TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 79/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - odločanje o predlogu za delegacijo pristojnosti - javnost sej - interna seja vrhovnega sodišča - drugi tehtni razlogi

Načelo javnosti ne velja za interne seje, na katerih odloča vrhovno sodišče brez obravnave.

Dolžnik je v svojem ugovoru - pritožbi z dne 1.5.2005 zoper sklep o izvršbi med drugim predlagal, naj vrhovno sodišče določi drugo pristojno in nepristransko okrajno sodišče, in to na podlagi opravljene obravnave in preučitve vseh dolžnikovih sodnih spisov, sodnike, ki se izživljajo na njem in njegovih pravicah, pa naj ustrezno kaznuje, po potrebi tudi z odvzemom sodniškega mandata.

V Zakonu o pravdnem postopku (ZPP) je uveljavljeno načelo javnosti (4. člen) in z njim tudi načelo javnosti za stranke. Vendar je to načelo dosledno izpeljano le za odločanje o tožbenem zahtevku (prvi odstavek 4. člena in prvi odstavek 293. člena ZPP). Načelo javnosti pa ne velja za interne seje, na katerih odloča vrhovno sodišče brez obravnave. Povedano velja tudi za odločanje o prenosu pristojnosti v primerih, ki ji določa zakon (6. točka 106. člena Zakona o sodiščih, Ur. l. RS, št. 23/05). Dolžnikovi zahtevi za razpis obravnave in njegovo udeležbo na njej tako ni mogoče ugoditi.

Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da obravnava zadevo, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dolžnikov predlog ne vsebuje razlogov, ki bi kazali na to, da bi postopek laže tekel pred drugim sodiščem, da bi tako prišli do večje veljave načeli ekonomičnosti in pospešitve postopka. Meri torej na "druge tehtne razloge". Mednje pa ni mogoče uvrstiti zatrjevanih okoliščin, kot so to njegovo nezaupanje v sodnike, poniževanje, ki ga je pri njih deležen, nadalje, da ni deležen poštenega sojenja, pač pa sodnega nasilja, finančnega in lastninskega izčrpavanja in podobno. Takšne trditve so tako posplošene, da jih niti ni mogoče preizkusiti. Vrhovno sodišče pa ni dolžno samo raziskovati vseh sodnih postopkov, ki se jih je udeleževal dolžnik. Po drugi strani v tej zadevi sodišče tako ali tako ni napravilo nič drugega kot to, da je izdalo sklep o izvršbi na podlagi predloga okrožnega sodišča. O vprašanjih, ki jih načenja dolžnik v svoji vlogi, kot so to, da predlogu za izvršbo ni bil priložen pravnomočen izvršilni naslov, da sam nima nobene kazenske sodbe, da zoper njega sploh ni tekel kazenski postopek, pa bo odločeno šele v ugovornem postopku. Vse pravkar našteto seveda ne more biti predmet postopka za delegiranje drugega sodišča.

Neutemeljen predlog je bilo treba zato zavrniti, prav tako pa tudi zahtevo za povrnitev stroškov. O oprostitvi plačila stroškov postopka pa odloči sodišče prve stopnje (prvi odstavek 169. člena ZPP).

ZPP člen 4, 4/1, 67, 293, 293/1.ZS člen 106, 106-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 555/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-07-14

odgovornost lastnika drsališča - škoda zaradi padca na umetnem drsališču - stanje ledene ploskve - skrbnost dobrega strokovnjaka

Tožena stranka (zavarovalnica, pri kateri je imel lastnik drsališča zavarovano odgovornost) je odškodninsko odgovorna za škodo, ki jo je tožnica utrpela zaradi padca na umetnem drsališču, ko je med drsanjem zapeljala na nepričakovano ledeno izboklino (nastalo zaradi kapljanja s stropa).

Sodišče prve stopnje je z vmesno sodbo ugotovilo, da je podlaga tožbenih zahtevkov utemeljena, pritožbeno sodišče pa je zavrnilo pritožbo druge tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje v delu, ki se nanaša na to stranko. V razlogih je pojasnilo, da sprejema dokazno oceno sodišča prve stopnje ter da druga tožena stranka ni dokazala, da je prva tožena stranka zagotovila varne razmere za drsanje.

