TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sodba II Ips 832/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-03-09

Odškodninska terjatev iz naslova nepremoženjske škode je zastarala.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tudi preostalo vtoževano odškodnino za nepremoženjsko škodo v skupnem znesku 2.200.000 SIT, ker je ugotovilo, da je terjatev zastarala. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožeča stranka vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Tožnik je bil invalidsko upokojen dne 11.8.1994. Ta upokojitev pa ni odločilen mejnik pri računanju zastaralnega roka. Ko sodišče razlaga, da je strah za preostalo zmanjšano delovno sposobnost tožniku prenehal z dnevom upokojitve, ne more trditi, da so s tem dnem prenehale tudi duševne bolečine zaradi trajnega zmanjšanja splošne življenjske aktivnosti. Dan upokojitve ni saniral teh duševnih bolečin. Zato predlaga razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS in toženi stranki, ki pa nanjo ni odgovorila.

Odškodninska terjatev za povzročeno škodo zastara v treh letih, odkar je oškodovanec zvedel za škodo in za tistega, ki jo je napravil, v vsakem primeru pa ta terjatev zastara v petih letih, odkar je škoda nastala (376. člen ZOR). Škodni dogodek, ki naj bi tožniku povzročil škodo, se je pripetil dne 19.10.1984, zatrjevana posledična duševna bolezen pa je tožniku nastopila dne 24.6.1985. Povzročitelj zatrjevane škode je bil tedaj tožniku že znan, pa tudi obseg škode, ki je vtoževana, se od tedaj dalje ni spreminjal. Do vložitve tožbe dne 16.9.1994 je torej že davno potekel absolutni petletni zastaralni rok iz določbe drugega odstavka 376. člena ZOR. Izpodbijana sodba ima prav, ko se postavi na stališče, da za odločitev v zadevi ni potrebe po ugotavljanju relativnega zastaralnega roka za posamezno vtoževano škodo (za prestane telesne bolečine kot obliko škode je tožnik satisfakcijo uveljavljal pravočasno in jo tudi dosegel). Revizijsko stališče, po katerem naj bi bil zastaran le odškodninski zahtevek iz naslova duševnih bolečin ob zmanjšanju življenjske aktivnosti le "za čas pet let nazaj", sicer pa ne, je pravno zgrešeno. Po dejanskih ugotovitvah je tožnik za zatrjevano škodo (duševne bolečine ob zmanjšanju življenjske aktivnosti) zvedel že v letu 1985, zaradi česar po materialnem pravu, ob postavljenem ugovoru zastaranja, o tem odškodninskem zahtevku pravno veljavno ni mogoče razpravljati.

Neutemeljeno revizijo je bilo treba zavrniti po določbi 378. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 78/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-25

Ker je revident umaknil revizijo pred odločanjem o reviziji, je revizijsko sodišče ugotovilo njen umik.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je tožena stranka solastnik nepremičnine parc. št. 632/1 in 632/2 k.o. K., pri čemer znaša solastninski delež tožeče stranke 60 %, in podrejeni tožbeni zahtevek na plačilo 9.142.731,00 SIT, valoriziran po cenah na dan izdaje sodbe sodišča prve stopnje, z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo.

Revizija je bila vročena toženi stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

S pisno vlogo, ki je na sodišče prispela 19.4.2006, je tožeča stranka umaknila vloženo revizijo.

Revizijsko sodišče o vloženi reviziji še ni odločalo, zato je ugotovilo njen umik (383. v zvezi z drugim odstavkom 334. člena Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 36/04 - prečiščeno besedilo).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sodba in sklep II Ips 637/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-11

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

javna listina - potni list - dokazovanja - izpodbijanje zakonske domneve - dokazno pravilo - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije - povrnitev negmotne škode - odgovornost za škodo - podlage odškodninske odgovornosti - višina denarne odškodnine

Ker je potni list javna listina, velja dokazno pravilo o njeni resničnosti (224. člen ZPP). Tožena stranka ne spodbija verodostojnosti potnega lista, marveč dokazuje svojo različico dejanskega stanja z drugimi dokazi. Pri tem ne more biti uspešna, dokler ne ovrže domneve pristnosti javne listine.

1. Revizija tožene stranke proti odločitvi o odškodnini za premoženjsko škodo se zavrže.

2. Revizija tožene stranke se delno zavrne in sicer v delu, ki napada odločitev o odškodninski odgovornosti.

3. V preostalem delu se reviziji tožene stranke, reviziji tožeče stranke pa v celoti ugodi ter se odločitev sodišča druge stopnje o višini odškodnine za nepremoženjsko škodo ter o stroških postopka razveljavi ter zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v ponoven postopek.

4. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Revizija tožene stranke proti odločitvi o odškodnini za premoženjsko škodo se zavrže.

2. Revizija tožene stranke se delno zavrne in sicer v delu, ki napada odločitev o odškodninski odgovornosti.

3. V preostalem delu se reviziji tožene stranke, reviziji tožeče stranke pa v celoti ugodi ter se odločitev sodišča druge stopnje o višini odškodnine za nepremoženjsko škodo ter o stroških postopka razveljavi ter zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v ponoven postopek.

4. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo.

ZPP člen 224, 367, 367/2, 377.ZOR člen 154, 200. ZTVCP (1980) člen 98, 98/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 190/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-18

dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti tožbenega zahtevka naknadna sprememba ocene vrednosti spornega predmeta - zavrženje revizije

V tožbi navedene vrednosti spornega predmeta tožnik kasneje ne more spreminjati.

Tožnik E. C. je dolžan povrniti toženki njene stroške revizijskega postopka v znesku 80.520 SIT, v 15 dneh.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev stvarne služnosti hoje in vožnje s kmetijskimi stroji po dvorišču parc. št. 2858/1 vl. št. 1001 k.o. ..., ki je last tožene stranke, v zvezi s gospodujočimi zemljišči, ki so v lasti tožnikov.

2.Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo tožnikov proti prvostopenjski sodbi.

3.Tožnik E. C. je vložil revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča.

4.Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženki, ki je odgovorila na revizijo.

6.Sodno ugotavljanje stvarne služnosti predstavlja premoženjski spor, v takšnem primeru pa je revizija dovoljena le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev (drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Tožbeni zahtevek se ne nanaša na denarni znesek in je zato dovoljenost revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, ki jo je tožeča stranka navedla v tožbi (drugi odstavek 44. člena ZPP).

7.V tožbi je bila navedena nediferencirana vrednost (za vse tožnike) spornega predmeta v znesku 100.000 SIT. V tožbi navedene vrednosti spornega predmeta tožnik kasneje ne more spreminjati niti v primeru, da s tem soglaša nasprotna stranka (o tem vprašanju se je vrhovno sodišče že izreklo, npr. v zadevi II Ips 37/2001 z dne 29.11.2001). Zato na dovoljenost revizije tudi ne more vplivati zvišanje vrednosti spornega predmeta (ob nespremenjenem tožbenem zahtevku) na tretjem naroku za glavno obravnavo, dne 19.5.2004.

8.Vrhovno sodišče je zavrglo nedovoljeno revizijo (377. člen ZPP).

9.Toženka je odgovorila na revizijo in je zato glede na rezultat revizijskega postopka upravičena do povrnitve revizijskih stroškov (1. odstavek 165. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP). Stroški v zvezi z odgovorom na revizijo so odmerjeni v skladu z veljavno odvetniško tarifo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 235/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-18

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - vrednost izpodbijanega dela sodne odločbe - sklep o razveljavitvi prvostopenjske odločbe - zavrženje revizije

V premoženjskih sporih revizija ni dovoljena, če vrednost tistega dela pravnomočne sodbe, glede katerega revident v pravdi ni uspel, ne presega 1.000.000 SIT.

1. Tožnik je s tožbo zahteval, da mu tožena stranka plača odškodnino v znesku 2.100.000 SIT v zvezi s škodo, ki jo je utrpel zaradi prometne nesreče dne 21.9.1984.

2.Sodišče prve stopnje je s sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku, razen glede zneska 1.060 SIT, kolikor je znašala akontacija odškodnine.

3.Prvostopenjsko sodišče je zavrglo tožnikovo pritožbo proti navedeni prvostopenjski sodbi.

4.Pritožbeno sodišče je ugodilo tožnikovi pritožbi proti sklepu o zavrženju pritožbe proti sodbi in sklep razveljavilo. Pritožbeno sodišče je nato zavrnilo pritožbi pravdnih strank proti prvostopenjski sodbi.

5.Tožnik je vložil revizijo zoper "sodbo in sklep Višjega sodišča v Ljubljani, II Cp 1949/2004 z dne 1.6.2004", zaradi revizijskih razlogov "bistvene kršitve postopka in zmotne uporabe materialnega prava".

6.Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženki, ki na revizijo ni odgovorila.

