Sodba VIII Ips 82/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-03-11

razvrstitev v plačilni razred - objava predpisa

Če interni akt delodajalca zaradi narave zaupnosti ni bil objavljen, se ga pri presoji zakonitosti posamične odločbe na njegovi podlagi izdana odločba ne sme uporabiti.

Ker pomeni posamična odločba pravno dejanje, ki obstoji v neposredni uporabi abstraktnega materialnega predpisa na dejansko stanje, ugotovljeno v konkretnem primeru, ne more biti tak predpis tajne, zaupne narave. Preizkus zakonitosti (formalne in materialne) odločbe, s katero pravno razmerje nastane, se spremeni ali preneha, je namreč mogoč le na podlagi predpisa, ki je na ustrezen način objavljen. Iz abstraktnih znakov dejanskega stanja ter krajevnih in časovnih mej pravne norme, se presoja obstoj dejanskih predpostavk za njeno uporabo. V obravnavanem primeru, ko akt o popravku formacije št. 1007 tožene stranke zaradi narave zaupnosti ni bil objavljen, je izpodbijana razvrstitev tožnika v plačilni razred, temelječa prav na tem splošnem aktu, po presoji revizijskega sodišča že iz tega razloga brez pravnega učinka.

Tožena stranka sama krije stroške revizijskega odgovora.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in razveljavilo odločbi ministra za obrambo z dne 17.11.1994 in z dne 13.9.1995, na podlagi katerih je bil tožniku zaradi napredovanja v višji plačilni razred določen namesto 2,75 izhodiščni količnik - 2,20. Ugotovilo je, da je tožnik upravičen do osnovnega izhodiščnega količnika 2,40, zato je naložilo toženi stranki, da ga od 23.4.1994 dalje razporedi (razvrsti) zaradi napredovanja za tri razrede v plačilni razred s količnikom 2,75. Od tega dne dalje je Ministrstvo za obrambo dolžno izplačati tožeči stranki tudi razliko v plači z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe do plačila ter mu povrniti stroške postopka v znesku 20.119,00 SIT. Sodišče je ocenilo, da bi morala tožena stranka upoštevati z zakonom o razmerjih plač v javnih zavodih, državnih organih in organih lokalnih skupnosti (Uradni list RS, št. 18/94 - ZRPJZ) predpisan količnik za določitev osnovne plače za delovno mesto podčastnika, to je 2,40. S svojim internim aktom - zaupne narave - ga po presoji sodišča ni smela znižati.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno in iz enakih razlogov potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je vložila tožena stranka revizijo iz revizijskih razlogov zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Razlogi pritožbenega sodišča, da so količniki odvisni od zahtevane strokovne izobrazbe in zahtevnosti dela, nasprotujejo njegovi nadaljnji ugotovitvi, da označba podčastnika pomeni tipično delovno mesto, za katerega je potreben status podčastnika. Takšna presoja sodišča je v nasprotju z zakonom o obrambi (Uradni list RS, št. 82/94 - ZO), ki natančno določa statuse slovenske vojske in njihove čine. Zato so v formacijah kot posebnim aktom tožene stranke količniki določeni glede na posebnosti slovenske vojske in različno zahtevnost dela v posameznih enotah in rodovih vojske. Za pravilno presojo glede utemeljenosti oziroma neutemeljenosti tožbenega zahtevka bi sodišče moralo uporabiti ta poseben akt, saj zakona o razmerjih plač, zlasti pa njegove tabele, po stališču revizije ni mogoče neposredno uporabiti. Zato predlaga, da se reviziji ugodi in se v smislu 2.

odstavka 380. člena ZPP sodbi sodišča prve in druge stopnje razveljavita in zadeva vrne v novo sojenje.

V postopku po 390. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 27/90 - ZPP (1977), ki ga je glede na določbo 498. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP - v tem postopku še uporabiti) je bila revizija vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožeči stranki, ki je nanjo odgovorila. V svojem odgovoru predlaga, da se revizija kot neutemeljena zavrne.

V okviru preizkusa po uradni dolžnosti (386. člen ZPP (1977) revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvene kršitve določb ZPP (1977) iz 10. točke 2. odstavka 354. člena. Tudi očitana bistvena kršitev določb iz 13. točke 2. odstavka 354. člena ZPP (1977) ni bila ugotovljena.

Predmet pravne presoje v obravnavani zadevi je sporna razvrstitev tožnika, razporejenega na delovno mesto vzdrževalca raketnih sistemov v enoti pri ... v plačilni razred s količnikom v višini 2,50.

