TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep VIII Ips 209/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-03-01

invalidsko zavarovanje - dodatek za pomoč in postrežbo - dovoljenost revizije

Po določbi prvega odstavka 14. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradno list RS, št. 19/94 in nadalj.)

se v postopku pred delovnimi in socialnimi sodišči uporabljajo določbe ZPP, kolikor ni s tem zakonom drugače določeno. In v 37.

členu ZDSS je izrecna določba, da revizija ni dovoljena v sporih zaradi pravice do dodatka za pomoč in postrežbo ter invalidnine za telesno okvaro.

Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek na spremembo odločb tožene stranke št. 7012980 z dne 14.12.1998 in P-7.012980 z dne 17.8.1999, kjer naj bi bil kot datum nastanka telesne okvare kot posledice bolezni določen na 14.12.1998 namesto 12.12.1996 in na priznanje pravice do invalidnine zaradi 60% telesne okvare.

Drugostopenjsko sodišče je zavrnilo pritožbo tožnice kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo je tožnica vložila revizijo zaradi revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da bi morala biti invalidska komisija kot izvedenec izločena, ker je organ tožene stranke. Izpodbijani sodbi sta pravno zmotni in v škodo tožnici, postopek pa je bil bistveno kršen zaradi tega, ker je bila obravnava razpisana v Slovenj Gradcu. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in razveljavi sodbi sodišč druge in prve stopnje in zadevo vrne sodišču prve stopnje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Po določbi prvega odstavka 14. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradno list RS, št. 19/94 in nadalj.) se v postopku pred delovnimi in socialnimi sodišči uporabljajo določbe ZPP, kolikor ni s tem zakonom drugače določeno. In v 37. členu ZDSS je izrecna določba, da revizija ni dovoljena v sporih zaradi pravice do dodatka za pomoč in postrežbo ter invalidnine za telesno okvaro.

Ker gre v spornem primeru za spor o pravici do invalidnine za telesno okvaro, revizija ni dovoljena, zato je revizijsko sodišče v skladu z določbo 377. člena ZPP revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 3/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-03-22

Iz navedb Delovnega sodišča v Celju in iz listin, ki jih je predložilo, izhaja, da je I., ki je ustanovitelj, lastnik in direktor tožene stranke, sodnik porotnik na Delovnem sodišču v Celju. To pomeni, da obstajajo okoliščine, ki bi lahko vzbudile dvom o nepristranosti sodnikov sicer pristojnega sodišča in s tem tudi celega sodišča. To pa je tehten razlog, zaradi katerega sodišče ne more voditi postopka in odločati o tožbenem zahtevku.

Za postopanje v tej zadevi se določi kot stvarno pristojno sodišče Delovno sodišče v Mariboru.

Tožnica je pri Delovnem sodišču v Celju, kot stvarno pristojnem sodišču, dne 28.12.2004 vložila tožbo zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Delovno sodišče v Celju je na podlagi 67. člena zakona o pravdnem postopku (v zvezi s 1. odstavkom 14. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih) vložilo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z utemeljitvijo, da je ustanovitelj in edini lastnik tožene stranke, ki je tudi njen zastopnik, direktor I., že od leta 1995 sodnik porotnik pri tem sodišču.

Po določbi 67. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 12/2003 - Uradno prečiščeno besedilo), lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Iz navedb Delovnega sodišča v Celju in iz listin, ki jih je predložilo, izhaja, da je I., ki je ustanovitelj, lastnik in direktor tožene stranke, sodnik porotnik na Delovnem sodišču v Celju. To pomeni, da obstajajo okoliščine, ki bi lahko vzbudile dvom o nepristranosti sodnikov sicer pristojnega sodišča in s tem tudi celega sodišča. To pa je tehten razlog, zaradi katerega sodišče ne more voditi postopka in odločati o tožbenem zahtevku.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato predlogu za delegacijo ugodilo in na podlagi pooblastila 67. člena ZPP, kot stvarno pristojno za postopanje v tej sporni zadevi določilo Delovno sodišče v Mariboru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 77/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-04-05

dovoljenost revizije - revizija, ki jo vloži stranka sama

Ker je bila v tej zadevi tožba vložena po uveljavitvi ZPP, je treba upoštevati določbo tretjega odstavka 86. člena, kar pomeni, da tožnik ne more sam vložiti revizije. Tožnik bi lahko sam vložil revizijo le, če bi imel opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86.

