Sodba VIII Ips 89/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-05-23

pogodba o zaposlitvi za določen čas - poskusno delo

Po določbah 52. člena ZDR ni mogoče skleniti pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi opravljanja poskusnega dela. Zato je pravilna tudi presoja sodišča prve stopnje, da je šlo lahko le za pogodbo o zaposlitvi za določen čas z dogovorjenim poskusnim delom dveh mesecev.

Reviziji se ugodi in se izpodbijano sodba spremeni tako, da je pritožbo tožnika zavrne kot neutemeljena in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena in tožeča stranka krijeta vsaka svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da pogodba o zaposlitvi z dne 31.3.2004 ni prenehala in še vedno traja, odločilo, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo in mu za čas, ko ni delal priznati vse pravice iz dela, vključno s plačo. Zavrnilo pa je tožbeni zahtevek v delu, ki se glasi na ugotovitev, da je tožnik v delovnem razmerju za nedoločen čas. Sodišče je ugotovilo, da sta stranki nejasno zapisano določilo pogodbe razumeli vsaka po svoje, pri čemer je bila razlaga tožene stranke v nasprotju z zakonom in drugimi listinami v spisu. Po določbah 52. člena ZDR delovnega razmerja ni mogoče skleniti zaradi poskusnega dela, obvestilo o sklenitvi delovnega razmerja pa potrjuje, da je tožnik v delovnem razmerju za določen čas enega leta, s poskusnim delom dveh mesecev. Tožnik s podaljšanjem poskusnega dela ni soglašal, ob poteku poskusnega dela pa pogodba o zaposlitvi ni bila izredno odpovedana. Tožnik je nadaljeval delo tudi po poteku poskusnega dela, kar pa ne pomeni, da je nadaljeval delo po poteku pogodbe o zaposlitvi. To bi se zgodilo šele, če bi delo nadaljeval (tudi) po 31.12.2004.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožnika zoper zavrnilni del prvostopne sodbe ugodilo in prvostopno sodbo spremenilo tako, da je ugotovilo obstoj delovnega razmerja za nedoločen čas, pritožbo tožene stranke zoper ugoditveni del prvostopne sodbe pa je zavrnilo. Presodilo je, da se lahko dogovori poskusno delo le v primeru sklepanja pogodbe za nedoločen čas. Zato v konkretnem primeru sklenitve pogodbe o zaposlitvi zaradi poskusnega dela, ni bilo zakonske podlage za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Ker je tožnik ostal na delu tudi po 28.2.2004, ne da bi bilo takšno delovno razmerje sklenjeno z ustrezno pogodbo v pisni obliki, je glede na določbo 54. člena ZDR šteti, da je sklenil delovno razmerje za nedoločen čas.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vlaga tožena stranka revizijo "iz razlogov prve alinee 32. člena ZDSS-1". Navaja, da je sodišče druge stopnje sprejelo stališča, za katera v ZDR ni najti podlage. ZDR v 125. členu govori o splošni zaposlitvi in ne loči med pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas. V zakonu ni izrecne prepovedi poskusnega dela v primeru zaposlitve za določen čas. Sodišče tudi ni zavzelo stališča o podaljšanju poskusnega dela. Določb 125. člena ZDR o tem, kdaj se lahko podaljša poskusno delo, ni mogoče razumeti kot kogentne. Res je, da tožena stranka po prenehanju poskusnega dela ni izdala sklepa o neuspešnem poskusnem delu, vendar bi sodišče na podlagi izvedenih dokazov tudi o tem lahko odločilo.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in tožeči stranki, ki je nanjo odgovorila in predlaga, da jo sodišče kot neutemeljeno zavrne.

Po določbi 371. člena ZPP revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava.

