Sodba in sklep II Ips 490/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-11-24

DEDNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - STVARNO PRAVO

varstvo lastninske pravice - izpraznitev stanovanjske hiše - solastnina - skupna lastnina - dedovanje - ugotovitev velikosti dednih deležev solastnikov - predhodno vprašanje - plačilo uporabnine - uporaba tuje stvari - višina uporabnine

Pravdni stranki sta kot dediča že solastnika oz. skupna lastnika stanovanjske hiše, čeprav deleži še niso določeni. Dokler obstaja solastnina oziroma skupna lastnina sporne hiše in dokler solastnina stvari ni razdeljena, noben od solastnikov ne more zahtevati, da sam uporablja nepremičnino, drugi solastniki pa morajo uporabo nepremičnine opustiti.

Odločitev o plačilu uporabnika za uporabo (delno) tuje stvari ni mogoča, dokler niso ugotovljeni deleži posameznih solastnikov na sporni nepremičnini. Vprašanje deležev na hiši je torej predhodno vprašanje, ki ga bo potrebno rešiti pred odločanjem o plačilu uporabnine zaradi nastanka koristi na eni strani in prikrajšanja na drugi.

1. Reviziji prvega tožnika S. M. se delno ugodi in se sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavita v zavrnilnem delu glede plačila uporabnine za uporabo 4/8 stanovanjske hiše ter glede pravdnih in pritožbenih stroškov prvega tožnika ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

2. Revizija obeh tožnikov glede izpraznitve stanovanjske hiše se zavrne.

3. Revizija obeh tožnikov glede plačila uporabnine za uporabo 2/8 stanovanjske hiše se zavrže.

4. Revizija toženke glede plačila uporabnine za uporabo 2/8 stanovanjske hiše se zavrne.

5. Revizija toženke glede izpraznitve stanovanjske hiše in glede pravdnih ter pritožbenih stroškov se zavrže.

6. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

V pravdi gre za stanovanjsko hišo v Kopru. Tožnika sta zakonca, toženka pa je bila partnerka pokojnega tožnikovega brata S. M., ki ji je v oporoki zapustil svoj delež na tej hiši. V zemljiški knjigi sta vpisana še pokojna tožnikova starša, po katerih teče še nedokončani zapuščinski postopek pri Okrajnem sodišču v Kopru pod opr. št. D 181/90. V pravdni zadevi Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru, opr. št. P 536/83 je bilo že razsojeno, da sta tožnika vsak do 1/8 solastnika sporne hiše; 2/8 hiše ne spadata v zapuščino po tožnikovih prednikih.

Tožnika sta zahtevala izpraznitev stanovanjske hiše, podrejeno pa izpraznitev 7/9 te hiše ter toženkino plačilo uporabnine zaradi nedovoljenega izkoriščanja 7/9 te hiše.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek za izpraznitev hiše, ugodilo pa je zahtevku za izpraznitev 2/8 stanovanjske hiše. Toženki je tudi naložilo plačilo uporabnine sporne hiše zaradi uporabe 2/8 te hiše v znesku 70.552,13 SIT in plačevanje uporabnine po 6.413,83 SIT mesečno od 1.8.1993 do 31.12.2000 ter po 9.219,25 SIT od 1.1.2001 dalje. Višji tožbeni zahtevek je sodišče zavrnilo.

Sodišče druge stopnje je v celoti zavrnilo pritožbo tožeče stranke, delno pa tudi pritožbo toženke. Ugodilo ji je v toliko, da je zavrnilo tudi tožbeni zahtevek za izpraznitev 2/8 stanovanjske hiše.

Proti sodbi sodišča druge stopnje sta tožnika vložila revizijo.

