Sodba VIII Ips 238/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-09-27

odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - prisilna poravnava - varovane kategorije - invalidnost

ZDR je varstvo pred odpovedjo posebej izključil le za primer prenehanja delodajalca, ne pa tudi v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi zaradi sklenjene prisilne poravnave.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožnikovemu tožbenemu zahtevku, ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 28.11.2003 in obstoj neprekinjenega delovnega razmerja tožnika ter toženi stranki naložilo, da tožnika pozove nazaj na delo in mu za nazaj izplača prejemke iz delovnega razmerja z zakonskimi zamudnimi obrestmi ter mu v delovno knjižico vpiše neprekinjeno delovno dobo. Nezakonitost odpovedi je utemeljevalo na dejstvu, da je tožnik invalid tretje kategorije invalidnosti in niso bili izpolnjeni pogoji za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz 116. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-Ur. l. RS, št. 42/02), ne glede na to, da je šlo za odpoved v okviru finančne reorganizacije in pri toženi stranki pravnomočno potrjene prisilne poravnave.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Soglašalo je, da bi morala tožena stranka pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi upoštevati določbe ZDR, ki je bil uveljavljen s 1.1.2003, vključno z določbami o posebnem varstvu invalidov pred odpovedjo, ker je bil postopek odpovedi v smislu uveljavljanja in varstva pravic tožnika iz delovnega razmerja začet šele po pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave nad toženo stranko z dne 8.4.2003. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga revizijo tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V obrazložitvi ponavlja predhodne navedbe, da se je postopek prisilne poravnave začel dne 15.11.2002, zato sodišče prve stopnje ne bi smelo uporabiti določb ZDR. Po mnenju revizije bi moralo sodišče pri svoji odločitvi upoštevati določbo 233. člena ZDR, ki napotuje na uporabo predpisov, ki so veljali in se uporabljali do uveljavitve tega zakona. Ker predstavlja zakonito podlago za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku potrjena prisilna poravnava in načrt finančne reorganizacije s programom presežnih delavcev, ki je bila začeta in izvedena po 51. členu Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL-Ur. l. RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99), bi moralo sodišče uporabiti to določbo. Po tem zakonskem določilu invalidi in starejši delavci ne uživajo posebnega varstva in niso varovane kategorije. Meni tudi, da "pravil igre" ni mogoče spreminjati med postopkom. Zato je bilo ravnanje tožene stranke zakonito. Sicer pa meni, da tudi po določbah ZDR tako imenovane varovane kategorije delavcev v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi prisilne poravnave ne uživajo posebnega varstva pred odpovedjo. Predlaga, da se reviziji ugodi, obe sodbi nižjih sodišč razveljavita in zadeva vrne prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP-prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 36/04) vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

V skladu s 371. členom ZPP revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer pazi po uradni dolžnosti na pravilno uporabo materialnega prava.

