.ZOR člen 111, 117.OZ člen 539, 540.ZD člen 42.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.