Tožniku je prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki zaradi neupravičenih izostankov z dela. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za razveljavitev sklepov o prenehanju delovnega razmerja.

Sodišče druge stopnje pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožnik sam vložil revizijo, v kateri revizijskih razlogov izrecno ne navaja.

Navaja pa okoliščine o povezanosti te zadeve s postopkom v zadevi pod opr. št. Pd 32/2004 glede zaposlitve tožnika, in pa okoliščine, ki bi jih sodišče moralo upoštevati oziroma ugotavljati pa jih ni.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožba v tej zadevi je bila vložena 26. 4. 2001, torej v času, ko je že veljal ZPP, ki je začel veljati dne 14. julija 1999. Zaradi tega je za dopustnost revizije treba upoštevati določbi tretjega odstavka 86. člena in prvega odstavka 499. člena ZPP.

Z določbo tretjega odstavka 86. člena ZPP je uzakonjeno obvezno odvetniško zastopanje v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi:

stranka v revizijskem postopku lahko opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. V skladu s prehodno določbo ZPP (499. člen) se ta določba ne uporablja v tistih zadevah, kjer je bila tožba vložena pred 14. 9. 1999. Ker je bila v tej zadevi tožba vložena po uveljavitvi ZPP, je treba upoštevati določbo tretjega odstavka 86. člena, kar pomeni, da tožnik ne more sam vložiti revizije. Tožnik bi lahko sam vložil revizijo le, če bi imel opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP).

Ker je revizijo vložila oseba, ki nima te pravice, je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi določbe 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII ips 71/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-04-19

dovoljenost revizije v delovnih in socialnih sporih

Ker je bila v tej zadevi sodba sodišča prve stopnje izdana pred uveljavitvijo ZDSS-1 je potrebno za presojo dovoljenosti revizije uporabiti določbe ZPP in ZDSS (1994), ne pa določb ZDSS-1.

Sodišče prve stopnje je kot neutemeljen zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek za plačilo zneska 181.200,30 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi iz naslova plačila razlike plače za obdobje od 1.4.1991 do 1.1.1994.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo iz razlogov po 1. in 3. točki 370. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP-Ur.l.RS, št. 36/04). V reviziji navaja, da vrednost spornega predmeta sicer ne dosega revizijske meje iz 367. člena ZPP, to je vrednosti 1.000.000 SIT. Zato dovoljenost revizije utemeljuje na podlagi določb 5. točke 31. člena in določb 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur.l.RS, št. 2/04), v skladu s katerimi bi sodišče revizijo moralo dovoliti.

Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revident pravilno ugotavlja, da v skladu z določbami ZPP revizija ni dovoljena, ker vrednost spora ne dosega 1.000.000 SIT, to je zakonite meje za dovoljenost revizije (drugi odstavek 367. člena ZPP).

ZDSS-1, ki je v skladu z določbo 94. člena začel veljati s 1.1.2005, v peti točki 31. člena in v 32. členu ureja dodatne kriterije za dopustitev revizije v delovnih in socialnih sporih. Pri tem pa v prehodnih določbah podrobneje ureja svojo uporabo v sporih, ki so ob njegovi uveljavitvi v teku. Tako v drugem odstavku 84. člena za spore, v katerih je bila pred njegovo uveljavitvijo že izdana odločba pred sodiščem prve stopnje, določa, da se postopek nadaljuje po določbah prejšnjega Zakona o delovnih in socialnih sodiščih iz leta 1994 (ZDSS (1994)-Ur.l.RS, št. 19/94 in 20/98). Navedeni zakon pa glede vrednosti spornega predmeta v zvezi z dovoljenostjo revizije v primerjavi z ZPP ni določal nobenih posebnosti.

