TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep III R 28/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-10-05

spor o pristojnosti - izvršba na premičnine - krajevna pristojnost - prebivališče dolžnika - zavarovanje terjatev - ustanovitev zastavne pravice

Po določbi 77. člena ZIZ je za odločitev o predlogu za izvršbo na premičnine pristojno sodišče, na območju katerega so stvari. Če v predlogu ni navedeno, kje so stvari, je na podlagi določbe 2.

odstavka 78. člena ZIZ za odločitev o predlogu pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče oziroma sedež. Smiselna uporaba določbe 58. člena ZPP ne pride v poštev, ker ne gre za pravno praznino.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Okrajno sodišče v Celju se je s sklepom z dne 14.2.2002 izreklo za krajevno nepristojno za odločanje o zavarovanju z ustanovitvijo zastavne pravice glede rubeža in popisa helikopterja ..., vpisanega v register zrakoplovov RS pod št... ter z vpisom zastavne pravice v korist upnika v register zrakoplovov RS. Po pravnomočnosti sklepa je zadevo (v tem obsegu) odstopilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. To je sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da bi se moralo Okrajno sodišče v Celju izreči za krajevno nepristojno za odločanje o celotnem predlogu za izvršbo (predlagan je še rubež različnih premičnih stvari dolžnika, predvsem bagrov) ali pa jo sprejeti v celoti. Pri tem se je sklicevalo na določbe 35. in 239. člena ZIZ. Na podlagi prvega odstavka 23. člena ZPP in 5. točke 106. člena Zakona o sodiščih predlaga, naj v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS.

Predlog za zavarovanje denarne terjatve je bil vložen dne 21.1.2002. Zato je treba za določitev krajevne pristojnosti sodišča uporabiti določbe ZIZ. Upnik je predlagal rubež dvanajstih premičnih stvari. Na prvem mestu je navedel zgoraj omenjeni helikopter. Po določbi 239. člena ZIZ se za odločanju o predlogu za zavarovanje denarne terjatve uporabijo pravila glede pristojnosti za odločanje o izvršbi. Po določbi 77. člena ZIZ je za odločitev o predlogu za izvršbo na premičnine pristojno sodišče, na območju katerega so stvari. Če v predlogu ni navedeno, kje so stvari, je na podlagi določbe 2.

odstavka 78. člena ZIZ za odločitev o predlogu pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče oziroma sedež. Smiselna uporaba določbe 58. člena ZPP ne pride v poštev, ker ne gre za pravno praznino. Upnik ni navedel, kje so stvari, katerih rubež predlaga. Krajevna pristojnost sodišča se zato ravna po sedežu dolžnika. Ker je po določbi 27. točke prvega odstavka 114. člena Zakona o sodiščih Okrajno sodišče v Celju pristojno za območje sodnih okrajev Celje in Laško, dolžnik pa ima sedež v Štorah, se pokaže, da je za odločanje o celotnem predlogu upnika krajevno pristojno Okrajno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 111/2009, enako tudi I R 169/2009, I R 175/2009
Sklep Cpg 5/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-09-29

žalitev sodišča v vlogi - denarna kazen - kaznovanje stranke v postopku

Pritožnici bi bilo načeloma sicer mogoče (pogojno) pritrditi, ko zatrjuje, da je sodišče ustanova, kjer se lahko uporabljajo trše besede kot v zasebnem življenju. Uporaba "trših" besed bi bila sprejemljiva v kontekstu uveljavljanja legitimnih interesov strank, če bi bila uporaba takih besed pri tem vsaj potrebna, če že ne nujna, da bi se na kar se da jasen način izrazilo tisto, kar se z njimi želi povedati. Vendar pa v predmetni zadevi ne gre za to.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani del sklepa potrdi.

Višje sodišče v Kopru je kot pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo tožeče stranke zoper popravni sklep sodišča prve stopnje in na podlagi določbe 109. člena v zvezi z določbo 3. odstavka 11. člena ZPP kaznovalo tožečo stranko z denarno kaznijo 300.000,00 SIT, ki jo mora plačati v roku 15 dni.

Zoper tisti del sklepa, ki zadeva izrečeno kazen, se je tožeča stranka pritožila. Uveljavlja, da je Višje sodišče v Kopru "grobo kršilo materialno pravo, določbe Ustave RS in zmotno ugotovilo dejanski stan."

