Sodba II Ips 257/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-06

bianco menica - menica brez protesta - izpolnitev obveznosti iz menice

V konkretnem primeru je bila izdana bianko menica in še s klavzulo "brez protesta". To pomeni, da sta se trasant in remnitent dogovorila, da bo remitent izpolnil višino denarne obveznosti, menice pa mu ni treba protestirati pred vnovčitvijo. Izdaja take menice je dovoljena, bistveno pa je, da vsebuje druge obvezne sestavine;

predvsem v tem primeru podpis avalista. S tem, ko je toženec podpisal menico, je prevzel obveznosti, ki iz nje izhajajo.

Sodišče prve stopnje je vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi za 1,661.172 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti menice 28.1.1998 do plačila in pravdne stroške; v ostalem delu je sklep o izvršbi razveljavilo in tožbeni zahtevek zavrnilo. Presodilo je, da je toženec zavezan kot avalist (porok), saj je podpisal bianco menico za obveznosti firme, v kateri je bil direktor in bil podpisnik pogodb. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožena stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotno uporabo materialnega prava. V obširni reviziji je večkrat zapisano, da je zmotno stališče sodišča druge stopnje, da je prejudic menice zgolj posledica zamude pri protestu menice, zaradi katerega menica izgubi kot vrednosti papir svojo vrednost, ker gre za menico brez protesta. Pred izpolnitvijo bianco menice bi moral upnik obvestiti trasanta in trasata. Ker tega ni storil, je menica prejudicirana. Posledica take opustitve je, da so menične obveznosti ugasnile. Revizija trdi, da je tožencu zaradi opustitve obvestila nastala vsaj taka škoda, kot je višina vtoževane obveznosti, ker zaradi tožničine malomarnosti, ki ga ni obvestila o zapadlosti menice, terjatve ni priglasil v stečajnem postopku. Revizija naprej še trdi, da gre pri menici za tipsko pogodbo, ki bi jo bilo treba tolmačiti v korist šibkejše stranke - toženca, česar sodišče ni storilo. Zmotno je bil uporabljen 16. člen Zakona o menici, saj je napačno izpolnjeno ime trasanta. Tožeča stranka je ravnala z veliko malomarnostjo pri izpolnitvi menice, kar je temelj ugovora in utemeljenost le-tega. Napačno je stališče, da tožena stranka ni dokazala pritožbenih navedb glede višine in dospelosti menice. Tako stališče predstavlja kršitev pravice do pritožbe. Sodišče ni ugotavljalo pogodbene volje stranke - da se obveznosti nanašajo le na leto 1994.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS (375. člen Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 36/2004 - prečiščeno besedilo, ZPP).

Pri preizkusu utemeljenosti revizijskih očitkov je revizijsko sodišče vezano na dejansko stanje, kot sta ga ugotovili sodišči prve in druge stopnje (tretji odstavek 370. člena ZPP). Ugotovljeno je bilo, da je bila pogodba, iz katere izhajajo vtoževane obveznosti, sklenjena 10.3.1994. Za zavarovanje obveznosti je bila izdana bianko menica, ki je imela še klavzulo "brez protesta". Menico je podpisal toženec, ki je bil v času, ko je bila sklenjena pogodba, direktor firme in pooblaščeni podpisnik menic. Menica res vsebuje pomanjkljivo zapisano ime izdajatelja (trasanta), vendar sta na njej dve štampiljki, iz katerih je jasno razvidno ime izdajatelja menice. Znesek, ki je izpisan na menici, presega obveznosti, ki so bile dogovorjene v pogodbi in za zavarovanje katerih je bila izdana menica. Sodišče je pregledalo dobavnice, naročilnice in račune za leto 1994 in opravilo obračun, ker se pogodba o medsebojnem sodelovanju in zahtevek iz menice nanaša na to leto. Iz predloženih listin je ugotovilo, da znašajo neplačane obveznosti 1,661.172 SIT in v taki višini ugodilo zahtevku, v ostalem delu pa ga je zavrnilo. Terjatev ni bila priglašena v stečajnem postopku, a je sodišče presodilo, da porokova (avalistova) obveznost ni ugasnila, ker glavni (stečajni) dolžnik ni imel premoženja.

