Sodba VIII Ips 172/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-02-15

razlika v plači - odškodnina zaradi nezakonite razporeditve

Ker ni bilo znano, na katero delovno mesto s VII. stopnjo zahtevnosti bi moral biti tožnik razporejen, je sodišče kot izhodišče, do kakšne plače bi bil tožnik upravičen ob razporeditvi na ustrezno delovno mesto, utemeljeno upoštevalo povprečno plačo delavcev na delovnih mestih s VII. stopnjo zahtevnosti.

Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožnikovemu tožbenemu zahtevku in toženi stranki naložilo, da tožniku iz naslova razlike plače za čas od marca 1994 do novembra 1999 izplača 218.706,30 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamičnih mesečnih zneskov dalje, po predhodnem obračunu prispevkov in davka. Višji zahtevek, to je za razliko do seštevka vtoževanih neto zneskov plače, in drugače (v bruto zneskih) oblikovani zahtevek je zavrnilo.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo tako pritožbo tožene stranke zoper ugoditveni del, pritožbo tožeče stranke zoper zavrnilni del in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper zavrnilni del pravnomočne sodbe sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji se sklicuje na vrednost spornega predmeta, kot je izhajala iz seštevka bruto zneskov vtoževanih razlik plače. Izpodbija ustreznost primerjave, na podlagi katere je sodišče odločalo o zahtevku in neustrezno upoštevanje dodatkov, do katerih je bil tožnik upravičen na svojem delovnem mestu oziroma na delih, ki jih je dejansko opravljal.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 36/04) vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

V skladu s 371. členom ZPP revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer pazi po uradni dolžnosti na pravilno uporabo materialnega prava.

Tožnik je zahteval razliko plače, za katero naj bi ga tožena stranka prikrajšala zaradi odreditve dela na neustreznem delovnem mestu s V. stopnjo zahtevnosti, namesto da bi ga razporedila na ustrezno delovno mesto s VII. stopnjo zahtevnosti. Gre za odškodninski zahtevek v smislu določb 1. odstavka 154. člena in 155. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR - Ur. l. SFRJ, št. 29/78 do 57/89), v zvezi s 73. členom Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR - Ur. l. SFRJ, št. 60/89 in 42/92), ki sta bila pri nas v spornem obdobju še vedno v veljavi. V skladu s 1. odstavkom 154.

člena ZOR je tisti, ki povzroči drugemu škodo, dolžan škodo povrniti, če ne dokaže, da je nastala brez njegove krivde. V skladu s 155. členom ZOR predstavlja škoda zmanjšanje premoženja ali preprečitev njegovega povečanja.

Ker ni bilo jasno, na katero delovno mesto s VII. stopnjo zahtevnosti bi moral biti tožnik razporejen, je sodišče kot izhodišče, do kakšne plače bi bil tožnik upravičen ob razporeditvi na ustrezno delovno mesto, utemeljeno upoštevalo povprečni obračunski količnik plače delavcev na delovnih mestih s VII. stopnjo zahtevnosti. Upoštevalo je, da tožnik na delovnem mestu s VII. stopnjo zahtevnosti ne bi bil v takšni meri izpostavljen delu v posebnih delovnih pogojih, kot na neustreznem delovnem mestu, na katerem mu je tožena stranka nezakonito odrejala delo. Zato je sodišče kot višino škode, ki jo je utrpel tožnik zaradi nezakonite razporeditve, utemeljeno upoštevalo razliko med povprečno plačo delavcev na delovnih mestih s VII. stopnjo zahtevnosti in tožnikovim zaslužkom na neustreznem delovnem mestu, vključno z izplačilom dodatkov za delo po posebnih delovnih pogojih, upoštevaje dejansko opravljeno število delovnih ur. Le za to razliko so bili tožnikovi zaslužki v posameznih mesecih nižji, kot bi bili na (povprečnem) ustreznem delovnem mestu. Na tak način je bilo ustrezno ugotovljeno zmanjšanje tožnikovega premoženja oziroma zmanjšanje njegovih dohodkov iz delovnega razmerja v smislu določb 155. člena ZOR zaradi protipravnega ravnanja tožene stranke (nezakonite razporeditve tožnika).

Ker v reviziji uveljavljani revizijski razlog ni bil podan, je sodišče v skladu z določili 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.