Sklep II Ips 415/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-01-19

zahteva za varstvo zakonitosti - izključitev iz lovske družine - nadaljevanje postopka pred rednim sodiščem - ukinitev samoupravnih sodišč - pravica do sodnega varstva - pravica do združevanja

Ker ZDSS v prehodnih določbah ni uredil, na kakšen način se postopki, ki so bili začeti pred samoupravnimi sodišči, nadaljujejo pred rednimi sodišči (kar bi bilo sicer racionalno), je tožnik tisti, ki mora dati predlog za nadaljevanje postopka pred rednim sodiščem. Dokler tega ne stori, redno sodišče o varstvu njegove pravice ne more odločati (prim. 2. člen ZPP).

Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

Tožeča stranka sama krije stroške za odgovor na zahtevo za varstvo zakonitosti.

V obravnavani zadevi je tožnik zahteval, naj sodišče ugotovi, da mu članstvo v lovski družini ni prenehalo, kar mu je tožena stranka dolžna priznati in mu omogočiti izvrševanje vseh pravic in obveznosti člana lovske družine. Skliceval se je tudi na odločbo samoupravnega sodišča prve stopnje, s katero je bilo njegovemu zahtevku ugodeno, vendar se je zoper takšno odločbo tožena stranka pritožila. O tej pritožbi pa ni bilo nikoli odločeno, saj je bil Zakon o samoupravnih sodiščih (Ur. l. SRS 10/77 do Ur. l. -RS 19/94; ZSamS) razveljavljen.

Sodišče prve stopnje je tak tožbeni zahtevek zavrnilo. Ugotovilo je, da je disciplinska komisija tožene stranke po opravljeni disciplinski obravnavi dne 21.1.1994 izdala odločbo, s katero je tožnika spoznala krivega očitane mu disciplinske kršitve in ga zato izključila iz lovske družine. Skupščina tožene stranke je pritožbo tožnika zoper takšno disciplinsko odločbo zavrnila dne 27.2.1994 in potrdila odločbo o izključitvi tožnika. Sodišče prve stopnje je nadalje ugotovilo, da je ta odločba dokončna in pravnomočna ter da je s tem dnem tožniku prenehalo članstvo. Sodišče prve stopnje je v razlogih navedlo še, da odločba Samoupravnega sodišča pri Zvezi lovskih družin S., ki je navedeni disciplinski odločbi razveljavilo, nima pravne veljave. Samoupravno sodišče je namreč odločalo v času, ko je bil ZsamS že razveljavljen. Sodišče je nato sklenilo, da zaradi tega tožnikovemu zahtevku ne more ugoditi. Oblikovalnega zahtevka, s katerim bi zahteval razveljavitev odločb disciplinske komisije, pa tožnik ni postavil, pa tudi sicer bi se postavilo vprašanje njegove pravočasnosti.

Pritožbeno sodišče je pritožbi tožnika ugodilo ter sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbenemu zahtevku ugodilo. Zavzelo je stališče, da je Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS 19/94; ZDSS), ki je začel veljati 13.5.1994, res razveljavil ZSamS, vendar pa ni posebej določil, kaj se zgodi s postopki, ki v trenutku razveljavitve tečejo pred samoupravnimi sodišči. Ker je v obravnavanem primeru samoupravno sodišče še vedno poslovalo, po stališču pritožbenega sodišča odločba, ki jo je izdalo, ni nična. V nasprotnem primeru bi moralo samoupravno sodišče tožnikov predlog za sodno varstvo odstopiti pristojnemu sodišču. Do odločitve pristojnega sodišča pa je po stališču pritožbenega sodišča tožnik še vedno član lovske družine in je zato njegov zahtevek utemeljen.