Pritožnica zmotno navaja, da je z izpodbijanim sklepom kaznovana fizična oseba. Kaznovana je tožeča stranka, ki je pravna in ne fizična oseba. Pritožnici bi bilo načeloma sicer mogoče (pogojno) pritrditi, ko zatrjuje, da je sodišče ustanova, kjer se lahko uporabljajo trše besede kot v zasebnem življenju. Uporaba "trših" besed bi bila sprejemljiva v kontekstu uveljavljanja legitimnih interesov strank, če bi bila uporaba takih besed pri tem vsaj potrebna, če že ne nujna, da bi se na kar se da jasen način izrazilo tisto, kar se z njimi želi povedati. Vendar pa v predmetni zadevi ne gre za to.

Tožeča stranka se je v pritožbi, v kateri je izpodbijala popravni sklep prvostopenjskega sodišča, v zvezi s sodnico izražala tako, da je govorila o njeni totalni zmedenosti, ter da je "že nekaj let na koperskem sodišču, ki ga že lahko upravičeno imenujemo "family shop" le orodje nekaterim interesom, zato ta oseba ni primerna za opravljanje sodniške službe." S popravnim sklepom je bil popravljen stroškovni del odločbe, ker sta bili pomotoma zamenjani stranki postopka. Očitno je, da uporaba "trših" besed nima nobene povezave s pravovarstvenim interesom, ki ga je uveljavljala pritožnica v pritožbi zoper popravni sklep. Višje sodišče v Kopru je zato ravnalo pravilno, ko je tožečo stranko kaznovalo zaradi žalitve sodnice in sodišča.

Ker se je izkazalo, da uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako ne tisti, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), je Vrhovno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 33/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-01

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - razdružitev pravd

Usoda razdruženih postopkov je od razdružitve (ločitev) naprej samostojna, saj postopka tečeta neodvisno drug od drugega, kakor da bi bili že od vsega začetka vloženi dve posebni tožbi. Litispendenca zahtevkov teče naprej, pa tudi na stvarni in krajevni pristojnosti se nič ne spremeni.

Za odločanje v sporu pod opr. št. II Pg 21/2003 je krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

Okrožno sodišče v Celju je na podlagi tretjega odstavka 300. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) dne 17.1.2003 sklenilo, da se zahtevek zoper B. d.o.o. obravnava ločeno od zahtevka zoper B.R. in F.R. Posledično je za obravnavanje zahtevka zoper B. d.o.o. odprlo nov spis (pod opr. št. II Pg 21/2003).

V postopku, v katerem je ločeno obravnavalo zahtevek zoper B. d.o.o., pa se je Okrožno sodišče v Celju s sklepom z dne 2.2.2004, opr. št. II Pg 21/2003-63, izreklo za krajevno nepristojno. Nato (po "pravnomočnosti sklepa") je zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, ki pa je na podlagi drugega odstavka 25. člena ZPP pred Vrhovnim sodiščem sprožilo spor o krajevni pristojnosti. Za odločanje v sporu pod opr. št. II Pg 21/2003 je krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

(1) Okrožno sodišče v Celju se je odločilo za ločeno obravnavanje zahtevka zoper B. d.o.o (ter zahtevka zoper B.R. in F.R. Zato sta iz prej enotnega postopka (pod opr. št. II Pg 75/2002) nastala dva postopka (pod opr. št. II Pg 75/2002 in II Pg 21/2003).

(2) Usoda navedenih postopkov pa je od ločitve naprej samostojna, saj ločena postopka tečeta neodvisno drug od drugega, kakor da bi bili že od vsega začetka vloženi dve posebni tožbi. Litispendenca zahtevkov teče naprej, pa tudi na stvarni in krajevni pristojnosti se nič ne spremeni.

(3) Zato velja ustaljena krajevna pristojnost Okrožnega sodišča v Celju, ki je opravilo predhoden preizkus tožbe v postopku pod opr. št. II Pg 75/2002. Po opravljenem preizkusu se namreč ne more več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno, kar pomeni, da bi tudi morebiti prej krajevno nepristojno sodišče postalo krajevno pristojno.

(4) Na podlagi navedenega je Vrhovno sodišče odločilo, da je za odločanje v sporu pod opr. št. II Pg 21/2003 krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 80/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-12-07

dovoljenost revizije zoper sklep - sprememba tožbe - zavrženje revizije

Sklep drugostopenjskega sodišča, s katerim je bila zavrnjena pritožba zoper prvostopenjski sklep, s katerim se ne dovoli naknadno uveljavljanje subsidiarnega tožbenega zahtevka, ni sklep, s katerim bi se postopek pravnomočno končal.