Ker je bila v tem sporu sodba sodišča prve stopnje izdana dne 5.12.2002, torej pred uveljavitvijo ZDSS-1, je potrebno za presojo dovoljenosti revizije uporabiti določbe ZDSS (1994) in določbe ZPP, ne pa določb ZDSS-1, na katere se sklicuje revident. Ker vrednost spora, kot jo je v reviziji opredelil tožnik in kot izhaja iz vtoževane glavne terjatve, ne dosega meje za dovoljenost revizije iz drugega odstavka 367. člena ZPP in ZDSS (1994) ni določal drugačne meje za dovoljenost revizije v premoženjskih sporih, je sodišče v skladu z določbami drugega odstavka 374. člena in 377. člena ZPP revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

ZPP člen 367, 367/2.ZDSS-1 člen 84, 84/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 34/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-09-27

stvarna in krajevna pristojnost - delegacija pristojnosti

Dejstvo, da je priča, zaslišana v postopku, sodnica porotnica pri sodišču, ki je obravnavalo zadevo, ni razlog, ki bi opravičeval določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je v predlogu za obnovo postopka z dne 14.6.2005 predlagala tudi določitev drugega krajevno pristojnega sodišča.

Navaja le, da je priča, ki je bila zaslišana v postopku, sodnica porotnica na naslovnem sodišču.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradno prečiščeno besedilo, Uradni list RS, št. 36/2004 - ZPP) je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi se postopek laže opravil pred drugim sodiščem, ali pa morajo biti izkazani drugi tehtni razlogi. Namen navedene določbe je predvsem omogočiti izvedbo postopka kar najbolj ekonomično, kar pomeni s čim manjšimi stroški za stranke in sodišče.

V predlogu za delegacijo navajani razlog ni tak, da bi opravičeval določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Če bo tožeča stranka ocenila, da so ji bile v postopku pred prvostopenjskim sodiščem kršene njene pravice, bo to lahko uveljavljala v pritožbi zoper sodbo, če pa bo mnenja, da so podani razlogi za izločitev posameznega sodnika oziroma sodnice, bo njegovo ali njeno izločitev lahko predlagala skladno z določbami ZPP. Zato ni razlogov, da bi se v spornem primeru določilo drugo krajevno pristojno sodišče, kot to predlaga tožeča stranka v svojem predlogu.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da ne obstajajo zakonsko določeni tehtni razlogi za delegacijo, zato je predlog tožeče stranke za delegacijo pristojnosti po določilih 67. člena ZPP zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 86/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-11-08

rok za vložitev revizije - zavrženje revizije - zamuda roka

Vložitev ustavne pritožbe zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje ne vpliva na potek roka za vložitev revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožnikov predlog za obnovo postopka, ki je bil v tej zadevi pravnomočno končan s sodbo in sklepom sodišča prve stopnje, opr. št. Pd 521/94, z dne 10.9.1996, potrjenem s sklepom sodišča druge stopnje, opr. št. Pdp 318/97, z dne 2.4.1999.

Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje o zavrženju predloga za obnovo postopka.

Zoper pravnomočni sklep sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo in v njej navaja, da ga je k njeni vložitvi spodbudilo Ustavno sodišče RS, ki njegove ustavne pritožbe zoper pravnomočni sklep o zavrženju predloga za obnovo postopka ni sprejelo v obravnavo z obrazložitvijo, da v zvezi z obnovo postopka ni izkoristil vseh pravnih sredstev v rednem sodnem postopku.

Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

V skladu s 367. členom ZPP je revizija izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, ki jo lahko stranke vložijo v 30 dneh od vročitve prepisa sodbe. V skladu z določbami 383. člena in ob pogojih iz 384. člena ZPP velja to tudi za revizijo zoper pravnomočni sklep, izdan na drugi stopnji.

