Sodba VIII Ips 14/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-21

trajno presežni delavci - starejši delavec

Tožnik ob prenehanju delovnega razmerja še ni dopolnil starosti 55 let, kar je bil pogoj za pridobitev statusa starejšega delavca.

Delovno razmerje mu tako ni prenehalo po drugem odstavku 36.b člena ZDR, torej kot starejšemu delavcu v smislu prvega odstavka 87. člena omenjenega zakona, zato tudi ni izpolnjeval pogojev iz četrtega odstavka 61. člena Novele ZZZPB-D, ki bi mu zagotavljali uživanje pravice iz naslova za zavarovanje za primer brezposelnosti v obsegu in trajanju, kot je veljalo po prej veljavnih predpisih.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika za razveljavitev odločbe tožene stranke, št. 01-14-01162/01-99 z dne 21.6.1999 v zvezi s odločbo, št. 290-433/99-5-210 z dne 5.10.1999 ter priznanju pravice do denarnega nadomestila med brezposelnostjo za čas tudi od 23.10.2000 do 22.4.2004, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih mesečnih zapadlih zneskov do plačila, vse v roku osmih dni, da ne bo izvršbe. Ugotovilo je, da tožnik ne izpolnjuje pogoja, določenega v četrtem odstavku 61. člena noveliranega Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (Uradni list RS, št. 69/98), da bi ohranil pravico do denarnega nadomestila po predpisih, ki so veljali do uveljavitve tega zakona, čeprav je sklep o prenehanju delovnega razmerja tožeči stranki po drugem odstavku 36.d člena Zakona o delovnih razmerjih postal dokončen do uveljavitve tega zakona, to je 25.10.1998. Tožnik ob prenehanju delovnega razmerja ni izpolnil starosti 55 let, potrebne za priznanje statusa "starejšega delavca". Hkrati je sklenilo, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka.

Sodišče druge stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožbo tožeče stranke in iz enakih razlogov potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. V obrazložitvi revizije navaja, da je tožnik glede na prehodno določbo četrtega odstavka 61. člena ZZZPB-D izpolnil vse pogoje za pridobitev pravice do denarnega nadomestila po predpisih, ki so veljali do uveljavitve te določbe. Pri tem je izostal odgovor na vprašanje pojma "starejši delavec", s katerim se pritožbeno sodišče ni ukvarjalo. Zato je po mnenju revizije prišlo do bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj izpodbijana sodba ne vsebuje razlogov o odločilnem dejstvu, to je, ali je tožnik ob prenehanju delovnega razmerja kot presežni delavec že bil starejši delavec po drugem odstavku 36.d člena ZDR. Pojma starejšega delavca (55 let) kot ga obravnava takrat veljavni ZDR v 87. členu po stališču revizije ni mogoče upoštevati v primeru uporabe instituta presežnih delavcev, saj je z navedeno določbo urejeno varstvo delavcev le v posebnem primeru. Do zmotne uporabe materialnega prava je prišlo tudi zaradi neupoštevanja dejstva, da je imel tožnik ob prenehanju delovnega razmerja 22.4.1999 že 35 let pokojninske dobe, kar izhaja iz potrdila Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, Območna enota C. z dne 17.6.1999 in na dan 22.4.2004 pogoje za starostno pokojnino. To potrdilo kot javna listina dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje ali določa. Zato je odveč razlogovanje sodišča, kdaj si je tožnik dokupil zavarovalno dobo za čas služenja vojaškega roka, vsekakor pa je bilo to ob upoštevanju drugega odstavka 36.d člena ZDR ter prvega odstavka 26. člena ZZZPB izpolnjeno dosti pred iztekom roka za izplačevanje denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Glede na vsebino javne listine z dne 17.6.1999 tudi ni odločilno dejstvo, ali je bil tožnik dne 22.4.1999 že star 53 let ali ne. Zato predlaga, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi oziroma podredno, da vrne zadevo v novo sojenje sodišču druge stopnje.

V postopku po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004-ZPP) je bila revizija vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizijsko sodišče uvodoma opozarja na določbo 371. člena ZPP, po kateri je pooblastilo revizijskemu sodišču omejeno na preizkus izpodbijane odločbe samo v delu, ki se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi zgolj na pravilno uporabo materialnega prava.

