Sodba VIII Ips 113/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-06-06

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zamudna sodba - vročanje pravni osebi

Po določbi 133. člena ZPP se pravnim osebam vroča tako, da se pisanje izroči osebi, ki je pooblaščena za sprejem, ali delavcu, ki je v pisarni oziroma poslovnem prostoru ali na sedežu. Ni dvoma, da je lahko prejemnik pošiljke vsak, ki je pri pravni osebi v delovnem razmerju ali ima z njo sklenjeno kakšno pogodbo za opravljanje določenega dela, vendar pa pojma delavec ni mogoče izenačevati s pojmom iz delovnih razmerij, ampak gre za bistveno širši pojem. Tako je delavec v smislu 133. člena ZPP lahko tudi tisti, ki je bil po kakršnem koli naročilu ali z vednostjo pravne osebe v pisarni ali poslovnem prostoru, kjer je za pravno osebo opravljal kakršen koli posel. Tudi delavka druge pravne osebe, ki je bila zaradi odsotnosti sicer zaposlene delavke v pisarni z vednostjo pravne osebe in z namenom, da daje npr. določena pojasnila, ni oseba, ki bi bila v pisarni slučajno kot obiskovalec, ampak je bila oseba, ki se je z določeno zadolžitvijo pravne osebe nahajala v njenih prostorih, kar v tem primeru pomeni njena "delavka" in je bila kot taka upravičena (čeprav brez posebnega pooblastila) sprejeti sodno pošiljko za pravno osebo.

Tožnik sam krije svoje revizijske stroške.

Sodišče prve stopnje je z delno zamudno sodbo izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 2.2.2005 kot nezakonito odpravilo (razveljavilo), odločilo da je tožena stranka dolžna pozvati tožnika nazaj na delo in z njim skleniti pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas s pričetkom veljavnosti 2.2.2005, da je tožena stranka dolžna tožniku za nazaj od 2.2.2005 priznati pravice iz delovnega razmerja, mu izračunati plačo in plačati prispevke od neto zneska 300.000,00 SIT, kar mu je dolžna skupaj z zamudnimi obrestmi tudi izplačati, višji tožbeni zahtevek je zavrnilo in si pridržalo odločitev o stroških za poznejšo sodbo.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo delno zamudno sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče ravnalo v nasprotju z veljavnimi predpisi, ko je potrdilo navedbe tožeče stranke o višini plače 300.000,00 SIT, kar je v nasprotju s pogodbo o zaposlitvi in da je kršilo določbe pravdnega postopka, ko je ugotovilo, da je bila toženi stranki tožba pravilno vročena. Zato, ker so bila dejstva, na katere se opira tožbeni zahtevek, v nasprotju z dokazi, ki so v spisu in ker toženi stranki ni bila pravilno vročena tožba v odgovor, ni bilo pogojev 318. člena ZPP za izdajo zamudne sodbe. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču v ponovno obravnavo, s tem, da se šteje, da je bil odgovor na tožbo pravočasno vložen.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila.

V odgovoru na revizijo je tožnik prerekal revizijske navedbe in predlagal zavrnitev revizije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena v zvezi z drugim odstavkom 338. člena ZPP).

Po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe glede tovrstnih navedb ni preizkušalo (to glede na določbo drugega odstavka 318. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 338. člena pri zamudni sodbi ni dovoljeno niti v pritožbi).

Sodišče ni bistveno kršilo določb pravdnega postopka s tem, da je štelo, da je tožba bila toženi stranki pravilno vročena v odgovor.

Po določbi 133. člena ZPP se pravnim osebam (in podjetnikom posameznikom) vroča tako, da se pisanje izroči osebi, ki je pooblaščena za sprejem, ali delavcu, ki je v pisarni oziroma poslovnem prostoru ali na sedežu. Ni dvoma, da je prejemnik pošiljke lahko vsak, ki je pri pravni osebi v delovnem razmerju ali ima z njo sklenjeno kakšno pogodbo za opravljanje določenega dela, vendar pojma delavec ni mogoče izenačevati s pojmom iz delovnih razmerij, ampak gre za bistveno širši pojem. Tako je delavec v smislu 133. člena ZPP lahko tudi tisti, ki je bil po kakršnem koli naročilu ali z vednostjo pravne osebe v pisarni ali poslovnem prostoru, kjer je za pravno osebo opravljal kakršen koli posel. Tudi delavka druge pravne osebe, ki je bila zaradi odsotnosti sicer zaposlene delavke v pisarni z vednostjo pravne osebe in z namenom, da daje na primer določena pojasnila, ni oseba, ki bi bila v pisarni slučajno kot obiskovalec, ampak je bila oseba, ki se je z določeno zadolžitvijo pravne osebe nahajala v njegovih prostorih, kar v tem primeru pomeni njegova "delavka" in je bila kot taka upravičena (čeprav brez posebnega pooblastila) sprejeti sodno pošiljko za pravno osebo. Za organizacijo poslovanja pravne osebe je dolžna skrbeti sama pravna oseba in če ta dopusti, da nekdo, tudi če pri njej ni v delovnem razmerju ali drugem poslovnem odnosu, opravlja zanj delo tako, kot da je, in ga je zato mogoče šteti kot "delavca" pravne osebe, tudi vročitev takemu "delavcu" pomeni vročitev po določbah 133. člena ZPP. Za pravilno vročitev namreč zadostuje, da se pisanje izroči osebi, ki je v pisarni ali poslovnem prostoru (podobno odločitev je revizijsko sodišče že sprejelo v zadevi VIII Ips 176/2000 z dne 24.4.2001), pri čemer vročitev ne bi bila pravilna samo v primeru, če bi se dokazalo, da je šlo le za naključnega obiskovalca ali stranko pravne osebe oziroma nekoga, ki se je nahajal v poslovnih prostorih s povsem drugim namenom (npr. zunanji serviser računalnikov). To v obravnavanem primeru ni bilo niti zatrjevano niti dokazovano. Zato je bila vročitev osebi, ki je očitno ravnala v imenu tožene stranke, pravilna, še posebej, če upoštevamo tudi njeno postopanje po prejemu sporne pošiljke. To namreč potrjuje, da je, pa čeprav morda res ni bila pooblaščena za sprejem tovrstnih pošiljk, bila z vednostjo in v sporazumu s toženo stranko v njenih poslovnih prostorih, kjer je opravljala delo ali določene usluge za toženo stranko, kar pomeni, da je bila neformalno njena delavka vsaj v tistem času, to pa zadošča za zakonito vročitev po 133. členu ZPP.

Revizijsko sodišče nima nobenih pomislekov glede ugotovljene skladnosti dejstev, na katere se opira tožbeni zahtevek in dokazi, ki jih je v spis vložil tožnik. Teh pomislekov revizijsko sodišče nima niti glede tožnikovih navedb o višini izplačane plače, ki je bila višja, kot je bila dogovorjena v pogodbi o zaposlitvi, saj vtoževano višino plače dokazuje tožnik z dodatki k plačilni listi.

Ker so bili izpolnjeni pogoji za zamudno sodbo iz 318. člena ZPP, saj je bila tožba pravilno vročena toženi stranki in ker je sodišče ugotovilo, da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi, je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

O revizijskih stroških je revizijsko sodišče sklepalo v skladu z določbo prvega odstavka 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.