Revizijski očitek zmotne uporabe materialnega prava glede presoje zakonitosti odpovedi tožnikove pogodbe o zaposlitvi ni utemeljen. Revizijsko sodišče soglaša s stališčem, da je treba v primerih, ko je načrt finančne reorganizacije s programom prenehanja delovnih razmerij sestavni del prisilne poravnave, ki je bila pravnomočno potrjena po 1.1.2003, glede odpovedi pogodbe o zaposlitvi na podlagi teh aktov uporabiti določbe ZDR, čeprav je delodajalec podal predlog za začetek postopka prisilne poravnave pred 1.1.2003. Tako stališče je Vrhovno sodišče RS sprejelo že v zadevah VIII Ips 45 do 50/2004 in VIII Ips 93 do 96/2004. Določbe 233. člena ZDR, da se postopki uveljavljanja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, uvedeni pred dnevom uveljavitve ZDR (1.1.2003), dokončajo po prejšnjih predpisih, je v primeru prisilne poravnave potrebno razumeti tako, da je šlo za postopek uveljavljanja in varstva pravic iz delovnega razmerja šele v zvezi s postopki odpovedi delovnega razmerja oziroma pogodbe o zaposlitvi na podlagi pravnomočnega sklepa o potrditvi prisilne poravnave. Sam program prenehanja delovnih razmerij iz prvega odstavka 51. člena ZPPSL, kot priloga načrtu finančne reorganizacije, ni urejal pravic posameznih delavcev in ni bil sprejet po postopku uveljavljenja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, temveč po pravilih postopka o sklenitvi prisilne poravnave iz 46., 49., 50. in 51. člena ZPPSL, ki se zaključi s pravnomočnostjo sklepa o potrditvi prisilne poravnave. Ker je bil v zvezi s tem sporom postopek odpovedi tožnikove pogodbe o zaposlitvi začet šele na podlagi pravnomočnega sklepa Okrožnega sodišča v Krškem, opr. št. St 22/2002, z dne 12.3.2003, o potrditvi prisilne poravnave nad toženo stranko, ki je postal pravnomočen 8.4.2003, in ni šlo za postopek uveljavljanja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja tožnika, ki bi bil v smislu določb 233. člena ZDR začet že pred 1.1.2003, je sodišče za presojo zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi utemeljeno uporabilo določbe ZDR, ki je začel veljati s 1.1.2003. Do uveljavitve ZDR je prenehanje delovnega razmerja delavca zaradi pravnomočno potrjene prisilne poravnave z načrtom finančne reorganizacije urejal ZPPSL v 51. členu. Šlo je za specialno ureditev prenehanja delovnega razmerja v postopku prisilne poravnave, ki je izključevala uporabo določb takratnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR (1990)-Ur. l. RS, št. 14/90,5/91 in 71/93) o zaščitenih kategorijah delavcev (36.d člen ZDR (1990)) in zaščitene kategorije glede prenehanja delovnega razmerja izenačevala z njihovim položajem v stečajnem postopku. ZDR je v prehodnih določbah v 244. členu določil, da z dnem njegove uveljavitve (s 1.1.2003) prenehajo veljati določbe 8., 47., 51. in 106. člena, osmi odstavek 147. člena in sedmi odstavek 172. člena ZPPSL, kolikor urejajo prenehanje delovnega razmerja delavcev v stečajnem postopku ali zaradi potrjene prisilne poravnave in prednostno pravico do ponovne zaposlitve. Čeprav določba ni povsem natančna, so bile z njo nedvomno razveljavljene določbe četrtega do sedmega odstavka 51. člena ZPPSL, ki so neposredno urejale prenehanje delovnega razmerja delavcev zaradi potrjene prisilne poravnave in so bile nadomeščene z določbami ZDR o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Pravna podlaga, na kateri je temeljilo zgoraj navedeno stališče o izključitvi določb o zaščitenih kategorijah delavcev v postopku prisilne poravnave na podlagi specifične ureditve v ZPPSL, je s tem odpadla.

ZDR v členih od 103. do 107. ureja odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi začetka postopka za prenehanje delodajalca ali prisilne poravnave. Pri tem je odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi prisilne poravnave v 106. členu posebej uredil. Gre torej za ureditev odpovedi pogodbe o zaposlitvi v dveh različnih položajih, ki imata nekatere skupne značilnosti, zakon pa na vsakega od njih lahko veže tudi različne pravne posledice. Tako je ZDR varstvo pred odpovedjo invalidov izrecno izključil le za primer prenehanja delodajalca (4. odstavek 116. člena). Ker gre za izjemo od pravila, da uživajo invalidi varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ki jo je potrebno ozko razlagati, se ta izjema ne nanaša na posebej urejeno odpoved zaradi prisilne poravnave, saj postopka prisilne poravnave tudi po njegovi vsebini ni mogoče uvrščati med postopke za prenehanje delodajalca. Ob jasni ureditvi v ZDR, ki odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi prisilne poravnave ne izključuje iz varstva pred odpovedjo iz poslovnih razlogov posameznih posebej varovanih kategorij delavcev, ne drži mnenje revidenta, da je ZDR posebno varstvo pred odpovedjo varovanih kategorij delavcev tudi v primeru prisilne poravnave izključil. Glede na povedano tudi revizijski očitek zmotne uporabe materialnega prava, ker sta nižji sodišči zaključili, da uživa tožnik kot invalid tretje kategorije v primeru prisilne poravnave nad toženo stranko v skladu s prvim odstavkom 116. člena ZDR posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ni utemeljen. Pri tem je sodišče upoštevalo, da pomeni, navedeno varstvo pred odpovedjo oviro za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov delovnemu invalidu druge in tretje kategorije invalidnosti, vključno z odpovedjo zaradi pravnomočno potrjene prisilne poravnave, razen če delovnemu invalidu ni zagotovljeno drugo ustrezno delo v skladu s predpisi o pokojninskem zavarovanju. V postopku pred nižjima sodiščema je bilo ugotovljeno, da takšna izključitev varstva pred odpovedjo za tožnika ni bila podana in to v postopku ves čas ni bilo sporno. Ker revizijski razlogi niso podani, je sodišče na podlagi določb 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sodba VIII Ips 122/2005, enako tudi VIII Ips 123/2005, VIII Ips 124/2005, VIII Ips 141/2005, VIII Ips 142/2005 in VIII Ips 143/2005