Pritožbeno sodišče je presodilo, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo višino dolga tožene stranke, ko je upoštevalo le obveznosti iz leta 1994 in s tem dolg, ki je nastal v firmi K.M. d.o.o. in ne tudi preostalega dolga, ki ga je tožeča stranka prištela k obveznostim, ko je unovčila menico. Po oceni revizijskega sodišča so tako neutemeljene trditve tožene stranke, da je bila kršena njena pravica do pritožbe. Pritožbeno sodišče je dolžno odgovoriti na pravno odločilne okoliščine in presoditi utemeljenost pritožbenih navedb. To je tudi storilo, dolžina zapisanega odgovora pa ne more biti odločilna, če je preizkus pritožbenih navedb opravljen v takem obsegu, kot to terja 350. člen ZPP. Očitana kršitev določb pravdnega postopka po oceni revizijskega sodišča tako ni bila storjena.

Revizija zmotno trdi, da gre pri menici za tipsko pogodbo. Menica je vrednostni papir, ki vsebuje zapis o denarni obveznosti izdajatelja menice. Menica mora imeti vse z zakonom predpisane sestavine; za menico veljajo posebej stroga pravila - tako imenovano menično strogost mora upoštevati vsak imetnik menice, da ne izgubi meničnih pravic. V konkretnem primeru je bila izdana bianko menica in še s klavzulo "brez protesta". To pomeni, da sta se trasant in remnitent dogovorila, da bo remitent izpolnil višino denarne obveznosti, menice pa mu ni treba protestirati pred vnovčitvijo. Izdaja take menice je dovoljena, bistveno pa je, da vsebuje druge obvezne sestavine;

predvsem v tem primeru podpis avalista. S tem, ko je toženec podpisal menico, je prevzel obveznosti, ki iz nje izhajajo. Okoliščina, da toženec ni prejel obvestila o unovčenju menice, na menično obveznosti ne vpliva (šesti odstavek 44. člen Zakona o menici, Ur. l. SFRJ, št. 104/46 do Ur. l. RS, št. 82/94, ZM). Citirana določba izrecno dovoljuje tako ravnanje, zato drugačne revizijske trditve niso pravilne.

Glede zatrjevane malomarnosti ravnanje remitenta pri izpisu imena trasanta se revizijsko sodišče pridružuje presoji, da jasno razviden zapis imena na odtisu štampiljke nedvomno izkazuje, kdo je trasant in s tem menični zavezanec.

Vsi ugovori, ki jih ima avalist proti izdajatelju menice, so vezani le na njuno medsebojno razmerje, ne pa na osnovni posel, zaradi katerega je bila izdana menica. Zato so tovrstne revizijske trditve v tem postopku pravno nepomembne in revizijsko sodišče nanje ne odgovarja. Odškodninski zahtevki ne morejo biti predmet menične pravde, ampak se lahko rešujejo le v posebni pravdi. Zato ugovorov tožene stranke o tem, kakšna škoda ji je nastala, v tem postopku sodišče niti ni smelo upoštevati. Revizija se tako napačno sklicuje na 16. člen ZM, saj ravno ta določa obseg ugovorov, ki jih ima menični zavezanec (porok). Revizija namreč očitno prezre, da je bila dogovorjena "bianko menica" in da ob izdaji ni šlo za nepopolno menico (drugi odstavek citiranega člena).

Revizijsko sodišče je presodilo, da očitki v reviziji niso utemeljeni. Zato je moralo revizijo zavrniti (378. člen ZPP).

Zavrnitev zahteve za povrnitev stroškov revizijskega postopka je zajeta v izreku o zavrnitvi revizije (165. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.