Zoper to sodbo je druga tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga spremembo, podrejeno pa razveljavitev. Navaja, da tožnica ni imela vstopnice ter da zato ne odgovarja za njeno škodo. Oporeka dokazni oceni sodišč prve in druge stopnje pri tem pa izpostavlja izpovedbo priče B. P. ter določena neskladna v izpovedbah posameznih prič. Meni, da je tožnica padla zaradi nezadostnega znanja drsanja, ne pa zaradi izboklin na ledu. Teh namreč sploh ni bilo. Zaradi razhajanja med posameznimi dokazi sodbe ni mogoče preizkusiti. Zato je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP).

Revizija je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Ker revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP), so brez pomena vse tiste revizijske navedbe, ki gredo v tej smeri. Revizijsko sodišče je tako vezano na dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje, ki jih je mogoče strniti v naslednje točke:

1. Tožnica je kupila vstopnico za drsanje na umetnem drsališču prve tožene stranke, ki je imela svojo odgovornost zavarovano pri drugi toženi stranki;

2. Ker je med drsanjem zapeljala na nepričakovano ledeno izboklino, je padla in se poškodovala;

3. Izbokline so nastale zaradi kapljanja s strehe (oziroma s stropa) kot posledica kondenza;

Na podlagi teh ugotovitev sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili materialno pravo, ko sta prišli do zaključka, da je druga tožena stranka odškodninsko odgovorna za škodo, ki jo je tožnica utrpela pri padcu (940., 941. in 18. člen Zakona o obligacijskih razmerjih - Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl.). Ker tudi ni podana očitana postopkovna kršitev (dokazna ocena je jasno in razumljivo obrazložena), je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 227/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-30

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - zavrženje revizije

Tožbeni zahtevek iz pogodbe o bančnem tekočem računu ima različno podlago kot zahtevki iz pogodb o namenskem varčevanju. Pravico do revizije je treba zato presojati po vrednosti vsakega posameznega zahtevka.

Tožnica je zoper toženi stranki vložila tožbo, s katero je zahtevala preklic obvestil o prepovedi odobravanja kreditov, plačilo premoženjske škode v znesku 5,139.171 SIT ter plačilo zadoščenja za duševne bolečine v znesku 2,000.000 SIT, zoper prvo toženo stranko pa še plačilo 946.218 SIT (kot terjatev iz pogodbe o bančnem tekočem računu) in 747.000 SIT (kot terjatev iz treh pogodb o namenskih varčevanjih).

Sodišče prve stopnje je tožbene zahtevke zavrnilo, pritožbeno sodišče pa je zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnica je vložila revizijo le zoper tisti del sodbe, ki se nanaša na odločitev o tožbenih zahtevkih iz pogodbe o bančnem tekočem računu in pogodb o namenskih varčevanjih. V reviziji je namreč pojasnila:

"Tožnica ne uveljavlja razloga oz. tožbenega zahtevka glede preklica njene objave na črno listo, ker je ta brezpredmetna. Meni pa, da ji pripada znesek, ki ga uveljavlja v tožbi, saj ji je tožena stranka znesek odtegnila brez kakršnekoli odločbe, ne samo sodne odločbe, ampak tudi brez kakršnekoli interne odločbe."

Tožbeni zahtevek iz pogodbe o bančnem tekočem računu ima različno podlago kot zahtevki iz pogodb o namenskem varčevanju. Pravico do revizije je treba zato presojati po vrednosti vsakega posameznega zahtevka (41. člen Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Ker pa zahtevek za plačilo terjatev iz pogodbe o bančnem tekočem računu ne presega 1,000.000 SIT (prav tako ne zahtevki iz pogodb o namenskih varčevanjih), revizija ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). V premoženjskih sporih je namreč revizija dovoljena le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP).

Revizijsko sodišče je zato nedovoljeno revizijo zavrglo (377. člen ZPP).

ZPP člen 41, 367, 367/2, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III Ips 11/2008, enako tudi III Ips 134/2007
Sklep II Ips 489/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-30

pravica do odškodnine po 73. členu ZDen - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Določbe 73. člena ZDen urejajo razmerja med zavezancem za vrnitev denacionaliziranega premoženja in zavezancem za plačilo odškodnine. To razmerje ni predmet denacionalizacijskega postopka, pač pa posebnega nepravdnega postopka, ki teče po določbah 9. poglavja ZNP.