Izpodbijata odločitev o izpraznitvi hiše in plačevanju uporabnine za uporabo 6/8 hiše ter uveljavljata "vse revizijske razloge". V reviziji navajata, da sta v pritožbi izpodbijala celotno sodbo sodišča prve stopnje, čeprav sta jo res obrazložila samo glede plačila uporabnine. Sodišče druge stopnje je njuno pritožbo zavrnilo in se ni ukvarjalo s primarnim tožbenim zahtevkom, to je izpraznitvijo stanovanjske hiše. Tožnika sta sicer nesporna solastnika hiše vsak do 1/8. Sodbi navajata, da bodo solastninski deleži pravdnih strank in ostalih dedičev ugotovljeni šele po končanju zapuščinskega postopka. Če ta trditev drži, toženka sploh ni solastnica sporne hiše. To pomeni, da biva v sporni hiši brez pravnega temelja in je zahtevek za izpraznitev utemeljen. Razlogi za zavrnitev izpraznitve so v nasprotju z razlogi z zavrnitvijo dela zahtevka za plačilo uporabnine. Nedokončan zapuščinski postopek mora imeti enake posledice za vse dediče. Predhodno vprašanje v tej pravdi je, kolikšen delež na hiši ima vsaka pravdna stranka. Tožnika sta skupaj solastnika do 2/8, v zapuščino po tožnikovih starših pa spada 6/8 hiše. Dediči so trije, to so tožnik, njegov brat M. M., ki se je odpovedal dedovanju v korist tožnika in njun pokojni brat S. M., po katerem bo toženka kot njegova oporočna dedinja lahko dedovala samo do 1/8, ker je žena S. M. uveljavljala nujni delež. Popolnoma jasno je, da bo tožnik podedoval še dodatne 4/8 hiše. Tako bo tožnik lastnik sporne hiše do 5/8, tožnica pa do 1/8 in jima gre uporabnina za uporabo 6/8 stanovanjske hiše. O predhodnem vprašanju glede deležev na stanovanjski hiši bi moralo sodišče prve stopnje odločiti samo, ali pa bi postopek prekinilo do pravnomočnega zaključka zapuščinskega postopka. V nobenem primeru ne bi smelo zavrniti zahtevka tožnikov za plačilo uporabnine, saj je taka odločitev materialnopravno zmotna.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je vložila revizijo tudi toženka, ki uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji navaja, da toženki ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem v zvezi z določanjem vrednosti spornega predmeta, in obravnavo izvedenskega mnenja. Odločitvi sodišč o pravdnih stroških nimata razumne obrazložitve. Izpodbijana pravnomočna sodba je obremenjena s procesnimi kršitvami, ker je bilo v pravdi uporabljeno izvedensko mnenje, pridobljeno izven postopka okrožnega sodišča, čemur je tožena stranka nasprotovala. Sodišče je odločalo tudi mimo tožbenega zahtevka, saj preračun iz deviznega zahtevka v tolarski zahtevek pokaže, da gre za vsebinske razlike. Sicer pa o lastnini nepremičnine teče pravda. Naložitev obveznosti plačila toženke za del nepremičnine, ki jo uporablja, je zato zgrešena. Solastniški deleži na nepremičnini očitno niso jasni. Razlogi tretjega odstavka 5.

strani izpodbijane sodbe so nejasni in v nasprotju s spisovno dokumentacijo. Nejasna ostaja odločitev, da se zavrača tožbeni zahtevek za izpraznitev stanovanjske hiše v višjem obsegu od 2/8.

Odločitev o primarnem tožbenem zahtevku res rešuje dilemo zahteve po praznenju stanovanjske hiše, a hkrati je dejstvo, da je o podrejenem tožbenem zahtevku vendar le odločeno. Iz odločanja o podrejenem zahtevku pa izhaja, da izpraznitev stanovanjske hiše ni utemeljena le v višjem obsegu od 2/8 deleža. Tožena stranka zato predlaga razveljavitev izpodbijanega dela sodbe.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99-2/2004) sta bili reviziji vročeni nasprotnima strankama, ki nanju nista odgovorili in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija tožeče stranke je delno utemeljena, delno neutemeljena in delno nedovoljena. Toženkina revizija je delno neutemeljena in delno nedovoljena.

Tožbeni zahtevek tožnikov tako za popolno kot za delno izpraznitev stanovanjske hiše v Kopru sta nižji sodišči zavrnili. Po presoji revizijskega sodišča je odločitev pravilna in so drugačne revizijske trditve tožeče stranke neutemeljene. Brez podlage je revizijska trditev, da pritožbeno sodišče ni obravnavalo sicer neobrazložene pritožbe v zvezi z izpraznitvijo celotne hiše. Razlogi o tem so namreč vsebovani v utemeljitvi izpodbijane sodbe, da je neutemeljen zahtevek za izpraznitve dela sporne hiše. Ne samo da je neizvršljiva izpraznitev 2/8 stanovanjske hiše, v primeru solastnine nepremičnine ne more en solastnik od drugih solastnikov zahtevati, da sam uporablja in uživa nepremičnino, drugi solastniki pa morajo uporabo in uživanje nepremičnine opustiti. Tako je ustaljeno stališče sodne prakse (primerjaj Poročilo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, št. 1/82, str. 29). V obravnavanem primeru je ugotovljeno, da sta tožnika solastnika sporne hiše vsak do 1/8, ostalih 6/8 pa spada v zapuščino po pokojnih tožnikovih starših in po pokojnem tožnikovem bratu S. M. Ugotovljeno je, da zapuščinski postopki niso končani, sta pa dediča tako tožnik kot zakoniti dedič in toženka kot oporočna dedinja. Ker preide zapuščina na dediče v trenutku zapustnikove smrti (132. člen Zakona o dedovanju; ZD, Uradni list RS, št. 15/76 do 73/2004), sta tožnik in toženka že solastnika sporne hiše, čeprav deleži še niso določeni. Solastništvo do 1/8 toženki tožnika že ves čas postopka in tudi v reviziji priznavata, iz česar je zaključiti, da je tako zahtevek za izpraznitev celotne hiše kot zahtevek za izpraznitev 2/8 hiše neutemeljen, dokler obstaja solastnina oziroma skupna lastnina sporne hiše, vse dokler solastna stvar ni razdeljena. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo obeh tožnikov glede izpraznitve stanovanjske hiše.

