Sodba II Ips 58/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-08

razmerja med razvezanima zakoncema - preživljanje nepreskrbljenega zakonca - nepreskrbljenost kot pravni standard - prognoza socialne varnosti

Pravni standard nepreskrbljenosti zakonca po ustaljeni sodni praksi

zajema tudi dejstvo socialnega stanja oziroma z drugimi besedami

terja prognozo socialne varnosti. Prav ta je pri tožnici slaba, saj

je ob že izkazanih bistveno omejenih delovnih sposobnostih nadaljnja

prognoza teh sposobnosti in zmožnosti pridobivanja dohodka od

kmetija negativna. Poleg tega že sedaj ni mogoče šteti med trajni in

sigurni vir dohodka tisti dohodek, ki ga tožnica dobi od pridelave

Ob zavrnitvi preživninskega zahtevka zaradi takega nesigurnega vira

dohodka (prepustitev rabe solastne kmetije) bi bilo po razvezi

zakonske zveze preživljanje razvezanega zakonca odvisno samo od

dobre volje in uvidevnosti drugega zakonca.

Sodišče prve stopnje je s prvo sodbo z dne 2.4.1999 razvezalo

zakonsko zvezo pravdnih strank, zavrnilo pa je nasprotni tožbeni

zahtevek za določitev preživnine razvezani ženi. Po razveljavitvah

je ta zahtevek zavrnilo tako v drugem kot v tretjem sojenju, ker je

ocenilo, da je tožnica preskrbljena. V tretjem pritožbenem odločanju

je sodišče druge stopnje njeni pritožbi ugodilo tako, da je sodbo

prve stopnje delno spremenilo in odločilo, da mora toženec od

9.7.1999 dalje (pravnomočnost razveze) plačevati tožnici po 20.000

SIT mesečne preživnine, presežno zahtevanih 10.000 SIT pa je

zavrnilo in še na novo odločilo o pravdnih stroških. Ocenilo je, da

je sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi preozko tolmačilo

pravni standard nepreskrbljenosti razvezanega zakonca in da so tudi

podani pogoji vsaj za simbolično oziroma minimalno preživnino.

Toženec v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje

uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in

predlaga spremembo izpodbijane sodbe. Pritožbenemu sodišču očita, da

je poudarjalo le tožničino zdravstveno stanje, ni pa presojalo njene

preskrbljenosti. Toženec trdi, da si tožnica lahko pridela prehrano

za lastne potrebe. Če se bo njeno zdravstveno stanje poslabšalo, naj

uveljavlja pravice do socialnih dajatev, kmetijo pa naj odda v najem,

lahko tudi sinu pravdnih strank. Toženec poudarja, da je tožnici

prepustil posestvo v uporabo. Tožnica ne životari, saj je zamenjala

parket v hiši in kupila novo kuhinjsko pohištvo. Po mnenju revizije

kmetija prinaša dovolj sredstev, ker si je sin kupil avto. Sodna

praksa pri določanju preživnine za zakonca upošteva spremenjene

okoliščine po razvezi. Razveza pa ni vplivala na spremembo razmer

pri tožnici, saj sta pravdni stranki že prej živeli ločeno in ji

toženec že 10 let ni dajal denarja, le občasno je prinašal domov

nekaj hrane in stvari za gospodinjstvo. Tudi nadaljnje trajanje

zakonske zveze tožnici ne bi izboljšalo premoženjskega stanja.

Toženec meni, da pokojnina in dohodki od posestva zadostujejo in da

ni pogojev niti za določitev simbolične preživnine.

