Sodba II Ips 505/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-10-27

obstoj pooblastilnega razmerja za sklenitev pogodbe - vrnitev kupnine

Ker ni dokazano pooblastilno razmerje med prvo toženko in ostalima dvema tožencema kot lastnikoma nepremičnine, in sicer niti za razgovore niti za sprejem denarja niti za sklenitev kupne pogodbe, in ker je bil tudi denar izročen samo prvi toženki, ni nobene pravne podlage, ki bi utemeljevala tožbeni zahtevek proti drugemu in tretjemu tožencu za vrnitev v naprej plačanega dela kupnine prvi toženki in za plačilo odškodnine.

Sodišče prve stopnje je prvi toženki naložilo, da mora tožnici vrniti tolarsko vrednost prejetih 45.000 DEM, ker ni imela pooblastila lastnikov nepremičnine za razgovore in za sklenitev kupne pogodbe za njuno hišo. Poleg tega ji je naložilo tudi plačilo škode v tolarski vrednosti 2.000 DEM. Skupni prvi toženki naloženi znesek v plačilo tako znaša 3,844.640 SIT s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zavrnilo pa je tožbeni zahtevek proti ostalima dvema tožencema kot lastnikoma nepremičnine, ker pri razgovorih s tožnico nista sodelovala, prve toženke tudi nista pooblastila, zaradi česar ju njeno nepravilno ravnanje ne more bremeniti.

Sodišče druge stopnje je v prvem pritožbenem odločanju zavrnilo tožničino pritožbo proti zavrnilnemu delu prvostopenjske sodbe in jo v tem obsegu potrdilo, vendar je bila v revizijskem postopku drugostopenjska sodba razveljavljena in zadeva vrnjena pritožbenemu sodišču v novo sojenje. V drugem pritožbenem postopku je drugostopenjsko sodišče ponovno zavrnilo tožničino pritožbo in v izpodbijanem delu potrdilo prvostopenjsko sodbo. Kasneje je zavrnilo tudi pritožbo prve toženke proti ugodilnemu delu prvostopenjske sodbe in jo potrdilo tudi v tem obsegu.

Tožnica v pravočasni reviziji proti drugostopenjski sodbi iz drugega pritožbenega sojenja uveljavlja revizijske razloge bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga razveljavitev sodb obeh nižjih sodišč in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje. Protispisna je ugotovitev pritožbenega sodišča, da prvotoženka ni imela pisnega pooblastila za sklenitev sporne pogodbe o nakupu nepremičnine. Nameravana kupna pogodba, ki bi pomenila realizacijo pripravljalnih dejanj prve toženke, namreč ni bila pogodba, ki bi se sklepala po pooblaščencu, saj sta bili njeni stranki na strani prodajalca le ostala dva toženca. Tožnica že ves čas postopka zatrjuje, da je bila prva toženka tista, ki je imela ustno pooblastilo s strani ostalih dveh tožencev za opravljanje pripravljalnih dejanj, samo pogodbo pa bi podpisala drugi in tretji toženec sama. Iz spisanega gradiva namreč jasno izhaja, da kupna pogodba ni bila pogodba, ki naj bi se sklepala po pooblaščencu in torej vprašanje obličnosti pooblastila ni pomembno. Postopek je kršen in materialno pravo je zmotno uporabljeno zato, ker sodišče sploh ni odločilo obstoju pooblastila za opravljanje pripravljalnih dejanj ter za sprejem kupnine. Za to ravnanje prva toženka ni potrebovala pisnega pooblastila. V tem delu bi bilo mogoče govoriti le o obligacijski zavezi strank k sklenitvi pogodbe in s tem v zvezi izpeljanimi plačili, za to pa zakon ne predvideva pisnosti in je lahko pooblastilo za ta del postopka samo ustno. Iz izvedenih dokazov jasno izhaja, da je tako pooblastilo prva toženka imela, dodatno pa bi to potrdil tudi odvetnik C., katerega zaslišanje je tožnica predlagala, sodišče pa je ta predlog zavrnilo zaradi napačnega izhodišča, da se ugotavlja obstoj (pooblastila) za sklenitev kupne pogodbe, ne pa, kot tožnica zatrjuje ves čas postopka, za pripravljalna dejanja ter za sprejem kupnine. O obstoju takega pooblastila se sodišči sploh nista izrekli. Po mnenju revizije obstoj takega pooblastila jasno izhaja že iz izpovedi zaslišane priče I. K. Revidentka sicer ve, da dejansko stanje ne more biti predmet obravnavanja, vendar pa bi moralo pritožbeno sodišče, če se ne bi ukvarjalo s pisnostjo pooblastila za sklenitev kupne pogodbe, slediti pritožbenim navedbam in dovoliti v pritožbi predlagane nove dokaze.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in drugemu ter tretjemu tožencu. V odgovoru na revizijo tretji toženec zatrjuje, da je pravilna ugotovitev obeh sodišč o delovanju prve toženke brez njunega pooblastila in brez njune vednosti. Zato predlaga zavrnitev tožničine revizije.

