TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 58/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-05-15

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ker je vrednost spornega predmeta pod 1.000.000 SIT, revizija ni dovoljena.

Toženi stranki Ž. M. in Z. M. trpita sami stroške odgovora na revizijo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je oporoka M. G. K. J., sestavljena dne 3.12.1990 v bolnišnici Onkološkega inštituta v Ljubljani, neveljavna. Pritožbo tožeče stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožeča stranka vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga spremembo izpodbijane sodbe z ugoditvijo tožbenemu zahtevku, ali pa njeno razveljavitev ter razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Predpisana obličnost iz drugega odstavka 65. člena Zakona o dedovanju zahteva podpis oporočitelja na sodni oporoki. Sodna oporoka, ki je oporočitelj ni podpisal, ampak je nanjo dal le ročno znamenje, je veljavna le ob pogoju, da je sestavljena v navzočnosti dveh oporočnih prič. Tem pogojem ni bilo zadoščeno. Lastnoročnega podpisa ni mogoče enačiti z odtisom kazalca desne roke oporočitelja.

Toženi stranki Ž. M. in Z. M. sta na revizijo odgovorili in predlagali njeno zavrnitev, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o reviziji ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.7.1999, torej po uveljavitvi novega ZPP. Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 14.2.2001. Zato je treba po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe tega ZPP, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP 1977). Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP pa je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. V obravnavanem primeru je vrednost spornega predmeta ob vložitvi tožbe bila označena z zneskom 50.000 SIT. Zvišanja vrednosti spornega predmeta, ki ga je tožeča stranka opravila na glavni obravnavi dne 28.5.1999 (tretji narok za glavno obravnavo po razveljavitvi sodbe sodišča prve stopnje) procesno ni mogoče upoštevati kot spremembo vrednosti spornega predmeta, saj zvišanje ni bilo opravljeno v pogojih 40. člena tedaj še veljavnega ZPP 1977.

Po določbi 377. člena ZPP nedovoljeno revizijo zavrže revizijsko sodišče s sklepom, če tega ni storilo že sodišče prve stopnje.

Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na določbi prvega odstavka 165. člena v zvezi z določbama 154. in 155. člena ZPP.

Tožeča stranka trpi stroške revizije, ker z njo ni uspela, tožena stranka pa stroške odgovora nanjo, ker z navedbami v njej k odločitvi ni prispevala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 30/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Okoliščina, da je toženec odvetnik s pisarno na sedežu stvarno in krajevno pristojnega sodišča, sama po sebi ne predstavlja takega razloga za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

Tožeča stranka je proti toženi stranki vložila tožbo zaradi ugotovitve skupnega premoženja, ugotovitve deleža na skupnem premoženju in izstavitve zemljiškoknjižne listine, pri čemer je tožbo naslovila na Okrožno sodišče v Novem mestu kot stvarno in krajevno pristojno sodišče. Dne 3.3.2003 pa je tožeča stranka podala predlog, naj Vrhovno sodišče RS v skladu z določbo 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) določi za sojenje drugo stvarno in krajevno pristojno sodišče. Predlog utemeljuje z dejstvom, da bi odločanje v tem sporu pred Okrožnim sodiščem v Novem mestu lahko postavilo v neugoden položaj sodnike in samo tožnico, ki ve, da toženec, ki je odvetnik s sedežem pisarne v Metliki, pozna mnoge sodnike, ki delujejo na stvarno in krajevno pristojnem Okrožnem sodišču v Novem mestu. Predlogu se je pridružilo tudi sodišče z utemeljitvijo, da je toženec kot kolega zelo priljubljen, poznajo ga vsi sodniki, odločanje o njegovih družinskih zadevah pa bi bilo zato neprijetno.

Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. Takšni razlogi kot jih navaja tožeča stranka in povzema sodišče, bi kot podlaga za delegacijo pristojnosti mogli biti utemeljeni v primeru, če bi predmet spora bil povezan z morebitnimi družinskimi in intimnimi zadevami pravdnih strank. Vendar pa narava spora ni takšna, da bi posegala na omenjeno ožje področje. V tej smeri predlog niti ne postavlja določnih trditev. Pogosti službeni stiki med sodniki stvarno in krajevno pristojnega sodišča ter tožencem kot odvetnikom sami po sebi ne predstavljajo tehtnega razloga za določitev drugega stvarno in krajevno pristojnega sodišča. Ob upoštevanju sodnikove dolžnosti, da opravlja sodniško funkcijo po ustavi in zakonu (3. člen Zakona o sodiščih - ZS, Ur. l. RS, št. 19/94, 45/95, 38/99 in 28/2000) in da se mora vselej vesti tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja, sodniški ugled in samostojnost sodniške oblasti (37. člen Zakona o sodniški službi; ZSS, Ur. l. RS, št.

19/94, 8/96, 24/98, 48/2001 in 67/2002), okoliščina, da je pravdna stranka odvetnik iz istega kraja, ne more biti podlaga za dvom v sodnikovo nepristranskost. Zato vrhovno sodišče ugotavlja, da ni tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča po 67. členu ZPP. Predlogu torej ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 168/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-05-22

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ocena vrednosti spora v znesku 291.600 SIT v tem premoženjskem sporu ne zadostuje za dovoljenost revizije.

Sodišče prve stopnje je v drugem sojenju zavrnilo tožbeni zahtevek za izpraznitev stanovanja, sodišče druge stopnje pa je pritožbo vseh treh tožnikov zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tretja tožnica v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga tako spremembo obeh sodb, da se tožbenemu zahtevku ugodi, podrejeno pa njuno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču druge ali prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Novi ZPP je na podlagi 503. člena začel veljati 14.7.1999. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje v drugem sojenju sodbo izdalo 10.10.2001, torej po uveljavitvi novega zakona in je v skladu s prehodnimi določbami tudi samo že moralo uporabljati novi zakon. Uporaba novega zakona velja za vse njegove določbe razen izjem, določenih v 499. členu ZPP. Velja tudi za vprašanje dovoljenosti revizije, saj novi zakon ni sledil zgledu novel prejšnjega zakona, ki so v prehodnih določbah posebej uredile vprašanje dovoljenosti revizije zaradi sprememb denarnih zneskov v zakonu.

Procesna predpostavka za dovoljenost revizije je med drugim tudi vrednost revizijsko izpodbijanega dela sodbe. Ta vrednost mora v premoženjskih sporih po drugem odstavku 367. člena ZPP presegati znesek 1.000.000 SIT. Spor zaradi izpraznitve stanovanja ima pravno podlago v določbah Stanovanjskega zakona in je premoženjske narave.

V tej pravdni zadevi je prvi tožnik ob vložitvi tožbe vrednost spora ocenil z zneskom 291.600 SIT. Med postopkom ni prišlo do spremembe tožbe ali spremembe ocene vrednosti spora. Drugi tožnik in tretja tožnica sta se med postopkom pridružila prvemu tožniku in oba izjavila, da prevzemata pravdo v takem stanju, kot je (list. št. 6 in 15 spisa).

Ker v tožbi ocenjena vrednost spora ne presega za dovoljenost revizije mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP, je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo revizijo tretje tožnice. Izrek te revizijske odločbe zajema tudi odločitev o priglašenih revizijskih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 37/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-05

