Sklep VIII Pri 26/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-11-21

dopustitev revizije - pritožbeni razlog - odstop od sodne prakse - pogodbena kazen

Preizkus zakonitosti odločitve o nedopuščeni reviziji je omejen na tiste odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije in višjih sodišč, na katere se pritožnik izrecno sklicuje. Splošnih in nedokazanih trditev o neenotni sodni praksi ni mogoče upoštevati.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika za plačilo 227.703,89 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi in stroški postopka iz naslova pogodbene kazni zaradi nezakonite odločitve o prenehanju delovnega razmerja tožniku v skladu z določbo 38. člena Kolektivne pogodbe za dejavnost kovinskih materialov in livarn ter za kovinsko in elektro industrijo Slovenije (Uradni list RS, št. 38/96). Prvotno vtoževani znesek pogodbene kazni v višini 437.106 SIT ni bil sporen in ga je tožena stranka pripoznala ter tožniku plačala z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27.11.2002 (datuma, ko je potekel 15-dnevni rok za plačilo po zahtevku tožnika toženi stranki z dne 12.11.2002) do plačila. Tožnik se s tem ni strinjal in je zahteval zakonske zamudne obresti že od pravnomočnosti sodbe sodišča druge stopnje o nezakoniti odločbi tožene stranke o prenehanju delovnega razmerja. Glede na (delno) plačilo tožene stranke je modificiral tožbeni zahtevek. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da kolektivna pogodba ne določa roka za izplačilo pogodbene kazni v primeru nezakonitega prenehanja delovnega razmerja, zaradi česar je tožena stranka prišla v zamudo šele po predhodnem opominu tožnika za plačilo oziroma po poteku roka, ki ga je tožnik v tem opominu določil toženi stranki za plačilo pogodbene kazni.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo tožnikovi pritožbi in mu razen manjšega zneska prisodilo zahtevano glavnico z zamudnimi obrestmi od naslednjega dneva po tem, ko je tožena stranka tožniku poravnala del dolga. Zaključilo je, da je bila tožena stranka že s pravnomočnostjo sodbe o nezakonitem prenehanju delovnega razmerja tožniku v zamudi, torej ni upoštevalo, da je bila pravnomočna sodba sodišča druge stopnje strankam vročena kasneje, niti tega, da je tožnik svoj zahtevek za plačilo pogodbene kazni toženi stranki posredoval šele 12.11.2002. Sodišče druge stopnje je s sklepom odločilo tudi, da ne dopusti revizije. Navedlo je, da ni podan nobeden od razlogov po 1. odstavku 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Uradni list RS, št. 2/2004).

Zoper sklep o nedopuščeni reviziji vlaga pritožbo tožena stranka. Predlaga spremembo izpodbijanega sklepa in dopustitev revizije. Sklicuje se na 38. člen panožne kolektivne pogodbe, ki ne določa roka za izpolnitev obveznosti. Zato se za presojo o zamudi uporabljajo določbe zakona, ki ureja obligacijska razmerja. To pomeni, da je tožena stranka prišla v zamudo šele s pozivom tožnika na plačilo pogodbene kazni oziroma s potekom roka, ki ga je tožnik v tem pozivu določil za izpolnitev. Navaja, da je odločitev sodišča druge stopnje v nasprotju s prakso Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, pri tem pa se sklicuje na sodbe, opr. št. II Ips 269/95, II Ips 533/98, II Ips 92/2000 in druge (ki jih ne opredeli).

Pritožba je bila ob upoštevanju določbe 3. odstavka 32. člena ZDSS-1, v zvezi z določbo 1. odstavka 344. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) ter določbo 366. člena ZPP vročena nasprotni stranki.

ZDSS-1 v 1. do 4. točki 31. člena določa, kdaj je revizija dovoljena, v 5. točki istega člena pa omogoča revizijo, če jo dopusti sodišče. Razlogi za dopustitev revizije so navedeni v 1. odstavku 32. člena ZDSS-1, in sicer če je od odločitve Vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju (1. alineja), ali če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo (2. alineja). Po določbi 3. odstavka 32. člena ZDSS-1 je zoper sklep, s katerim sodišče druge stopnje ne dopusti revizije, dopustna pritožba iz razloga po 2. alineji 1. odstavka tega člena.

Pritožbeni razlogi po 32. členu ZDSS-1 so omejeni na primere odstopa od sodne prakse ali neenotne sodne prakse, torej primere, ki bi lahko predstavljali tudi poseg v ustavno pravico do enakega sodnega varstva (22. člen Ustave Republike Slovenije, Uradni list RS, št. 33/91 - I in nadalj.). Presoja pritožbe ne zajema vsebinske presoje zakonitosti odločitve sodišča druge stopnje, saj bi bila ta lahko le predmet revizijske presoje, ob predpostavki njene dopustitve.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v sklepih, opr. št. VIII Pri 1/2006 z dne 14.2.2006, VIII Pri 17/2006 z dne 20.6.2006 in VIII Pri 23/2006 z dne 24.10.2006, zavzelo stališče, da mora pritožnik navesti oz. se sklicevati na konkretne odločbe Vrhovnega ali višjih sodišč, s katerimi dokazuje svoje trditve o neenotni sodni praksi. Preizkus zakonitosti odločitve o nedopuščeni reviziji je torej omejen na tiste odločbe Vrhovnega in višjih sodišč, na katere se pritožnik izrecno sklicuje. Splošnih in nedokazanih trditev o neenotni sodni praksi ni mogoče upoštevati.

Tožena stranka se sklicuje na tri konkretne odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Gre za odločbe civilnega oddelka tega sodišča, ki pa s problematiko v tem sporu nimajo zveze. V sodbi, opr. št. II Ips 269/95 z dne 6.2.1997, ne gre za vprašanje zapadlosti oziroma začetka teka zamudnih obresti, temveč prednostne pravice za oddajo zemljišča v uporabo. V sodbi, opr. št. II Ips 533/98 z dne 26.5.1999, je bilo zavzeto stališče, da sodišče v primeru, če se stranki ne dogovorita za točen datum zapadlosti obveznosti, najprej ugotovi, ali je le ta določljiv, in sicer na podlagi okoliščin primera in na podlagi namena, ki sta ga stranki zasledovali pri sklepanju pogodbe. Primer se torej nanaša na določitev datuma zapadlosti obveznosti z upoštevanjem namena strank pri sklepanju pogodbe, kar v tej zadevi ni podano. Sodba opr. št. II Ips 92/2000 z dne 6.9.2000, pa se nanaša na izpolnitveni rok zavarovalnice, ki je določen že v 919. členu ZOR, in ki ga ni mogoče uporabiti tudi v obravnavani zadevi.

Glede na to v navedenem okviru presoje ni bilo mogoče ugotoviti neenotne sodne prakse. Zato je bilo potrebno v skladu z 2. točko 365. člena ZPP pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.