TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 39/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sojenja

Okoliščina, da bi sodnik Okrožnega sodišča v A. obravnaval vprašanje protipravnosti ravnanja Okrožnega sodišča v A. v drugi pravdni zadevi, bi lahko povzročila dvom o morebitni nepristranskosti sodnikov Okrožnega sodišča v A., kar je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Celju.

V pravdni zadevi Okrožnega sodišča v A. opr. št. P 608/2006-III je tožnik predlagal, da se za odločanje določi drugo stvarno pristojno sodišče. Navedel je, da uveljavlja odškodninski zahtevek proti državi zaradi napake Okrožnega sodišča v A., ki jo je to napravilo v pravdnem postopku tožnika proti toženi stranki ..., ko je šlo za plačilo odškodnine v zvezi s prometno nesrečo. Zaradi napake sodišča je tožniku nastala škoda, ki jo uveljavlja v predmetnem postopku.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99-2/2004) je mogoče opraviti prenos pristojnosti s stvarno in krajevno pristojnega sodišča na drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje izvedel postopek ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. V obravnavani zadevi je podana stvarna in krajevna pristojnost Okrožnega sodišča v A., ki naj bi sodilo o tožnikovem odškodninskem zahtevku zaradi škode, ki naj bi jo po tožbenih trditvah tožniku povzročilo Okrožno sodišče v A. z napačnim ravnanjem v drugi tožnikovi pravdni zadevi. Okoliščina, da bi sodnik Okrožnega sodišča v A. obravnaval vprašanje protipravnosti ravnanja Okrožnega sodišča v A. v drugi pravdni zadevi, bi lahko povzročila dvom o morebitni nepristranskosti sodnikov Okrožnega sodišča v A. Zato je podan tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Vrhovno sodišče je glede na to za odločanje v tem pravdnem postopku določilo Okrožno sodišče v B.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 37/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - objektivna nepristranskost

Vrhovno sodišče ocenjuje, da samo dejstvo, da je dolžnica hčerka enega od sodnikov Višjega sodišča v A., sicer ne bi vplivalo na subjektivno nepristranskost sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi in se domneva; toda sodišče tehtno opozarja, da bi bila lahko prizadeta objektivna nepristranskost sodišča, ki mora izključiti vsak dvom, ki bi omajal zaupanje strank v odločanje tega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Višje sodišče v Ljubljani.

1. Pred okrajnim sodiščem v A. je tekel izvršilni postopek, v katerem je bila opravljena javna dražba za prodajo nepremičnine, na kateri je imela dolžnica lastninsko pravico. Na javni dražbi je bila nepremičnina prodana in sodišče je s sklepom pod I. domaknilo nepremičnino, ki je stanovanje, najboljšemu ponudniku in mu naložilo položitev kupnine, pod II. pa je zavrnilo dolžničin predlog, da bi obdržala pravico do najema stanovanja za obdobje treh let. Po dolžničini pritožbi je bila zadeva predložena Višjemu sodišču v A.

Višje sodišče v A. je predlagalo določitev drugega sodišča, ki naj odloči o dolžničini pritožbi, ker je hčerka sodnika Višjega sodišča v A.

V 23. členu Ustave Republike Slovenije (URS, Ur. l. RS, št. 33/91-I - 69/04) je med človekovimi pravicami predvidena pravica do sodnega varstva, ki med drugim vsakomur omogoča, da mu sodi nepristransko sodišče. Podobno določilo vsebuje tudi 6. člen Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP, Ur. l. RS, št. 33/94 - MP, št.7). Uresničitev te pravice omogoča Zakon o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 36/04 ur.p.b. - 69/05), ki v 67. členu ZPP predvideva določitev drugega sodišča, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Vrhovno sodišče ocenjuje, da samo dejstvo, da je dolžnica hčerka enega od sodnikov Višjega sodišča v A., sicer ne bi vplivalo na subjektivno nepristranskost sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi in se domneva; toda sodišče tehtno opozarja, da bi bila lahko prizadeta objektivna nepristranskost sodišča, ki mora izključiti vsak dvom, ki bi omajal zaupanje strank v odločanje tega sodišča.