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodišča

Zakonita zastopnica mladoletne toženke je zaposlena pri Okrožnem sodišču v Celju in ne pri Okrajnem sodišču v Celju, ki je stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi. Samo okoliščina, da gre za sodišči z istim sedežem, ki sta tudi locirani v isti stavbi, ne kaže na obstoj nevarnosti, da bi zaradi vplivanja mogla biti ogrožena nepristranost sojenja.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnik je 5.5.2003 pri Okrajnem sodišču v Celju vložil tožbo za znižanje preživnine, ki je bila za sedanjo mladoletno toženko določena s sodbo Okrožnega sodišča v Celju z dne 18.4.2002 pod opr. št. P 97/2002. V sedanji tožbi predlaga, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije za odločanje v tej zadevi določi drugo okrajno sodišče izven območja Višjega sodišča v Celju. Svoj predlog utemeljuje s trditvijo, da je zakonita zastopnica mladoletne toženke zaposlena pri Okrožnem sodišču v Celju, kar pri tožniku vzbuja dvom, ali bo deležen nepristranskega sojenja v sedanjem pravdnem postopku.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po presoji vrhovnega sodišča v predlogu zatrjevane okoliščine niso take narave, ki bi utemeljevale prenos pristojnosti zaradi drugih tehtnih razlogov, očitno pa tudi ne gre za razloge ekonomičnosti oziroma lažje izvedbe pravdnega postopka. Zakonita zastopnica mladoletne toženke je zaposlena pri Okrožnem sodišču v Celju in ne pri Okrajnem sodišču v Celju, ki je stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi. Samo okoliščina, da gre za sodišči z istim sedežem, ki sta tudi locirani v isti stavbi, ne kaže na obstoj nevarnosti, da bi zaradi vplivanja mogla biti ogrožena nepristranost sojenja. Sodnik mora pri sojenju vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja. Niti tožnik, niti krajevno pristojno sodišče, ki se s tožnikovim predlogom strinja, ne navajata ničesar drugega ali bolj konkretnega, kar bi moglo povzročiti nastanek dvoma o nepristranosti sojenja pri krajevno in stvarno pristojnemu sodišču. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo tožnikov neutemeljen predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 82/2002, enako tudi sklep I R 81/2002, sklep I R 88/2002, sklep I R 87/2002, sklep I R 85/2002, sklep I R 91/2002, sklep I R 84/2002, sklep I R 90/2002, sklep I 80/2002, sklep I R 86/2002
Sklep II Ips 499/2002, enako tudi II Ips 506/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-19

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da se mora izseliti iz dvosobnega stanovanja v Ljubljani, ki se nahaja v prvem nadstropju in ima skupno izmero 66,15 m2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženca zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožena stranka je vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlagala razveljavitev sodb sodišč druge in prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Razlogi sodbe sodišča druge stopnje nimajo podlage v podatkih spisa, poleg tega pa v sodbi niso obrazložena odločilna dejstva. Sklicuje se na določbo drugega odstavka 41. člena Stanovanjskega zakona. Nevpis v najemni pogodbi ne more avtomatično pomeniti nezakonite uporabe stanovanja. Sodišči nižjih stopenj nista obrazložili, zakaj tožeča stranka s toženo ni dolžna skleniti najemne pogodbe. Tožena stranka je zato vložila nasprotno tožbo, s katero zahteva sklenitev najemne pogodbe po določbi 56. člena Stanovanjskega zakona.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.7.1999, torej po uveljavitvi novega ZPP. Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 29.5.2002. Zato je treba po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe ZPP 1999, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP 1977). Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP pa je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. V obravnavnem primeru je vrednost spornega predmeta označena z zneskom 446.940 SIT, zaradi česar revizija ni dovoljena.

Po določbi 377. člena ZPP nedovoljeno revizijo zavrže revizijsko sodišče s sklepom, če tega ni storilo že sodišče prve stopnje.

Opr. št: II Ips 506/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:II.IPS.506.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 95/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-19

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da mora tožnikoma nerazdelno plačati znesek 9.568.671,70 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od posameznih zneskov, ki predstavljajo dosojeno glavnico. Pritožbi tožene stranke je sodišče druge stopnje delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v izreku o zamudnih obresti spremenilo tako, da je toženi stranki naložilo plačilo zakonskih zamudnih obresti od glavnice v dosojenem znesku in za čas od 25.10.1996 dalje do plačila. V preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožeča stranka je proti sodbi sodišča druge stopnje vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlagala njeno spremembo z ugoditvijo tožbenemu zahtevku v celoti, kar bi pomenilo zavrnitev pritožbe tožene stranke in potrditev sodbe sodišča prve stopnje.

Dne 2.6.2003 pa je tožeča stranka podala pisno izjavo, s katero je revizijo proti sodbi sodišča druge stopnje umaknila. Revizijsko sodišče je umik revizije vzelo na znanje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep I R 42/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodišča

Tožnikovo nezadovoljstvo s sklepom sodišča prve stopnje o zavrženju tožbe in sklepom istega sodišča, naj zaradi določbe tretjega odstavka 86. člena ZPP za vložitev revizije pooblasti odvetnika, ne predstavlja niti razloga ekonomičnosti niti drugega tehtnega razloga v smislu 67. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je s sklepom kot nepopolno zavrglo tožbo, sodišče druge stopnje pa je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Tožnik je proti sklepu sodišča druge stopnje vložil revizijo, vendar ga je sodišče prve stopnje pozvalo, da v določenem roku pooblasti odvetnika za vložitev revizije, ker jo bo sicer zavrglo. Tožnik je reagiral z vložitvijo zahteve na urad predsednice, ki vsebinsko pomeni predlog za prenos pristojnosti.