Zoper to sodbo je Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti. V njej uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99 - 2/2004; ZPP), ki je podana, ker sodišči nista pravilno uporabili določbe prvega odstavka 13. člena ZPP, to pa je vplivalo na pravilnost in zakonitost njune odločitve. Uveljavlja tudi bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Sodišču predlaga, naj sodbi nižjih sodišč razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Po podatkih pravdnega spisa je tožnik 22.4.1994 podal zahtevo za sodno varstvo pred takratnim Samoupravnim sodiščem prve stopnje pri Zvezi lovskih družin G. Tedaj mu je bilo sodno varstvo izrecno zagotovljeno z določbo 59. člena Zakona o varstvu, gojitvi in lovu divjadi ter upravljanju lovišč (Ur. l. SRS 25/67; ZVGLD) ter vsebinsko podobnimi določbami Pravilnika tožene stranke. V času odločanja pa samoupravno sodišče dejansko ni več obstajalo, saj je dne 13.5.1994 začel veljati ZDSS, ki je razveljavil pravno podlago za njihov obstoj (ZSamS). Vendar pa to ne pomeni, da je tožnik zaradi ukinitve samoupravnih sodišč ostal brez sodnega varstva. Zahteva se sklicuje na načelno pravno mnenje VS RS z dne 16.6.1999, po katerem je sodno varstvo zaradi izključitve iz društva zagotovljeno pred rednimi sodišči v pravdnem postopku. Zahteva se pridružuje stališču sodišča prve stopnje, da odločba samoupravnega sodišča prve stopnje z dne 7.10.1994 ne more imeti pravnih učinkov, saj samoupravno sodišče, ki jo je izdalo, od 13.5.1994 več ni imelo podlage za svoje delovanje. To pa še ne pomeni, da je tožniku z dnem 27.2.1994 članstvo prenehalo. Sodišči sta namreč spregledali, da je v obravnavanem primeru tožnik pravočasno uveljavljal sodno varstvo zoper dokončno odločbo tožene stranke o izključitvi iz lovske družine. O takšnem zahtevku pa ni bilo veljavno odločeno, čeprav mu sodno varstvo zagotavlja Ustava.

Odločitev v obravnavani zadevi tako ni odvisna samo od veljavnosti odločbe samoupravnega sodišča, marveč tudi od rešitve nadaljnjega predhodnega vprašanja o pravilnosti in zakonitosti odločb disciplinske komisije in skupščine tožene stranke. Teh vprašanj pa sodišči nižjih stopenj nista reševali. Na ta način sta napačno uporabili določbo prvega odstavka 13. člena ZPP, saj nista ugotavljali dejstev, ki so odločilna za odločitev o predhodnem vprašanju, tj. vprašanju pravilnosti in zakonitosti odločb disciplinske komisije tožene stranke, posledično pa tudi za odločitev o obstoju civilnopravnega razmerja med pravdnima strankama.

S tem je bila obema pravdnima strankama nezakonito odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem, kar predstavlja bistveno kršitev določb pravnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Posledično pa je podana tudi absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj izpodbijani sodbi nimata razlogov o odločilnih dejstvih, zaradi česar ju ni mogoče preizkusiti.

Zahteva za varstvo zakonitosti je bila vročena pravdnima strankama. Tožena stranka na zahtevo ni odgovorila, tožeča pa je podala odgovor, v katerem sodišču predlaga, naj zahtevo za varstvo zakonitosti zavrne. Meni, da je odločitev sodišča druge stopnje pravilna. Navaja, da je z vložitvijo zahteve za razveljavitev odločb tožene stranke pri samoupravnem sodišču pravilno uveljavljal svoje pravice. Sicer pa tožnik meni, da obstajajo tudi drugi razlogi, iz katerih bi morali biti odločbi tožene stranke razveljavljeni. Tožnik tako ugotavlja, da so bila kršena določila 12. in 13. člena Pravilnika tožene stranke. Poleg tega pa ni bil upoštevan niti 25. člen Pravil lovske družine K., po katerih prenehajo posledice izključitve iz članstva po petih letih in bi torej moral najkasneje v letu 1999 tožnik pridobiti vse pravice članstva.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Pravica do združevanja (drugi odstavek 42. člena Ustave) je ustavna pravica. Prvi odstavek 23. člena Ustave pa vsakomur zagotavlja sodno varstvo njegovih pravic. Predmet sodnega preizkusa je, ali je bila pravica do združevanja omejena protipravno ali ne. Način uresničevanja ustavnih pravic je (lahko) določen z zakonom. Do uveljavitve ZDSS je bil tak zakon, relevanten za obravnavano zadevo, ZSamS, ki je predvideval sodno varstvo pred samoupravnimi sodišči. Navedena pravila so predstavljala specialno ureditev, ki je izključevala uporabo splošne sodnovarstvene določbe (1. člen tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku - Ur.l. 4/77 in nasl.; ZPP/77).

