Sodba VIII Ips 354/2006
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2006-10-24

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev pogodbene obveznosti - vinjenost - dokazno breme - zagovor - bolniški stalež - nadaljevanje delovnega razmerja do izteka odpovednega roka

Postopek pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delodajalca ni nekakšen dokazni postopek. Delodajalec sam presodi, ali razpolaga z zadostnimi dokazi za utemeljitev razloga za izredno odpoved, pri čemer je na njegovi strani tudi dokazno breme utemeljenega razloga za izredno odpoved delavcu. Presoja tega, ali je delodajalec ob odpovedi "razpolagal z relevantnimi dokazi o očitani kršitvi" ali ne, je torej v presoji delodajalca samega in ne delavca. Bolniški stalež sam po sebi še ne pomeni, da se delavec ne more udeležiti zagovora pred odpovedjo, saj so razlogi za stalež različni in vedno ne vplivajo na možnost zagovora.

Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na revizijo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika za razveljavitev izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 15.12.2004, ugotovitev, da mu delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo z 2.12.2004, temveč mu še traja, zaradi česar ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo in mu po obračunu bruto plače, odvodu davkov ter prispevkov izplačati neto plače za čas od 2.12.2004 dalje, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Odločilo je tudi, da stranki krijeta vsaka svoje stroške postopka. Sodišče je ugotovilo, da je tožnik huje kršil pogodbene obveznosti iz delovnega razmerja, saj je na službeni poti vozil pod vplivom alkohola. Nemška policija mu je dne 2.12.2004 prepovedala nadaljnjo vožnjo (iz odločbe o mandatni kazni Okrajnega sodišča Günzburg z dne 18.1.2005, ki je postala pravnomočna, izhaja, da je imel v krvi 1,39 promila alkohola), mu odvzela ključe tovornega vozila in vozniško dovoljenje. Tožena stranka je morala v Nemčijo zaradi pravočasne dostave blaga naročniku nemudoma poslati I.Š., ki je tja odpeljal drugega šoferja, S.H.. Tožniku je bila dne 8.12.2004 vročena pisna obdolžitev in vabilo na zagovor dne 14.12.2004, ki se ga ni udeležil, temveč se je opravičil po telefonu, ker naj bi imel zdravstvene težave. Zagovor je bil preložen na naslednji dan, 15.12.2004, vendar se ga tožnik tudi takrat ni udeležil, svojega izostanka pa ni opravičil.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožnika in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ugotovilo je, da je tožena stranka odpovedala pogodbo tožniku v zakonskem roku iz 2. odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Uradni list RS, št. 42/2002), da mu je pred odpovedjo omogočila zagovor, ki se ga le ta ni udeležil, sprejelo pa je tudi zaključke sodišče prve stopnje, da je tožnik iz hude malomarnosti huje kršil pogodbene obveznosti iz delovnega razmerja in da ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni bilo mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo. Sklicuje se na revizijska razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb postopka ter predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijani sodbi sodišč druge in prve stopnje spremeni tako, da njegovemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da mu ni bila dana možnost zagovora, saj se je pravočasno opravičil in pri tem navedel utemeljen razlog za odsotnost. Sodišče ni upoštevalo dokaznih listin, ki jih je predložil, in njegove izpovedi, da se zaradi slabega počutja in jemanja zdravil ni bil sposoben zagovarjati, prav tako pa tudi ne podati pisnega zagovora. V bolniškem staležu je bil že od 6.12.2004 dalje. Dne 10.1.2005 je bil ponovno operiran, kar potrjuje, da je bilo njegovo zdravstveno stanje takšno, da ni mogel priti na ustni zagovor. Tožena stranka je kršila postopek izredne odpovedi, zlasti 83. člen ZDR. Tudi dokaze za odpoved je pridobila naknadno, šele po tem, ko mu je odpovedala pogodbo o zaposlitvi. I.Š. in S.H. sta namreč podala pisni izjavi dne 5.1.2005 oziroma 16.12.2004. Neutemeljen je tudi tako "drastičen ukrep", kot je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, saj za toženo stranko "niso nastale bistvene škodne posledice" in jih tudi ni dokazala.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila. Med drugim je navedla, da je tožnik po telefonu opravičil svojo odsotnost za zagovor dne 14.12.2004, zaradi česar je bilo dogovorjeno, da se na zagovor zglasi naslednji dan, 15.12.2004 ob 8.00 uri. Tega zagovora se ni udeležil niti se ni opravičil. Postopek izredne odpovedi je bil izveden v skladu z zakonom. Tožnik je tudi grobo kršil zakonske določbe pri vožnji težkega motornega vozila - avtocisterne, k sreči pa zaradi policijske kontrole in ukrepanja ni prišlo do hujših posledic za ostale udeležence v cestnem prometu. Tožena stranka je ob izredni odpovedi razpolagala z vsemi relevantnimi dokazi o kršitvi.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim sodbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Pri tem pazi po uradni dolžnosti le na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

V zvezi z uvodnim sklicevanjem na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz revizije ne izhaja, ali tožnik uveljavlja kršitve po 1. točki ali 2. točki 1. odstavka 370. člena ZPP. Ker tudi v nadaljevanju revizije teh kršitev ne konkretizira, revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni moglo in smelo preizkusiti. Zaradi značaja revizije kot izrednega pravnega sredstva in vsebine prej navedene določbe 371. člena ZPP mora namreč revident točno navesti, katere revizijske razloge uveljavlja in te razloge tudi obrazložiti.