Toženka tudi izpodbija odločitev o izpraznitvi stanovanjske hiše ter pri tem prezre, da sta bila primarni in podrejeni tožbeni zahtevek tožeče stranke za izpraznitev (popolno oziroma delno) stanovanjske hiše s prvostopenjsko sodbo, z dopolnilno sodbo in s sodbo sodišča druge stopnje v celoti zavrnjena. Vprašanje vrednosti spornega predmeta in pristojnosti Okrožnega sodišča v Kopru je bilo povezano z izpraznitvenim zahtevkom, ki je bil v celoti zavrnjen, tako da so revizijske trditve o določanju vrednosti spornega predmeta in o pristojnosti nerelevantne. Zaradi zavrnitve zahtevkov za izpraznitev toženka nima pravnega interesa za revizijo, zato je revizijsko sodišče v tem delu njeno revizijo kot nedovoljeno zavrglo (377. člen ZPP v zvezi z drugim odstavkom 374. člena ZPP).

Drugi zahtevek tožnikov se nanaša na plačilo uporabnine zaradi toženkine uporabe tuje stvari, to je toženkine neupravičene uporabe sporne stanovanjske hiše. Iz dejanskih ugotovitev nižjih sodišč izhaja, da toženka uporablja hišo v celoti in nasprotuje uporabi tožnikov. Ugotovljeno je, da sta tožnika na podlagi pravnomočne sodbe solastnika sporne hiše vsak do 1/8, preostalih 6/8 pa je v skupni lasti dedičev, med katerimi sta tudi tožnik in toženka, deleži pa še niso ugotovljeni. Pravilni so razlogi izpodbijane sodbe, da toženka med ostalim uporablja tudi hišo v obsegu deležev obeh tožnikov (skupaj 2/8), zaradi česar ji nastaja korist, tožnika pa sta prikrajšana. Višino obogatitve oziroma prikrajšanja je sodišče ugotovilo na podlagi najemnine za enakovredno nepremičnino in toženki naložilo plačilo pridobljene koristi tožnikoma na podlagi 210. in 219. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Uradni list SFRJ, št. 29/78 do 57/89). Odločitev je v obsodilnem delu materialnopravno pravilna in ji toženka v svoji reviziji neutemeljeno nasprotuje.

Toženka zatrjuje kršitve postopka, ki pa niso podane. Trditev, da je bilo uporabljeno izvedensko mnenje, ki je bilo pridobljeno izven postopka okrožnega sodišča, je zmotna in je nanjo pritožbeno sodišče že pravilno odgovorilo. Po tretjem odstavku 23. člena ZPP pridobitev izvedenskega mnenja ni brez veljave samo zato, ker ga je pridobilo okrajno sodišče, preden se je izreklo za stvarno nepristojno. V postopku pred okrajnim sodiščem je toženka sodelovala, tako da kršitev 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana. Prav tako ni bilo odločeno o plačilu mimo tožbenega zahtevka, kot trdi revizija, saj je odločeno v skladu s tožbenim zahtevkom, kakršnega je tožeča stranka postavila na list. št. 76.

Končno tožena stranka nasprotuje naloženemu ji plačilu s trditvijo, da o lastnini nepremičnine teče pravda, da solastniški deleži niso jasni in da je zato obveznost plačila uporabnine za del nepremičnine zgrešena. Temu ni pritrditi, saj gre v spornem obsodilnem delu za plačevanje uporabnine za uporabo 2/8 sporne hiše. Tožnika sta po pravnomočni sodbi že lastnika vsak do 1/8 hiše in se uporabnina nanaša na ta del hiše, ki ga toženka uporablja v škodo tožnikov.

Sporni zapuščinski postopek in pravde pa se tičejo preostalih 6/8 hiše, obsodilni del sodbe pa se na navedeno ne nanaša. Tako se izkaže, da je toženkina revizija glede plačila uporabnine za uporabo 2/8 stanovanjske hiše neutemeljena, zato jo je revizijsko sodišče v tem delu zavrnilo (378. člen ZPP).

