Sodba VIII Ips 96/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-18

Invalidi druge in tretje kategorije invalidnosti uživajo varstvo pred odpovedjo iz poslovnega razloga, razen če jim ni možno zagotoviti drugega ustreznega dela v skladu s predpisi o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (prvi odstavek 116. člena ZDR).

Sodišče prve stopnje je s sodbo ugodilo tožnikovemu zahtevku, razveljavilo redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožniku dne 24.6.2003 v okviru finančne reorganizacije na podlagi pravnomočno potrjene prisilne poravnave, mu priznalo delovno dobo in pravice iz delovnega razmerja na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 2.4.2003 in toženi stranki naložilo, da pozove tožnika nazaj na delo in mu povrne stroške postopka.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava.

Navajala je, da bi moralo sodišče glede na to, da je bil predlog za začetek postopka prisilne poravnave nad toženo stranko podan že v letu 2002, upoštevati določbe 233. člena ZDR, ki je začel veljati s 1.1.2003 in ki v navedenem členu določa, da se postopki, ki so se začeli pred uveljavitvijo tega zakona, končajo po zakonodaji, veljavni ob začetku teh postopkov. Po prej veljavni ureditvi pa je v posledici sklenjene prisilne poravnave lahko prenehalo delovno razmerje tudi sicer zaščitenim kategorijam delavcev. V postopku sprejemanja ZDR je bilo zatrjevano, da v primeru prenehanja delodajalca ali postopka prisilne poravnave ne bo zagotovljeno posebno varstvo posameznih kategorij delavcev pred odpovedjo, saj bi bilo to v nasprotju z namenom in cilji prisilne poravnave. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP, prečiščeno besedilo - Uradni list RS, št. 12/03) vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena ZPP).

Revizijski očitek zmotne uporabe materialnega prava ni utemeljen.

Iz določbe 233. člena zakona o delovnih razmerjih /ZDR - Uradni list RS, št. 42/2002) izhaja, da se postopki uveljavljanja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, uvedeni pred dnem uveljavitve tega zakona, dokončajo po predpisih, ki so veljali in se uporabljali do uveljavitve tega zakona.

Revizijsko sodišče soglaša s stališčem sodišča druge stopnje, da je treba v primerih, ko je bil načrt finančne reorganizacije s programom prenehanja delovnih razmerij sprejet in prisilna poravnava potrjena po 1.1.2003, glede odpovedi pogodbe o zaposlitvi na podlagi teh aktov uporabiti določbe ZDR, čeprav je delodajalec podal predlog za začetek postopka prisilne poravnave pred 1.1.2003. Določbo 233. člena ZDR je v primeru prisilne poravnave potrebno razumeti tako, da je šlo za postopek uveljavljanja in varstva pravic iz delovnega razmerja šele v zvezi s postopki odpovedi pogodbe o zaposlitvi (delovnega razmerja) na podlagi pravnomočnega sklepa o potrditvi prisilne poravnave, vključno s postopkom izbire posameznih delavcev, ki jim preneha delovno razmerje. Program prenehanja delovnih razmerij iz 1. odstavka 51. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečajev in likvidacij (ZPPSL, Uradni list RS, št. 67/93 in nadalj.), kot priloga načrtu finančne reorganizacije, ni urejal pravic posameznih delavcev in ni bil sprejet po postopku uveljavljanja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, temveč po pravilih postopka o sklenitvi prisilne poravnave iz 46., 49., 50. in 51. člena ZPPSL. Ta postopek se zaključi s pravnomočnostjo sklepa o potrditvi prisilne poravnave. Ker je bil v zvezi s tem sporom postopek odpovedi tožnikove pogodbe o zaposlitvi začet šele na podlagi pravnomočnega sklepa Okrožnega sodišča v Krškem, opr. št. St 25/2002, z dne 11.6.2003, o potrditvi prisilne poravnave nad toženo stranko in ni šlo za postopek uveljavljanja in varstva pravic, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja tožnika, ki bi bil v smislu določb 233. člena ZDR začet že pred 1.1.2003, je sodišče za presojo zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi utemeljeno uporabilo določbe ZDR, ki je začel veljati s 1.1.2003.

