Sodba in sklep VIII Ips 163/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-09-12

odpoved pogodbe o zaposlitvi - sindikalni zaupnik

Tožnica za čas po letu 2000, ko ji je potekel mandat iz volitev v letu 1996, ni dokazala, da bi bila s sklepom občnega zbora potrjena za članico izvršnega organa sindikata, da bi bila izvoljena ali imenovana za zaupnico ali v kakšen organ sindikata ali da bi bila na letnih članskih sestankih ocenjena kot nosilka (sindikalne) funkcije, kar pomeni, da v času, ko je prišlo do redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni imela statusa voljenega ali imenovanega delavskega (sindikalnega) predstavnika. Zato tudi če je neformalno še vedno opravljala določene naloge za sindikat, po mnenju revizijskega sodišča ni imela več statusa varovane osebe v skladu z določbo 113. člena ZDR (štiri leta in še eno dodatno leto), saj se ta izrecno naša samo na imenovane ali voljene sindikalne zaupnike. Smisel določbe 113. člena ZDR je namreč predvsem v tem, da voljenim ali imenovanim delavskim predstavnikom, ne glede na to, ali so to sindikalni ali drugačni predstavniki, omogoči nemoteno opravljanje njihovih funkcij.

Revizija se v delu, ki se nanaša na izplačilo nadomestila plače, zavrže.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 28.5.2003 nezakonita, da tožnici ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki in da je tožena stranka dolžna tožnici delovno dobo vpisati v delovno knjižico in ji za nazaj izračunati in izplačati nadomestilo plače, kot če bi delala, zavrnilo pa je del tožbenega zahtevek glede izplačila nadomestila za neizkoriščen dopust.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke ugodilo, spremenilo sodbo sodišča prve stopnje in tožbeni zahtevek zavrnilo tudi v delu, kjer mu je bilo ugodeno.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo zaradi revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, saj ni upoštevalo določbe 113. člena ZDR. Tožnica je, čeprav ni bila ponovno izvoljena, tudi v spornem času bila sindikalna zaupnica, to pa pomeni, da bi ji morala biti zagotovljena zaščita pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Odločitev, kot jo je sprejelo sodišče, bi lahko pomenila tudi izigravanje pravic sindikalnih zaupnikov. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni in potrdi odločitev sodišča prve stopnje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in nasprotnim strankam, ki nanjo niso odgovorile.

Revizija delno ni dovoljena, delno pa ni utemeljena.  Po določbi 21. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradni list RS, št. 14/94 in nadalj.), ki se glede na določbo drugega odstavka 84. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1 - Uradni list RS, št. 2/2004) v tem postopku še uporablja, je zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, revizija dovoljena v premoženjskih sporih, v katerih je dovoljena revizija po ZPP. V spornem primeru se uveljavlja tudi plačilo nadomestila plače, kar predstavlja premoženjsko terjatev. Po drugem odstavku 376. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe, kot jo določa 39. člen ZPP, ne presega 1.000.000,00 SIT. Ker v obravnavani zadevi ni postavljen določen tožbeni zahtevek, vrednost spornega predmeta pa tudi ni določena, zato sodišče ne more preveriti, če sporni znesek presega v zakonu zahtevano višino. Ker iz spisa ni razvidno, če uveljavljana terjatev dosega oziroma presega v zakonu določen znesek, ni izpolnjen zahtevan pogoj glede dovoljenosti oziroma za vsebinsko obravnavo revizije in je sodišče zato revizijo v tem delu moralo zavreči v skladu z določbo 374. člena ZPP.  Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena ZPP).

Sodišče v izpodbijani sodbi ni zmotno uporabilo materialnega prava (na kar pazi revizijsko sodišče že po uradni dolžnosti).

Po določbi prvega odstavka 113. člena zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 42/2002) delodajalec ne sme odpovedati pogodbe o zaposlitvi članu sveta delavcev, delavskemu zaupniku, članu nadzornega sveta, ki predstavlja delavce, predstavniku delavcev v svetu zavoda ter imenovanemu ali voljenemu sindikalnemu zaupniku, brez soglasja organa, katerega člane je, ali sindikata, če ravna v skladu z zakonom, kolektivno pogodbo, in pogodbo o zaposlitvi, razen, če v primeru poslovnega razloga odkloni ponujeno ustrezno zaposlitev, ali če gre za odpoved v postopku prenehanja delodajalca. Po določbi drugega odstavka 113. člena ZDR varstvo pred odpovedjo traja ves čas opravljanja njihove funkcije in še eno leto po njenem prenehanju. Iz dokazov izvedenih v postopku izhaja dvoje: da je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga dana v skladu z veljavnimi predpisi, saj je bila izvedena v skladu z določbami ZDR (členi od 87 do 90) in da tožnica v postopku ni uspela dokazala, da bi v času redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi glede na določbe statuta sindikata delavcev gradbenih dejavnosti Slovenije (v nadaljevanju: statut) še imela status izvoljenega oziroma imenovanega sindikalnega zaupnika. Iz določbe 35. člena statuta namreč izhaja, da občni zbor, kot najvišji organ sindikata družbe, ki se skliče vsaka štiri leta, sprejme tudi (ugotovitven) sklep o sestavi izvršnega organa sindikata, ki ga glede na določbo 38. člena statuta sestavljajo sindikalni zaupniki. Tudi predstavnik sindikata je zaslišan kot priča jasno povedal, da je bil v spornem obdobju mandat sindikalnih funkcionarjev štiri leta. Tožnica zato za čas po letu 2000, ko ji je potekel mandat iz volitev v letu 1996, ni dokazala, da bi bila s sklepom občnega zbora potrjena za članico izvršnega organa sindikata, da bi bila izvoljena ali imenovana za zaupnico ali v kakšen organ sindikata ali da bi bila na letnih članskih sestankih ocenjena kot nosilka (sindikalne) funkcije, kar pomeni, da v času, ko je prišlo do redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni imela statusa voljenega ali imenovanega delavskega (sindikalnega) predstavnika. Zato tudi če je neformalno še vedno opravljala določene naloge za sindikat, po mnenju revizijskega sodišča ni imela več statusa varovane osebe v skladu z določbo 113. člena ZDR (štiri leta in še eno dodatno leto), saj se ta izrecno naša samo na imenovane ali voljene sindikalne zaupnike. Smisel določbe 113. člena ZDR je namreč predvsem v tem, da voljenim ali imenovanim delavskim predstavnikom, ne glede na to, ali so to sindikalni ali drugačni predstavniki, omogoči nemoteno opravljanje njihovih funkcij.

Ker je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi izvedena v skladu s predpisi in ker tožnica ni dokazala, da je bila voljena ali imenovana sindikalna zaupnica v času odpovedi pogodbe o zaposlitvi, njeni reviziji ni bilo mogoče ugoditi, saj je bila odločitev sodišča druge stopnje pravilna. Zato je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.