Glede na to je Vrhovno sodišče Republike Slovenije po 67. členu ZPP ugodilo predlogu sodišča in določilo drugo stvarno pristojno sodišče, ki naj odloči o dolžničini pritožbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 29/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - sodnik pristojnega sodišča kot pravdna stranka - objektivna nepristranskost

To, da je toženka okrožna sodnica na sodišču, pri katerem je vložena tožba, je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za sojenje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Kranju.

Tožnik in vodja oddelka za družinsko sodstvo pri Okrožnem sodišču ..., sta predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, predlog pa utemeljila s tem, da je toženka sodnica tega sodišča.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, zaradi katere tožnik in vodja oddelka za družinsko sodstvo pri Okrožnem sodišču v ... predlagata delegacijo krajevne pristojnosti, predstavlja tak razlog. To, da je toženka okrožna sodnica tega sodišča, bi namreč pri razumnem opazovalcu lahko vzbudilo dvome v nepristranskost sojenja. Zaradi varovanja objektivne nepristranskosti je zato smotrno, da se v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Vrhovno sodišče je tako predlogu za delegacijo ugodilo in za sojenje v tej zadevi določilo Okrožno sodišče v Kranju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 31/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - uslužbenka pristojnega sodišča kot pravdna stranka

Ena od strank zaposlena na pristojnem sodišču je podlaga za prenos pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi se kot sodišče druge stopnje določi Višje sodišče v ...

Tožniki so pri Okrajnem sodišču v A. vložili proti tožencema tožbo zaradi ugotovitve obstoja stvarne služnosti s predlogom za izdajo začasne odredbe. Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo na podlagi pripoznave v skladu s tožbenim zahtevkom, istočasno pa je zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe. Tožencema je tudi naložilo, da sta tožnikom nerazdelno dolžna povrniti njihove pravdne stroške v znesku 146.050 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Toženca sta proti odločitvi sodišča prve stopnje, kolikor se ta nanaša na sklep o stroških, vložila pritožbo na stvarno in krajevno pristojno Višje sodišče v ...

Dne 21.3.2006 pa je predsednik Višjega sodišča v ... podal predlog, naj se za odločanje na drugi stopnji določi drugo stvarno pristojno sodišče. Tožnica B. B. je namreč že več kot 10 let zaposlena na Višjem sodišču v ... kot strojepiska - zapisnikarica, ki pri svojem delu neposredno sodeluje z vsemi sodniki stvarno in krajevno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ki bo odločalo o vloženi pritožbi, je utemeljen.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče tudi na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, podana v predlogu za prenos pristojnosti, da je ena od tožečih strank, B. B., redno zaposlena pri stvarno in krajevno pristojnem sodišču, ki bo reševalo pritožbo proti odločitvi sodišča prve stopnje, je tako tehtne narave, da so podani razlogi za delegacijo pristojnosti. Predsednik stvarno in krajevno pristojnega višjega sodišča je namreč pojasnil, da tožnica B. B. kot zapisnikarica - strojepiska dnevno sodeluje tudi s sodniki, ki bodo odločali v tej pritožbeni zadevi. Vrhovno sodišče je zato določilo drugo stvarno pristojno sodišče, ki bo odločalo o vloženi pritožbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 40/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov -

Okoliščina, da je pravdna stranka državna tožilka, ne predstavlja tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Tožnik je predlagal, da Vrhovno sodišče RS določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopek v odškodninskem sporu. Toženka je državna tožilka na Okrožnem državnem tožilstvu v B. in skoraj vsakodnevno pred Okrajnim sodiščem v B. zastopa obtožne akte. Zato naj bi se "med sodniki spletlo določeno znanstvo, tako da bi ti odnosi lahko sodnike obremenjevali pri odločanju v konkretnem pravdnem postopku". Tožnikovo stališče je, da so podani tehtni razlogi, da se pravdni postopek opravi pred drugim sodiščem. Svoj predlog tožnik utemeljuje še s tem, da je tudi v kazenski zadevi proti toženki kazenski postopek potekal pred Okrajnim sodiščem v A. in ne pred sicer krajevno pristojnim Okrajnim sodiščem v B.