Sodišče prve stopnje je nasprotni udeleženki naložilo, da mora predlagateljici postopka plačati odškodnino v obliki obveznic za denacionalizirano parcelo št. 449 k.o. ... v višini 291.319,44 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 24.2.2003 dalje. Pritožbeno sodišče je pritožbi nasprotne udeleženke delno ugodilo in izpodbijani sklep delno spremenilo tako, da mora nasprotna udeleženka plačati zamudne obresti v skladu z Zakonom o slovenskem odškodninskem skladu in Uredbo o izdaji obveznic in o izvrševanju odločb, ki se glasijo na odškodnino, za katero je zavezanec Slovenski odškodninski sklad, sicer pa je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper ta sklep je nasprotna udeleženka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava.

Revizija je bila vročena predlagateljici postopka, ki nanjo ni odgovorila in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Predlagateljica uveljavlja pravico do odškodnine na podlagi 73. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS/I, št. 27/91 in nasl.). Tu gre za razmerje med zavezancem za vrnitev denacionaliziranega premoženja (v tem primeru predlagateljico) in zavezancem za plačilo odškodnine (ki je v tem primeru nasprotna udeleženka). To razmerje ni predmet denacionalizacijskega postopka, pač pa posebnega nepravdnega postopka, ki teče po določbah 9. poglavja Zakona o nepravdnem postopku (Uradni list SRS, št. 30/86 in nasl. - ZNP). V tem postopku je zoper odločbo sodišča druge stopnje dovoljena revizija le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne odločbe presega vrednost, ki jo Zakon o pravdnem postopku predpisuje kot pogoj za dovoljenost revizije (103. člen ZNP). In ker v konkretnem primeru vrednost izpodbijanega dela sklepa (ta znaša 291.319 SIT) ne presega 1,000.000 SIT (po 2. odstavku 367. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT), revizija ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

ZDen člen 73.ZNP člen 37, 103.ZPP člen 367, 367/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 326/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-16

obnova postopka - objektivni zastaralni rok - zavrženje predloga za obnovo

Zavrženje predloga za obnovo postopka zaradi poteka petletnega zastaralnega roka.

Tožencema M. A. in J. A. je bilo s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, št. III P 413/95 z dne 27.6.1997, ki je postala pravnomočna dne 25.2.1998, naloženo plačilo odškodnine tožnikoma B. V. in B. V. Toženci so dne 6.8.2003 predlagali obnovo postopka in citirali obnovitvene razloge po 4. in 9. točki 421. člena ZPP/77.

Sodišče prve stopnje je predlog za obnovo postopka zavrglo po določbi 3. odstavka 423. člena ZPP/77, ker je potekel petletni rok, v katerem je mogoče zahtevati obnovo postopka s sklicevanjem na obnovitvene razloge po 4. in 9. točki 421. člena ZPP/77. Pritožbe tožencev je sodišče druge stopnje zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo, pri čemer je sprejelo v sklepu zajeto pravno razlago z dodatkom, da so toženci zamudili tudi 30-dnevni subjektivni rok, v katerem lahko predlagajo obnovo postopka, če zvedo za nova dejstva in dokaze, ki bi lahko povzročili drugačno odločitev.

Proti sklepu sodišča druge stopnje je vložila revizijo le toženka J. A. V reviziji je zajela kronološki potek procesa, poleg tega pa tudi znova podrobno opisala, kako naj bi prišlo do dogodka, v katerem sta tožnika utrpela škodo. Meni, da je delo sodišča nezakonito in da je "skoraj psihično pokopalo družino A.". Glede na vsebino revizije ni mogoče ugotoviti, kakšno revizijsko odločitev predlaga.

Revizija je bila dostavljena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožeči stranki, ki pa nanjo ni odgovorila.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP) iz leta 1977, ki ga je treba uporabiti v tej zadevi, nalaga v okviru določbe 386. člena revizijskemu sodišču preizkus izpodbijane sodbe samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi le na morebitno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP/77 in na pravilno uporabo materialnega prava. V navedenem okviru opravljeni preizkus pa ima za posledico ugotovitev, da je izpodbijana odločitev pravilna in zakonita. Kolikor posplošeni revizijski očitek nezakonitosti postopka meri na napačno uporabo določb ZPP/77 o obnovi postopka, obvelja, da sta sodišči nižjih stopenj pravilno ugotovili, da ni potekel samo subjektivni 30-dnevni (1. odstavek 423. člena ZPP), temveč tudi objektivni petletni zastaralni rok iz določbe 3. odstavka navedene zakonske določbe in da torej predloga za obnovo postopka z dne 6.8.2003 ni mogoče obravnavati. Odločitev o njegovem zavrženju zato pravno pravilno temelji na določbi 1. odstavka 425. člena ZPP/77. Neutemeljeno revizijo je bilo torej treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 450/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-06-23

