Sodba VIII Ips 287/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-10

vršilec dolžnosti ravnatelja - prenehanje funkcije - čakanje na delo doma - uveljavljanje bistvenih kršitev določb postopka - izločitev sodnika - načelo kontradiktornosti

Čeprav ravnanje sodišča prve stopnje v zvezi z izločitvijo sodnice lahko kaže na to, da sodišče stranki ni omogočilo uveljavljanja procesnih pravic, ki jih ji daje ZPP, ter lahko pomeni (vsaj navidezno) tudi poseg v nepristransko sojenje, pa tožnik te bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni grajal v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje in je zato v revizijskem postopku ne more več uveljavljati. S tem, ko je sodišče prve stopnje kljub temu, da je tožnik iz zdravstvenih razlogov zapustil obravnavo, nadaljevalo z razpravljanjem in zadevo končalo, lahko tožniku res ni bila v celoti dana možnost obravnavanja pred sodiščem, kar lahko pomeni bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. To bistveno kršitev je tožnik grajal že v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje, vendar sodišče druge stopnje glede te graje ni zavzelo stališča. Zato bi tožnik moral kot relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 1. odstavka 339. člena ZPP v zvezi s prvim in drugim odstavkom 350. člena ZPP, grajati odločitev sodišča druge stopnje, da le-to bodisi ni zavzelo stališča do bistvene pritožbene navedbe bodisi da ni po uradni dolžnosti upoštevalo bistvene kršitve določb pravdnega postopka (8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP). Ker revizija takega očitka ne vsebuje, ga revizijsko sodišče ob upoštevanju določb 370. člena ZPP ni smelo preizkusiti.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se razveljavijo sklep o odreditvi čakanja na delo doma delavcu - invalidu III. kategorije v. d. ravnatelja tožene stranke št. 279 z dne 7.3.2001, sklep o nadomestilu plače v. d. ravnatelja št. 331 z dne 30.3.2001, sklep sveta tožene stranke št. 417 z dne 20.4.2001 ter sklep sveta tožene stranke št. 418 z dne 20.4.2001 in da je tožena stranka dolžna tožniku zagotoviti ustrezno delovno mesto in ga razporediti na dela in naloge učitelja orgel, v 30. dneh pod izvršbo.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožnika delno ugodilo, spremenilo izrek sodbe sodišča prve stopnje in razveljavilo predlagane sklepe ter odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku zagotoviti ustrezno delovno mesto v 30-ih dneh, zavrnilo pa je tožbeni zahtevek v delu, ki se nanaša na razporeditev tožnika na dela in naloge učitelja orgel.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje sta obe stranki vložili revizijo.

I. Revizija tožnika Tožnik je vložil revizijo zoper sodbe zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da je v izreku napaka, ker se navaja v. d. ravnatelj namesto pravilno v. d. ravnateljice, da je sodišče prve stopnje odločalo pristransko, da ni bil izveden postopek izločitve sodnice prve stopnje, da sodnica prve stopnje ni prekinila obravnave, ko zaradi zdravstvenih težav ni mogel biti prisoten, da sodnica prve stopnje ni odločala o njegovih dokaznih predlogih. Pri odločitvi ni upoštevalo predloga, da naj ga razporedi na dela in naloge učitelja orgel in klavirja, s čemer je zmotno uporabilo materialno pravo in kršilo določbe pravdnega postopka. Zato je predlagal, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo v spremeni in tožbenemu zahtevku v celoti ugodi.

Kasneje je tožnik (4.7.2005) vložil še dopolnitev revizije, v kateri je navajal, da je trajanje njegovega čakanja na ustrezno delo posledica zavrnjene začasne odredbe.

II. Revizija tožene stranke Tožena stranka je vložila revizijo zoper sodbo in sklep iz razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče odločalo v tem sporu glede na sodbo v zadevi Pdp 328/2005, za katero tožena stranka meni, da je nezakonita. Predlagala je, da se zadevi rešujeta skupaj, revizijsko sodišče pa naj zato reviziji ugodi in razveljavi izpodbijano sodbo ter zadevo vrne v novo sojenje.

Reviziji sta bili v skladu z določbo 375. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročeni Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in nasprotnima strankama.

Tožnik je vložil odgovor na revizijo, prerekal revizijske navedbe in predlagal, da revizijsko sodišče revizijo tožene stranke kot neutemeljeno zavrne.