Zakonska ureditev se je do trenutka, ko je v obravnavanem primeru odločalo samoupravno sodišče pri Zvezi lovskih družin G., spremenila. ZDSS je razveljavil ZSamS. To pa pomeni, da samoupravnih sodišč, ustanovljenih po tem zakonu več ni mogoče šteti za z zakonom ustanovljena sodišča in zato njihove odločitve več ne morejo imeti nobene javnopravne veljave, čeprav je bila zahteva za sodno varstvo vložena še v času njihove veljavnosti. Glede tega ima zahteva za varstvo zakonitosti prav. Zahtevi gre prav tako pritrditi v tem, da zaradi prenehanja samoupravnih sodišč tožnik ni izgubil sodnega varstva. O vsebini sodnovarstvene zahteve je od ukinitve samoupravnih sodišč dalje pristojno odločati redno sodišče v pravdnem postopku. V njem mora presoditi, ali so v tožbi zatrjevane kršitve disciplinskega postopka res podane ter ali so takšne vrste, da izključitev iz lovske družine predstavlja protipravno omejitev posameznikove ustavne pravice. Tožnikova zahteva, vložena na samoupravno sodišče, je bila pravočasna in tudi vložena na tedaj pristojno sodišče(1). Ker ZDSS v prehodnih določbah ni uredil, na kakšen način se postopki, ki so bili začeti pred samoupravnimi sodišči, nadaljujejo pred rednimi sodišči (kar bi bilo sicer racionalno)(2), je tožnik tisti, ki mora dati predlog za nadaljevanje postopka pred rednim sodiščem. Dokler tega ne stori, redno sodišče o varstvu njegove pravice ne more odločati (prim. 2. člen ZPP).

Vendar pa v tej pravdi tožnik sodnega varstva te vrste ni uveljavljal, zato se sodiščema tudi ni bilo treba opredeljevati do tega, ali je bil tožnik v svoji ustavni pravici do združevanja omejen protipravno ali ne. Takšna ni bila niti trditvena podlaga (tožnik v tožbi ne uveljavlja očitkov o kršitvah disciplinskega postopka) niti ni takšen postavljeni zahtevek (tožnik ne zahteva razveljavitve disciplinskih odločb). Vprašanje pravilnosti in zakonitosti disciplinskega postopka v tej pravdi ni predhodno vprašanje, kot navaja zahteva. Prav tako pa to tudi ni glavno, osrednje vprašanje, kar bi bilo v primeru, če bi v tej pravdi tožnik uveljavljal, da je bil protipravno izključen iz lovske družine in zahteval razveljavitev takšnih (protipravnih) disciplinskih odločb. Tega tožnik v tej pravdi ni zahteval, saj jo je zasnoval povsem drugače. V tej pravdi je tožnik zatrjeval, da je še vedno član Lovske družine K., ker o njegovi zahtevi za sodno varstvo še ni bilo odločeno. Vrhovno sodišče v tem postopku ni pristojno odločati o tem, ali je bila odločitev o tako postavljenem zahtevku materialnopravno pravilna ali ne, saj se je v skladu s prvim odstavkom 391. člena ZPP dolžno omejiti na preizkus kršitev, ki jih uveljavlja državno tožilstvo v svoji zahtevi.

Uveljavljani kršitvi določb pravdnega postopka (bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 13. člena ZPP ter bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP) nista podani, ker se iz zgoraj navedenih razlogov sodišči nista bili dolžni opredeljevati do vprašanj pravilnosti in zakonitosti disciplinskega postopka. To za rešitev v obravnavani zadevi ni bilo pravno relevantno. Strankam pa na ta način tudi ni bila odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem in zato tudi očitek o bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni utemeljen.

Ob smiselni uporabi 378. člen ZPP, ki jo narekuje drugi odstavek 391. člena ZPP, je vrhovno sodišče zahtevo za varstvo zakonitosti zavrnilo, saj niso podani razlogi, zaradi katerih je bila vložena.

Ker tožnik z vložitvijo odgovora na zahtevo ni prispeval k rešitvi zadeve, mu sodišče stroškov za to vlogo ni priznalo (prvi odstavek 155. člana ZPP).

Op. št. (1): Položaj v obravnavani zadevi se razlikuje od primera, o katerem je Ustavno sodišče odločalo v zadevi Up 549/2002, saj je bila v obravnavani zadevi zahteva pred samoupravnim sodiščem vložena še v času veljavnosti ZSamS - torej na tedaj pristojen organ. Op. št. (2): Drugače je bilo npr. glede postopkov, ki so bili v teku pred sodišči združenega dela. Na podlagi drugega odstavka 76. člena ZDSS je bilo namreč izdano Navodilo o sklenitvi in prenosu pisarniško-tehničnega in materialno-finančnega poslovanja v zvezi s prenehanjem dela sodišč združenega dela in z začetkom dela delovnih in socialnih sodišč (Uradni list RS, št. 27/1994).

ZPP člen 2. ZDSS člen 75, 75/2.   ZVGLD člen 59.URS člen 23, 23/1, 42.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.