Sodba II Ips 23/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-02-11

Prvi toženec uveljavlja kršitev iz 7. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta naj bi bila podana zato, ker naj bi bil pravočasno odgovoril na tožbo. Pri tem se sklicuje na vlogo z dne 12.4.2000, toda te vloge ni podpisal prvi toženec. Na njej je na koncu s strojem napisano "M. S.", zato je sodišče 16.5.2000 pravilno izdalo sklep, s katerim je zahtevalo od drugega toženca (in ne od prvega toženca), naj jo lastnoročno podpiše. Druga vloga, ki se nahaja v spisu, nosi datum 11.4.2002 in je na njej spet navedeno ime drugega toženca.

Vloge prvega toženca vse do vložitve pritožbe proti zamudni sodbi z dne 4.11.2002 v spisu ni.

Prvi in drugi toženec sta tožena subsidiarno, tako da je predlagana izdaja sodbe samo v primeru zavrnitve tožbenega zahtevka proti prvemu tožencu (192. člen ZPP). Vsak od njiju je samostojna pravdna stranka in po 195. členu ZPP njegova dejanja ali opustitve ne koristijo in ne škodujejo drugemu sosporniku. To pomeni, da pisanja drugega toženca ne vplivajo na položaj prvega toženca. Prvemu tožencu je bila tožba pravilno vročena 18.3.2000 in ker v roku iz prvega odstavka 277.

člena ZPP ni odgovoril nanjo, je sodišče pravilno izdalo zamudno sodbo.

Sodišče prve stopnje je z zamudno sodbo razsodilo, da mora prvi toženec plačati tožnici 1.451.260 tolarjev z zamudnimi obrestmi, ki so določene v zakonu in tečejo od zneska 190.060 tolarjev od 26.1.1998 do plačila in od zneska 1.261.200 tolarjev od 12.5.1998 do plačila. Na to je drugi toženec vložil pritožbo, toda sodišče druge stopnje jo je zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje, s katero je postala pravnomočna prva sodba, je prvi toženec pravočasno vložil revizijo. Uveljavlja bistveno kršitev določb Zakona o pravdnem postopku in zmotno uporabo materialnega prava. Predlaga, da sodišče ugodi reviziji, razveljavi sodbo in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Meni, da je sodišče storilo bistveno kršitev postopka po 7. točki drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku, ker je zmotno ugotovilo, češ da prvi toženec ni pravočasno odgovoril na tožbo in je izdalo zamudno sodbo. Pojasnjuje, da je odgovoril z vlogo dne 12.4.2000, v kateri je M. Ž. v celoti prevzel odgovornost za storjeno prometno nezgodo. Vloga res ni bila podpisana, toda iz nje izhaja, da je napisana v korist prvega toženca. Če je sodišče menilo, da vloga zaradi podpisa ni popolna, bi jo morala vrniti v dopolnitev. Da je vložena v korist prvega toženca izhaja iz tega, da je bila tožba vročena drugotožencu šele 11.4.2002. Da je bila izjava Ž. M. napisana zato, da bo uporabljena za odgovor na tožbo prvega toženca, lahko potrdi tudi notarski kandidat U. K., ki je overil podpis na listini. S tem, da je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku, je tudi zmotno uporabilo materialno pravo.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS, št.

36/04-uradno prečiščeno besedilo) je bila revizija vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Uvodoma je treba ugotoviti, da je prvi tožnik vložil revizijo in ponujanje novih dokazov zaradi popolnejše ugotovitve dejanskega stanja z zaslišanjem priče K. ni dovoljeno (tretji odstavek 370.

Zakonodajalec je v 318. členu ZPP predvidel izdajo zamudne sodbe, če so za to izpolnjeni taksativno našteti pogoji. Ti pogoji so procesne narave, nekateri pa spadajo na področje materialnega prava in se nanašajo na sklepčnost tožbe. Med procesnimi kršitvami prvi toženec navaja, da je sodišče bistveno kršilo procesni zakon, ker je v nasprotju z njegovimi določbami izdalo zamudno sodbo, in sicer uveljavlja kršitev iz 7. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta naj bi bila podana zato, ker naj bi bil pravočasno odgovoril na tožbo. Pri tem se sklicuje na vlogo z dne 12.4.2000, toda te vloge ni podpisal prvi toženec. Na njej je na koncu s strojem napisano "M. Ž.", zato je sodišče 16.5.2000 pravilno izdalo sklep, s katerim je zahtevalo od drugega toženca (in ne od prvega toženca), naj jo lastnoročno podpiše. Druga vloga, ki se nahaja v spisu, nosi datum 11.4.2002 in je na njej spet navedeno ime drugega toženca. Vloge prvega toženca vse do vložitve pritožbe proti zamudni sodbi z dne 4.11.2002 v spisu ni.

