TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 607/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-22

dovoljenost revizije v zapuščinskem postopku - zavrženje revizije

Ker je zapuščinski postopek po svoji naravi nepravdni postopek, tudi zanj velja pravilo iz 34. člena ZNP, da v teh postopkih revizija načeloma ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o dedovanju ugotovilo obseg zapuščine po pokojni S.M. in razglasilo dediče na podlagi oporočnega dedovanja ter dedovanja na podlagi zakona. S sklepom je med drugim ugotovilo tudi, da lastnoročna oporoka z dne 23.4.1990, v kateri so kot oporočni dediči navedeni sedanji revidenti, ni veljavna, ker je zapustnica ni podpisala.

Sodišče druge stopnje je pritožbo V., N. in N.S. ter pritožbo Skupnosti etažnih lastnikov stanovanjske stavbe ... v Ljubljani zavrnilo in potrdilo sklep o dedovanju.

V., N. in N.S. v pravočasni reviziji proti sklepu sodišča druge stopnje uveljavljajo revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava, ker je po njihovem mnenju zadnja oporoka veljavna. Zato predlagajo, da se izpodbijani sklep tako spremeni, da se ugotovi veljavnost sporne oporoke, podrejeno pa, da se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne pritožbenemu sodišču v novo odločanje.

Menijo tudi, da je revizija dopustna na podlagi subsidiarne uporabe Zakona o pravdnem postopku - ZPP.

Zmotno je revizijsko stališče, da je revizija dovoljena zaradi predpisane subsidiarne uporabe ZPP. Res Zakon o dedovanju (Ur.l. SRS, št. 15/76 - Ur.l. RS, št. 67/2001) v 163. členu določa, da se v zapuščinskem postopku uporabljajo določbe pravdnega postopka, če ni s tem zakonom drugače določeno. ZD posebej ureja vprašanje dednopravnih zahtevkov po pravnomočnosti sklepa o dedovanju, določa pa tudi, da samega zapuščinskega postopka ni mogoče obnoviti, pač pa se ob izpolnjevanih pogojih za obnovo postopka pravice strank uveljavljajo v pravdi. O reviziji ZD ne določa ničesar. Kljub določbi 163. člena ZD pa za vprašanje dovoljenosti revizije zapuščinskega postopka ni mogoče subsidiarno uporabiti ZPP. Revizija je izredno pravno sredstvo, ki ga ZPP ureja tako, da ustreza naravi pravdnega postopka. Zapuščinski postopek pa je po svoji naravi nepravdni postopek in spada med postopke iz drugega odstavka 1. člena Zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86 - Ur.l. RS, št. 131/2003 - ZNP). Po tretjem odstavku istega člena splošne določbe tega zakona veljajo za vse nepravdne postopke, če s tem ali z drugim zakonom ni drugače določeno. Zato tudi za zapuščinski postopek velja splošna določba 34. člena ZNP, po kateri revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Pravilo o načeloma nedovoljeni reviziji v nepravdnem postopku velja tudi v zapuščinskem postopku zato, ker ZD ne določa, da je revizija v zapuščinskem postopku dovoljena.

Zato je revizijsko sodišče moralo na podlagi četrtega odstavka 384. člena ZPP in 377. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD odločiti kot v izreku tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 31/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti v izvršilnem postopku - sorodstvo dolžnice in sodnika pristojnega sodišča

Pomemben element pri odločitvi, ali so okoliščine, ki bi utegnile utemeljiti delegacijo pristojnosti, res tehtne in smotrne, je namreč tudi narava postopka, ki je uveden pri krajevno pristojnem sodišču. V obravnavanem primeru gre za izvršbo in uporabo določb Zakona o izvršbi in zavarovanju, pri katerih pa imajo izhodiščne okoliščine za odločanje predvsem objektivno naravo.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Upnica N. d.d. je proti dolžnici M.Č. vložila predlog za izvršbo zaradi izterjave dolga v znesku 4.539.988,70 SIT pri stvarno in krajevno pristojnem Okrajnem sodišču v Velenju.