Sklep, zoper katerega je vložena revizija, je bil tožniku oziroma njegovi takratni pooblaščenki vročen 9.9.2004. Tožnik je pri prvostopnem sodišču vložil revizijo 29.12.2004 (kot je razvidno iz podatkov dohodnega žiga na listini in potrdila pošte na kuverti pošiljke o času oddaje priporočene pošiljke), dne 28.1.2005 pa je vložil še dopolnitev revizije. Revizija je bila torej vložena po poteku 30-dnevnega zakonskega roka, ki je prekluzivnega značaja in vložitev ustavne pritožbe v vmesnem obdobju na potek tega roka ne vpliva.

Ker je bila revizija vložena prepozno, jo je revizijsko sodišče v skladu z določbami 377. člena ZPP zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 31/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-28

Iz listinskih dokazov, ki so na voljo v predloženem spisu izhaja, da tožnik uveljavlja od tožene stranke plačilo, ki ga pogodba med pravdnima strankama z dne 30.6.2000 opredeljuje kot plačo za čas od 1.1.2003 do 30.6.2004. Pogodba med pravdnima strankama je bila sklenjena za čas od 1.7.2000 do 30.6.2004, pri čemer je v 3. členu pogodbe določeno, da bo imel tožnik za čas sklenitve pogodbe status zaposlenega (to pomeni - bo imel sklenjeno delovno razmerje). Če je sporno izplačilo plače v času zaposlitve (trajanja delovnega razmerja), je to spor o pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem, za reševanje takega spora pa je pristojno specializirano delovno sodišče.

Za odločanje o tej zadevi je stvarno pristojno Delovno sodišče v Mariboru.

Tožnik je 17.2.2003 pri Okrožnem sodišču v Mariboru proti toženi stranki vložil tožbo zaradi plačila 87.500 EUR (pcto 20.150.539,00 SIT) s pripadki. Navedeno sodišče je s sklepom opr. št. P 213/2003-9 z dne 19.1.2004 ugotovilo, da gre za spor, ki izvira iz pogodbe o zaposlitvi, da zato ni stvarno pristojno za odločanje o tej zadevi in je zadevo odstopilo Delovnemu sodišču v Mariboru. To sodišče pristojnosti ni sprejelo, saj je zavzelo stališče, da spor ne izvira iz pogodbe o zaposlitvi, ampak da gre za denarno terjatev obligacijskega značaja. Za odločanje v takem sporu pa specializirano sodišče ni pristojno. Zato je v skladu z določbami 24. in 25. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99) sprožilo spor o pristojnosti in predlagalo, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi stvarno pristojno sodišče.

Tako po določbi 2. točke 4. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradni list RS, št.19/94), kot tudi točke b) prvega odstavka 5. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1 - Uradni list RS, št. 2/2004) so delovna sodišča pristojna odločati tudi o pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem.

Iz listinskih dokazov, ki so na voljo v predloženem spisu, izhaja, da tožnik uveljavlja od tožene stranke plačilo, ki ga pogodba med pravdnima strankama z dne 30.6.2000 opredeljuje kot plačo za čas od 1.1.2003 do 30.6.2004. Pogodba med pravdnima strankama je bila sklenjena za čas od 1.7.2000 do 30.6.2004, pri čemer je v 3. členu pogodbe določeno, da bo imel tožnik za čas sklenitve pogodbe status zaposlenega (to pomeni - bo imel sklenjeno delovno razmerje). Če je sporno izplačilo plače v času zaposlitve (trajanja delovnega razmerja), je to spor o pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem, za reševanje takega spora pa je pristojno specializirano delovno sodišče.

Zato je ob upoštevanju določb 24. in 25. člena ZPP v zvezi z določbo 19. člena ZDSS-1 in določbami b) točke prvega odstavka 5. člena ZDSS-1 Vrhovno sodišče Republike Slovenije sklenilo, da je za odločanje v tem sporu pristojno Delovno sodišče v Mariboru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 33/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-09-13

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča

Dejstvo, da je ena od sodnic porotnic z delodajalske liste sodnikov porotnikov pri prvostopnem sodišču v delovnem razmerju pri toženi stranki in je sodelovala v predhodnem postopku ter bila v postopku pred sodiščem zaslišana kot priča, ni razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnici sta v predlogu za obnovo postopka v tej zadevi predlagali "prenos krajevne pristojnosti" oziroma določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Svoj predlog utemeljujeta s tem, da je K. B., ki je pri toženi stranki predsedovala komisiji za pritožbe, katere sklep izpodbijata, sodnica porotnica pri prvostopnem sodišču, to je Delovnem sodišču v Mariboru, Oddelek na Ptuju, ki je sicer krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi.