7.Revizija proti sklepu in sodbi ni dovoljena.

8.Sklep pritožbenega sodišča o tem, da se razveljavi prvostopenjski sklep o zavrženju tožnikove pritožbe proti sodbi, ni sklep sodišča druge stopnje, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 384. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Revizije proti takšnemu razveljavitvenemu sklepu ni mogoče vložiti in je zato nedovoljena (drugi odstavek 374. člena v zvezi s prvim odstavkom 384. člena ZPP).

9.Tožnik ima pravni interes za izpodbijanje le tistega dela pravnomočne sodbe, ki se nanaša na zavrnitev tožbenega zahtevka. Tožnik je s tožbo zahteval plačilo odškodnine 2.100.000 SIT (88. stran sodnega spisa). V pravdi ni bil uspešen le glede zneska 1.060 SIT. Revizija v navedenem delu ni dovoljena, saj vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1.000.000 tolarjev, kolikor znaša revizijski prag iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

10.Revizija proti sodbi in sklepu ni dovoljena in jo je zato revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 34/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-11

postopek za določitev odškodnine - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija zoper sklep, s katerim je zavrnjena pritožba in v izpodbijanem obrestnem delu potrjen sklep sodišča prve stopnje, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je nasprotni udeleženki naložilo, da mora predlagateljici postopka plačati odškodnino v obliki obveznic v višini 30.587.431,55 SIT in sicer z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zneska 25.587.431,55 SIT od 23.7.1998, od zneska 5.000.000 SIT pa od 31.7.1998. Te obveznice mora nasprotna udeleženka izročiti v treh mesecih od pravnomočnosti sklepa.

Pritožbeno sodišče je zavrnilo pritožbo nasprotne udeleženke in v izpodbijanem obrestnem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper ta sklep je nasprotna udeleženka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in predlagateljici postopka, ki nanjo ni odgovorila.

V konkretnem primeru gre za razmerje med zavezancem za vrnitev denacionaliziranega premoženja (v tem primeru predlagateljico) in zavezancem za plačilo odškodnine (ki je v tem primeru nasprotna udeleženka). To razmerje ureja 73. člen Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS/I, št. 27/91 in nasl.) in ni predmet denacionalizacijskega postopka, pač pa posebnega nepravdnega postopka, ki teče po določbah IX. poglavja Zakona o nepravdnem postopku (Uradni list SRS, št. 30/86 in nasl. - ZNP). V tem postopku je zoper odločbo sodišča druge stopnje dovoljena revizija le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne odločbe presega vrednost, ki jo Zakon o pravdnem postopku predpisuje kot pogoj za dovoljenost revizije (103. člen ZNP). Za ugotovitev pravice do revizije je tako odločilna vrednost spornega predmeta, ki se presoja po 39. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Po tej določbi pa se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka - obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske terjatve se ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek. To pomeni, da nasprotna udeleženka nima pravice do revizije, saj z njo izpodbija sklep, s katerim je bila pritožba zavrnjena in v izpodbijanem obrestnem delu potrjen sklep sodišča prve stopnje. Revizijsko sodišče jo je zato zavrglo (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 753/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-24

dovoljenost revizije v zapuščinskem postopku - zavrženje revizije

Ker v ZD v zvezi z revizijo ni nobenih določb, je treba uporabiti določbo 34. člena ZNP, po kateri revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o dedovanju ugotovilo obseg zapuščine in njeno vrednost ter kot dediča razglasilo D. H. V sklepu je povzelo tudi "dedni dogovor" med dedičem in V. Z. ter L. Z..

Zoper ta sklep so se pritožile E. P., V. Z. in L. Z., pritožbeno sodišče pa je pritožbi zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper sklep pritožbenega sodišča sta V. Z. in L. Z. vložili revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava.

Dedič D. H. je odgovoril na revizijo in predlagal, naj jo revizijsko sodišče zavrne.