Sodišče prve stopnje je v tej pravdni zadevi izdalo sodbo pred uveljavitvijo novega Zakona o pravdnem postopku (ZPP), zato je treba v skladu s prehodnimi določbami novega zakona še naprej uporabljati ZPP/77.

Revizijsko sodišče ne more pritrditi reviziji, da naj bi tožnica ves čas postopka zatrjevala, da je bila prva toženka ustno pooblaščena za opravljanje pripravljalnih dejanj, ne pa za samo sklenitev pogodbe. V tožbi je sicer res ne dovolj določno navedla, da je prva toženka ves čas nastopala v imenu lastnikov nepremičnine, vendar pa je zaslišana kot stRanka izpovedala drugače, ob zaključku dokazovanja pa je navajala na zapisnik, da iz vsega ugotovljenega izhaja, da je prvotoženka imela pooblastilo za prodajo. Zaslišana kot stranka je tožnica celo pojasnila, da je mislila, da je prva toženka solastnica hiše, ker ji je pokazala tak zemljiškoknjižni izpisek. Da sta solastnika ostala dva toženca, je videla šele ob prevzemu (osnutka) pogodbe. Še v prvi reviziji proti prvi drugostopenjski sodbi je tožnica zatrjevala, da je denar prvi toženki izročila zato, ker je prva toženka po naročilu in s pooblastilom ostalih dveh tožencev dogovorila sklenitev kupne pogodbe. Iz povzetih tožničinih trditev in izpovedi izhaja, da so napačne njene trditve v sedanji reviziji, da naj bi ves čas postopka zatrjevala le obstoj ustnega pooblastila za pripravljalna dejanja za kasnejšo sklenitev pogodbe z ostalima dvema tožencema. Še več, take spremenjene trditve pomenijo na revizijski stopnji nedovoljeno spreminjanje dejanske trditvene podlage (tretji odstavek 385. člena ZPP/77), zaradi česar so neupoštevni tudi na spremenjeno dejansko podlago oprti procesni očitki o "protispisnosti" razlogov v sodbah obeh nižjih sodišč.

Res se je pritožbeno sodišče v drugem pritožbenem sojenju osredotočilo na vprašanje obstoja pooblastilnega razmerja za sklenitev pogodbe in zahtevane obličnosti takega pooblastila, vendar zato, ker je tudi tožnica v pritožbi govorila o pooblastilu za sklenitev pogodbe in grajala kot pretoge razloge prvostopenjskega sodišča o zahtevani pisni obliki takega pooblastila. Je pa pritožbeno sodišče sprejelo dejansko stanje, kot ga je ugotovilo prvostopenjsko sodišče. Med temi ugotovitvami so tudi dejanske okoliščine, da je bila tožnica ves čas v razmerju le do prve toženke, da je vse razgovore opravljala le z njo, da je denar izročila le njej in da tožnica ni uspela dokazati, da je prva toženka ravnala v imenu in za račun ostalih dveh tožencev. Ti razlogi so razlogi o neobstoju kakršnegakoli pooblastilnega razmerja in torej tudi takega, kot ga sedaj skuša tožnica uveljaviti z revizijo. Tudi zato so neutemeljene tožničine trditve o manjkajočih odločilnih dejstvih v sodbah obeh sodišč.

Ker ni dokazano pooblastilno razmerje med prvo toženko in ostalima dvema tožencema kot lastnikoma nepremičnine, in sicer niti za razgovore niti za sprejem denarja niti za sklenitev kupne pogodbe, in ker je bil tudi denar izročen samo prvi toženki, ni nobene pravne podlage, ki bi utemeljevala tožbeni zahtevek proti drugemu in tretjemu tožencu za vrnitev v naprej plačanega dela kupnine prvi toženki in za plačilo odškodnine (85., 210. in 154. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih). Zato je materialnopravno pravilna odločitev obeh sodišč o zavrnitvi tožbenega zahtevka proti drugemu in tretjemu tožencu oziroma o zavrnitvi tožničine pritožbe. V postopku tudi ni prišlo do uradno upoštevne procesne kršitve iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP/77. Zato je revizijsko sodišče na podlagi 393. člena ZPP/77 tožničino neutemeljeno revizijo zavrnilo in z njo tudi njene priglašene revizijske stroške (prvi odstavek 166. člena ZPP/77 v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP/77).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.