TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 100/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-12

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - nezadovoljstvo z odločbo sodišča - kolegialnost sodnikov

Nezadovoljstvo stranke z odločbo predsednika sodišča o zavrnitvi strankine zahteve za izločitev razpravljajočega sodnika ne pomeni razloga za prenos pristojnosti. Subjektivna ocena stranke o delu pristojnega sodišča, pri katerem naj bi kolegialnost sodnic prevladalo nad interesi otroka, ne more predstavljati razloga za prenos pristojnosti.

Predlog za prenos pristojnosti se zavrne.

V tej zadevi je že pravnomočno odločeno o razvezi zakonske zveze pravdnih strank, dodelitvi skupnega otroka in določitvi preživnine zanj za določeno obdobje. Toženec z izpodbijanjem pravnomočnega dela sodnih odločb ni uspel niti v revizijskem niti v obnovitvenem postopku. Spor teče le še glede preživnine za otroka za obdobje od 22.8.2001 do 21.5.2002. V tem delu pravde toženec ni uspel z zahtevo za izločitev razpravljajoče sodnice. Nato je 21.7.2006 vložil vlogo, ki jo je označil kot zahtevo za delegacijo, podrejeno pa kot (ponovno) zahtevo za izločitev razpravljajoče sodnice. V vlogi izraža nestrinjanje s predsednico sodišča, ki je zavrnila njegovo zahtevo za izločitev razpravljajoče sodnice. Predlog za prenos pristojnosti utemeljuje s trditvijo, da je tudi sam (tako kot nek drug pritožnik za isto sodnico in sodišče) ugotovil, da se na Okrožnem sodišču v Mariboru dogaja abotno stanje, saj je kolegialnost sodnic tolikšna, da je pravica na tem sodišču slepa, posebej ko gre za vrednote otrokovih koristi.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vrhovno sodišče ugotavlja, da toženčevo nestrinjanje z odločitvijo predsednice sodišča o zavrnitvi njegove zahteve za izločitev razpravljajoče sodišče ne pomeni razloga za prenos pristojnosti. Vrhovno sodišče tudi sicer ni pristojno za odločanje o predlogu za izločitev razpravljajočega sodnika, zato se s toženčevim podrejenim predlogom v vlogi z dne 21.7.2006 za izločitev razpravljajoče sodnice "iz vseh možnih pravdnih zadev pritožnika" ni ukvarjalo. Presojalo je le, ali zatrjevano stanje na stvarno in krajevnem pristojnem sodišču utemeljuje prenos pristojnosti na drugo sodišče. Po trditvi toženca naj bi zatrjevana kolegialnost med sodnicami na tem sodišču prevladala nad vrednotami otrokovih koristi. Ne glede na pavšalnost take trditve vrhovno sodišče ugotavlja, da gre za subjektivno oceno stranke o delu pristojnega sodišča. Vrhovno sodišče je že sprejelo stališče, da taka subjektivna ocena stranke ne more predstavljati razloga za delegacijo (I R 81/2005, I R 73/2006). Zato je zavrnilo toženčev neutemeljen predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 104/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - smotrna delegacija -	izvenzakonski partner sodne strojepiske kot stranka v postopku

Okoliščina, da je zunajzakonski partner strojepiske, ki je zaposlena na sodišču, stranka v postopku pred tem sodiščem, ni razlog za določitev drugega sodišča.

Okrajno sodišče ... je predlagalo določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Predlog utemeljuje z okoliščino, da je izvenzakonska partnerka tožeče stranke T. K. strojepiska na istem sodišču. Ta okoliščina lahko po mnenju sodišča vzbudi dvom v nepristranskost sodišča.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vloga sodišča v tej zadevi predstavlja predlog za tako imenovano smotrno delegacijo. Vendar pa okoliščina, na katero se predlog opira, ne predstavlja takšnega razloga. Vsako sodišče je namreč neodvisno, sodniki pa so sposobni nepristranskega sojenja vsem osebam - tudi partnerjem zaposlenih na sodišču (celo če gre za sodnike). Ker okoliščina, na kateri temelji predlog, ne nudi podlage za racionalno utemeljen dvom v objektivno nepristranskost Okrajnega sodišča ..., je vrhovno sodišče predlog za smotrno delegacijo zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 109/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-11-16

spor o pristojnosti - izvršilni postopek - več izvršilnih sredstev - izvršba na nepremičnino

V primeru iz tretjega odstavka 35. člena ZIZ, ko je med več izvršilnimi sredstvi predlagana izvršba na nepremičnine, je izključno krajevno pristojno tisto sodišče, ki je pristojno za odločanje o tem izvršilnem sredstvu.