Tožena stranka izrecno ne navaja nobenega revizijskega razloga iz 370. člena ZPP. Povsem zmotno se sklicuje na razlog, zaradi katerega sodišče druge stopnje lahko dopusti revizijo. To v obravnavani zadevi sploh ni bilo potrebno, ker gre za spor, v katerem je revizija že po zakonu vedno dovoljena. Ne glede na navedeno pomanjkljivost, pa se revizijske navedbe smiselno nanašajo na revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava, na katerega pazi revizijsko sodišče tudi po uradni dolžnosti.

Po izrecni določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato ni mogoče upoštevati tistih navedb v reviziji, ki se nanašajo na nestrinjanje tožene stranke z dokazno oceno sodišča. Tožena stranka s sklicevanjem na to, da sodišče predlaganih dokazov ni ocenilo, zatrjuje predvsem to. Pri materialnopravni presoji izpodbijane sodbe je revizijsko sodišče vezano na dejansko stanje, kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje in preizkušalo sodišče druge stopnje.

Materialno pravo je bilo zmotno uporabljeno.

Revizija ima prav, da iz ZDR ne izhaja, da bi bilo poskusno delo mogoče dogovoriti le v primeru sklepanja pogodb o zaposlitvi za nedoločen čas, ne pa tudi pri sklenitvi pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Lahko da je v nekaterih primerih nezdružljivo z naravo dela, za katero se sklepa (na primer poslovodne osebe, voljene in imenovane osebe) ali nesmiselno (krajše zaposlitve). Ni pa izključeno, da se stranki dogovorita za poskusno delo tudi ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi za določen čas.

Izhajajoč iz navedenega zmotnega stališča, je napačna tudi presoja sodišča druge stopnje o tem, da je delovno razmerje tožnika prešlo v delovno razmerje za nedoločen čas. Pri tem je sicer potrdilo pravilno ugotovitev prvostopnega sodišča, da po določbah 52. člena ZDR ni mogoče skleniti pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi opravljanja poskusnega dela. Zato je pravilna tudi presoja sodišča prve stopnje, da je šlo lahko le za pogodbo o zaposlitvi za določen čas z dogovorjenim poskusnim delom dveh mesecev. Vprašanje razlage pogodbe je vprašanje dejanskega stanja, na katerega je revizijsko sodišče vezano. Razlog sklenitve pogodbe za določen čas je v pogodbi naveden in kot tak ni bil niti sporen. Tako kot je v pogodbi zapisan, gre za razlog po 11. alinei prvega odstavka 52. člena ZDR: potrebno delo v času uvajanja novih programov, nove tehnologije ter drugih tehničnih in tehnoloških izboljšav delovnega procesa in usposabljanja delavcev. Čas trajanja pogodbe iz tega razloga je prav tako naveden: do konca leta 2004 in taka je tudi odločitev tožene stranke, kot izhaja iz "potrdila" z dne 31.12.2003: tožnik je bil sprejet za določen čas enega leta (tako je bilo prosto delovno mesto tudi objavljeno) s pogojem uspešno opravljene poskusne dobe dveh mesecev.

Glede na tako dejansko stanje pa je ob pravilni uporabi materialnega prava, odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Zato je revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP ugodilo reviziji in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Revizijsko sodišče v izrek prvostopne sodbe ni posegalo. Upoštevati je treba, da je bila prvostopna sodba izdana 15. 9. 2004, torej v času, ko je še trajalo delovno razmerje, sklenjeno za določen čas. Ker je bil zahtevek za ugotovitev, da je tožnik v delovnem razmerju za nedoločen čas zavrnjen (tretji odstavek prvostopne sodbe), je odločitev o prenehanju delovnega razmerja in reintegraciji mogoče razumeti le tako, da je tožniku delovno razmerje trajalo do konca leta 2004 (do 31. 12. 2004), v skladu s sklenjeno pogodbo o zaposlitvi.

Izrek o stroških tožene stranke je v skladu s petim odstavkom 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 2/2004 - ZDSS-1). Ker navedbe v odgovoru na revizijo niso prispevale k odločitvi o reviziji, je sodišče odločilo, da krije stroške zanj tožeča stranka sama (prvi odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.