Vrhovno sodišče lahko na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa o zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so zato drugi tehtni razlogi. V predlogu predstavljeni argumenti ne predstavljajo tehtnih razlogov v smislu določb 67. člena ZPP. O odškodninskem zahtevku se bo odločalo v pravdnem postopku, narava toženkinega dela pa ni takšna, da bi bila toženka v pogostem kontaktu s pravdnimi sodniki.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 45/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov -

Nepojasnjena sorodstvena vez pa pri pravdnih strankah doslej ni vzbujala dvoma v nepristranskost sodišča.

Sodišče prve stopnje je po prejemu tožbe začelo postopati, tako da je vročilo tožbo v odgovor toženi stranki. Tudi po nastopu litispendence je tožniku še vročilo odgovor na tožbo, nato pa se je nenadoma odločilo, da bo predlagalo določitev drugega sodišča. Kot tehten razlog za to je navedlo, češ da je tožnik oče delavke Okrajnega sodišča v Žalcu, pri čemer ni pojasnilo niti, kakšno delo opravlja ta delavka in zakaj sodišče nenadoma ne more več soditi o zadevi.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 36/04 ur. p. b. - 43/06) Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V predlogu navedeni razlogi niso tehten razlog za določitev drugega sodišča, saj mora biti sodišče sposobno odločati, nepojasnjena sorodstvena vez pa pri pravdnih strankah doslej ni vzbujala dvoma v nepristranskost sodišča. Zato je vrhovno sodišče predlog prvostopenjskega sodišča zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 41/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - načelo ekonomičnosti - potni stroški

Dosedanji dokazni predlogi obeh pravdnih strank niso take narave, da bi vplivali na večje pravdne stroške, samo stroški privedbe tožnika v Ljubljano namesto v Maribor pa niso taka okoliščina, ki bi utemeljevala prenos pristojnosti.

Predlog za prenos pristojnosti se zavrne.

V tej zadevi tožnik zahteva plačilo odškodnine, ker naj bi predsednica senata Okrožnega sodišča v Mariboru razžalila čast in dobro ime ter pravice osebnosti tožnika, ker je v kazenskem postopku proti tožniku odredila njegovo prisilno privedbo v sodno dvorano v spodnjem perilu in pri tem ni prepovedala snemanja petim podjetjem. Toženka je na uvodnem naroku predlagala prenos zadeve na stvarno pristojno sodišče v Mariboru, ker je tožnik tam v priporu in bi se postopek vodil bolj ekonomično, saj tožnika ne bi bilo treba privesti v Ljubljano, kar bi znižalo stroške postopka.

Tožniku je bil predlog za prenos pristojnosti vročen. V odgovoru nanj se tožnik upira prenosu zadeve na Okrožno sodišče v Mariboru, kjer je prišlo do škodnega dejanja, načeloma pa nima ugovora proti Okrožnemu sodišču v Celju, če to zmanjšuje stroške prevoza.

Toženkin predlog za prenos pristojnosti ni utemeljen.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča odloči, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Toženka svoj predlog utemeljuje z razlogom ekonomičnosti zaradi nižjih potnih stroškov. Vendar vrhovno sodišče ugotavlja, da dosedanji dokazni predlogi obeh pravdnih strank niso take narave, da bi vplivali na večje pravdne stroške, samo stroški privedbe tožnika v Ljubljano namesto v Maribor pa niso taka okoliščina, ki bi utemeljevala prenos pristojnosti. Pri tem vrhovno sodišče še dodaja, da tožnik utemeljeno opozarja na neprimernost predlagane odločitve za prenos zadeve na Okrožno sodišče v Mariboru, kjer dela sodnica, ki ji tožnik očita škodno ravnanje, saj bi taka odločitev omogočila v javnosti dvom v nepristranskost tega sodišča, kar bi utegnil biti drug tehtni razlog v smislu 67. člena ZPP za ponoven prenos pristojnosti. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo neutemeljen toženkin predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 96/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-03-09

vročanje - sprememba bivališča pravdne stranke

Stranka v pravdi, ki zamenja bivališče, mora zaradi nemotenega poteka postopka (vročanje) o tem obvestiti sodišče. Če tega ne stori, je vročitev (lahko tudi nadomestna) na označeni naslov pravilna.