Po določbi tretjega odstavka 86. člena ZPP lahko v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. Ker je tožnik dopolnitev revizije vlagal sam, pri tem pa ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit, revizijsko sodišče pri odločanju te vloge ni upoštevalo.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena ZPP).

Če revizija uveljavlja revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, revizijsko sodišče izpodbijano odločbo preizkuša samo v okviru razloga, ki ga je stranka izrecno uveljavljala.

Revizijsko sodišče je glede na določbo tretjega odstavka 370. člena ZPP vezano na dejansko stanje, ugotovljeno na nižjih sodiščih in vanj ne more posegati.

Pri odločanju o reviziji je treba upoštevati določbo prvega odstavka 367. člena ZPP, da se revizija vlaga zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje. Iz revizije tožnika izhaja, da ta graja pristransko odločanje predsednice senata sodišča prve stopnje, da ni bilo odločitve o njegovi zahtevi za izločitev sodnice sodišča prve stopnje, da sodnica ni prekinila obravnave, ko je bila zahtevana njena izločitev in obravnavanje v nenavzočnosti tožnika, ko je bil ta odsoten iz zdravstvenih razlogov.

V reviziji tožnik navaja, da je sodišče prve stopnje odločalo v nasprotju z določbo 74. člena ZPP, ko je kljub predlogu za izločitev sodnice zaradi okoliščin, ki vzbujajo dvom o njeni nepristranskosti, izdalo sodbo v zadevi in šele kasneje s sklepom predsednice sodišča zavrnilo predlog za izločitev razpravljajoče sodnice. Res je sicer, da je v 74. členi ZPP določba, da v primeru, če gre za izločitev po 6. točki 70. člena ZPP, sodnik lahko opravlja nadaljnja dejanja, vendar to ne pomeni, da lahko pred odločitvijo o izločitvi izda tudi sodbo in zadevo zaključi.

Čeprav ravnanje sodišča prve stopnje v zvezi z izločitvijo sodnice po mnenju revizijskega sodišča lahko kaže na to, da sodišče stranki ni omogočilo uveljavljanja procesnih pravic, ki ji jih daje ZPP, lahko pa pomeni tudi (vsaj navidezno) poseg v nepristransko sojenje (podobno odločba US RS, št. Up 365/05-16 z dne 6.7.2006), pa je treba ugotoviti, da tožnik te bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni grajal v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje in je zato v revizijskem postopku ne more več uveljavljati.

Druga bistvena kršitev, ki jo uveljavlja revizija, je, da je sodišče prve stopnje kljub temu, da je tožnik iz zdravstvenih razlogov zapustil obravnavo, nadaljevalo z razpravljanjem in je zadevo končalo.

Po mnenju revizijskega sodišča lahko s takim ravnanjem sodišča tožniku res ni bila v celoti dana možnost obravnavanja pred sodiščem, kar lahko pomeni bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. To bistveno kršitev določb pravdnega postopka je tožnik grajal že v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje, vendar sodišče druge stopnje glede te graje ni zavzelo stališča. Zato bi tožnik moral, kot relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s prvim in drugim odstavkom 350. člena ZPP, grajati odločitev sodišča druge stopnje, da bodisi ni zavzelo stališča do bistvene pritožbene navedbe bodisi da ni po uradni dolžnosti upoštevalo bistvene kršitve določb pravdnega postopka (8. točka drugega odstavka 339. člena ZPP). Ker revizija takega očitka ne vsebuje, ga revizijsko sodišče ob upoštevanju določb 370. člena ZPP ni smelo preizkusiti.

Zaradi povedanega revizijsko sodišče pri odločanju ni moglo in ni smelo upoštevati bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ki jih za postopek pred sodiščem prve stopnje navaja revident.

Glede zavrnilnega dela pritožbeno sodišče ni zmotno uporabilo materialnega prava. Iz določb členov od 21 do 26 Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 14/90 in nadalj.) je razvidno, da je razporeditev delavcev pristojnost delodajalca in ne sodišča, kar je tožniku že pravilno pojasnilo sodišče v izpodbijani sodbi. Zato sodišče revidentu ne more ugoditi in ga razporediti na dela in naloge kot to predlaga. Sodišče lahko samo odloči, da mu je tožena stranka dolžna zagotoviti ustrezno delovno mesto, kasneje pa je pristojno odločati o tem, ali je zagotovljeno delovno mesto ustrezno ali ne.  Zaradi navedenih razlogov je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP tožnikovo revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Tožena stranka je sodišču očitala zmotno uporabo materialnega prava. Predvsem ne soglaša z izpodbijano sodbo zato, ker jo je sodišče oprlo na sodbo VDSS Pdp 328/2005-2, s katero je sodišče odločalo o prenehanju funkcije v. d. ravnatelja in za katero tožena stranka meni, da je nezakonita.