Sodišče prve stopnje ni dovolilo spremembe tožbe. Tožeča stranka je namreč z vlogo z dne 13.11.2003 spremenila tožbo tako, da je postavila subsidiarni tožbeni zahtevek, s katerim je zahtevala izpolnitev (primarno postavljenega) zahtevka od Mestne občine ... Ker Mestna občina ... ni soglašala z vstopom v pravdo, je prvostopenjsko sodišče štelo, da niso izpolnjeni pogoji za subjektivno spremembo tožbe po določbah 187. člena ZPP. Pritožbo tožeče stranke je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

Sklep pritožbenega sodišča izpodbija z revizijo tožeča stranka zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Uveljavlja, da gre za privilegirano spremembo tožbe, ki je nastala zaradi spremembe okoliščin med pravdo. Predlaga spremembo izpodbijanega sklepa, podrejeno pa njegovo razveljavitev.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki je odgovorila, da ni utemeljena in predlagala, naj jo revizijsko sodišče zavrne kot neutemeljeno.

Po določbi 1. odstavka 384. člena ZPP lahko stranke vložijo (tudi) revizijo zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Sklep drugostopenjskega sodišča, s katerim je bila zavrnjena pritožba zoper prvostopenjski sklep, s katerim se ne dovoli naknadno uveljavljanje subsidiarnega tožbenega zahtevka, ni sklep, s katerim bi se postopek pravnomočno končal (glej npr. sklep tega sodišča, opr. št. II Ips 242/99 z dne 22.12.1999 in sklep tega sodišča, opr. št. VIII Ips 218/2000 z dne 11.9.2001 v podobnem primeru).

Zato je revizijsko sodišče na podlagi določbe 377. člena ZPP v zvezi s 4. odstavkom 384. člena ZPP revizijo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 69/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-12-07

izvršba - obveznost kaj storiti, dopustiti ali opustiti - krajevna pristojnost - začasna odredba

Za primer, da mora dolžnik nekaj storiti, dopustiti, da kdo drug kaj stori, ali se mora sam česa vzdržati, je po določbi 224. člena ZIZ za odločitev o predlogu za izvršbo (in za samo izvršbo) krajevno pristojno sodišče, na območju katerega mora dolžnik izpolniti obveznost iz izvršilnega naslova.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

Okrožno sodišče v Celju je po pravnomočnosti sklepa z dne 22.10.2004, s katerim je sklenilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi, zadevo odstopilo v reševanje Okrožnemu sodišču v Ljubljani. To je sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da je za odločanje o začasni odredbi na podlagi določb 1. odstavka 266. člena in 224.

člena ZIZ krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju. Na podlagi prvega odstavka 24. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 25. člena ZIZ predlaga, naj v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS.

Okrožno sodišče v Ljubljani utemeljeno uveljavlja, da je treba pri določitvi krajevne pristojnosti v tej zadevi uporabiti zgoraj navedeni določbi ZIZ. Določba 1. odstavka 266. člena ureja primer, kakršen je predmetni (ko še ni uveden pravdni ali drug sodni postopek). Določba pove, da je za odločitev o predloga za zavarovanje z začasno odredbo krajevno pristojno sodišče, ki bi bilo pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo. Ker določba ne govori o tožbenem zahtevku, pač pa o predlogu za izvršbo, je treba uporabiti določbe o krajevni pristojnosti, ki jih pozna ZIZ in ne določb ZPP. Za primer, da mora dolžnik nekaj storiti, dopustiti, da kdo drug kaj stori, ali se mora sam česa vzdržati, je po določbi 224. člena ZIZ za odločitev o predlogu za izvršbo (in za samo izvršbo) krajevno pristojno sodišče, na območju katerega mora dolžnik izpolniti obveznost iz izvršilnega naslova. Upnik predlaga izdajo začasne odredbe, s katero se naj bi dolžniku (predvsem) prepovedala določena ravnanja (pakiranje, distribuiranje in izvažanje kave v zlato pakirno vrečko z natisnjeno blagovno znamko "... kava"). Z njo upnik torej zahteva, da se dolžnik vzdrži določenega ravnanja. V skladu z določbo 224. člena ZIZ je zato krajevno pristojno za odločanje sodišče, na območju katerega mora dolžnik izpolniti opisano prepoved. Iz podatkov v spisu je sklepati, da naj bi dolžnik z začasno odredbo zajeta ravnanja opravljal na svojem sedežu v Žalcu. Upoštevajoč določbo točke II/5 prvega odstavka 101. člena Zakona o sodiščih (Uradni list RS, št. 19/94 - 73/2004) je za odločanje o predlagani začasni odredbi krajevno pristojno Okrožno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 60/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-10-05

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - spori iz zakupa ali najema poslovnih prostorov - gospodarski spor

Za sojenje v sporih iz zakupa ali najema nepremičnin je izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega leži nepremičnina.