Pravica do plače (plačila) za opravljeno delo kot ustavne pravice ni izrecno navedena. Kot splošno človekovo pravico jo navaja že Splošna deklaracija človekovih pravic (23. člen), posebej pa tudi Mednarodni pakt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah (7. člen). Slovenijo pa zavezuje tudi Konvencija MOD št. 131 o minimalnih osebnih dohodkih (Uradni list SFRJ - Mednarodne pogodbe št. 14/82 v zvezi z Aktom o notifikaciji nasledstva - Uradni list RS, Mednarodne pogodbe št. 15/92). Po 1. odstavku 49. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Uradni list SFRJ, št. 60/89 in 42/90 - ZTPDR) je delavcem za delo zagotovljen osebnih dohodek (plača) v skladu s splošnim aktom, usklajenim s kolektivno pogodbo in zakonom, ter pravica do zajamčenega osebnega dohodka v skladu z zakonom in splošnim aktom oziroma kolektivno pogodbo (51. člen).

Po 7. členu ZTPDR lahko sklene delovno razmerje vsak, ki izpolnjuje splošne in posebne pogoje, določene z zakonom in splošnim aktom.

Delavec se razporedi na delovno mesto, za katerega je sklenil delovno razmerje, lahko pa se med trajanjem delovnega razmerja razporedi na vsako delovno mesto, ki ustreza stopnji njegove strokovne izobrazbe, znanju in zmožnostim (1. in 2. odstavek 17. člena ZTPDR). Delavec sklene delovno razmerje v državnih organih za delovno mesto, določeno v sistemizaciji delovnih mest, za katerega izpolnjuje predpisane pogoje (1. odstavek 3. člena Zakona o delavcih v državnih organih - Uradni list RS, št. 15/90 do 56/2002 - ZDDO). Z zakonom so določeni primeri in pogoji, pod katerimi je delavec lahko razporejen na bolj zahtevna (višje vrednotena) ali manj zahtevna (nižje vrednotena) delovna mesta.

Delovna mesta na obrambnem področju se po 2. odstavku 89. člena Zakona o obrambi določajo s sistemizacijo in formacijo. Po določbi 88. člena istega zakona veljajo za te delavce predpisi o delavcih v državni upravi, če s tem zakonom ni določeno drugače. Ker zakon o obrambi ni urejal področja plač in napredovanja, je bilo na podlagi napotilne norme iz 88. člena ZO upoštevati ureditev po ZDDO, vendar le do 8.4.1994, ko je pričel veljati ZRPJZ. Plača je po 3. členu navedenega zakona sestavljena iz osnovne plače, dela plače za delovno uspešnost in dodatkov (prvi odstavek). Osnovna plača se po drugem odstavku določi na podlagi osnove za obračun plač in količnikov, določenih v skladu s tem zakonom. Količniki se po 2. odstavku 6.

člena razvrščajo v tarifne skupine glede na stopnjo strokovne izobrazbe in so določeni v razponu od 1 do 9. Izjemoma se lahko v ministrstvu, pristojnem za obrambo, uvedejo vmesni plačilni razredi (četrti odstavek). Za določitev količnikov znotraj razponov iz 4. in 8. člena tega zakona se uporabljajo kriteriji, določenimi z zakoni za posamezno področje in s predpisi, izdanimi na podlagi teh zakonov (11. člen).

Na podlagi določb navedenega zakona je tožena stranka sprejela akt o popravku formacije št. 1007, ki ga je kot uradno skrivnost zavarovala s stopnjo tajnosti "zaupno". Po sedaj veljavnem zakonu o tajnih podatkih (Uradni list RS, št. 87/2001 - ZTP) se kot "zaupne" določi tajne podatke, katerih razkritje nepoklicani osebi bi lahko škodovalo varnosti ali interesom Republike Slovenije (3. točka 1. odstavka 13. člena). Da se lahko določi podatek kot tajen, mora biti tako pomemben, da bi z njegovim razkritjem nepoklicani osebi nastale, ali bi očitno lahko nastale, škodljive posledice za varnost države ali za njene politične ali gospodarske koristi (1. odstavek 5. člena ZTP). Na obrambnem področju bi se moral torej nanašati na sisteme, naprave, projekte in načrte, pomembne za obrambo (5. točka 5. člena).

Po 12. točki 5. člena ZO pomeni formacija seznam funkcionalnih in kadrovskih dolžnosti, pogojev za njihova opravljanja ter potrebnih materialnih sredstev in opreme za vojaško poveljstvo, enoto ali zavod v stalni, mirnodobni in vojni sestavi ter njena kadrovska in materialna popolnitev. Samo sistem določanja, varovanja in dostopa do podatkov, navedenih v omenjeni zakonski določbi, je zaradi zavarovanja pred nepoklicanimi osebami lahko podvržen ukrepom ohranitve tajnosti. Ne more pa biti tem ukrepom podvržen predpis iz 2. odstavka 6. člena oziroma 11. člena ZRPJZ, ki se izda na podlagi tega zakona za določitev količnikov, potrebnih za izračun osnovne plače zaposlenega.

