Sodba II Ips 328/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-01-26

CIVILNO PROCESNO PRAVO - LOVSTVO - OSEBNOSTNE PRAVICE - USTAVNO PRAVO

pravica do združevanja - sodno varstvo pravic - sodnovarstvena zahteva - procesnopravna jamstva - pravica do obrambe - članstvo v lovski družini

Ker je v obravnavanem primeru predmet varstva ustavno zajamčena pravica do združevanja, je treba obstoj pogojev za njeno omejevanje presojati z upoštevanjem slehernemu sodnemu postopku imanentnih procesnopravnih standardov. Njihovega zniževanja ni mogoče opravičevati z morda poenostavljenimi društvenimi pravili postopka, niti z laičnostjo organov, ki odločajo v disciplinskem postopku.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka v zvezi z odgovorom na revizijo.

Sodišče prve stopnje je po združitvi ločeno vloženih tožb tožnikov v skupno obravnavanje zavrnilo njuna zahtevka za razveljavitev po njunih trditvah nezakonitih odločb Disciplinskega razsodišča Lovske družine A. z dne 18.10.1997, št. 9/174-35 in št. 9/174-36, potrjenih z odločbama izredne Skupščine LD I. G. z dne 23.12.1997 (glede prvega tožnika) in z dne 10.1.1998 (glede drugega tožnika), s katerima jima je bil izrečen ukrep izključitve iz članstva LD A. zaradi hujše disciplinske kršitve, storjene s tem, da sta dne 5.8.1997 med 19.50 in 20.00 uro pri visoki preži (Godinovi preži) odstrelila en kos divjadi (srnjadi) in ga prikrila z namenom, da bi se izognila plačilu. Ocenilo je, da očitane nezakonitosti v disciplinskem postopku niso podane.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožnikov ugodilo in izpodbijano sodbo tako spremenilo, da je zahtevkoma tožnikov ugodilo. Menilo je, da je izključitev člana lovske družine omejitev pravice do združevanja. Ker gre za omejitev ustavne pravice, je treba v postopkih obravnavanja kršitev članov društva še toliko bolj spoštovati pravne norme, ki so jih kot avtonomno pravo sprejeli pristojni organi tožene stranke in analogno tudi pravne norme javnega prava, ki ureja postopke v civilnih oziroma kazenskih zadevah. Ob takem izhodišču je nato toženi stranki očitane kršitve ovrednotilo pretežno drugače kot sodišče prve stopnje - zlasti ugotovljene kršitve pravice do obrambe kot temeljne pravice vsakogar, proti komur se vodi kakršenkoli postopek.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo. Izpodbija jo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka v postopku pred sodiščem druge stopnje in zmotne uporabe materialnega prava, pri čemer utemeljuje revizijo z navedbami po sledečih vsebinsko povzetih sklopih:

- uveljavljano bistveno kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku utemeljuje tožena stranka z očitkom sodišču druge stopnje, da ima izpodbijana sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, saj so si njeni razlogi v predzadnjem odstavku na 5. strani in v zadnjem odstavku na 4. strani med seboj v nasprotju; - zmotno je stališče sodišča druge stopnje o omejevanju tožnikoma ustavno zajamčene pravice do zbiranja in združevanja, saj jima je bila zagotovljena z njunim sprejemom v članstvo pri toženi stranki. Tako članstvo pa obsega tudi obveznost ravnati se po veljavnih aktih in upoštevati zapisane norme obnašanja; - glede morebitnega nepravilnega vabljenja na disciplinsko obravnavo nista tožnika v pritožbi zoper odločbo disciplinskega razsodišča navajala nobenih ugovorov, v teku celotnega postopka pa sta tudi podajala obrambne predloge. Neizvedba vseh predlaganih dokazov ne pomeni kršitve pravice do obrambe; - ker tožnika na skupščini nista zahtevala prisotnosti njunega zagovornika, sta se s tem tej pravici dejansko odpovedala; - nesprejemljivo je stališče pritožbenega sodišča glede vsebine disciplinskih odločb, ki jih ni mogoče primerjati s sodbami sodišč, saj v društvih pišejo odločbe neprofesionalci, sodbe sodišč pa poklicni sodniki; - ker sta tožnika očitano dejanje storila skupaj, odgovarjata zanj vsak v okviru svoje odgovornosti, in je zato sklepanje sodišča druge stopnje tudi v tem delu (namreč o nemožnosti, da bi spričo le enega strela oba storila isti prekršek) zmotno.

Tožena stranka predlaga spremembo izpodbijane sodbe v smeri vzpostavitve sodbe sodišča prve stopnje, podredno pa njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču druge stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 36/2004 - uradno prečiščeno besedilo) vročena tožnikoma, ki sta nanjo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev, ter Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Pravica do združevanja (drugi odstavek 42. člena Ustave) je ustavna pravica. Prvi odstavek 23. člena Ustave pa vsakomur zagotavlja sodno varstvo njegovih pravic. O vsebini sodnovarstvene zahteve je od ukinitve samoupravnih sodišč dalje pristojno odločati redno sodišče v pravdnem postopku. Predmet sodnega preizkusa je, ali je bila pravica do združevanja omejena protipravno ali ne. To pomeni, da mora sodišče v pravdnem postopku izhajajoč iz trditev v tožbi presoditi, ali je dokončna disciplinska odločba (v danem primeru lovske družine - tožene stranke) v skladu z zakonom, drugim predpisom prisilne narave ali za člane zavezujočim splošnim aktom tožene stranke, ter ali so v tožbi zatrjevane kršitve disciplinskega postopka res podane in ali so takšne vrste, da izključitev iz lovske družine pomeni protipravno omejitev posameznikove ustavne pravice. S tem je tudi odgovorjeno na ne povsem razumljiv, zanesljivo pa neutemeljen, revizijski očitek o nasprotju med razlogi izpodbijane sodbe v delu, v katerem se sodišče druge stopnje ukvarja z vprašanji materialnopravne narave (revizijsko lociranem z označbo "zadnji odstavek na 4. strani"), in v katerem se ukvarja z vprašanji procesnopravne narave (revizijsko lociranem z označbo "predzadnji odstavek na 5. strani") - kar naj bi po zgrešenem mnenju tožene stranke imelo za posledico bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

