Sodba VIII Ips 283/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-09

disciplinski ukrep - prenehanje delovnega razmerja - hujša kršitev delovnih obveznosti - kontradiktornost postopka

Ob izvedbi številnih, tudi neposrednih dokazov, pri kateri sta imeli tožnici možnost neposredno sodelovati, je sodišče ravnalo okviru določb 8. člena ZPP o prosti oceni dokazov, ko je zavrnilo predlog tožnic po izvedbi dodatnega dokaza z izvedencem.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbena zahtevka za razveljavitev disciplinskih sklepov tožene stranke z dne 12.5.1998 in 12.6.1998 ter 12.5.1998 in 30.6.1998, s katerimi je bil tožnicama izrečen disciplinski ukrep prenehanja delovnega razmerja. Hkrati je zavrnilo tudi reintegracijska zahtevka obeh tožnic. Ugotovilo je, da sta tožnici kot receptorki sodelovali pri izdaji fiktivnih računov gostom, ki niso bili prijavljeni, in si na tak način protipravno prisvojili denarne zneske 41.917,43 SIT oziroma 21.214 SIT ter s svojim delom izpolnili dejanski stan večih hujših kršitev delovnih obveznosti, za katere jima je bil ob upoštevanju 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR (1990) - Ur. l. RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93) disciplinski ukrep prenehanja delovnega razmerja zakonito izrečen.

Sodišče druge stopnje je pritožbo obeh tožnic kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlagata tožnici revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka v smislu 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 36/04) in zmotne uporabe materialnega prava. Ponovno uveljavljata potek zastaralnega roka za vodenje disciplinskega postopka in zatrjujeta, da jima je tožena stranka ob očitku le malomarnega dela neutemeljeno očitala protipravno prisvojitev denarja, kar se lahko stori le z direktnim naklepom. Sklicevali sta se na nered v recepciji tožene stranke, zaradi katerega je lahko prihajalo do neustreznih evidenc gostov in neevidentiranega razpolaganja z denarjem, sami pa sta odgovornost za takšno stanje zanikali. Hkrati sta grajali uporabo v disciplinskem postopku pribavljenega mnenja izvedenca finančne stroke v sodnem postopku in zavrnitev njunega dokaznega predloga za izvedbo dokaza z izvedencem računalniške stroke ter v tej zvezi očitali sodišču kršitev načela kontradiktornosti postopka.

Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije v Ljubljani.

V skladu s 371. členom ZPP revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer pazi po uradni dolžnosti na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem je revizijsko sodišče vezano na dejansko stanje, kot je bilo ugotovljeno pred sodiščem prve stopnje, ki je bilo podlaga za izdajo izpodbijane sodbe, saj zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP).

Revizija ne pove zakaj naj bi sodišče bistveno kršilo določbe pravdnega postopka v smislu 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Že pritožbeno sodišče je ugotovilo, da se navedba o neresnem in malomarnem delu v obrazložitvi sodbe sodišča prve stopnje ne nanaša na vse kršitve, ki sta jih tožnici storili v smislu določb 155. člena pravilnika o delovnih razmerjih tožene stranke. Tudi smiselno očitana bistvena kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker tožnicama ob kršitvi načela kontradiktornosti naj ne bi bilo mogoče sodelovati v postopku, ni podana. Sodišče mnenja izvedenca finančne stroke F. N. z dne 14.3.1998, pribavljenega v disciplinskem postopku, v sodnem postopku ni obravnavalo v smislu izvedbe dokaza z izvedencem po določbah ZPP, temveč le kot eno od številnih dokaznih listin. Ob izvedbi številnih, tudi neposrednih dokazov, pri kateri sta imeli tožnici možnost neposredno sodelovati, je sodišče ravnalo v okviru določb 8. člena ZPP o prosti oceni dokazov, ko je zavrnilo predlog tožnic po izvedbi dodatnega dokaza z izvedencem.

Ker zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti, sodišče ni moglo upoštevati revizijskih navedb o neredu v recepciji tožene stranke in drugih razlogih za neprijavljanje gostov ter o očitku le malomarnega dela obeh tožnic. Glede dejanskih okoliščin spornih disciplinskih kršitev je revizijsko sodišče vezano na ugotovitve nižjih sodišč, da sta tudi tožnici sodelovali pri neevidentiranju gostov, njihovem posledičnem neprijavljanju in izstavljanju fiktivnih oziroma neustrezno evidentiranih računov ter neodvajanju oziroma prisvajanju denarja iz tega naslova. Tudi po presoji revizijskega sodišča sta s takšnim ravnanjem tožnici izpolnili dejanski stan hujših kršitev delovnih obveznosti, za katere ju je bremenila tožena stranka, to je storitev kaznivega dejanja v zvezi z delom, povzročitev neizpolnjevanja obveznosti tožene stranke, neupoštevanje delovnih postopkov, prisvajanje in poneverba denarja ter oviranje oziroma onemogočenje pravilnega poslovanja, kar pomeni za toženo stranko posebno nevarnost v smislu določb 3., 4., 7., 31. in 45. točke 155. člena Pravilnika o disciplinski odgovornosti tožene stranke.

Do zastaranja disciplinskega postopka sta se pravilno opredelili že nižji sodišči, ko sta ugotovili, da je bilo o izreku spornih disciplinskih ukrepov pri toženi stranki dokončno odločeno pred potekom šestmesečnega roka iz tretjega odstavka 67. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPR - Ur. l. SFRJ, št. 60/89 in 42/90) odkar je tožena stranka zvedela za sporne kršitve.

Glede na povedano revizijski razlogi niso podani. Zato je sodišče v skladu s 378. členom ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.