Prvi in drugi toženec sta tožena subsidiarno, tako da je predlagana izdaja sodbe samo v primeru zavrnitve tožbenega zahtevka proti prvemu tožencu (192. člen ZPP). Vsak od njiju je samostojna pravdna stranka in po 195. členu ZPP njegova dejanja ali opustitve ne koristijo in ne škodujejo drugemu sosporniku. To pomeni, da pisanja drugega toženca ne vplivajo na položaj prvega toženca. Prvemu tožencu je bila tožba pravilno vročena 18.3.2000 in ker v roku iz prvega odstavka 277.

člena ZPP ni odgovoril nanjo, je sodišče pravilno izdalo zamudno sodbo.

V zvezi z materialnopravnimi pogoji, ki omogočajo izdajo zamudne sodbe, tako teorija kot sodna praksa enotno razlagata, da je uzakonjen sistem afirmativne litiskontestacije v tem smislu, da se ocenjuje pasivnost toženca kot priznanje tožničinih dejanskih trditev. Zato sodišče ne ugotavlja dejanskega stanja in ne izvaja v tožbi predlaganih dokazov, zaradi česar sodbe tudi ni mogoče izpodbijati zaradi zmotno ali nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Sodišče mora pred izdajo zamudne sodbe v zvezi z materialnim pravom preizkusiti samo, če so izpolnjeni pogoji iz 3. in 4. točke prvega odstavka 318. člena ZPP, in sicer:

- da mora izhajati utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi; in

- da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka, ali z dejstvi, ki so splošno znana.

Sodišče torej presoja, če je tožbeni zahtevek, ki izhaja iz dejanske podlage tožbe, utemeljen. To presoja na podlagi predpostavke, da so trditve v tožbi resnične. V obravnavanem primeru je tožnica navedla, da zahteva povrnitev izplačane odškodnine B. M. in Z. M. v skupnem znesku 1.451.260 tolarjev, kar ni v nasprotju z 2. točko 318. člena ZPP, saj ne gre za zahtevek, s katerim stranke ne morejo razpolagati. Navedla je še, da zahteva vračilo od prvega toženca, ker je po prometni nesreči zapustil kraj dogodka, ne da bi posredoval svoje podatke in podatke o zavarovanju in je na podlagi 3. člena Splošnih pogojev za zavarovanje avtomobilske odgovornosti izgubil svoje zavarovalne pravice. S tem in s tožbi predloženimi listinami je izpolnila tudi pogoj iz 3. in 4. točke 318. člena ZPP, saj priloženi pogoji AO-97 res omogočajo izgubo zavarovalnih pravic. To se zgodi, če po prometni nezgodi zapusti kraj dogodka, ne da bi posredoval svoje osebne podatke in/ali podatke o zavarovanju vozila (4. točka 3. člena) in iz zapisnika policistov izhaja prav to; ali če vozi pod vplivom alkohola (3. točka 3. člena), kar spet izhaja iz ugotovitve policistov, da je kazal znake alkoholizitranosti. Zato tudi revizijsko sodišče nima nobenih pomislekov v zvezi z utemeljenostjo tožbenega zahtevka.

Tako se izkaže, da je sodišče prve stopnje izdalo zamudno sodbo v skladu z določbami procesnega zakona in da je sodišče druge stopnje pravilno zavrnilo pritožbo prvega toženca. Poudarjanja revizije, češ da je pred izdajo zamudne sodbe drugi toženec prevzel odgovornost za plačilo vtoževanega zneska, ker je dejansko on upravljal vozilo, ni mogoče upoštevati zaradi naslednjih razlogov: (1) ker je v zapisnik policistov, ki je priložen tožbi in je javna listina kot voznik naveden prvi toženec, drugi toženec pa dejstva, da je vozil on, v resnici ni priznal in podpisal, in (2) ker bi prvi toženec tudi v takem primeru lahko odgovarjal, če bi omogočil, da vozilo upravlja oseba brez vozniškega dovoljenja ali brez ustreznih listin (2. točka 3. člena splošnih pogojev). Če med tožencema res ni spora o odgovornosti in je to celo zapisano v notarski listini, ki je izvršilni naslov, potem bo prvi toženec toliko lažje uredil svoje pravice in obveznosti z drugim tožencem. Vsekakor pa mora po preteku petnajstih dni od pravnomočnosti zamudne sodbe plačati svoj dolg zavarovalnici.

Ker revizija ni utemeljena, saj niso podani razlogi, zaradi katerih je bila vložena, in ne razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti (371. člen v zvezi s 378. členom ZPP), je sodišče zavrnilo revizijo. S tem je zavrnilo tudi predlog za povrnitev stroškov revizije (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.