Revizijsko sodišče ocenjuje, da sodišče druge stopnje ni zagrešilo očitane kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Pritožbeno sodišče je v obrazložitvi svoje odločitve najprej pojasnilo, da je starost, ki sicer predstavlja zavarovalni primer za uveljavitev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, pogoj, ki mora biti kumulativno izpolnjen s pokojninsko dobo za pridobitev pravice do pokojnine, bodisi starostne ali predčasne. Zato je določbo četrtega odstavka 61. člena ZZZPB-D potrebno obravnavati skupaj z določbo 36.d člena ZDR in hkrati še s predpisi o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ter presojati ali se bo zavarovanec po petih letih uživanja denarnega nadomestila za primer brezposelnosti po določbah ZZZPB, lahko upokojil in mu bo torej na ta način zagotovljena socialna varnost na podlagi prejšnjih predpisov oziroma predpisov, veljavnih do uveljavitve ZZZPB-D. Ker tožnik na dan prenehanja delovnega razmerja ni izpolnil pogoja, da bi se čez pet let lahko upokojil, saj dokup zavarovalne dobe za čas služenja vojaškega roka, ki je bil opravljen po prenehanju delovnega razmerja, ne more biti upoštevan pri skupni pokojninski dobi že na dan prenehanja delovnega razmerja, je sodišče druge stopnje presodilo, da razlaga 87. člena ZDR v zvezi s pojmom starejšega delavca ni pravno pomembna. Sodišče prve stopnje pa se je pri zavrnitvi tožbenega zahtevka oprlo na ugotovljeno dejstvo, da tožnik ob prenehanju delovnega razmerja ni izpolnjeval nobenega od pogojev, potrebnih za uporabo četrtega odstavka 61. člena ZZZPB-D, saj predpisane starosti petinpetdesetih let, ki velja za starejšega delavca, ob prenehanju delovnega razmerja, to je 22.4.1999, ni dopolnil. Obe sodišči sta torej ugotavljali obstoj dejanskih predpostavk za pravilno uporabo določbe četrtega odstavka 61. člena Novele ZZZPB-D. Če je sodišče druge stopnje presodilo, da za zavrnitev tožbenega zahtevka zadošča, če že eden od sestavnih delov omenjenih pravnih norm ni izpolnjen, in se ni opredeljevalo do vseh, kot je storilo sodišče prve stopnje, to ne predstavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka, temveč bi lahko pomenilo le zmotno uporabo materialnega prava.

Obe sodišči pa sta, po presoji revizijskega sodišča spoznali abstraktne znake dejanskega stanja ter časovne meje pravne norme četrtega odstavka 61. člena novele ZZZPB, ki sta jo pravilno uporabili. V 25. členu Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (Uradni list RS, št. 5/91 do 38/94 - ZZZPB) je bil določen čas trajanja pravice do denarnega nadomestila, ki je bil odvisen od časa, za katerega je bil zavarovanec zavarovan za primer brezposelnosti. Če je bil zavarovanec zavarovan dvajset let ali več, se je denarno nadomestilo izplačevalo 24 mesecev (zadnja alinea prvega odstavka). Z Novelo ZZZPB-D (Uradni list RS, št. 69/89) pa je bil 25. člen spremenjen tako, da je določil, da traja pravica do denarnega nadomestila 24 mesecev le za zavarovance, starejše od 55 let in za zavarovanje nad 25 let.

Zakon o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93-ZDR) z drugim odstavkom 36.d člena varuje starejše delavce, katerih delo postane trajno nepotrebno, tako, da določa pogoje, pod katerimi tem delavcem lahko preneha delovno razmerje. Varovana kategorija starejših delavcev so tisti, ki jim "do izpolnitve pogojev za upokojitev manjka do pet let zavarovalne dobe". Njim lahko delovno razmerje kot trajnim presežkom preneha le:

- če se jim zagotovi dokup zavarovalne dobe, - če jim je zagotovljeno denarno nadomestilo iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti do izpolnitve pogojev za upokojitev ali z njihovim soglasjem, - če dobijo ustrezno odpravnino. Uresničitev takega varstva je omogočal Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (Uradni list RS, št. 5/91 in naslednji). Tako je v prvem odstavku 26. člena omogočal podaljšanje izplačevanje denarnega nadomestila do izpolnitve pogojev za upokojitev (ali dokup zavarovalne dobe) za tiste zavarovance, ki jim je ob izteku "rednega" roka za izplačevanje denarnega nadomestila (praviloma 24 mesecev), do izpolnitve pogojev za upokojitev manjkalo največ tri leta (tako imenovana formula 2+3). Z novelo ZZZPB-D je bila možnost podaljšanja izplačevanja nadomestila do izpolnitve pogojev za upokojitev odpravljena (nadomeščena s pravico do plačevanja prispevka za pokojninsko in invalidsko zavarovanje). Ta pravica je bila po določbi četrtega odstavka 60.

člena ohranjena le tistim starejšim delavcem, katerih sklep o prenehanju je do uveljavitve novele že postal dokončen.