Okrajno sodišče v Velenju je poslalo predlog za določitev drugega krajevno pristojnega sodišča po določbi 67. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Dolžnica je sestrična sodnice krajevno pristojnega sodišča A.A., kar naj bi bil tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, da postopa v zadevi. Pri tem se predlagajoče sodišče sklicuje tudi na večje število drugih zadev, v katerih je bilo že ugodeno predlogu za delegacijo.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V okvir navedenih drugih tehtnih razlogov je načeloma mogoče uvrstiti tudi bližnje sorodstveno razmerje udeležencev sodnega postopka s sodnikom krajevno pristojnega sodišča. To je namreč okoliščina, ki bi utegnila vzbuditi dvom v nepristranost odločanja. V obravnavanem primeru je sicer ugotovljeno, da je dolžnica sorodnica ene od sodnic stvarno in krajevno pristojnega sodišča, vendar pa ta okoliščina sama po sebi še ne more utemeljiti prenosa pristojnosti na drugo sodišče. Pomemben element pri odločitvi, ali so okoliščine, ki bi utegnile utemeljiti delegacijo pristojnosti, res tehtne in smotrne, je namreč tudi narava postopka, ki je uveden pri krajevno pristojnem sodišču. V obravnavanem primeru gre za izvršbo in uporabo določb Zakona o izvršbi in zavarovanju, pri katerih pa imajo izhodiščne okoliščine za odločanje predvsem objektivno naravo. Glede na naravo spora, torej ugotovljeno sorodstveno razmerje ne more tako pomembno vplivati na potek postopka, da bi bilo mogoče sprejeti tezo, da bi navedeno razmerje pri udeležencih izvršilnega postopka lahko vzbudilo dvom v nepristranost odločanja. Ob tem tudi ni mogoče prezreti okoliščine, da nobeden od udeležencev izvršilnega postopka ne predlaga delegacije pristojnosti.

Opisani razlogi torej utemeljujejo zavrnitev predloga za določitev drugega krajevno pristojnega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 37/2004, enako tudi I R 76/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-22

spor o pristojnosti - ustalitev pristojnosti

Sprememba okoliščin med postopkom, na katere se opira pristojnost sodišča, ne vpliva na nadaljno pristojnost tega sodišča.

V tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Kočevju.

V izvršilnem postopku, ki je tekel pred Okrajnim sodiščem v Kočevju, je upnik z vlogo z dne 22.8.2003, ki jo je vložil pri Okrajnem sodišču v Šmarju pri Jelšah, predlagal novo izvršilno sredstvo (izvršbo na nepremičnino). Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah se je s sklepom z dne 20.2.2004 izreklo za krajevno nepristojno ter zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Kočevju.

To je sprožilo spor o pristojnosti, pri čemer se sklicuje na določbo tretjega odstavka 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 - 16/2004 - ZIZ) ter kritizira določbo 2. odstavka 166. člena ZIZ.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je za odločanje v tej zadevi pristojno Okrajno sodišče v Kočevju.

Ker je upnica predlagala novo izvršilno sredstvo, gre za naknadno kumulacijo več izvršilnih sredstev. To situacijo ureja tretji odstavek 34. člena ZIZ. Sodna praksa je tudi za tako (naknadno)

kumulacijo izvršilnih sredstev sprejela stališče, da se krajevna pristojnost ravna po prvo navedenem sredstvu izvršbe. To stališče ne temelji le na prej veljavnem besedilu 35. člena ZIZ, ki je urejalo začetno kumulacijo izvršilnih sredstev, ampak tudi na tretjem odstavku 17. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, po katerem sprememba okoliščin med postopkom, na katere se opira pristojnost sodišča, ne vpliva na nadaljnjo pristojnost sodišča (prim. sklep VS RS I R 50/2001). Z novelo ZIZ (Uradni list RS, št. 75/2002 - ZIZ-A), ki je začela veljati 21.9.2002, je 35. člen spremenjen tako, da je dodan nov prvi odstavek, prejšnje besedilo je ostalo enako in je umeščeno v drugi odstavek, dodan pa je še nov tretji odstavek. Tudi po sedanjem drugem odstavku 35. člena torej velja, da se pri začetni kumulaciji več izvršilnih sredstev pristojnost ravna po prvo navedenem izvršilnem sredstvu. Le če je v taki situaciji med predlaganimi izvršilnimi sredstvi izvršba na nepremičnine, novi tretji odstavek 35. člena ZIZ določa izključno krajevno pristojnost sodišča, ki je pristojno za odločanje o tem izvršilnem sredstvu.