Za odločanje v tej izvršilni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani je po prejemu predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine s sklepom z dne 29.9.2006 odločilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi, ker je za izvršbo na denarna sredstva dolžnika krajevno pristojno sodišče po dolžnikovem stalnem prebivališču. Zato je po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Piranu, ki pa svoje pristojnosti ni sprejelo. Svoj predlog vrhovnemu sodišču, naj odloči v sporu o pristojnosti, Okrajno sodišče v Piranu utemeljuje z razlogom, da je Okrajno sodišče v Ljubljani prezrlo, da je med več predlaganimi izvršilnimi sredstvi tudi izvršba na dolžnikovo nepremičnino.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v tej izvršilni zadevi pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Upnica je v predlogu z dne 27.9.2006 za izvršbo na podlagi verodostojne listine med drugim predlagala izvršbo z več izvršilnimi sredstvi: na dolžnikove denarne terjatve pri bankah, skladih itd., na njegove premičnine, na plače in druge prejemke, pa tudi na njegovo nepremičnino, vpisano v vl. št. 821 k.o. ... Res je po drugem odstavku 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) v primeru, ko upnik predlaga več sredstev za izvršbo, krajevno pristojno sodišče po prvo navedenem sredstvu, kar bi v tej zadevi pripeljalo do uporabe prvega odstavka 100. člena v zvezi s 136. členom ZIZ, na katera se sklicuje Okrajno sodišče v Ljubljani. Vendar Okrajno sodišče v Piranu utemeljeno opozarja na tretji odstavek 35. člena ZIZ, ki od navedenega pravila odstopa takrat, ko je med več izvršilnimi sredstvi predlagana izvršba na nepremičnine. V takem primeru je izključno krajevno pristojno tisto sodišče, ki je pristojno za odločanje o tem izvršilnem sredstvu.

Ker je dolžnikova nepremičnina v vl. št. 821 k.o. ... na območju Okrajnega sodišča v Ljubljani, je vrhovno sodišče na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ odločilo kot v izreku tega sklepa.

ZIZ člen 35, 35/2, 35/3, 100, 100/1, 136.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 103/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-12

spor o pristojnosti - izvršba - več izvršilnih sredstev - izključna krajevna pristojnost

Upnica je kot prvo izvršilno sredstvo navedla rubež denarnih sredstev na dolžničinih računih, zato je pri določitvi izključne krajevne pristojnosti odločilna krajevna pristojnost za izvršbo na dolžnikovo denarno terjatev.

Za odločanje v tej izvršilni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Gornji Radgoni.

Upnica je pri Okrajnem sodišču v Gornji Radgoni zoper dolžnico vložila predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave 37.014 SIT. Kot izvršilna sredstva je predlagala rubež dolžničinih denarnih sredstev, rubež nematerializiranih vrednostnih papirjev in prodajo dolžničinih premičnin.

Okrajno sodišče v Gornji Radgoni se je s sklepom z dne 7.6.2006 izreklo za krajevno nepristojno za odločanje v obravnavani izvršilni zadevi. Oprlo se je na določbo prvega odstavka 100. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 - 69/06 - ZIZ), na podlagi katerega se krajevna pristojnost izvršilnega sodišča ravna po dolžnikovem stalnem prebivališču.

Okrajno sodišče v Ljubljani je po vpogledu v Centralni register prebivalstva Republike Slovenije sprožilo negativni kompetenčni spor z utemeljitvijo, da je dolžničino stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča v Gornji Radgoni.

Za odločanje v tej izvršilni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Gornji Radgoni.

Krajevna pristojnost v izvršbi je izključna pristojnost. Upnica je predlagala več izvršilnih sredstev, torej več sodnih dejanj, s katerimi je mogoče doseči namen izvršbe. Če je upnik predlagal za izvršbo več sredstev ali več predmetov, je krajevno pristojno za odločitev o predlogu tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu izvršbe (drugi odstavek 35. člena ZIZ). V konkretnem primeru je upnica kot prvo izvršilno sredstvo navedla rubež denarnih sredstev na dolžničinih računih, zato je pri določitvi izključne krajevne pristojnosti odločilna krajevna pristojnost za izvršbo na dolžnikovo denarno terjatev.