Delno pa je utemeljena tožnikova revizija glede plačila uporabnine za toženkino uporabo delno tuje hiše v svojo korist. Tožeča stranka namreč izpodbija odločitev o plačevanju uporabnine za 6/8 hiše. Trdi, da sta tožnika solastnika sporne hiše do 2/8, preostali del pa je predmet zapuščinskega postopka, v katerem bo tožnik zanesljivo podedoval še 4/8 (toženka pa lahko računa samo na 1/8), tako da bi bil utemeljen zahtevek tožnikov za plačilo uporabnine v navedenem obsegu. Revizijsko sodišče ugotavlja delno zmotnost navedenega prikaza o spornem obsegu uporabnine za 6/8 hiše, ker je bilo o plačilu uporabnine v višini 2/8 v korist tožnika in tožnice že odločeno v njuno korist in v tem obsegu nimata interesa za revizijo. Zato je revizijo obeh tožnikov za plačilo uporabnine vsakemu za uporabo njegove 1/8 stanovanjske hiše zavrglo kot nedovoljeno (377. člen v zvezi z drugim odstavkom 374. člena ZPP).

Pravilne pa so trditve, da utegne postati tožnik na podlagi dedovanja lastnik sporne hiše do nadaljnjih 4/8, medtem ko se tožničin delež ne more povečati, ker v spornem zapuščinskem postopku ni dedinja. Kot je bilo že navedeno, zapuščinski postopek (in iz njega izvirajoče pravde) glede 6/8 stanovanjske hiše ni dokončan, kar je v nižjih sodbah upoštevano kot razlog za zavrnitev višjega tožnikovega zahtevka proti toženki zaradi plačila uporabnine. Pritrditi je tožnikovi reviziji, da je taka utemeljitev materialnopravno zmotna. Tožnik in toženka sta kot dediča že na podlagi zakona solastnika oziroma skupna lastnika premoženja, ki predstavlja zapuščino (132. člen ZD), torej toženka, ki uporablja hišo v celoti, delno neupravičeno uporablja tujo stvar v svojo korist. Vendar pa dediščina ni razdeljena, ker deleži posameznih dedičev niso znani, kar onemogoča ugotovitev višine koristi na eni strani oziroma prikrajšanja na drugi. Izkaže se torej, da je odločitev o tem, kolikšen del hiše pripada tožniku in kolikšen del toženki, predhodno vprašanje za rešitev te pravde glede plačila uporabnine. Vprašanje deležev na hiši, kar je predhodno vprašanje v tej pravdi, lahko pravdno sodišče reši bodisi samo, bodisi prekine postopek, dokler ne bo sporno vprašanje rešeno v drugem že potekajočem postopku. Ni pa podlage za meritorno zavrnitev tožbenega zahtevka z utemeljitvijo, da o spornem predhodnem vprašanju še ni bilo odločeno. Zato je revizijsko sodišče glede zavrnjenega dela zahtevka za plačilo uporabnine zaradi uporabe še spornih in izpodbijanih tožnikovih 4/8 stanovanjske hiše reviziji prvega tožnika ugodilo (drugi odstavek 380. člena ZPP) in sodbi sodišč druge in prve stopnje v zavrnilnem delu v tem obsegu razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. O vprašanju tožnikovega in toženkinega deleža na stanovanjski hiši bo moralo prvostopenjsko sodišče odločiti kot o predhodnem vprašanju na enega od obeh možnih načinov in nato ponovno odločiti o preostalem spornem delu zahtevka za plačilo uporabnine. Hkrati z delno razveljavitvijo sodb je bilo treba razveljaviti tudi odločitev o pravdnih in pritožbenih stroških prvega tožnika, na katerega se nanaša razveljavitev, ne pa tudi o stroških druge tožnice, ki z revizijo ni uspela in zato ni bilo razlogov za poseg v odločitev o njenih stroških.

Ne glede na delno razveljavitev izpodbijane sodbe je revizijsko sodišče kot nedovoljeno zavrglo revizijo tožene stranke v delu, ko izpodbija odločitev o pravdnih in pritožbenih stroških. Revizija proti odločitvi o stroških namreč ni dovoljena (prvi odstavek 384. člena ZPP).

Zaradi delne razveljavitve izpodbijane sodbe je revizijsko sodišče odločilo, da se odločitev o revizijskih stroških pridrži za končno odločbo.

ZTLR člen 15, 15/1, 15/4, 16, 16/1, 43.ZD člen 132, 145, 145/1.ZOR člen 210, 219.ZPP člen 13, 206, 206/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.