Delovno sodišče v Mariboru, Oddelek na Ptuju, pojasnjuje, da je K. B., ki je sicer zaposlena pri toženi stranki, pri sodišču na delodajalski listi sodnikov porotnikov, vendar ni bila nikoli sodnica porotnica v zadevah, ki se nanašajo na spore tožene stranke.

Na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur.l.RS, št. 96/04) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Ob dejstvu, da je pri sodišču na razpolago večje število sodnikov porotnikov z liste delodajalcev, dejstvo, da je ena izmed sodnic porotnic zaposlena pri toženi stranki, oziroma da je v drugem svojstvu sodelovala v postopku, ni ovira za vodenje postopka v predmetni zadevi. Po potrebi se lahko vprašanje sodelovanja te sodnice porotnice pri sojenju v sporu rešuje tudi ob uporabi instituta izločitve (70. člen ZPP). Zaradi tega niso podani razlogi za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča v smislu določb 67. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 74/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-12-22

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - plačilo nogometaša

Spor o plačilu iz pogodbe, ki zagotavlja sopogodbeniku zaposlitev, je delovni spor, ne glede na naslov pogodbe.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Delovno sodišče v Celju.

Tožnik je s tožbo pred Delovnim sodiščem v Celju uveljavljal plačilo zneska 1.993.582,24 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi in stroški postopka.

Delovno sodišče v Celju se je s sklepom opr. št. Pd 49/2001 dne 19.2.2001 izreklo za stvarno nepristojno in po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Velenju, kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Menilo je, da ne gre za delovni spor v smislu določb 4. člena takratnega Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS (1994) - Ur.l.RS, št. 19/94 in 20/98).

Okrajno sodišče v Velenju pristojnosti ni sprejelo in je dne 21.11.2005 predlagalo, da v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS. Pri tem navaja, da tožnik zahteva plačilo denarnega zneska na podlagi pogodbe o neamaterskem igranju nogometa, ki jo je sklenil s toženo stranko dne 13.7.1998 in s katero se je tožena stranka zavezala tožniku zagotoviti zaposlitev. Med strankama je bilo tudi nesporno ugotovljeno, da je bila med njima sklenjena pogodba o zaposlitvi, da je imel tožnik delovno dobo vpisano v delovni knjižici in da je tožena stranka tožniku izplačevala plačo s prispevki in davki.

Za odločanje o tej zadevi je stvarno pristojno Delovno sodišče v Celju.

Tako iz tožbe, kot iz drugih podatkov spisa izhaja, da tožnik vtožuje plačilo zneska 1.993.582,24 SIT na podlagi pogodbe o neamaterskem igranju nogometa, ki jo je dne 13.7.1998 sklenil s toženo stranko. Tako iz navedb v tožbi, kot iz 3. člena navedene pogodbe izhaja, da tožena stranka tožniku zagotavlja zaposlitev in plačo. Ne glede na naslov pogodbe je zato šteti, da gre za pogodbo o zaposlitvi v smislu določb 11. člena takrat veljavnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR (1990) - Ur.l.RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93), oziroma da se predmet spora v tej zadevi nanaša na pravice, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem. Tovrstni spori pa so v skladu s točko b) 1. odstavka 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - 1, Ur.l.RS, št. 2/04) opredeljeni kot individualni delovni spori, za reševanje katerih je določena stvarna pristojnost Delovnega sodišča.

Glede na povedano je sodišče na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Prečiščeno besedilo, Ur.l.RS, št. 36/04) odločilo, da je za reševanje te zadeve pristojno Delovno sodišče v Celju, kot stvarno in krajevno pristojno sodišče.

ZPP člen 25, 25/2. ZDSS člen 5, 5/1. ZDR (1990) člen 11.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.