Sodišče prve stopnje je v skladu z določbo 318. člena ZPP proti tožencu izdalo zamudno sodbo. Toženčevo pritožbo proti tej sodbi je kot prepozno zavrglo, sodišče druge stopnje pa je sklep o zavrženju pritožbe potrdilo in toženčevo pritožbo zavrnilo.

Toženec vlaga revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka po 1. točki prvega odstavka 370. člena ZPP v zvezi s 384. členom ZPP. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču druge stopnje v novo odločanje. Ni mogoče sprejeti razlage, da je bila sodba toženi stranki vročena v skladu z določbo 142. člena ZPP. Vročevalec je namreč sodbo izročil R. I. na naslovu P. 14, ki pa ni toženčev sin. Toženec je res poprej stanoval na tem naslovu, vendar se je po razpadu zunajzakonske skupnosti preselil na nov naslov. Sodbo bi torej bilo treba tožencu osebno vročiti, nadomestna vročitev pa ni bila pravilno opravljena. Res pa je, da je toženec osebno sprejel tožbo na naslovu P. 14 v Ljubljani.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožeči stranki, ki pa nanjo ni odgovorila.

Toženec v reviziji ne izpodbija ugotovitve, ki jo sprejema sklep sodišča prve stopnje, "da je na P. 14 v Ljubljani stanoval vsaj do 14.4.2003, ko je (sodeč po povratnici v spisu) osebno prejel tožbo". Od tu naprej pa je treba v celoti pritrditi razlogom, navedenim v izpodbijanem sklepu, da bi moral toženec, če se je kasneje z naslova na P. 14 v Ljubljani odselil, v skladu z določbo 145. člena ZPP, o tem obvestiti pravdno sodišče. Ker tega ni storil, mu je sodišče prve stopnje zamudno sodbo pravilno vročalo na naslov, na katerem je že prejel tožbo. Sodišče druge stopnje se v tem obsegu niti ni moglo ukvarjati s pritožbeno trditvijo, da zamudne sodbe ni prejel sin njegove bivše zunajzakonske partnerke, saj o tem, pa tudi o njegovi zatrjevani mladoletnosti, pritožbi ni priložil nobenih dokazov. V reviziji toženec potemtakem tega niti ne more utemeljeno znova načenjati.

V skladu z ugotovljenimi dejstvi obvelja ugotovitev, da je vročevalec vročitev zamudne sodbe opravil v skladu z določbami 142. člena ZPP. Ker pa je bila vročitev opravljena dne 15.12.2003, kar je več kot 4 mesece pred vložitvijo toženčeve pritožbe z dne 9.4.2004, je tudi pravilna ugotovitev, da je pritožba prepozna.

Neutemeljeno revizijo je bilo treba zavrniti po določbi 378. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 207/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-06

sodna poravnava kot procesna ovira - zavrženje tožbe

V sporu o "ureditvi medsebojnih razmerij", ki se je nanašal na lastništvo nepremičnin, med katerimi je bila tudi sporna nepremičnina, sta stranki sklenili sodno poravnavo. Ker je bila z njo zajeta tudi sporna nepremičnina, je podana procesna ovira iz 308. člena ZPP. Tožeča stranka namreč tožbenega zahtevka ne opira na dejstva, ki bi nastala po sklenitvi sodne poravnave.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo, s katero je tožeča stranka zahtevala ugotovitev, da je lastnica parcele št. 233 k.o. ..., ter da ji tožena stranka omogoči vknjižbo lastninske pravice na tej parceli. Tožečo stranko je zavezalo, da mora toženi stranki povrniti 199.200 SIT pravdnih stroškov.

Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Soglaša s stališčem, da je bila o spornem predmetu že sklenjena sodna poravnava.

Zoper ta sklep je tožeča stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka (pojasnjuje sicer, da vlaga revizijo "zaradi zmotne uporabe materialnega prava in posledično bistvenih kršitev določb pravdnega postopka", vendar zaradi zavrženja tožbe zaradi procesne ovire sodišči prve in druge stopnje materialnega prava sploh nista uporabljali). Navaja, da je pri zapisu sodne poravnave pomotoma izpadla parcela št. 233 k.o. ... Pravdni stranki sta bili prej ena pravna oseba, s sodno poravnavo pa sta delili nepremičnine. Tožeča stranka je šele kasneje, po preteku treh mesecev od sklenitve sodne poravnave ugotovila, da je z njenega seznama pomotoma izpadla sporna parcela. Več kot očitno je, da je šlo tu za pisno napako. Sodišče bi moralo upoštevati, da je tožeča stranka sporno nepremičnino tudi lastninila.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, vendar ta nanjo ni odgovorila.