Določba 61. člena je prehodna določba, ki skupaj s 60. členom novele ureja položaj tistih upravičencev, ki so pravice iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti uveljavljali oziroma uveljavili že pred začetkom veljavnosti novele. Po 60. členu se namreč postopek za uveljavitev pravic iz zavarovanja za primer brezposelnosti, ki ga je zavarovanec pričel pred uveljavitvijo tega zakona, dokonča po predpisih, ki so veljali do uveljavitve tega zakona. Po prvem odstavku 61. člena zavarovanec, ki je uveljavil pravice iz zavarovanja za primer brezposelnosti do uveljavitve tega zakona, zadrži te pravice v obsegu in trajanju, kot je veljalo po predpisih, ki so veljali do uveljavitve tega zakona. Te pravice po drugem odstavku omenjenega zakonskega določila uresničuje ob pogojih in na način, ki velja za brezposelne osebe po tem zakonu. Pravico do denarnega nadomestila po prej veljavnih predpisih ima po četrtem odstavku 61. člena novele tudi tisti zavarovanec, katerega sklep o prenehanju delovnega razmerje po drugem odstavku 36.d člena Zakona o delovnih razmerjih je postal dokončen do uveljavitve novele.

Iz dejanskih ugotovitev nižjih sodišč, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), izhaja, da je sklep o prenehanju delovnega razmerja tožniku postal dokončen pred 25.10.1998, to je pred uveljavitvijo Novele ZZZPB-D. To bi tožniku sicer dajalo pravico do denarnega nadomestila po predpisih, ki so veljali do uveljavitve tega zakona, torej pravico do prejemanja denarnega nadomestila v trajanju 24 mesecev (zadnja alinea 25. člena ZZZPB) oziroma njenega podaljšanja po 26. členu ZZZPB. Vendar ga od uživanja te pravice izključuje ugotovljeno pravno pomembno dejstvo, da delovno razmerje tožniku ni prenehalo po drugem odstavku 36.d člena ZDR, torej kot starejšemu delavcu v smislu prvega odstavka 87. člena omenjenega zakona. To odločilno dejstvo je bistvena sestavina dejanskega stanja, v katero revizijsko sodišče zaradi prepovedi iz tretjega odstavka 370. člena ZPP ne sme poseči. Ob bistveni dejanski ugotovitvi obeh sodišč, da tožnik ob prenehanju delovnega razmerja (22.4.1999) ni dopolnil starosti 55 let, niti 35 let pokojninske dobe, je pravilna njuna presoja, da tožnik ni izpolnjeval pogojev iz četrtega odstavka 61. člena Novele ZZZPB-D, ki bi mu zagotavljali uživanje pravice iz naslova za zavarovanje za primer brezposelnosti v obsegu in trajanju, kot je veljalo po prej veljavnih predpisih.

Denarno nadomestilo za primer brezposelnosti ostaja temeljna pravica oziroma dajatev, ki pripada zavarovancem. Z ZZZPB-D je bilo trajanje te dajatve skrajšano, zaostreni so bili pogoji za ohranjanje te dajatve ter določene sankcije za primere neizpolnjevanja obveznosti v zvezi z iskanjem zaposlitve v času prejemanja te dajatve. Namen teh sprememb je bil vzpodbuditi brezposelne osebe, da aktivno iščejo zaposlitev. Zakon daje prednost aktivnim oblikam pred pasivnimi oblikami varstva med brezposelnostjo in naj bi onemogočal izkoriščanje pravic do denarnih dajatev tistim brezposelnim, ki zaposlitve ne iščejo aktivno, hkrati pa naj bi z aktivnimi programi izobraževanja in zaposlovanja preprečeval pasivizacijo brezposelnih in njihovo postopno drsenje v dolgotrajno brezposelnost in revščino (iz utemeljitve predloga sprememb in dopolnitev ZZZPB, Poročevalec DZ, št. 49/97).

Tudi po presoji revizijskega sodišča denarno nadomestilo ne more biti končni in edini cilj (namen) zavarovanja za čas brezposelnosti.

Denarne dajatve naj bi le zagotavljale nadomestilo plače oziroma prejemke brezposelni osebi (in s tem njeno socialno varnost) za čas, dokler si sama in - ali - ob pomoči javnih služb ne zagotovi druge zaposlitve. Nenazadnje je treba upoštevati, da je tudi zakonska ureditev reševanja presežnih delavcev usmerjena k temu, da bi se v največji možni meri izognilo prenehanju delovnega razmerja in brezposelnosti.

Revizijsko sodišče je zato revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.