Do uveljavitve ZDR je prenehanje delovnega razmerja delavca zaradi pravnomočno potrjene prisilne poravnave z načrtom finančne reorganizacije urejal ZPPSL v 51. členu. Šlo je za specialno ureditev prenehanja delovnega razmerja v postopku prisilne poravnave, ki je izključevala uporabo določb takratnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR (1990) - Ur. l. RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93) o zaščitenih kategorijah delavcev (36.d člen ZDR (1990)) in zaščitene kategorije glede prenehanja delovnega razmerja izenačevala z njihovim položajem v stečajnem postopku (enako sodba Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 38/99, z dne 11.5.1999, objavljena v Zbirki odločb 1998 - 2000 Delovno socialnega oddelka Vrhovnega sodišča RS, GV Založba, Ljubljana 2001, str. 261).

ZDR je v prehodnih določbah v 244. členu določil, da z dnem njegove uveljavitve (s 1.1.2003 - 246. člen ZDR) prenehajo veljati določbe 8., 47., 51., 106. člena, osmi odstavek 147. člena in sedmi odstavek 172. člena ZPPSL, kolikor urejajo prenehanje delovnega razmerja delavcev v stečajnem postopku ali zaradi potrjene prisilne poravnave in prednostno pravico do ponovne zaposlitve. Čeprav določba ni povsem natančna, so bile z njo nedvomno razveljavljene določbe četrtega do sedmega odstavka 51. člena ZPPSL, ki so neposredno urejale prenehanje delovnega razmerja delavcev zaradi potrjene prisilne poravnave in so bile nadomeščene z določbami ZDR, točka d) podpoglavja o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, očitno pa tudi drugi in tretji odstavek 51. člena ZPPSL o predhodnem obveščanju in posvetovanju, ki so bile nadomeščene z določbami 97. člena ZDR. Pravna podlaga, na kateri je temeljilo zgoraj navedeno stališče o izključitvi določb o zaščitenih kategorijah delavcev v postopku prisilne poravnave na podlagi specifične ureditve v ZPPSL, je s tem odpadla.

ZDR v točki d. podpoglavja o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi ureja odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi začetka postopka za prenehanje delodajalca (103., 104., 105. in 108. člen) in posebej odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi prisilne poravnave (106. člen). Gre torej za ureditev odpovedi pogodbe o zaposlitvi v dveh različnih položajih, ki imata nekatere skupne značilnosti, zakon pa na vsakega od njih lahko veže tudi različne pravne posledice. Tako je ZDR v podpoglavju D poglavja o odpovedi pogodbe o zaposlitvi uredil posebno varstvo pred odpovedjo tako, da je varstvo pred odpovedjo predstavnikov delavcev (113. člen), starejših delavcev (114. člen), staršev (115. člen) in invalidov (116. člen) izrecno izključil le za primer prenehanja delodajalca. Ker gre za izjemo od pravila, da uživajo navedene kategorije delavcev varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ki jo je potrebno ozko razlagati, se ta izjema ne nanaša na posebej urejeno odpoved zaradi prisilne poravnave, saj postopka prisilne poravnave tudi po njegovi vsebini ni mogoče uvrščati med postopke za prenehanje delodajalca. Ob ureditvi v ZDR, ki odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi prisilne poravnave ne izključuje iz varstva pred odpovedjo iz poslovnih razlogov posameznih posebej varovanih kategorij delavcev, sklicevanje na podane izjave posameznikov v postopku sprejemanja zakona ne more biti odločilno, temveč je za ureditev tega vprašanja pomembno le sprejeto in uveljavljeno zakonsko besedilo. Glede na povedano tudi revizijski očitek zmotne uporabe materialnega prava, ker sta nižji sodišči zaključili, da uživa tožnik kot starejši delavec in delovni invalid tretje kategorije invalidnosti, v primeru prisilne poravnave nad toženo stranko v skladu s prvim odstavkom 114. člena ZDR in prvim odstavkom 116. člena ZDR posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ni utemeljen.

Sodišče je pri odločitvi upoštevalo, da uživajo varstvo pred odpovedjo iz poslovnega razloga invalidi druge in tretje kategorije invalidnosti, razen, če jim ni možno zagotoviti drugega ustreznega dela v skladu s predpisi o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (prvi odstavek 116. člena ZDR). V postopku pred nižjima sodiščema je bilo ugotovljeno, da tožena stranka pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi za tožnika ni ugotavljala, ali bi mu bilo možno zagotoviti drugo ustrezno delo v skladu s predpisi pokojninskega in invalidskega zavarovanja, brez česar odpoved pogodbe o zaposlitvi ni bila v skladu s predpisi.

Ker revizijsko sodišče ni ugotovilo zmotne uporabe materialnega prava v izpodbijani sodbi, je na podlagi določb 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.