Revizija je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila, in

Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen Zakona

Iz dejanskih ugotovitev obeh sodišč izhaja, da sta se pravdni stranki

poročili leta 1964, da so se jima v zakonu rodili trije otroci, ki

so sedaj že vsi polnoletni in preskrbljeni, da sta zakonca na

podlagi izročilne pogodbe s toženčevimi starši postala solastnika

kmetije in da je toženec že leta 1972 odšel na delo v tujino,

tožnici pa prepustil skrb za vse tri otroke in za svoja onemogla

starša. V Nemčiji je delal vse do upokojitve, do katere je prišlo

med pravdo. Z zaslužkom, ki ga je omogočila tudi tožnica, je kupil

dve stanovanji in dober osebni avtomobil, sedaj pa prejema nekaj čez

700 EUR pokojnine in po lastni izjavi občasno še dela v Nemčiji.

Tožbo za razvezo zakonske zveze je vložil leta 1998, torej po 34

letih zakonske zveze. Tožnica živi na solastnem posestvu pravnih

strank v skupnem gospodinjstvu s sinom, ki dela na kmetiji. Stara je

preko 60 let, v zadnjem času pa se ji je zdravstveno stanje tako

poslabšalo, da zmore le še nekatera lažja fizična dela na vrtu in v

gospodinjstvu. Po ugotovitvah izvedenca medicinske stroke na podlagi

zdravstvene dokumentacije iz leta 1997 in 1998 ter na podlagi

pregleda tožnice le ta boluje zaradi okvare hrbtenice, tudi zdrsa

ledvenega vretenca, zaradi okvare živčevja ji mrtvita nogi, zaradi

okvare ožilja na okončinah ima na nogah občasno tudi odprte rane.

Zaradi naštetih obolenj tožnica ne sme dvigovati bremen nad pet

kilogramov, ne sme voziti traktorja, ne sme opravljati del v

prisiljeni drži, kot je sklanjanje, pripogibanje in dvigovanje, ne

zmore niti lažjih fizičnih del, ne zmore nekaterih lažjih del na

vrtu (na primer z motiko), ne zmore spravila sena, ni sposobna

oskrbovati živine, ne zmore niti vseh gospodinjskih del. Njen stalni

vir dohodka je kmečka pokojnina v mesečnem znesku 58.000 SIT.

Dohodek od prireje mleka znaša okoli 49.000 SIT mesečno, vendar ga

tožnica ne zmore ustvariti sama, saj mleko zaradi svojih

zdravstvenih težav lahko prideluje le s sinovo pomočjo, kar mu vrača

z lažjimi gospodinjskimi deli. Zato in zaradi bodočega že zaradi

staranja nadaljnjega zmanjševanja njenih delovnih sposobnosti je

pritožbeno sodišče ta vir dohodka štelo za nesiguren. Tožnica mora

kriti stroške za svojo obleko, obutev, zdravila, za nakup krme,

vitaminov za živino, vzdrževanje molznega stroja in za veterinarja.

Zato mora zelo skrbno gospodariti s približno 100.000 SIT trenutnega

dohodka, ki pa je glede samega mleka nestabilen.

Po 81. členu Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (Ur. l.

SRS, št. 14/89p.b. do Ur. l. RS, št. 64/2001 - ZZZDR) sodišče ob

razvezi zakonske zveze na zahtevo nepreskrbljenega zakonca, ki nima

svojih sredstev za življenje in je nesposoben za delo, določi znesek

za preživljanje v breme drugega zakonca, ustrezno njegovim

zmožnostim. Revizijsko sodišče pritrjuje razlogom pritožbenega

sodišča, da je ob prej povzeti dejanski podlagi sodišče prve stopnje

preozko tolmačilo pravni standard nepreskrbljenosti zakonca.

Navedeni pojem po ustaljeni sodni praksi zajema tudi dejstvo

socialnega stanja oziroma z drugimi besedami terja prognozo socialne

varnosti. Prav ta je pri tožnici slaba, saj je ob že izkazanih

bistveno omejenih delovnih sposobnostih nadaljnja prognoza teh

sposobnosti in zmožnosti pridobivanja dohodka od kmetija negativna.

Poleg tega že sedaj ni mogoče šteti med trajni in sigurni vir

dohodka tisti dohodek, ki ga tožnica dobi od pridelave mleka.