Pravila o postopku v gospodarskih sporih veljajo tudi v sporih iz pogodb o zakupu ali najemu poslovnih prostorov, sklenjenih med osebama iz prvega odstavka 481. člen ZPP, saj drugi odstavek 481. člena ZPP uporabe njegovega prvega odstavka ne izključuje za opredeljevanje sporov iz zakupnih ali najemnih razmerij kot gospodarskih sporov.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrožno sodišče v Novi Gorici.

Okrožno sodišče v Kopru se je s sklepom z dne 15.1.2003, opr. št. Pg 400/2002-12, izreklo za krajevno nepristojno. Stranki sta se namreč dogovorili, da bo spore, ki bodo nastali pri izvajanju pogodbe o poslovnem sodelovanju, reševalo pristojno sodišče v Ljubljani. Zato je po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, ki pa je na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) pred Vrhovnim sodiščem sprožilo spor o krajevni pristojnosti. V sporih iz zakupa ali najema nepremičnin je namreč izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega leži nepremičnina (v tej zadevi Okrožno sodišče v Novi Gorici), zaradi česar ni upošteven sporazum o krajevni pristojnosti Okrožnega sodišča v Ljubljani.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrožno sodišče v Novi Gorici.

Za sojenje v sporih iz zakupa ali najema nepremičnin je izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega leži nepremičnina (prvi odstavek 57. člena ZPP). Ker se najeti poslovni in skladiščni prostori, katerih izpraznitev zahteva tožeča stranka (kot najemodajalec), nahajajo v Novi Gorici (1. člen pogodbe o poslovnem sodelovanju), je za odločanje v tej zadevi pristojno sodišče v Novi Gorici in ne v Ljubljani (prvi odstavek 69. člena ZPP v zvezi z 12. členom pogodbe o poslovnem sodelovanju). Ker pa pravila o postopku v gospodarskih sporih veljajo tudi v sporih iz pogodb o zakupu ali najemu poslovnih prostorov, sklenjenih med osebama iz prvega odstavka 481. člena ZPP (drugi odstavek 481. člena ZPP namreč uporabe njegovega prvega odstavka ne izključuje za opredeljevanje sporov iz zakupnih ali najemnih razmerij kot gospodarskih sporov), je za odločanje v tej zadevi stvarno pristojno Okrožno sodišče v Novi Gorici.

ZPP člen 57, 57/1, 69, 69/1, 481, 481/1, 481/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba III Ips 52/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-11-30

navidezna pogodba - pogodbena volja strank

Navidezna pogodba v smislu določb 66. člena ZOR je taka pogodba, kjer je pravnoposlovna volja le zaigrana. Predpostavlja strinjanje strank o njeni navideznosti.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala razveljavitev pogodbe o dolgoročnem kreditu št. 104/97-DK z dne 15.12.1997.

Pritožbo tožeče stranke je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Sodbo pritožbenega sodišča izpodbija z revizijo tožeča stranka zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

I. Glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka

Revident uveljavlja, "da je pritožbeno sodišče nekritično povzelo navedbe prvostopenjskega sodišča v smeri pritožbene graje o očitani bistveni kršitvi določb pravdnega postopka ter da je tako očitano protispisnost najti tudi v sodbi pritožbenega sodišča, kar je revizijski razlog."

Revident je v pritožbi uveljavljal, da se prvostopenjska sodba opira predvsem na izpoved priče B., medtem ko preostalih predlaganih oziroma izvedenih dokazov sodišče naj sploh ne bi "ocenilo niti kako drugače komentiralo." Prvostopenjsko sodišče je obrazložilo, katere dokaze je izvedlo in katerih ni izvedlo. Na četrti strani sodbe je tudi pojasnilo, zakaj je tako ravnalo. Tudi ne drži, da bi sodbo oprlo le na izpoved priče B. Dejansko stanje je ugotovilo tudi na podlagi vpogledanih listinskih dokazov in na podlagi izpovedi priče V. Zato ni v prvostopenjski sodbi nobene protispisnosti, ki se naj bi zaradi nekritičnega povzemanja prenesla v drugostopenjsko sodbo.

II. Glede zmotne uporabe materialnega prava

Revident ponavlja svoje razloge za stališče, da je pogodba o dolgoročnem kreditu št..., sklenjena dne 15.12.1997, navidezna pogodba.

Navidezna pogodba v smislu določb 66. člena ZOR je taka pogodba, kjer je pravnoposlovna volja le zaigrana. Predpostavlja strinjanje strank o njeni navideznosti.