V sporu o "ureditvi medsebojnih razmerij", ki se je nanašal na lastništvo nepremičnin, med katerimi je bila tudi sporna nepremičnina (parcela št. 233 k.o. ...), sta stranki sklenili sodno poravnavo. Ker je bila z njo zajeta tudi sporna nepremičnina, je podana procesna ovira iz 308. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.- ZPP). Tožeča stranka namreč tožbenega zahtevka ne opira na dejstva, ki bi nastala po sklenitvi sodne poravnave (pač pa na trditve, da je prišlo pri zapisu poravnave do pomote, kar je lahko le podlaga za tožbo za razveljavitev sodne poravnave po 392. in 393. členu ZPP). Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je tožbo zavrglo. Revizija zoper sklep, s katerim je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, je tako neutemeljena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 269/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-04-20

Revizijsko sodišče upošteva le tiste revizijske trditve o procesnih kršitvah, ki so konkretizirane in argumentirane.

1. Tožnica je s tožbo zahtevala, da ji toženka plača odškodnino za škodo, ki naj bi ji jo povzročil stranski intervenient z avtomobilom, glede katerega je bila zavarovana avtomobilska odgovornost pri toženki.

2. Sodišče prve stopnje je z vmesno sodbo odločilo, da je toženka "odgovorna" za 80% tožničine škode.

3. Pritožbeno sodišče je ugodilo tožničini pritožbi proti vmesni sodbi (glede tožničinega 20% prispevka k nastanku škode) in spremenilo prvostopenjsko sodbo tako, da je toženka v celoti odgovorna za škodo, ki jo je tožnica utrpela zaradi škodnega dogodka 15.12.1998. Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbi toženke in stranskega intervenienta.

4. Stranski intervenient je vložil revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča zaradi "bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava". Sodba pritožbenega sodišča naj bi bila "protispisna", ker pritožbeno sodišče trdi, da je zanesljivo ugotovljeno, da je tožnico zbil z avtomobilom zavarovanec tožene stranke. Tožnica je ves čas postopka trdila, da jo je zadelo vozilo s prednjim delom, izvedenca pa takšne izpovedbe nista potrdila. Tožničina trditev ne pomeni, da se je tisto, kar trdi, tudi v resnici zgodilo. Če je izvedenec dopustil možnost zadetja tožnice, to ne pomeni, da je škodljivo dejstvo tudi dokazano.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

Pravnomočno sodbo je mogoče izpodbijati v revizijskem postopku le s konkretnimi in argumentiranimi trditvami o procesnih kršitvah iz 1. in 2. točke prvega odstavka 370. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP in glede zmotne uporabe materialnega prava. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

Neutemeljen je očitek "protispisnosti" izpodbijane sodbe. Sodišče je glede nastanka škodljivega dejstva verjelo tožničini izpovedbi, ki ni bila v nasprotju s strokovnimi mnenji izvedencev. Za nastanek toženkine obveznosti plačila škode je odločilno, da je njen zavarovanec tožnico zadel z vozilom, pri tem pa ni pomembno ali je bilo to storjeno s prednjim delom vozila ali pa morda s stranskim ogledalom. Zaslišanje strank je dokazno sredstvo (257. člen ZPP) in zato ni korektna revizijska trditev, da je sodišče odločilo zgolj na podlagi trditve stranke.

Odločitev sodišča, da je podlaga tožbenega zahtevka v celoti podana, je tudi v skladu z materialnim pravom. Voznik motornega vozila je namreč odgovoren za škodo, ki jo povzroči z vozilom pešcu, tožnici pa glede na relevantna dejstva, ki so razvidna iz sodbe pritožbenega sodišča, tudi ni mogoče očitati, da je prispevala k nastanku škode.

Zavrnitev revizije ima podlago v 378. členu ZPP. Odločitev o reviziji implicira tudi zavrnitev predloga za povrnitev revizijskih stroškov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.