Ugotovi se, da je tožeča stranka umaknila revizijo.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranki v 2. točki, sicer pa je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je zahtevala ugotovitev, da med njo in prvo toženo stranko ni nastalo pravno razmerje v zvezi s posojilno pogodbo dne 21.7.1997. Ugodilo pa je tožbenemu zahtevku iz nasprotne tožbe in tožeči stranki naložilo plačilo prvi toženi stranki v znesku 8.341.090,83 tolarjev z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 22.12.1998 do plačila. Proti tej sodbi se je pritožila tožeča stranka, toda sodišče druge stopnje je njeno pritožbo zavrnilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje, s katero je postala pravnomočna prva sodba, je tožeča stranka vložila revizijo, v kateri je predlagala spremembo sodb in ugoditev njenemu tožbenemu zahtevku ter zavrnitev tožbenega zahtevka iz nasprotne tožbe.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 36/04-uradno prečiščeno besedilo) je bila revizija vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila. Potem, ko je bila revizija predložena Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, je tožeča stranka sporočila, da je s prvim tožencem sklenila izvensodno poravnavo in da umika revizijo. Glede na to, da sodišče o vloženem izrednem pravnem sredstvu še ni izdalo odločbe (drugi odstavek 334. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP), je ugotovilo dovoljeno razpolaganje tožeče stranke in o reviziji ne bo odločalo.

V zvezi s pravdnimi stroški je štelo, da je umaknjen tudi predlog za povrnitev stroškov revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep I R 65/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-05-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - objektivna nepristranskost - sodnik pristojnega sodišča kot stranka v postopku

To, da je toženec okrajni sodnik sodišča v A., bi pri razumnem opazovalcu lahko vzbudilo dvome v nepristransko sojenje. Zato je smotrno, da se v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Za sojenje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Ljubljani.

Predsednik Okrajnega sodišča v A. je predlagal določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, predlog pa utemeljil s tem, da je pri tem sodišču vložena tožba zoper sodnika tega sodišča B. B.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščine, zaradi katerih predsednik Okrajnega sodišča v A. predlaga delegacijo krajevne pristojnosti, predstavljajo tak razlog. To, da je toženec okrajni sodnik tega sodišča, bi namreč pri razumnem opazovalcu lahko vzbudilo dvome v nepristranskost sojenja. Zaradi varovanja objektivne nepristranskosti je zato smotrno, da se v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Vrhovno sodišče je tako predlogu za delegacijo ugodilo in za sojenje v tej zadevi določilo Okrajno sodišče v Ljubljani.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 151/2007, enako tudi I R 124/2010
Sklep I R 69/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-05-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - delovno razmerje stranke na pristojnem sodišču

Okoliščina, da je dolžnica vpisničarka na izvršilnem oddelku sodišča, ki je pristojno za izvršbo zoper dolžnico, je tehten razlog za določitev drugega sodišča za odločanje v tej zadevi.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Postojni.

Upnica je proti dolžnici A. A. vložila predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Okrajno sodišče v B. je predlagalo, da se za sojenje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št.

26/99, 96/2002 in 2/2004) je mogoče opraviti prenos pristojnosti s stvarno in krajevno pristojnega sodišča na drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dolžnica A. A. je vpisničarka na izvršilnem oddelku Okrajnega sodišča v B. Ta okoliščina je po presoji vrhovnega sodišča tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v tej zadevi. Tako bo namreč odpravljen vsak dvom o morebitni nepristranskosti sodnikov Okrajnega sodišča v B., kjer je dolžnica zaposlena in dela prav na izvršilnem oddelku. Zato je vrhovno sodišče na podlagi 67. člena ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Uradni list RS, št. 51/98 - 16/2004) predlogu ugodilo z odločitvijo, da bo postopek vodilo stvarno pristojno Okrajno sodišče v Postojni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 45/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-04-14

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - dvom v nepristranskost sodnika

Dejstvo, da je bil neki sodnik poprej zaposlen pri pravdni stranki, ni okoliščina, spričo katere bi lahko razumno dvomili o neodvisnosti razpravljajočega sodnika.