V postopku pred nižjimi sodišči ni bilo ugotovljeno, da je bil po volji obeh stranki ustvarjen zgolj zunanji videz pogodbe, ne da bi imeli stranki namen prevzeti v njej določene obveznosti. Zato pogodba o dolgoročnem kreditu št... z dne 15.12.1997 ni navidezna pogodba. Če je imela tak namen le tožeča stranka (kreditojemalec), potem je šlo za njen miselni pridržek (mentalno rezervacijo), ki pa ni upoštevna.

Ker se je izkazalo, da uveljavljani revizijski razlogi niso podani, prav tako ne tisti, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (371. člen ZPP), je revizijsko sodišče revizijo tožeče stranke zavrnilo (378. člen ZPP). Zavrnitev revizije obsega tudi stroškovni del.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 73/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-12-28

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - pristojno sodišče kot stranka v postopku

Če mora sodišče presojati pravilnost lastnega ravnanja, je to dovolj tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Celju.

Okrožno sodišče v Murski Soboti predlaga določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ker je kot podlaga odškodninskega zahtevka zatrjevano nedopustno in protipravno ravnanje sodišča oziroma njegovega stečajnega senata v zadevi, opr. št. St 15/95 nad stečajnim dolžnikom K. p.o. - v stečaju. Odločanje o tožbenem zahtevku pri istem sodišču bi zato utegnilo pri udeležencih postopka vzbuditi dvom v nepristranskost sojenja sodišča.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi določbe 67. člena ZPP določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Gre za t.i. smotrno delegacijo pristojnosti. Pri odločanju o odškodninski odgovornosti države zaradi zatrjevane opustitve nadzora nad delom stečajnega upravitelja se presoja pravilnost ravnanja sodišča. Ker bi moralo Okrožno sodišče v Murski Soboti presojati pravilnost svojega lastnega ravnanja, je to dovolj tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Vrhovno sodišče mu je zato ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 103/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-01-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Sorodstveno ali drugačno razmerje med stranko ali njenim pooblaščencem in predsednikom sodišča samo po sebi ni tehten razlog za prenos krajevne pristojnosti po določbi 67. člena ZPP.

Predlogu za določitev krajevne pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je pri krajevno pristojnem Okrajnem sodišču v ... vložila tožbo proti toženi stranki zaradi motenja posesti. Dne 18.12.2003 pa je tožena stranka podala predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča (67. člen ZPP - Zakona o pravdnem postopku). Ker tožečo stranko zastopa odvetnik A.A., ki je zakonec predsednice krajevno pristojnega sodišča B.A., tožena stranka dvomi v objektivno odločanje.

Krajevno pristojno Okrajno sodišče v ... se je na predlog odzvalo z izjavo, da sorodstveno razmerje med pooblaščencem tožeče stranke in predsednico sodišča v nobenem primeru ne more vplivati na objektivno vodenje postopka in končno odločitev v zadevi.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. To določilo je izjema od pravil v ZPP, ki določajo pristojnost sodišč za odločanje v civilnih sporih. Z njim je zakonodajalec omogočil, da najvišje sodišče v tej državi določi, naj v zadevi postopa sodišče, ki sicer ne bi bilo pristojno, če drugače ni mogoče opraviti postopka, če gre za razloge smotrnosti, ki so izjemni in jih zakonodajalec ni predvidel, ali za druge tehtne razloge.

Temeljni namen pri uporabi določbe 67. člena ZPP je smotrnost. Tožena stranka v svoji vlogi ne navaja razlogov, zaradi katerih bi bilo smotrno, da bi v zadevi postopalo drugo sodišče. Navaja le dejstvo, da ne zaupa v objektivnost sojenja, ker sta pooblaščenec tožeče stranke in predsednica krajevno pristojnega sodišča zakonca.

Uveljavlja torej "drug tehtni razlog" za prenos pristojnosti na drugo sodišče. Vendar pa tudi v tej smeri tožena stranka v svojem predlogu ne navaja konkretnih okoliščin, ki bi mogle utemeljevati dvom v nepristranost sojenja pri krajevno pristojnem sodišču. Sorodstveno ali drugačno razmerje med stranko ali njenim pooblaščencem in predsednikom sodišča samo po sebi ni tehten razlog za prenos krajevne pristojnosti po določbi 67. člena ZPP. V izjemnem primeru bi lahko šlo za okoliščine, ki bi utemeljevale izločitev posameznega sodnika ali sodnice, ne morejo pa biti razlog za delegacijo krajevne pristojnosti. Končno pa mora vsak sodnik pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi - Uradni list RS, št. 19/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.