Sodba VIII Ips 230/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-02-14

presežni delavci - sodelovanje sindikata in sveta delavcev pri sprejemu programa

Poslovodni organ tožene stranke je zagotovil sodelovanje tudi sveta delavcev in se je do njegovega mnenja, predlogov in stališč opredelil pred sprejemom programa za razrešitev presežnih delavcev.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na razveljavitev sklepov tožene stranke o opredelitvi tožnice kot presežne delavke in prenehanju delovnega razmerja, kot tudi reintegracijski in denarne zahtevke. Ugotovilo je, da je bil postopek ugotavljanja presežnih delavcev izveden zakonito in pravilno in da so bili tudi kriteriji za ugotavljanje presežnih delavcev uporabljeni pravilno.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo, s katero uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter zmotno uporabo materialnega prava. Navaja, da tudi instančna odločba ni v zadostni meri argumentirala postopka ugotavljanja presežnih delavcev, predvsem glede na okoliščino, da sindikat s predloženim programom ni soglašal in da v prvotni fazi tudi svet delavcev ni izdal pozitivnega mnenja k temu programu. Zato je bil napačno uporabljen Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju in ZDR (1990) v tistem delu, ko bi tožena stranka morala pridobiti ustrezno soglasje sveta delavcev. Tožnici bi morala tudi ponuditi drugo in za njo ustrezno delovno mesto. Tožena stranka tega ni storila, ampak je zaposlila drugo izvajalko.

Revizija je bila na podlagi 375. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP)

vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija je izredno pravno sredstvo, zato je zožena le na preizkus pravilne uporabe materialnega prava ter na omejen preizkus pravilnosti postopka (1. do 3. točka 1. odstavka 370. člena ZPP). Revizijsko sodišče je vezano na dejansko stanje, kakršno sta ugotovili nižji sodišči. Z revizijo je mogoče uveljavljati le, da je tako ugotovljeno dejansko stanje posledica postopka, obremenjenega z bistvenimi kršitvami, ki so navedene v 1. in 2. točki 1. odstavka 370. člena ZPP. Revizija sicer očita sodišču storitev procesnih bistvenih kršitev, ki pa jih izrecno, jasno in konkretizirano ne opredeljuje, ampak se na njih le pavšalno sklicuje. Zato jih revizijsko sodišče ni bilo dolžno upoštevati. Kolikor pa se revizija ne strinja z ugotovljenim dejanskim stanjem oziroma dokazno oceno sodišča glede postopka ugotavljanja presežnih delavcev, gre dejansko za uveljavljanje nedovoljenega revizijskega razloga zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno. Navedbe v reviziji so v tem delu v nasprotju z ugotovljenim dejanskim stanjem in listinami v spisu. Po določbi drugega in četrtega odstavka 35. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90 in nasl. - ZDR (1990)) je poslovodni organ dolžan zagotoviti sodelovanje sveta delavcev pri pripravi in sprejemu programa razreševanja presežkov delavcev, ter obravnavati stališča mnenja in predloge sveta delavcev in se do njih opredeliti pred sprejemom programa. Sodišči sta ugotovili, da je poslovodni organ tožene stranke zagotovil sodelovanje tudi sveta delavcev in se je do njegovega mnenja, predlogov in stališč opredelil pred sprejemom programa.

Zmotno pa je zatrjevanje revizije, da bi morala tožena stranka pridobiti soglasje sveta delavcev. Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju (Uradni list RS, št. 42/93 in nasl. - ZSDU) kaj takega ne zahteva. Enako kot ZDR (1990) nalaga delodajalcu le skupno posvetovanje (91. in 94. člen ZSDU), ne spada pa vprašanje presežkov delavcev (zmanjšanje števila delavcev) med vprašanja, o katerih bi svet delavcev soodločal, oziroma dajal soglasje k odločitvam delodajalca (95. člen ZSDU).

Po ugotovitvah sodišča prve stopnje, je program razreševanja trajno presežnih delavcev vseboval tudi možne rešitve oziroma ukrepe za preprečitev ali kar največjo omejitev prenehanja delovnega razmerja presežnim delavcem (35. in 36. a člen ZDR (1990)), vendar tožnici druge ustrezne zaposlitve ni bilo mogoče najti. Revizijska navedba, da je tožena stranka na za tožnico ustreznem delovnem mestu zaposlila drugo delavko, pa je v nasprotju z ugotovljenim dejanskim stanjem. Tožnica pogojev za zasedbo navedenega delovnega mesta ni izpolnjevala, druga delavka pa je bila na njem zaposlena že pred začetkom postopka ugotavljanja trajno presežnih delavcev.

Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v mejah razlogov, ki so v reviziji navedeni (371. člen ZPP). Ker revizija, razen zatrjevanih pomanjkljivosti v zvezi s sodelovanjem sindikata in sveta delavcev v postopku sprejemanja programa presežnih delavcev, drugih pomanjkljivosti ali napačne uporabe materialnega prava izpodbijani sodbi ne očita, tudi revizijsko sodišče samo sodbe izven tega ni posebej preizkušalo. V obširni in utemeljeni obrazložitvi tako izpodbijane kot prvostopne sodbe, tudi ni nobenega razloga, ki bi - glede na ugotovljeno dejansko stanje - kazal na zmotno uporabo materialnega prava.

Na podlagi določila 378. člena ZPP je iz navedenih razlogov revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.