Tožnik je po 67. členu Zakona o pravdnem postopku predlagal, naj vrhovno sodišče določi za odločanje v tej zadevi drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog utemeljuje s tem, da je prva tožena stranka občina, na katere območju je sodišče, z vplivnim županom in ministrom, vsaj ena izmed sodnic tega sodišča pa je bivša uslužbenka prve tožene stranke. Razpravljajoča sodnica se je že opredelila v tej zadevi, ko je zavrnila predlagano začasno odredbo z utemeljitvijo, da utemeljenost tožbenega zahtevka ni izkazana.

Predsednica Okrajnega sodišča v A. je ob predložitvi tega predloga v odločitev pojasnila, da so bile tri sodnice tega sodišča poprej zaposlene pri prvi toženi stranki, menila pa je, da nobeden izmed razlogov ne opravičuje predloga.

Sodno oblast v naši državi izvajajo sodniki na sodiščih, ustanovljenih z zakonom (prvi odstavek 1. člena Zakona o sodiščih, Uradni list RS, št. 23/05). Sodnik mora pri uresničevanju svojih pravic in svoboščin vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi, Uradni list RS, št. 23/05). Iz teh zakonskih določb sledi, da je sodišče neodvisna institucija posebne veje oblasti in tako med drugim v ničemer odvisna od občine, na katere območju je, in tako tudi ne od "njenega" ministra. Dejstvo, da je bil neki sodnik poprej zaposlen pri pravdni stranki, pa tudi ni okoliščina, spričo katere bi lahko razumno dvomili o neodvisnosti razpravljajočega sodnika. Končno, ne more biti razlog za smotrno delegacijo dejstvo, da je sodnica že odločila v tej pravdni zadevi o začasni odredbi.

Takšne primere bi, če bi to želel, že zakonodajalec sam uvrstil med absolutne razloge za izločitev sodnika (1. do 6. točka 70. člena Zakona o pravdnem postopku), pa tega ni storil. Tako ali tako pa ta razlog ni stvar postopka za določitev druge krajevne pristojnosti. Neutemeljen predlog je bilo treba zaradi povedanega zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 55/2002, enako tudi sklep I R 48/2002
Sklep I R 62/2005
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-05-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - znanstvo stranke in pooblaščenca s po stažu najstarejšim sodnikom pristojnega sodišča

Sodniki ne smejo biti in niso nestanovitne, omahljive in za vsakršne vplive dovzetne osebe. Zato znanstvo po stažu najstarejšega sodnika s stranko in njenim pooblaščencem, ne more vzbujati dvoma o korektnem obravnavanju in odločanju kateregakoli sodnika na sodišču, kjer teče ta zadeva.

V tej nepravdni zadevi je nasprotna udeleženka v odgovoru na predlagateljev predlog predlagala, naj prvostopenjsko sodišče izda sklep, s katerim bi se izreklo za krajevno nepristojno in zadevo odstopilo drugemu stvarno pristojnemu sodišču, ker da je večkrat opazila predlagatelja, njegovega pooblaščenca in razpravljajočega sodnika v družbi, razpravljajoči sodnik pa ima tudi določen vpliv pri mlajših kolegih.

Predsednica sodišča je to vlogo posredovala vrhovnemu sodišču, naj odloči na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

Iz razloga, ki ga je navedla nasprotna udeleženka, se sodišče, ki obravnava zadevo, ne more izreči za krajevno nepristojno, ker česa takšnega ZPP ne predvideva.

Pomisleki, ki jih je izrazila nasprotna udeleženka v zvezi z razpravljajočim sodnikom A. A., so lahko razlog za njegovo izločitev, vendar pa o tem odloča na zahtevo stranke (72. člen ZPP) predsednik sodišča (prvi odstavek 73. člena ZPP).

Vrhovno sodišče lahko določi, da obravnava zadevo drugo stvarno pristojno sodišče, če so za to tehtni razlogi (67. člen ZPP). Med te pa ni mogoče uvrstiti razloga, da je po stažu najstarejši sodnik na sodišču znanec stranke in njenega pooblaščenca, ta sodnik pa "ima zagotovo določen vpliv pri svojih mlajših kolegih". Sodnik mora pri uresničevanju svojih pravic in svoboščin vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi, Uradni list RS, št. 23/05). Sodniki torej ne smejo biti in niso nestanovitne, omahljive in za vsakršne vplive dovzetne osebe. Zato opisani razlog nikakor ne more vzbujati dvoma o korektnem obravnavanju in odločanju kateregakoli sodnika na sodišču, kjer teče ta nepravdna zadeva. Predlog za smotrno delegacijo je bilo zato treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.