Revizija je bila vročena tudi Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

S sklepom o dedovanju je bil pravnomočno končan zapuščinski postopek, ki je po določbi 1. člena Zakona o nepravdnem postopku (Uradni list SRS, št. 30/86 in nasl. - ZNP) vrsta nepravdnega postopka. Po določbi prvega in drugega odstavka tega člena se namreč pravila nepravdnega postopka uporabljajo za obravnavanje osebnih stanj, družinskih in premoženjskih razmerij ter drugih zadev, za katere zakon tako določa ali jih glede na njihovo naravo ni mogoče obravnavati v kakem drugem postopku. Ker v Zakonu o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in nasl. - ZD) v zvezi z revizijo ni nobenih določb, je treba uporabiti določbo 34. člena ZNP, po kateri revizija ni dovoljena. Revizijsko sodišče jo je zato zavrglo (drugi odstavek 384. člena in 377. člen Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. In 163. člen ZD).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 817/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-24

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta v dinarjih - denominacija - zavrženje revizije

Upoštevajoč spremembo vrednosti (denominacijo) dinarja na podlagi Zakona o spremembi vrednosti dinarja (Uradni list SFRJ, št. 83/89) na dan 21.12.1989 (10.000,00 din za en konvertibilni dinar) in menjalno razmerje 1:1 med jugoslovanskim dinarjem in slovenskim tolarjem, določeno v prvem odstavku 5. člena Zakona o uporabi denarne enote Republike Slovenije (Uradni list RS/I, št. 17/91), veljavno na dan 8.10.1991, se izkaže, da je vrednost spornega predmeta, izražena v slovenskih tolarjih, 550 SIT.

Sodišče prve stopnje je v ponovnem sojenju ugotovilo, da sta pravdni stranki vsaka do 1/2 solastnika sporne nepremičnine ter da je toženka za takšen delež dolžna izstaviti tožniku za zemljiškoknjižni vpis sposobno listino.

Pritožbeno sodišče je pritožbi tožnika delno ugodilo ter sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v tistem delu, v katerem je sodišče prve stopnje znova odločilo o že pravnomočno razsojeni zadevi. V preostalem delu je pritožbo tožnika zavrnilo in v nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti takšni odločitvi vlaga revizijo tožeča stranka. Zaradi narave odločitve revizijsko sodišče vsebine revizije ne bo povzemalo.

Revizija je bil vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila ter Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS.

V premoženjskih sporih je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 - Uradni list RS, št. 43/2006; ZPP)Ć. Če se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarni znesek, je odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo je tožeča stranka navedla v tožbi.

Tožeča stranka je v tožbi dne 16.2.1988 navedla kot vrednost spornega predmeta znesek 5.500.000 dinarjev. Izračun pokaže, da ta vrednost ne presega revizijske vrednosti. Upoštevajoč spremembo vrednosti (denominacijo) dinarja na podlagi Zakona o spremembi vrednosti dinarja (Uradni list SFRJ, št. 83/89) na dan 21.12.1989 (10.000,00 din za en konvertibilni dinar) in menjalno razmerje 1:1 med jugoslovanskim dinarjem in slovenskim tolarjem, določeno v prvem odstavku 5. člena Zakona o uporabi denarne enote Republike Slovenije (Uradni list RS/I, št. 17/91), veljavno na dan 8.10.1991, se izkaže, da je vrednost spornega predmeta, izražena v slovenskih tolarjih, 550 SIT.

Revizija tako ni dovoljena in jo je revizijsko sodišče v skladu 377. členom ZPP zavrglo.

ZPP člen 367, 367/2, 377. ZUDE člen 5, 5/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 637/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-07-19

dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti vrednosti spornega predmeta - zavrženje revizije

Ker tožnik ni navedel vrednosti zahtevka za sklenitev zakupne pogodbe, nima pravice do revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek, da mora tožena stranka s tožnikom skleniti zakupno pogodbo, prav tako zahtevek, da mora tožena stranka tožniku plačati 8.578.960 SIT odškodnine.

Pritožbeno sodišče je tožnikovi pritožbi delno ugodilo in sodbo prve stopnje razveljavilo v delu, s katerim je bil zavrnjen odškodninski zahtevek, sicer pa je pritožbo zavrnilo in v preostalem delu (v odločbi o tožbenem zahtevku za sklenitev zakupne pogodbe) potrdilo sodbo prve stopnje.

Zoper to sodbo je tožnik vložil revizijo, na revizijo pa je odgovoril le stranski intervenient.