Utemeljuje ga z očitki Okrožnemu sodišču v Kranju, da je v tej zadevi ščitilo toženo stranko in da je podobno ravnalo tudi v drugih zadevah, zaradi česar sumi še na vmešavanje določene politične opcije, Službe državne varnosti in Ministrstva za notranje zadeve. Predsednica okrožnega sodišča je tožnikovo vlogo odstopila vrhovnemu sodišču.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Ker je tožnik v tej zadevi že vložil revizijo, se njegov predlog za prenos pristojnosti na drugo okrožno sodišče lahko nanaša le na tisto fazo revizijskega postopka, v kateri sodišče prve stopnje na podlagi 374. člena ZPP opravi preizkus o pravočasnosti, dovoljenosti in popolnosti revizije.

Tožnikovo nezadovoljstvo s sklepom sodišča prve stopnje o zavrženju tožbe in sklepom istega sodišča, naj zaradi določbe tretjega odstavka 86. člena ZPP za vložitev revizije pooblasti odvetnika, ne predstavlja niti razloga ekonomičnosti niti drugega tehtnega razloga v smislu 67. člena ZPP. Tega ne predstavlja niti njegov sicer le pavšalno navržen sum o vmešavanju drugih v odločanje sodišča prve stopnje v tej in drugih tožnikovih zadevah. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo njegov neutemeljen predlog za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 82/2002, enako tudi sklep I R 81/2002, sklep I R 88/2002, sklep I R 87/2002, sklep I R 85/2002, sklep I R 91/2002, sklep I R 84/2002, sklep I R 90/2002, sklep I 80/2002, sklep I R 86/2002
Sklep I R 26/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - pojem drugega tehtnega razloga

Razlogi, ki so v predlogu navedeni (dvom v nepristranost sodišča in izpovedbe zaslišanih prič, vedenje ljudi, kdo naj bi bil otrokov posvojitelj itd.) ne predstavljajo "drugih tehtnih razlogov" v smislu določbe 67. člena ZPP. Ravno tako razloga za delegacijo pristojnosti ne predstavljajo razlogi, ki sodniku preprečujejo opravljati sodniško funkcijo (70. člen ZPP), na katere se predlog za delegacijo pristojnosti tudi sklicuje.

V pravdni zadevi, ki je v teku pri Okrožnem sodišču na Ptuju, je tožeča stranka v pritožbi, ki jo je vložila proti sodbi opr. št. P 154/95 z dne 21.1.2002, med drugim tudi predlagala, da naj se v primeru, če bo pritožbi ugodeno, zadeva pa vrnjena sodišču prve stopnje v novo odločanje, za sojenje v ponovljenem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče, po možnosti sodišče v Ljubljani. Predlog je utemeljila s trditvami, da je Center za socialno delo Ptuj v postopku posvojitve naredil celo vrsto napak, sodišče pa je izpovedbam njegovih delavk vseeno sledilo. Tožniku je, tako kot mnogim na Ptuju, znano, kdo je posvojil njegovega otroka. To je znano tudi nekaterim sodnikom sodišča, pri katerem teče postopek, pa vendar nobeden od sodnikov tega sodišča ni pomislil na izločitev na podlagi 6. točke 70. člena ZPP. Otrokov posvojitelj je diplomirani pravnik in dela v pravosodju, skrbnik otroka pa je stanovski kolega posvojitelja. Zato bolj ščiti njegove interese kot pa interese otroka. Tožnik dvomi v nepristranskost sodišča. Verjetno tudi ni naključje, da se zadeva obravnava že toliko let.

Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Temeljni namen delegacije je smotrnost in ekonomičnost izvedbe postopka. Okoliščin, ki bi utemeljevale delegacijo pristojnosti iz tega razloga, tožnik v predlogu ne zatrjuje.

