Sodba VIII Ips 293/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-09-26

javni zavod - direktor - izbira kandidata

Naloga razpisne komisije ni bila presoja o vsebinskem izpolnjevanju pogojev, temveč le, ali so prijavljeni kandidati predložili vse potrebne dokumente in listine, ki naj bi dokazovale izpolnjevanje pogojev. To je razpisna komisija tudi storila, odločitev o tem, ali kandidati razpisne pogoje tudi dejansko izpolnjujejo, pa je bila v pristojnosti Sveta zavoda. Svet tožene stranke je ob odločanju razpolagal s poročilom razpisne komisije in celotno razpisno dokumentacijo, na sami seji Sveta pa so se kandidati predstavili oziroma je bil z njimi opravljen razgovor.

Tožeča stranka se je v letu 2002 prijavila na razpis za delovno mesto direktorja Inštituta za v. z. (Inštitut), vendar je bil izbran drug kandidat. Imenovan je bil s sklepom Sveta Inštituta z dne 18. 3. 2002 za mandatno dobo štirih let, k njegovemu imenovanju pa je soglašala tudi Vlada Republike Slovenije (sklep Vlade z dne 11. 4. 2002). Tožeča stranka je 2. 4. 2002 vložila tožbo, ker je menila, da izbrani kandidat ne izpolnjuje dveh od razpisnih oziroma predpisanih pogojev. Tožbeni zahtevek se je glasil na razveljavitev sklepa o imenovanju direktorja in na ponovitev postopka javnega razpisa.

Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo. Ugotovilo je, da izbrani kandidat izpolnjuje tudi sporna pogoja za delovno mesto direktorja Inštituta in da izbira ni bila diskriminatorna. V samem postopku je sicer prišlo do nepravilnosti, ki pa niso bile bistvene. Ne razpisna komisija ne Svet Inštituta sploh nista preverjala izpolnjevanja razpisnih pogojev za prijavljene kandidate.

Sodišče druge stopnje pa je pritožbo tožnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo prvostopno sodbo. Navedlo je, da zakonodaja ne pozna znanstvenega naslova doktor socialne medicine, doktor epidemiologije oziroma doktor higiene. Zato je bilo pravilno stališče tožene stranke, ki je priznala izpolnjevanje pogoja tudi tistemu kandidatu, katerega doktorska disertacija se nanaša na področje socialne medicine, epidemiologije ali higiene. Odlok o ustanovitvi Inštituta in njegov statut ne opredeljujeta, katera znanja se štejejo med organizacijska in upravljalska. Ni pa nujno, da so bila pridobljena le na vodilnem delovnem mestu. Tožena stranka je z dokazi o izpolnjevanju razpisnih pogojev razpolagala že v času razpisnega postopka in jih ni predložila šele v sodnem postopku.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji je tožnica 12. 7. 2005 vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da sta sodišči na podlagi neutemeljene domneve o nujni enostavnosti razpisnih pogojev, te pogoje na preveč enostaven način opredelili in se z njihovo vsebino nista ukvarjali. To je pripeljalo do materialno pravno napačne odločitve, da so pogoji izpolnjeni, kar pa ne drži. Pogoj specializacije oziroma doktorata je povsem jasen in zahteva po eni strani določen pridobljen naslov (doktorat znanosti), na drugi strani pa mora biti ta naslov pridobljen iz enega od treh povsem jasno opredeljenih znanstvenih področij (socialne medicine, epidemiologije ali higiene). Sodišče se je oprlo na Zakon o strokovnih in znanstvenih naslovih, ki določa le znanstveni naslov, kar je le en del razpisanega pogoja. S presojo vsebine doktorata se sodišče ni ukvarjalo. S sklicevanjem na določila Zakona o zdravstveni dejavnosti je sodišče pomešalo pojma dejavnosti tožene stranke in znanstvenih področij, ki jih mora pokrivati disertacija. V tem delu izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih, zaključek, da doktorat izbranega kandidata pokriva del področja javnega zdravja, s čimer izpolnjuje razpisne pogoje, pa ni obrazložen. Izbrani kandidat tudi ni izpolnjeval pogoja zahtevanih pet let delovnih izkušenj z ustreznimi organizacijskimi in upravljalskimi znanji. Razpisna komisija in Svet tožene stranke sta bistveno kršila temeljna pravila postopka, saj pred nobenim organom ni bilo vsebinsko preverjeno, ali kateri od kandidatov sploh vsebinsko izpolnjuje razpisne pogoje. To je storilo šele sodišče, ki je s tem prevzelo nalogo organov tožene stranke.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki se lahko vloži le iz izrecno določenih razlogov, ki jih mora revident izrecno in jasno opredeliti in uveljavljati. Po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Revizijsko sodišče je pri presoji pravnomočne sodbe vezano na dejansko stanje kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje in pri svoji presoji upoštevalo sodišče druge stopnje.

Zato vseh tistih revizijskih navedb, ki se nanašajo na ugotovljene dejanske okoliščine o tem, da izbrani kandidat izpolnjuje razpisne pogoje, ni mogoče upoštevati. Gre za vprašanja o njegovi doktorski disertaciji in delovnih izkušnjah, pa tudi glede tega, kakšna znanstvene nazive je na področju medicine sploh mogoče pridobiti.

Tožnica ne zatrjuje, da bi sodišči v dokaznem postopku storili kakšno bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Kot tako uveljavlja le kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP z navedbo, da je sodišče pomešalo pojma dejavnosti tožene stranke in znanstvenih področij, zaradi česar so razlogi o odločilnih dejstvih popolnoma nejasni. Vendar po presoji revizijskega sodišča tako zatrjevana formalna pomanjkljivost sodbe ni podana, saj je sodbo mogoče preizkusiti. Iz tega razloga bi bila sodba lahko napačna, kar sodi v okvir presoje pravilne uporabe materialnega prava. Kot materialno pravo se v sodnem postopku presoja tudi zakonitost in pravilnost postopka izbire.

Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno. Kakšni so bili predpisani in objavljeni pogoji za zasedbo delovnega mesta direktorja Inštituta ni sporno. Sporno je bilo, ali je izbrani kandidat izpolnjeval dva od teh pogojev, glede postopka izbire pa vprašanje, kako je oziroma ali sploh je, tožena stranka preverjala izpolnjevanje pogojev.

Prvi pogoj je specializacija ali doktorat znanosti iz socialne medicine, epidemiologije ali higiene. Pogoj je torej določen alternativno: ali specializacija ali doktorat, oboje iz enega od treh navedenih področij. Izbrani kandidat ni imel ustrezne specializacije (iz podatkov spisu je razvidno, da jo je tožnica imela), po ugotovitvah sodišča pa doktorat znanosti iz socialne medicine, epidemiologije ali higiene ni obstajal. Revizijsko sodišče se strinja s presojo nižjih sodišč, da je pravilna razlaga, da ta pogoj izpolnjuje tudi tisti kandidat z doktoratom medicinskih znanosti, katerega disertacija se je (v celoti ali deloma) nanašala na področje socialne medicine, epidemiologije ali higiene. In ker iz dejanskih ugotovitev sodišča izhaja, da je disertacija izbranega kandidata obravnavala del področja javnega zdravja, je pravilen zaključek, da je izbrani kandidat izpolnjeval ta razpisani pogoj. Pojem javnega zdravja ni nejasen, če se upošteva dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje, temelječe tudi na izpovedbi tožnice same: da je področje javnega zdravja izjemno obsežno področje, v okvir katerega sodijo tudi področje epidemioloških znanosti in znanosti s področja socialne medicine in higiene (drugi odstavek na 4. strani prvostopne sodbe).

Tožnica v reviziji le zatrjuje, da izbrani kandidat ni izpolnjeval pogoja najmanj petih let delovnih izkušenj z ustreznimi organizacijskimi in upravljalskimi znanji, ne da bi to svojo trditev kakorkoli obrazložila oziroma utemeljila. Revizijsko sodišče glede na ugotovljeno dejansko stanje nima razloga za dvom v presojo nižjih sodišč, da je izbrani kandidat tudi ta pogoj izpolnjeval. Tako kot je pogoj zapisan, dejansko ni vezan na delovna mesta, posebej tudi ne na vodstvena ali vodilna. Gre za delovne izkušnje na kateremkoli delovnem mestu, na katerem si je kandidat pridobil ustrezne organizacijska in upravljalska znanja. Na podlagi izvedenih dokazov sta nižji sodišči ocenili - dokazna ocena pomeni dejansko stanje, na katero je revizijsko sodišče vezano - da je izbrani kandidat na delih, ki jih je opravljal (tudi v tujini), pridobil taka znanja.

Po določbi 47. člena Statuta tožene stranke je direktor imenovan na podlagi javnega razpisa v skladu z Zakonom o zavodih. Svet inštituta imenuje tričlansko razpisno komisijo, ki opravi razpisni postopek ter poročilo s svojim mnenjem o kandidatih predloži Svetu Inštituta v nadaljnji postopek imenovanja. Glede izvedbe razpisnega postopka se uporabljajo določbe Zakona o zavodih. Zakon o zavodih v postopku imenovanja direktorjev javnih zavodov ne predpisuje posebej obveznosti imenovanja razpisne komisije (34. in 35. člen ZZ). Njeno imenovanje, pristojnosti in način dela je zato prepuščen ureditvi v Statutu oziroma odločitvi Sveta zavoda. Svet tožene stranke je ob imenovanju (seja dne 5. 2. 2002, priloga B4) razpisni komisiji naložil le, da opravi razpisni postopek in predloži Svetu poročilo o formalnem izpolnjevanju pogojev. Torej naloga razpisne komisije ni bila presoja o vsebinskem izpolnjevanju pogojev, temveč le, ali so prijavljeni kandidati predložili vse potrebne dokumente in listine, ki naj bi dokazovale izpolnjevanje pogojev. To je razpisna komisija tudi storila (poročilo z dne 1. 3. 2002, priloga B6), odločitev o tem, ali kandidati razpisne pogoje tudi dejansko izpolnjujejo, pa je bila v pristojnosti Sveta.

Svet tožene stranke je ob odločanju razpolagal s poročilom razpisne komisije in celotno razpisno dokumentacijo, na sami seji Sveta pa so se kandidati predstavili oziroma je bil z njimi opravljen razgovor. Ugotovitev sodišča prve stopnje, da tudi Svet tožene stranke ni preveril izpolnjevanja razpisnih pogojev za prijavljene kandidate, se tudi ne nanaša na to, da Svet take možnosti ni imel. V toliko je zato točna presoja sodišča, da ni šlo za (bistveno) kršitev postopka, zaradi katere bi bil postopek izbire nezakonit. Gre za vprašanje odločitve po vsebini, kar pa sodišče presoja v okviru svoje pristojnosti, da v tovrstnih sporih odloči tudi o tem, ali izbrani kandidat izpolnjuje razpisane pogoje. Tudi če je bila odločitev Sveta Inštituta o izpolnjevanju pogojev premalo pretehtana in obrazložena, ne gre za kršitev postopka izbire, temveč bi šlo kvečjemu za nepravilno oziroma neutemeljeno odločitev.

Ker glede na navedeno zatrjevani revizijski razlogi niso podani in je izpodbijana sodba materialno pravno pravilna, je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.