Kljub temu, da je treba v tej zadevi uporabiti določbe ZIZ-A, pa tretji odstavek 35. člena tega zakona ne prihaja v poštev. Z njim je namreč ob izrecnem sklicevanju na drugi odstavek istega člena urejena le začetna kumulacija izvršilnih sredstev. Zato so razlogi za odločitev v tem sporu o pristojnosti enaki tistim, ki so že uveljavljeni v dosedanji sodni praksi: Sprememba okoliščin med postopkom, na katere se opira pristojnost sodišča, ne vpliva na nadaljnjo pristojnost tega sodišča (prim. sklep VS RS I R 65/2003).

ZPP člen 17, 17/3. ZIZ-A člen 19, 19/3, 122, 122/1.ZIZ člen 15, 34, 34/3, 35, 35/1, 35/2, 35/3, 166, 166/1.

Opr. št: I R 76/2004, ECLI:SI:VSRS:2004:I.R.76.2004

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 360/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-17

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - glavna in stranska terjatev - kapitalizirane obresti - zavrženje revizije

Ker uveljavlja tožeča stranka v tej pravdi plačilo glavnice, se obresti, pa čeprav se njihovo plačilo uveljavlja v kapitaliziranem znesku, ne upoštevajo. Ob obstoju glavnega zahtevka za plačilo glavnice ne more dobiti zahtevek za plačilo obresti, pa čeprav kapitaliziranih, narave glavnega zahtevka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo glavnice v znesku 954.252 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe dalje, nadalje za plačilo zakonskih zamudnih obresti od prepozno plačanih in neplačanih obrokov v skupnem znesku 1,281.519 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe dalje in za plačilo pravdnih stroškov.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Zoper to sodbo je tožeča stranka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlagala revizijskemu sodišču, naj sodbi nižjih sodišč razveljavi v celoti in ugodi tožbenemu zahtevku.

Revizija je bila vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji. V premoženjskih sporih je dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Če je za ugotovitev pravice do revizije odločilna vrednost spornega predmeta, se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka (prvi odstavek 39. člena ZPP). Tožeča stranka je v okviru glavnega zahtevka zahtevala plačilo 954.252 SIT (z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve tožbe dalje) iz naslova neplačane glavnice po pogodbi o potrošniškem posojilu ter kapitalizirane obresti v znesku 1.281.519,00 SIT (z zakonskimi obrestmi od vložitve tožbe dalje).

Pri ugotovitvi vrednosti spornega predmeta se obresti ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (drugi odstavek 39. člena ZPP). Ker uveljavlja tožeča stranka v tej pravdi plačilo glavnice, se obresti, pa čeprav se njihovo plačilo uveljavlja v kapitaliziranem znesku, ne upoštevajo. Ob obstoju glavnega zahtevka za plačilo glavnice ne more dobiti zahtevek za plačilo, pa čeprav kapitaliziranih, obresti narave glavnega zahtevka. Glavnica ne presega prej omenjene meje za dovoljenost revizije. Revizija je torej vložena zoper sodbo, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti (drugi odstavek 374. člena ZPP). Takšno nedovoljeno revizijo je moralo sodišče zavreči (377. člen ZPP).

ZPP člen 39, 39/1, 39/2, 367, 367/2, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 251/2005, enako tudi II Ips 889/2007, II Ips 766/2006, II Ips 559/2007
Sklep II Ips 153/2004, enako tudi II Ips 334/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-08-26

Potem ko je bila revizija predložena Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, je Republika Slovenija umaknila revizijo. Glede na to, da sodišče o vloženem izrednem pravnem sredstvu še ni izdalo odločbe (drugi odstavek 334. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP), je ugotovilo dovoljeno razpolaganje nasprotne predlagateljice in o reviziji ne bo odločalo.