Za odločitev o predlogu za izvršbo na denarno terjatev je krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče (prvi odstavek 100. člena ZIZ). Ker je Okrajno sodišče v Ljubljani ugotovilo, da se dolžničino stalno prebivališče nahaja na sodnem območju Okrajnega sodišča v Gornji Radgoni (... glej izpis iz Centralnega registra prebivalstva), je za odločitev o predlogu za izvršbo pristojno Okrajno sodišče v Gornji Radgoni.

Vrhovno sodišče je zato na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 36/04 - ur. p. b.) sledilo predlogu Okrajnega sodišča v Ljubljani.

ZPP člen 25, 25/2.ZIZ člen 35, 35/2, 100, 100/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 113/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-11-23

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - čistilka sodišča kot stranka v postopku

Okoliščina, da je toženka čistilka na sodišču, kjer poteka sojenje, predstavlja tehten razlog za prenos krajevne pristojnosti.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče B.

Tožeča stranka je na naroku 7.11.2006 predlagala delegacijo krajevne pristojnosti, saj tožena stranka S. N. dejansko opravlja delo pri Okrajnem sodišču A., čeprav ni formalno zaposlena.

Okrajno sodišče A. je predlog predložilo vrhovnemu sodišču. Ob tem je dodalo, da je toženka res že daljši čas čistilka na sodišču. Podjetje, pri katerem je toženka zaposlena, namreč na podlagi pogodbe opravlja storitve čiščenja na sedežu Okrajnega sodišča A. vsak delovni dan med delovnim časom sodišča. Ta dela opravlja prav toženka. Zaradi navedenega tudi sodišče meni, da bi bilo primerno določiti drugo pristojno sodišče.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po mnenju vrhovnega sodišča v predlogu uveljavljani razlog sodi med druge tehtne razloge v smislu navedene zakonske določbe. Trajnejše pogodbeno razmerje stranke s sodiščem za opravljanje čiščenja na sodišču lahko negativno vpliva na percepcijo javnosti o nevtralnosti tega sodišča, torej o njegovi objektivni nepristranskosti v sporu, v katerem je stranka trajnejši pogodbenik sodišča. Toženka namreč dnevno čisti prostore, kjer poteka sojenje, sodniške kabinete, civilno pisarno, vložišče itd. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo in zadevo delegiralo na krajevno najbližje stvarno pristojno sodišče, torej Okrajno sodišče B.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 118/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-12-07

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - nezadovoljstvo z odločbo sodišča - dvom v nepristranskost vseh sodnikov sodišča dvom v nepristranskost vseh sodnikov pristojnega sodišča - kolegialnost sodnikov

Svoj dvom v nepristranskost razpravljajočega sodnika stranka lahko uveljavlja s predlogom za izločitev tega sodnika, ne more pa dvom v nepristranskost vseh sodnikov utemeljevati z morebitno kolegialnostjo sodnikov na določenem sodišču. Tako razumevanje drugega tehtnega razloga, kot ga uveljavljajo nasprotni udeleženci, bi privedlo do nesprejemljive situacije, da bi izločitev enega sodnika vedno utemeljevala tudi prenos pristojnosti s tega sodišča zaradi morebitne kolegialne povezanosti vseh sodnikov.

Po prejemu sklepa pritožbenega sodišča o razveljavitvi prvostopenjskega sklepa, da se delitev solastnih nepremičnin opravi s prodajo in z razdelitvijo izkupička, so nasprotni udeleženci z vlogo z dne 11.10.2006 predlagali, da se zaradi šikanoznega vodenja postopka izloči razpravljajoči sodnik, zaradi morebitne kolegialnosti pa tudi vsi ostali sodniki oziroma da se delegira drugo sodišče.