Tožena stranka z obravnavano revizijo ne more izpodbijati pravilnosti sodbe v drugi obravnavani zadevi, pa čeprav je posledično od nje odvisno tudi odločanje v tej zadevi. Ker pa se sodišče druge stopnje tudi samo sklicuje na to sodbo in nezakonitost razrešitve tožnika kot v. d. ravnatelja, je treba pojasniti, zakaj je bila razrešitev tožnika kot v. d. ravnatelja nezakonita in zakaj so zato nezakoniti tudi izpodbijani sklepi tožene stranke.

Iz določbe 37. člena ZZ izhaja, da se v primeru, če se nihče ne prijavi na razpis za direktorja zavoda ali če nihče od prijavljenih kandidatov ni bil izbran, razpis ponovi, za čas do imenovanja direktorja na podlagi ponovljenega razpisa pa se imenuje vršilec dolžnosti direktorja, vendar najdlje za eno leto.

O imenovanju vršilca dolžnosti ima specialen zakon posebne določbe. Tako je v prvem odstavku 54. člena ZOFVI določeno, da če ravnatelju predčasno preneha mandat oziroma če nihče izmed prijavljenih kandidatov za ravnatelja ni imenovan, svet javnega vrtca oziroma šole imenuje vršilca dolžnosti ravnatelja izmed strokovnih delavcev javnega vrtca ali šole oziroma izmed prijavljenih kandidatov, vendar največ za eno leto. V drugem odstavku 54. člena ZOFVI pa je določba, da v primeru, če v 60 dneh po prenehanju mandata ravnatelja svet javnega vrtca oziroma šole ne imenuje niti ravnatelja niti vršilca dolžnosti ravnatelja, imenuje vršilca dolžnosti ravnatelja v naslednjih osmih dneh minister. Tega imenovanja zakon ne veže na rok enega leta, ampak je ta odvisen od okoliščin in lahko traja vse do imenovanja ravnatelja.

Ker specialni zakon posebej ureja imenovanje vršilca dolžnosti za področja, ki jih določa 1. člen ZOFVI, v spornem primeru ni mogoče uporabljati splošnih določb 37. člena ZZ, ampak se uporabljajo določbe specialnega zakona, kot sta to pravilno storili že obe nižji sodišči. To pa pomeni, da je bilo opravljanje funkcije vršilca dolžnosti odvisno od odločitve ministra. In ta je z odločbo z dne 2.10.2000, ki je postala dokončna in pravnomočna, za vršilca dolžnosti imenoval tožnika in sicer za čas od izdaje odločbe pa do imenovanja novega ravnatelja.

Ker je iz ugotovitev sodišča ugotoviti, da je tožena stranka dobila novega ravnatelja (ravnateljico) 1.7.2002, to pomeni, da svet tožene stranke glede na odločbo ministra ni imel pravne podlage, da bi s sklepom z dne 7.12.2000 imenoval novo vršilko dolžnosti ravnatelja, ker takrat nov ravnatelj ni bil imenovan, saj je pogoj za imenovanje pridobitev soglasja ministra. Brez tega ni imenovanja in s tem tudi ne razloga za spremembo pravnomočne odločbe, izdane v upravnem postopku.

Revizijsko sodišče ugotavlja (enako kot v zadevi VIII Ips 277/2005 z dne 10.10.2006), da je bil ugotovitveni sklep o prenehanju funkcije vršilca dolžnosti ravnatelja št. 945/2000 z dne 7.12.2000 nezakonit. Ker je bil nezakonit sklep o prenehanju funkcije, so nezakoniti tudi sklepi o čakanju na domu in ostali sklepi in jih je zato sodišče upravičeno in v skladu z materialnim pravom razveljavilo.

Zato je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP revizijo tožene stranke zavrnilo.

ZPP člen 74, 339, 339/1, 339/2, 339/2-8, 350, 370.ZZ člen 37.ZOFVI člen 54.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.