Ugotovi se, da je Republika Slovenija umaknila revizijo.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da mora Republika Slovenija vrniti vrednost zaplenjenega premoženja dedičem po pok. L.Z. (roj. 14.9.1922 in umrlem 17.1.1956), v obliki odškodnine v višini 162.556,42 nemških mark v tolarski protivrednosti v obveznicah Republike Slovenije, z obrestmi od 1.7.1992 do izdaje obveznic v višini vlog na vpogled pri treh največjih bankah po deležu varčevalcev v Republiki Sloveniji, od dneva izdaje obveznic do izročitve pa z obrestmi, ki jih določa Uredba o izdaji obveznic za plačilo odškodnine zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja. Predlog za vrnitev zaplenjenega premoženja proti Mestni občini ... je zavrnilo za zahtevek proti Občinam ... pa je ugotovilo, da so ga predlagatelji umaknili. Proti sklepu prvostopenjskega sodišča se je pritožila Republika Slovenija in sodišče druge stopnje je njeno pritožbo zavrnilo ter potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Proti sklepu pritožbenega sodišča je Republika Slovenija vložila revizijo in predlagala naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije (1) spremeni izpodbijani sklep, ki se nanaša na obračunavanje obresti, tako da se priznajo obresti od pravnomočnosti odločbe o določitvi višine odškodnine za zaplenjeno premoženje, ali (2) razveljavi sklepa sodišč druge in prve stopnje in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 36/04 - uradno prečiščeno besedilo) je bila v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP, Ur. l. SRS, št. 30/86 in RS, št. 55/92 revizija vročena predlagateljem, ki nanjo niso odgovorili in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Potem ko je bila revizija predložena Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, je Republika Slovenija umaknila revizijo. Glede na to, da sodišče o vloženem izrednem pravnem sredstvu še ni izdalo odločbe (drugi odstavek 334. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP), je ugotovilo dovoljeno razpolaganje nasprotne predlagateljice in o reviziji ne bo odločalo.

Opr. št: II Ips 334/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.334.2003

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep II Ips 397/2003, enako tudi II Ips 730/2003, II Ips 353/2004, II Ips 581/2003, II Ips 704/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

dovoljenost revizije - pooblaščenci - zastopanje strank v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi - revizija, ki jo vloži stranka sama - pravniški državni izpit - zavrženje revizije

Revizija stranke, ki jo je sama vložila, pa te pravice po določbah ZPP nima, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za plačilo zneska 89.863.460 SIT s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Revizijo zoper sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnik osebno in navaja, da toženec kot njegov odvetnik ni prebral najemne pogodbe in aneksa, kjer je bil določen način obračunavanja najemnine. V pravdnem postopku ga je zato malomarno zastopal. Ponavlja potek pravdnega postopka in vztraja pri trditvi, da je izvedenka napačno izračunala višino najemnine, izračun pa je opravila tudi na podlagi napačnega podzakonskega akta. Njegov odvetnik, sedaj toženec, tega zaradi malomarnosti ni ugotovil.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 12/2003 - p.b. in 2/2004: ZPP).

Revizija je izredno pravno sredstvo in ZPP predpisuje pogoje, kdo, kdaj in kako jo sme vložiti. Tretji odstavek 86. člena ZPP tako določa, da sme v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi stranka opravljati pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik.

Četrti odstavek tega člena sicer določa izjemo pravila obveznega odvetniškega zastopanja tako, da sme tista pravdna stranka, ki ima opravljen pravniški državni izpit, tudi sama vložiti revizijo. Ta izjema v tem primeru ne pride v poštev. Tožnik ni ne v reviziji ne med postopkom zatrjeval ali predložil dokaze o tem, da ima opravljen pravniški državni izpit, temveč je nasprotno navajal, da je prava neuka stranka.