Vrhovno sodišče lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča v skladu s 67. členom ZPP določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Razlog, s katerim nasprotni udeleženci utemeljujejo predlog za prenos pristojnosti, ni razlog smotrnosti, torej lažje, predvsem hitrejše in cenejše, izvedbe postopka pred drugim stvarno pristojnim sodiščem, prav tako pa ga ni mogoče uvrstiti med druge tehtne razloge v pomenu navedene zakonske določbe. Svoj dvom v nepristranskost razpravljajočega sodnika stranka lahko uveljavlja s predlogom za izločitev tega sodnika, kot so ukrepali tudi nasprotni udeleženci, ne more pa dvom v nepristranskost vseh sodnikov utemeljevati z morebitno kolegialnostjo sodnikov na določenem sodišču. Tako razumevanje drugega tehtnega razloga, kot ga uveljavljajo nasprotni udeleženci, bi privedlo do nesprejemljive situacije, da bi izločitev enega sodnika vedno utemeljevala tudi prenos pristojnosti s tega sodišča zaradi morebitne kolegialne povezanosti vseh sodnikov. Ne glede na dejstvo, da sodniki opravljajo sodniško funkcijo na istem sodišču, morajo v vsakem primeru, torej tudi v primeru morebitne izločitve enega od kolegov, vselej ravnati tako, da varujejo nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (prvi odstavek 2. člena Zakona o sodniški službi). Zato je vrhovno sodišče zavrnilo neutemeljen predlog nasprotnih udeležencev za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 388/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-26

zamudna sodba - dokazovanje - listine - fotokopija listine

To, da je tožnica tožbi priložila fotokopijo listine, ne pa njenega izvirnika, ni ovira za izdajo zamudne sodbe. Zakon namreč izdaje zamudne sodbe ne pogojuje s predložitvijo dokaznih listin, in tudi sicer (v določbah o dokaznih listinah) izrecno ne zahteva, da mora biti listina predložena v izvirniku. Edini pogoj, ki mora biti v tej zvezi izpolnjen, je, da dejstva, na katera se opira zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik ali z dejstvi, ki so splošno znana.

Sodišče prve stopnje je izdalo zamudno sodbo, s katero je toženca zavezalo, da mora tožnici plačati 15.000.000 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.12.2003 ter 153.600 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe.

Pritožbeno sodišče je toženčevo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje.

Zoper to sodbo je toženec vložil revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jo vidi v tem, da tožnica listine ni predložila v izvirniku, pač pa le njeno fotokopijo.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

To, da je tožnica tožbi priložila fotokopijo listine, na pa njenega izvirnika, ni ovira za izdajo zamudne sodbe. Zakon namreč izdaje zamudne sodbe ne pogojuje s predložitvijo dokaznih listin, in tudi sicer (v določbah o dokaznih listinah) izrecno ne zahteva, da mora biti listina predložena v izvirniku. Edini pogoj, ki mora biti v tej zvezi izpolnjen, je, da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik ali z dejstvi, ki so splošno znana (4. točka prvega odstavka 318. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Bistveno je torej samo, da zatrjevano dejstvo ni v nasprotju z dokazom, pri čemer je nepomembno, kakšne narave je predloženi dokaz, kakšne so njegove kvalitete, ali je zadosten ipd. Tudi če gre za kakorkoli pomanjkljiv dokaz, ki morda v kontradiktornem postopku ne bi zadostoval za utemeljenost zahtevka, ki pa v tožbi zatrjevanim dejstvom ne nasprotuje, ni razlog, zaradi katerega bi bilo mogoče šteti, da ni izpolnjen pogoj iz 4. točke prvega odstavka 318. člena ZPP. Tudi če tožnik v dokaz svojih navedb ponudi dokaze, s katerimi teh navedb očitno ni moč dokazati, je zamudna sodba dopustna. Pomembno je le, da predloženi dokazi ne nasprotujejo dejstvenim trditvam (prim. sodbi VS RS II Ips 154/95 z dne 3.10.1996 in III Ips 31/94 z dne 20.4.1994). Ker tako ni podana zatrjevana kršitev postopka in ker je materialno pravo pravilno uporabljeno, je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 680/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-09-28

dovoljenost revizije - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Če se izpodbijajo odločitve o zahtevkih z različno podlago, je treba presojati dovoljenost revizije v skladu z relevantno vrednostjo vsakega izpodbijanega dela pravnomočne sodbe, ki se nanaša na posamezni zahtevek.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo ugotovilo, da je tožnik lastnik osebnega avtomobila znamke F. P., reg. št. ..., letnik 1994, toženki pa je naložilo, da izroči navedeno vozilo tožniku in mu plača znesek 240.000 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi. V preostalem delu je bil tožbeni zahtevek zavrnjen.