V reviziji izraža tožnik nestrinjanje z dokazno oceno sodišča o slabem počutju in o tem, da se ni bil sposoben zagovarjati. Te navedbe predstavljajo uveljavljanje zmotne ugotovitve dejanskega stanja, kar ni revizijski razlog (3. odstavek 370. člena ZPP).

Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno.

83. člen ZDR v povezati s 177. členom istega zakona določa postopek pred odpovedjo s strani delodajalca, vendar iz teh določb ne izhaja, da gre za strogo formalen postopek z vsemi procesnimi zagotovili in roki. Upoštevati je potrebno, da gre za postopek odpovedi pogodbe o zaposlitvi, za katero veljajo splošna pravila o odpovedi obligacijskih pogodb, in tiste dodatne zahteve oziroma pogoji, ki jih ZDR predpisuje zaradi varstva delavca. Postopek pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delodajalca ni nekakšen dokazni postopek. Delodajalec sam presodi, ali razpolaga z zadostnimi dokazi za utemeljitev razloga za izredno odpoved, pri čemer je tudi dokazno breme utemeljenega razloga za izredno odpoved delavcu na njegovi strani (2. odstavek 82. člena ZDR). Presoja tega, ali je tožena stranka ob odpovedi "razpolagala z relevantnimi dokazi o očitani kršitvi," kar uveljavlja revizija, ali ne, je torej v presoji delodajalca samega in ne delavca. V sodnem postopku pa je odločilno, da delodajalec dokaže utemeljen razlog za izredno odpoved - lahko tudi z dodatnimi dokazi, ki jih pridobi šele po izredni odpovedi in ki dodatno potrjujejo obstoj odpovednega razloga. Glede na navedeno je pravno nepomembno, kdaj točno sta tudi I.Š. in S.H. podala pisni izjavi o tožnikovi kršitvi pogodbenih obveznosti.

Osnovna zakonska dolžnost delodajalca pred izredno odpovedjo v skladu z 2. odstavkom 83. člena ZDR je, da delavcu omogoči zagovor. Iz iste določbe zakona med drugim izhaja, da delavcu ni potrebno omogočiti zagovora, če se le ta neopravičeno ne odzove povabilu na zagovor. Tudi bolniški stalež sam po sebi še ne pomeni, da se delavec ne more udeležiti zagovora pred odpovedjo, saj so razlogi za stalež različni in vedno ne vplivajo na možnost zagovora. Glede na to so odločilnega pomena konkretne okoliščine bolniške odsotnosti, ki se dokazujejo predvsem z ustrezno medicinsko dokumentacijo. Sodišči druge in prve stopnje sta zaključili, da se tožnik neopravičeno ni odzval na zagovor dne 15.12.2004, saj svojega izostanka ni z ničemer opravičil, iz predložene medicinske dokumentacije pa ne izhaja, da se zagovora ni mogel udeležiti.

Ob dokazanem razlogu za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po 111. členu ZDR (konkretno po 2. alineji 1. odstavka tega člena), katerega obstoj tožnik v reviziji ne izpodbija več, mora biti za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi dokazan tudi pogoj iz 1. odstavka 110. člena ZDR, torej če ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka. Ugotovljeno dejansko stanje nudi zadostno podlago tudi za zaključek o obstoju tega pogoja. Pri tožniku - poklicnem vozniku, za katere velja popolna prepoved uživanja alkohola (130. člen Zakona o varnosti cestnega prometa - ZVCP-1, Uradni list RS, št. 83/2004 in nadalj.), je bila ugotovljena večja koncentracija alkohola v krvi. Nemška policija mu je na licu mesta odvzela vozniško dovoljenje in ključe kamiona, tožena stranka pa je morala nemudoma ukrepati in zaradi izpolnitve pogodbene obveznosti do naročnika v Nemčijo poslati dva voznika. Glede na to se je v izredni odpovedi utemeljeno sklicevala tudi na povzročeno škodo (stroški za dva voznika) in izgubo ugleda, kar z upoštevanjem teže kršitve zadošča za objektivno utemeljeno oceno o izgubi zaupanja in nezmožnosti nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka.

Glede na navedeno in v skladu s 378. členom ZPP je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno. Odločilo je tudi, da tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na revizijo. Gre namreč za spor o zakonitosti izredne odpovedi, v takšnem sporu pa delodajalec krije sam svoje stroške postopka, ne glede na njegov izid (5. odstavek 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih - ZDSS-1, Uradni list RS, št. 2/2004).

ZDR člen 82, 82/2, 83, 83/2, 110, 110/1, 111, 111/1, 111/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.