Revizija stranke, ki jo je sama vložila, pa te pravice po določbah ZPP nima, ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Revizijsko sodišče je revizijo zato zavrglo na podlagi 377. člena ZPP.

Opr. št: II Ips 730/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.730.2003

Opr. št: II Ips 353/2004, ECLI:SI:VSRS:2004:II.IPS.353.2004

Opr. št: II Ips 581/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.581.2003

Opr. št: II Ips 704/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.704.2003

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 726/2003, enako tudi II Ips 583/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - izpodbijanega dela sodbe - zavrženje revizije

Toženčeva revizija ni dovoljena, ker znesek izpodbijanega dela sodbe ne presega 1.000.000 SIT.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora toženec plačati tožnici odškodnino v znesku 460.000 SIT ter ji povrniti pravdne stroške v znesku 54.056 SIT, oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe dalje. Višji tožbeni zahtevek je sodišče zavrnilo.

Sodišče druge stopnje je pritožbi obeh strank zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je toženec vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji navaja, da je bila tožnici že s prejšnjo pravnomočno sodbo prisojena odškodnina za telesne bolečine v znesku 150.000 SIT. Skupaj z odškodnino v znesku 460.000 SIT je tožnica dobila odškodnino v znesku 610.000 SIT, kar je za podplutbo na zadnji plati, ki ni zapustila posledic, previsoka odškodnina.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002) je bila revizija vročena nasprotni stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Po drugem odstavku 367. člena ZPP je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. V obravnavani zadevi toženec izpodbija del sodbe, s katerim mu je naloženo plačilo zneska 460.000 SIT. Navedeni znesek ne presega mejnega zneska, predpisanega za dovoljenost revizije v drugem odstavku 367. člena ZPP. To pomeni, da zoper izpodbijano pravnomočno sodbo toženčeva revizija ni dovoljena. Glede na to jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP v zvezi z drugim odstavkom 374. člena ZPP).

Opr. št: II Ips 583/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.583.2003

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 476/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-09-16

dovoljenost revizije - objektivna kumulacija tožbenih zahtevkov v odškodninskem sporu - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Dejanska in pravna podlaga tožbenega zahtevka za plačilo nepremoženjske škode je drugačna (samostojna) kot glede zahtevka za plačilo premoženjske škode. Zato sta tudi različni vrednosti spornega predmeta: enaki višini denarnega zahtevka posebej za nepremoženjsko in posebej za premoženjsko škodo (primerjaj drugi odstavek 41. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in toženi stranki naložilo plačilo skupaj 1,250.000 SIT (od zahtevanih 2,300.000 SIT) z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 30.11.2000 do plačila. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo in odločilo o pravdnih stroških. Višje sodišče je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava in terja od revizijskega sodišča, da v celoti ugodi njeni reviziji in njenemu tožbenemu zahtevku.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS (375. člen Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 36/2004 - prečiščeno besedilo, ZPP).

Revizijo je dovoljeno vložiti zoper pravnomočno sodbo, če vrednost izpodbijanega dela presega 1,000.000 tolarjev (drugi odstavek 367. člena ZPP).

Tožeča stranka je v tej zadevi zahtevala plačilo nepremoženjske škode v višini 2,200.000 SIT in premoženjske škode v višini 100.000 SIT. Sodišči sta prisodili za poplačilo nepremoženjske škode znesek 1,200.000 SIT in za poplačilo premoženjske škode 50.000 SIT. Dejanska in pravna podlaga tožbenega zahtevka za plačilo nepremoženjske škode je drugačna (samostojna) kot glede zahtevka za plačilo premoženjske škode. Zato sta tudi različni vrednosti spornega predmeta: enaki višini denarnega zahtevka posebej za nepremoženjsko in posebej za premoženjsko škodo (primerjaj drugi odstavek 41. člena ZPP). V revizijskem postopku je tako sporno še 1,000.000 SIT za nepremoženjsko škodo in 50.000 SIT za premoženjsko škodo. Noben izmed zahtevkov ne presega revizijsko dovoljene vrednosti.

Revizija zato ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišča zavreči (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 117/2004, enako tudi II Ips 118/2005