Razlogi, ki so v predlogu navedeni (dvom v nepristranost sodišča in izpovedbe zaslišanih prič, vedenje ljudi, kdo naj bi bil otrokov posvojitelj itd.) ne predstavljajo "drugih tehtnih razlogov" v smislu določbe 67. člena ZPP. Ravno tako razloga za delegacijo pristojnosti ne predstavljajo razlogi, ki sodniku preprečujejo opravljati sodniško funkcijo (70. člen ZPP), na katere se predlog za delegacijo pristojnosti tudi sklicuje.

Po povedanem se je pokazalo, da predlog ni utemeljen. Zato mu vrhovno sodišče ni ugodilo.

Utemeljeno pa tožnik opozarja, da postopek teče že zelo dolgo. Glede na to, da je bila tožba vložena v letu 1989, bo treba v nadaljevanju postopka zadevo obravnavati prednostno (končno tak način obravnavanja zahteva tudi narava spora) in čim prej izvesti dokazni postopek še v smeri, kot izhaja iz napotkov sklepa pritožbenega sodišča opr. št. Cp 990/2002 z dne 11.2.2003.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 143/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-10

spor o pristojnosti - izvršba na nematerializirane vrednostne papirje - izvršba na denarno terjatev - krajevna pristojnost

Krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo na nematerializirane vrednostne papirje je sodišče, določeno s 100. členom ZIZ.

Za odločitev o predlogu za izvršbo je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Novi Gorici.

Upnik je vložil pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici izvršilni predlog in v njem, poleg drugih izvršilnih sredstev, na prvem mestu predlagal izvršbo z rubežem in prodajo dolžnikovih nematerializiranih vrednostnih papirjev.

Sodišče, pri katerem je bil izvršilni predlog vložen, se je s sklepom opr. št. I 60/2001 z dne 3.5.2001 izreklo za krajevno nepristojno in je po pravnomočnosti sklepa odstopilo spis Okrajnemu sodišču v Ljubljani. To sodišče pa pristojnosti ni sprejelo. Spis je odstopilo vrhovnemu sodišču s predlogom, da odloči o sporu o pristojnosti.

Za odločitev o predlogu za izvršbo je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Novi Gorici.

Interpretacija izvršilnega sodišča v Novi Gorici, da je za rubež nematerializiranih vrednostnih papirjev pristojno sodišče, na čigar območju je centralni register nematerializiranih vrednostnih papirjev, ni pravilna. Izvršba na nematerializirane vrednostne papirje spada namreč med sredstva izvršbe, ki so navedena v 30. členu ZIZ, toda zakon je posebej ne ureja. Splošni pojem vrednostnih papirjev je določen v členih 234 do 257 Zakona o obligacijskih razmerjih, pojem, način izdaje in prenosa nematerializitranih vrednostnih papirjev pa ureja Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih (ZNVP, Uradni list RS, št. 23/99), ki v 3. členu opredeli centralni register vrednostnih papirjev, v členih 60 do 64 pa ureja pridobitev in prenos pravic na podlagi sodne odločbe. Toda ZNVP ne vsebuje nobene določbe o krajevni pristojnosti sodišča in ker je ne vsebuje niti ZIZ, je treba uporabiti splošno določbo o krajevni pristojnosti za izvršbo na denarno terjatev dolžnika, ki je določena v 100. členu ZIZ. Ta določa krajevno pristojnost sodišča po prebivališču dolžnika.

Ne glede na povedano sodišče še pojasnjuje, da je Zakon o izvršilnem postopku, ki je veljal pred ZIZ, predvideval posebno krajevno pristojnost za vpis pravic v javno knjigo, toda ZIZ takšnih določb nima. Zato je po njegovi uveljavitvi v teoriji in sodni praksi prihajalo do različnih interpretacij, dokler ni Vrhovno sodišče Republike Slovenije o tem vprašanju odločilo v zadevi opr. št. I R 8/2002 in je zakonodajalec nato v noveli ZIZ-A v 163.a členu izrecno predpisal, da je krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo na nematerializirane vrednostne papirje sodišče, določeno s 100. členom ZIZ.

ZIZ člen 30, 100, 163a.ZNVP člen 3, 60 - 64.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 140/2002, enako tudi I R 148/2002