Nesiguren ni samo iz razlogov, ki jih je navedlo pritožbeno sodišče,

ampak tudi zato, ker 49.000 SIT mesečno po ugotovitvah izvedenca

kmetijske stroke predstavlja vrednost dela, vloženega v pridelavo

mleka, torej dela tožničinega sina, ki ji to vrednost prepušča,

delno kot odmeno za uporabo zemljišča in pomoč v gospodinjstvu,

delno pa gre za pomoč sina materi. Njegova dolžnost iz 124. člena

ZZZDR pa je glede na toženčevo dolžnost iz 81. člena istega zakona

le subsidiarne narave. Poleg tega je izvedenec kmetijske stroke

nesigurnost tega vira dohodka utemeljil tudi s spremembo zahtevnih

pogojev pri pridelavi mleka zaradi vstopa naše države v Evropsko

unijo. Vsi navedeni razlogi pritrjujejo opredelitvi pritožbenega

sodišča o nesigurnem viru tožničinega dohodka iz pridelave mleka že

v sedanji situaciji, o negativni prognozi tožničinih delovnih

sposobnosti in posledično o vsaj delni sedanji in bodoči

Toženec torej nima prav, ko očita pritožbenemu sodišču, da je

poudarjalo le tožničino zdravstveno stanje in da ni presojalo njene

nepreskrbljenosti. Njegova trditev, da si lahko sama pridela hrano

za lastne potrebe, je v nasprotju z dejanskimi ugotovitvami, ki

temelje na medicinskem izvedenskem mnenju. Sklicevanje na nabavo

novega kuhinjskega pohištva in zamenjavo parketa, ki da dokazuje

zadosten dohodek, je neutemeljeno, saj je tožnica pojasnila, da je

to storila s pomočjo sorodnikov. Toženec neutemeljeno uveljavlja, da

naj tožnica odda kmetijo v najem, saj kmetija ni razdeljena. Tudi

sicer njegova prepustitev rabe kmetije tožnici sama po sebi ni

razlog za oprostitev plačevanja preživnine. Dohodkov, ki jih zakonec

pridobiva (če jih sploh pridobiva) iz naslova upravljanja skupnega

(ali v obravnavani zadevi solastnega) premoženja, ni mogoče

brezpogojno šteti za dohodke, s katerimi bo razpolagal tudi po

razvezi zakonske zveze in ki bi jih bilo zato treba upoštevati pri

oceni, ali bo po razvezi zakonske zveze (popolnoma) preskrbljen in

ali ima zato pravico do preživnine od razvezanega zakonca. Da bi se

ti dohodki lahko upoštevali, morajo biti tudi po razvezi sigurni in

morajo zato temeljiti na sporazumu zakoncev, sklenjenem pred koncem

glavne obravnave v razvezni pravdi ali na do takrat izdani sodni

odločbi o delitvi skupnega (oziroma v obravnavani zadevi solastnega)

premoženja. To stališče se je že uveljavilo v sodni praksi (odločba

Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 125/96). Nasprotno

stališče bi lahko pripeljalo do tega, da bi bil v razvezni pravdi

tožbeni zahtevek za določitev preživnine razvezanemu zakoncu

zavrnjen, kasneje pa bi drugi zakonec odtegnil vir prav tega dohodka,

ki je bil razlog za zavrnitev preživnine. Ali z drugimi besedami: ob

zavrnitvi preživninskega zahtevka zaradi takega nesigurnega vira

dohodka bi bilo po razvezi zakonske zveze preživljanje razvezanega

zakonca odvisno samo od dobre volje in uvidevnosti drugega zakonca.

Končno je neutemeljen tudi revizijski očitek, da je prisoja

preživnine nepravilna zato, ker razveza zakonske zveze za tožnico ne

pomeni spremenjenih razmer, saj pravdni stranki že dolga leta živita

ločeno. Toženec v reviziji sam zatrjuje, da tožnici sicer zadnja

leta denarja ni pošiljal, je pa občasno prinašal hrano in predmete

za gospodinjstvo. Ne glede na to je v obravnavani zadevi ugotovljeno

ne samo, da pomeni razveza za tožnico bistveno zmanjšano socialno

varnost. Ugotovljeno je predvsem, da se je tožničino zdravstveno

stanje bistveno poslabšalo. Do tega je po medicinski dokumentaciji,

ki jo je pregledal izvedenec, prišlo nekako v letih 1997 in 1998,

torej v času, ko se je toženec odločil zahtevati razvezo zakonske

zveze. Poslabšanje zdravstvenega stanja in s tem povezano zmanjšanje

delovnih sposobnosti je razlog, ki bi tožbeni zahtevek za določitev

preživnine utemeljeval tudi v primeru, da ne bi prišlo do razveze

Toženec v reviziji ne zatrjuje, da ne zmore plačevati 20.000 SIT

mesečne preživnine, ki jo v reviziji označuje kot simbolično

preživnino. To bi glede na ugotovljeno premoženjsko stanje tudi

sicer težko utemeljil. Ker je njegovo revizijsko stališče o zadostni

preskrbljenosti tožnice po vsem obrazloženem zmotno, je njegova

Zato jo je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP zavrnilo in z

njo tudi toženčeve priglašene revizijske stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.