Ker je v obravnavanem primeru predmet varstva ustavno zajamčena pravica do združevanja, je treba obstoj pogojev za njeno omejevanje presojati z upoštevanjem slehernemu sodnemu postopku imanentnih procesnopravnih standardov. Njihovega zniževanja ni mogoče opravičevati z morda poenostavljenimi društvenimi pravili postopka, niti z laičnostjo organov, ki odločajo v disciplinskem postopku. Procesna strogost, iz katere je pri odločanju pravilno izhajalo sodišče druge stopnje, ima svoj temelj tako v določbah Zakona o upravnem postopku o razmerju med dokončnostjo, izvršljivostjo in pravnomočnostjo odločbe, kot tudi v določbah interno sprejetih aktov tožene stranke o tem, da predlog za preizkus zakonitosti "pravnomočne" odločbe disciplinskega razsodišča ne zadrži njene izvršitve (zadnji odstavek 37. člena Pravilnika o disciplinskem postopku LD A.). S trenutkom dokončnosti konstitutivnih odločb disciplinskega organa sta bila namreč tožnika izključena iz lovske družine, s čimer je bilo torej poseženo v njuno ustavno zajamčeno pravico brez sodnega nadzora, in je zato jalovo zatrjevanje tožene stranke v isti sapi, da v društvih vodijo disciplinske postopke neprofesionalci.

Glede na pravkar obrazloženo je treba torej tudi v društvenih disciplinskih postopkih upoštevati ustavno predvidena procesnopravna jamstva iz druge alinee 29. člena Ustave, po kateri mora biti vsakomur, ki je obdolžen, ob popolni enakopravnosti zagotovljeno, da se brani sam ali z zagovornikom. Iz neizpodbojnih dejanskih ugotovitev v pravnomočni sodbi (tretji odstavek 370. člena ZPP) izhaja, da sta se tožnika pritožila zoper odločbo disciplinskega razsodišča po pooblaščencu - odvetniku, ki je predložil njuni pooblastili, da pooblaščenec oziroma zagovornik tožnikov ni bil povabljen na pritožbeno obravnavo oziroma sejo, niti ni bil o njej obveščen, ter da ni izkazano, da bi bila tožnika o svojih procesnih pravicah seznanjena in da bi se jim odpovedala. Pravica do obrambe z zagovornikom - in ne le pravica obdolženca, da se brani - je razglašena za eno temeljnih ustavnih pravic. Pravica "biti slišan" bi kaj malo pomenila, če ne bi vsebovala tudi pravice biti slišan s pomočjo zagovornika. Le tako je mogoče prava nevešči osebi zagotoviti možnost predstavitve za odločitev pomembnih dejanskih in pravnih vprašanj v postopku, ki mora biti izveden pošteno in zakonito, in v katerem je upravičena do seznanitve s stališči postopkovnega organa do teh vprašanj. Da v obravnavanem primeru ti pogoji niso bili izpolnjeni, je sodišče druge stopnje pravilno ugotovilo - tudi spričo dejstva, da odločba disciplinskega organa, ki je odločal na drugi stopnji, ne vsebuje nobenih razlogov, zakaj pritožbi tožnikov v disciplinskem postopku nista utemeljeni (v obrazložitvi te odločbe je v obeh primerih le izid glasovanja).

Po doslej obrazloženem se izkaže za pravilno odločitev sodišča druge stopnje o razveljavitvi zoper tožnika v disciplinskem postopku na drugi stopnji izdanih odločb. Ker pa po Pravilih Lovske družine A. (priloga B24) disciplinski postopek zoper tožnika zaradi suma dne 5.8.1997 storjene kršitve spričo poteka dveletnega absolutnega zastaralnega roka v nobenem primeru ne bi več bil mogoč, se ni bilo treba ukvarjati s presojo pomena vprašanj o morebitnih kršitvah pravil disciplinskega postopka že v postopku na prvi stopnji in o obsegu uveljavljanja teh v pritožbah tožnikov zoper odločbi disciplinskega razsodišča; enako velja za presojo pomena iz listin disciplinskega spisa tožene stranke razvidnih dejstev (na primer o tem, da je odločitev prvostopenjskega disciplinskega organa oprta na ugotovitev o izkazanosti "utemeljenega suma", da je disciplinski postopek na drugi stopnji vodila oseba, ki je bila zaslišana kot priča v postopku na prvi stopnji itd.), na katere se tožnika v pravdnem postopku nista sklicevala.

Ker niso podani ne razlogi, zaradi katerih je bila vložena revizija, niti razlogi, na katere pazi revizijsko sodišče po uradni dolžnosti, je bilo treba revizijo tožene stranke na podlagi določbe 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrniti.

Odločitev o stroških revizijskega postopka tožeče stranke v zvezi z odgovorom na revizijo temelji na določbi prvega odstavka 155. člena ZPP, saj jih glede na vsebino revizije in odgovora na revizijo ni bilo mogoče šteti za potrebne pravdne stroške, odločanje o stroških revizijskega postopka tožene stranke pa je odpadlo, ker ti niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.