Tožnik je zoper toženo stranko vložil več zahtevkov - zahtevek za sklenitev zakupne pogodbe, zahtevek za plačilo odškodnine zaradi zmanjšanja poslovnega ugleda in za prestano trpljenje v višini 20.000.000 SIT ter zahtevek za plačilo "materialne škode" v višini 8.578.960 SIT. Zahtevek za sklenitev zakupne pogodbe se ne nanaša na denarni znesek in ima različno podlago od obeh denarnih zahtevkov. Tožnik bi moral zato navesti vrednost zahtevka za sklenitev zakupne pogodbe (41. člen Zakona o pravdnem postopku - Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Ker tega ni storil (niti ni nenavedbi vrednosti zahtevka za sklenitev zakupne pogodbe ugovarjala tožena stranka), nima pravice do revizije zoper sodbo, s katero je odločeno o tem zahtevku. Velja namreč pravilo, da če tožnik ne navede vrednosti spornega predmeta, nima pravice do revizije (pravno mnenje VS RS z dne 16.12.1993, Poročilo VS RS 2/93, str 12). Ker je tako revizija nedovoljena, jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 47/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti oziroma tehtnih razlogov - število sporov

Pavšalna trditev o več odprtih spisih pri drugem sodišču ni ustrezen tehtni razlog za določitev drugega sodišča po 67. členu ZPP.

Nasprotna udeleženka je predlagala, da se zadeva, ki jo obravnava Okrajno sodišče v Grosupljem, odstopi Okrajnemu sodišču v Ljubljani. Pred navedenim sodiščem je še veliko odprtih spisov, ki bi se lahko združili v skupno obravnavanje.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99-2/2004) lahko vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. V obravnavanem primeru naj bi se zadeva odstopila Okrajnemu sodišču v Ljubljani zaradi združitve z zadevami, ki jih to obravnava. Vendar nasprotna udeleženka teh zadev ni konkretno označila niti ni pojasnila, za kakšne zadeve gre, kdo so stranke teh zadev in po katerem postopku potekajo. Predlog je tako pomanjkljiv, da ne omogoča niti presoje o dovoljenosti niti o smotrnosti združitve oziroma skupnega obravnavanja več zadev. Obravnavana zadeva pa poteka kot nepravdni postopek in se po štirih in pol letih obravnavanja približuje zaključku, tako, da tudi s tega vidika ni videti, da bi se postopek lažje opravil pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. Vrhovno sodišče zato zaključuje, da nasprotna udeleženka ne navaja tehtnih razlogov za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, kar po 67. členu ZPP v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP, Uradni list RS, št. 30/86 in 87/2002) narekuje zavrnitev predloga.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 49/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-25

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - procesne kršitve

Očitane procesne kršitve sodišča pri opravljanju izvršbe niso razlog za prenos pristojnosti.

Predlog za prenos pristojnosti se zavrne.

V izvršilnim postopku zaradi izročitve stvari je upnik z vlogo z dne 26.3.2006 predlagal prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče. Sodišču prve stopnje očita kršitve pravnega reda, ker je kar osem let odločalo o dolžnikovem ugovoru, zaradi česar je po dolžnikovi izjavi prišlo do izrabe in uničenja stvari ter odpisa tehnične dokumentacije. Upnik sodišču očita tudi druge nepravilnosti pri vročanju sodnih odločb, netočnemu zapisu naslovov, neupoštevanju odpovedi pooblastila upnikovemu odvetniku in podobno. Opozarja, da sodišče kljub obljubi, dani po vložitvi nadzorstvene pritožbe, še ni odločilo o upnikovem predlogu po 217. in 218. členu Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), čeprav je upnik ta predlog že večkrat ponovil in predlagal še odlog izvršbe, saj so po dolžnikovi izjavi zarubljene stvari uničene. Upnik meni, da tako ravnanje sodišča pomeni izigravanje upnika in norčevanje iz pravnega reda. Zato predlaga prenos pristojnosti na drugo sodišče, podrejeno pa tudi, da vrhovno sodišče samo odloči o njegovem predlogu po 218. členu ZIZ.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča odloči, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vendar vrhovno sodišče v tej zadevi ugotavlja, da vsebina očitkov, ki jih upnik uveljavlja za utemeljitev predloga za prenos pristojnosti, pomeni očitanje procesnih kršitev sodišču pri opravljanju izvršbe, torej pritožbenih razlogov proti procesnim dejanjem sodišča. Tako pritožbo je upnik v tej zadevi tudi že vložil (redna št. 95 spisa). Z enakimi razlogi ni mogoče utemeljevati predloga za delegacijo, ker zatrjevane nepravilnosti ne pomenijo niti razloga smotrnosti, niti drugega tehtnega razloga v smislu 67. člena ZPP. Med take razloge ne sodi niti v tej zadevi sicer res dolgo trajanje postopka. Vrhovno sodišče ni pristojno na prvi stopnji odločati o predlogu po 218. členu ZIZ. Zato je zavrnilo upnikov neutemeljen predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.