Sodba VIII Ips 26/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-09-13

neopravičen izostanek z dela - prenehanje delovnega razmerja

Neupravičen izostanek z dela zaporedoma več kot pet delovnih dni (to je dejanska ugotovitev) je, če ga delodajalec ugotovi, resen razlog za prenehanje delovnega razmerja.

Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika, da se razveljavita sklepa tožene stranke z dne 4.8.1998 in 9.9.1998 o prenehanju delovnega razmerja tožnika zaradi neupravičenih zaporednih odsotnosti z dela, ki je trajala šest dni. Odločitev o tožbenem zahtevku za priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja je sodišče pridržalo do končne odločitve.

Drugostopenjsko sodišče je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožnik vložil revizijo iz vseh revizijskih razlogov, zlasti pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da v spornih dneh ni neopravičeno izostal z dela, saj je koriščenje dopusta pravočasno najavil kadrovski službi. Pred koriščenjem dopusta je zbolel in je imel bolniški stalež odprt od 14.7.1998 do 17.7.1998. Takrat mu je bil bolniški stalež prekinjen, ker je zdravniku povedal, da gre na redni letni dopust. Če mu dopust ne bi bil odobren, ne bi prekinil bolniškega staleža, saj mu je bil ta po dopustu nadaljevan in je trajal do 10.9.1998. Povedano kaže na to, da mu je bil dopust odobren in zato v spornih dneh z dela ni bil odsoten neupravičeno. Predlagal je, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo spremeni in v celoti ugodi tožbenemu zahtevku oziroma podredno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

V odgovoru na revizjo je tožena stranka prerekala revizijske navedbe in predlagala zavrnitev revizije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena ZPP).

Po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe glede tovrstnih revizijskih navedb ni preizkušalo.

Revizija vsebinsko ni opredelila nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jo je formalno zatrjevala, zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

Glede na ugotovljeno dejansko stanje materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno.

Iz določbe 5. točke prvega odstavka 100. člena zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93) izhaja, da delavcu preneha delovno razmerje, če je bil neupravičeno odsoten z dela zaporedoma pet delovnih dni in se vrne na delo, z dnem dokončnosti sklepa o prenehanju delovnega razmerja. Bistvena okoliščina za odločitev je zato ugotovitev neupravičene odsotnosti.

Po določbi 4. člena konvencije 158 MOD o prenehanju delovnega razmerja na pobudo delodajalca (konvencija - Uradni list SFRJ, št. 4/84, Mednarodne pogodbe, Akt o notifikaciji nasledstva, Uradni list RS 54/92, mednarodne pogodbe 15/92), delavcu delovno razmerje ne preneha, če za to ni resnega razloga v zvezi s sposobnostjo ali obnašanjem delavca (v to kategorijo sodi tudi neupravičena odsotnost z dela zaporedoma več kot pet delovnih dni) ali v zvezi z operativnimi potrebami podjetja, ustanove ali službe.

Neupravičen izostanek z dela zaporedoma več kot pet delovnih dni (to je dejanska ugotovitev) je, če ga delodajalec ugotovi, resen razlog za prenehanje delovnega razmerja. Ker je bilo že v postopku pri delodajalcu ugotovljeno, potrjeno pa tudi v postopku pred sodiščem, da tožnik za 20.7.1998 ni imel odobrene odsotnosti z dela zaradi koriščenja letnega dopusta in je, kot ugotavlja sodišče prve stopnje, samovoljno nastopil izrabo dopusta, to tudi pomeni, da ni imel upravičenega razloga za odsotnost z dela. Zato je logičen zaključek, da je z dela izostal več kot zaporednih pet delovnih dni neupravičeno, kar je bil zadosten razlog za prenehanje delovnega razmerja, saj iz dokazov v spisu izhaja tudi zaključek sodišča druge stopnje, da tožnik v spornem obdobju ni imel odobrenega bolniškega staleža.

Revident v reviziji sicer nedoločno navaja, da naj bi bil zaradi zdravstvenih razlogov tudi, če ne bi bil na rednem letnem dopustu, v tem času začasno nezmožen za delo (dejanski obstoj začasne nezmožnosti za delo iz zdravstvenih razlogov in s tem upravičenega razloga za odsotnost z dela, bi lahko obstajal tudi ne glede na to, ali je bil tožnik upravičen do denarnih nadomestil oziroma pravic iz zdravstvenega zavarovanja ali pa zaradi nespoštovanja postopka iz zdravstvenega zavarovanja ni bil upravičen do njih). Tožnik v postopku pri toženi stranki tega dejstva sploh ni zatrjeval, ker je vztrajal pri navedbi, da je v spornem obdobju imel odobren dopust, v sodnem postopku pa dokaznega postopka tudi ni vodil tako, da bi se ugotavljala in dokazovala njegova navedba o zdravstveni nezmožnosti za delo v spornem obdobju. Navedbe tega dejstva so bile tekom postopka sicer podane, ne pa tudi dokazane, dokazovanje te okoliščine pa se je zaključilo z ugotovitvijo (ki temelji na listinah v spisu), da tožniku v spornem obdobju ni bil priznan bolniški stalež. Ker gre za drugačen razlog morebitne opravičene odsotnosti z dela, kot ga v sklepu o prenehanju delovnega razmerja opredelil in dokazoval delodajalec, je trditveno in dokazno breme, da obstaja drug opravičen razlog za tožnikovo (morebitno) upravičeno odsotnost z dela, v celoti na strani tožnika, vendar bi bilo treba taka dejstva in dokaze jasno navesti pravočasno. Zato tovrstnih revizijskih navedb revizijsko sodišče pri odločanju ni smelo upoštevati.

Zaradi navedenih razlogov je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.