2.Pritožbeno sodišče je s sodbo zavrnilo pritožbo toženke in potrdilo navedeno prvostopenjsko sodbo v izpodbijanem (ugodilnem) delu.

3.Toženka je vložila revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča. Njeno stališče je, da sta sodišči v zvezi z ugoditvijo tožbenim zahtevkom zmotno uporabili materialno pravo, "pri tem pa zagrešili še bistveno kršitev določb pravdnega postopka, saj je sodišče vzelo v obravnavo tožbo, ki ni imela potrebnih sestavin za odločanje".

4.Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožniku, ki na revizijo ni odgovoril.

6.V premoženjskih sporih je revizija dovoljenja, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). V primeru, ko se izpodbijajo odločitve o zahtevkih z različno podlago, je treba presojati dovoljenost revizije v skladu z relevantno "vrednostjo" vsakega izpodbijanega dela pravnomočne sodbe, ki se nanaša na posamezen zahtevek (prvi odstavek 39. člena in drugi odstavek 41. člena, v zvezi z drugim odstavkom 367. člena ZPP).

7.Revizija se nanaša na odločitev o tožnikovem nedenarnem zahtevku (ugotovitev lastninske pravice in izročitev avtomobila Fiat Punto), katerega vrednost je tožnik v tožbi označil na 670.000 SIT in na denarni zahtevek (240.000 SIT). Relevantni vrednosti 670.000 SIT in 240.000 SIT (primerjaj določbe prvega odstavka 39. člena in drugega odstavka 44. člena ZPP) ne presegata revizijskega praga iz drugega odstavka 367. člena ZPP. Revizija zato ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Revizijsko sodišče jo je zavrglo na podlagi določb 377. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III Ips 11/2008, enako tudi III Ips 134/2007
Sklep II Ips 677/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-12-14

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Če se zahtevki v tožbi uveljavljajo proti več tožencem, je dovoljenost revizije odvisna od vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe, ki se nanaša na posameznega toženca.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da so toženci dolžni tožniku izstaviti zemljiškoknjižno listino, na podlagi katere se bo parcelna številka 117, vpisana v vložni številki 22 k.o. ..., odpisala v nov vložek s prenosom dosedanjega zemljiškoknjižnega stanja in z vpisom lastninske pravice za tožnika in sicer pri toženki R. V. por. H. (do 10/80 v solastnem deležu) do 3/80 celote, pri tožencu M. V. (do 40/80 v solastnem deležu) do 12/80 celote, pri toženki A. V. (do 30/80 v solastnem deležu) pa do 9/80 celote, tako da bodo odslej kot solastniki vknjiženi: F. V. do 56/80, R. V. por. H. do 3/80, M. V. do 12/80 in A. V. do 9/80, sicer pa naj bi takšno listino nadomestila sodba.

2.Pritožbeno sodišče je v celoti zavrnilo pritožbi tožencev A. in M. V. in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

3.A. V. (toženka) in M. V. (toženec) sta vložila revizijo proti sodbi pritožbenega sodišča, zaradi "bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava". Revizija se nanaša na ugodilni del sodbe, kolikor je ta vplival na zmanjšanje njunih solastninskih deležev na nepremičnini.

4.Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožniku, ta pa na revizijo ni odgovoril.

6.V premoženjskih sporih je revizija dovoljena le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev (drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Izhodišče za izračun vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe je vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik določil v tožbi (drugi odstavek 44. člena ZPP). Če se zahtevki v tožbi uveljavljajo proti več tožencem, je odločilna vrednost vsakega posameznega zahtevka (drugi odstavek 41. člena ZPP).

7.Tožnik je v tožbi označil vrednost spora 1,800.000 SIT, ta pa se nanaša na 56/80 sporne nepremičnine. Revizija toženca M. V. se nanaša na odločitev o 28/80 sporne nepremičnine, kar glede na skupno vrednost spora predstavlja znesek 900.000 SIT; revizija toženke A. V. pa se nanaša na 21/80 sporne nepremičnine, kar po navedenem kriteriju predstavlja 675.000 SIT. Vrednost relevantnih izpodbijanih delov pravnomočne sodbe tako v nobenem primeru ne presega 1,000.000 tolarjev in zato revizija ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Revizijsko sodišče je zavrglo revizijo na podlagi določb 377. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009