V 2. odstavku 23. člena ZTPDR je določeno, da se o uresničevanju posamičnih pravic, obveznosti in odgovornosti delavca odloča s pisnim sklepom, torej s posamičnim aktom. V obrazložitvi tega sklepa je praviloma navedena tudi pravna podlaga, na katero se opira odločitev, ki je razvidna iz izreka (v obravnavanem primeru: akt o sistemizaciji - formaciji). S splošnim aktom se natančneje uredijo pravice, obveznosti in odgovornosti delavca, način in postopek njihovega uresničevanja ter organi, ki odločajo o pravicah, obveznostih in odgovornostih (prvi odstavek).

S splošnim aktom se torej ustvarijo splošna pravna pravila (pravne podlage), ki so formalni pravni viri za nastajanje posamičnih pravic in obveznosti. S splošnim aktom se urejajo razmerja (npr. delovno pravna) na abstrakten način, s konkretnim individualnim aktom pa se uresničujejo na pravni podlagi splošne norme, posamične pravice, obveznosti in odgovornosti.

Ker morajo biti po določbi 2. in 3. odstavka 153. člena Ustave RS podzakonski predpisi in drugi splošni akti usklajeni ne samo z ustavo in zakoni, temveč tudi z drugimi ratificiranimi mednarodnimi pogodbami, je pri njihovi vsebini upoštevati zlasti obveznosti iz konvencij Mednarodne organizacije dela o minimalnih pravicah v delovnem razmerju, kot npr. določbe o maksimalno dopustnem normalnem delovnem času, o pravici do plače, o obveznosti plačila nadur, o minimalnih mezdnih postavkah, o prepovedi dela otrok, o prepovedi težkega fizičnega in za življenje nevarnega dela mladoletnikov in žensk, obveznost socialnega zavarovanja, higienski in tehnični varnostni predpisi glede delovnih pogojev, priznanje reprezentativnim organizacijam delavstva (sindikatom) in tako dalje. To pomeni, da so v vseh predpisih, ki se nanašajo na delovno razmerje, vsebovani tudi elementi zasebnega - civilnega - kot javnega prava. Zato tega razmerja ni mogoče več pojmovati kot razmerja, ki bi imelo zgolj zaseben pomen za delodajalca in delavca. Tak predpis je zato šteti za splošen akt, s katerim se posega v pravice nedoločnega oziroma določljivega kroga oseb.

Ker pomeni - kot že povedano - posamična odločba pravno dejanje, ki obstoji v neposredni uporabi abstraktnega materialnega predpisa na dejansko stanje, ugotovljeno v konkretnem primeru, ne more biti tak predpis tajne, zaupne narave. Preizkus zakonitosti (formalne in materialne) odločbe, s katero pravno razmerje nastane, se spremeni ali preneha, je namreč mogoč le na podlagi predpisa, ki je na ustrezen način objavljen. Iz abstraktnih znakov dejanskega stanja ter krajevnih in časovnih mej pravne norme, se presoja obstoj dejanskih predpostavk za njeno uporabo. V obravnavanem primeru, ko akt o popravku formacije št. 1007 tožene stranke zaradi narave zaupnosti ni bil objavljen, je izpodbijana razvrstitev tožnika v plačilni razred, temelječa prav na tem splošnem aktu, po presoji revizijskega sodišča že iz tega razloga brez pravnega učinka.

Sicer pa so bila z aktom o formaciji oziroma njegovem popravku, s katerim je tožena stranka v nasprotju z zakonom določila nižji količnik za osnovno plačo delovnega mesta "podčastnik", presežena njena pooblastila iz 2. odstavka 6. člena ZRPJZ.

Ker uveljavljeni revizijski razlogi niso podani, je revizijsko sodišče revizijo tožene stranke na podlagi 393. člena ZPP (1977) zavrnilo.

Na podlagi 166. člena ZPP (1977) je sklenilo, da krije stroške revizijskega postopka tožena stranka sama, saj z odgovorom ni soprispevala k rešitvi.

Splošna deklaracija človekovih pravic člen 23. Mednarodni pakt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah člen 7. Konvencija Mednarodne organizacije dela (MOD) št. 131 o minimalnih osebnih dohodkih s posebnim ozirom na države v razvoju. URS člen 153, 153/2, 153/3. ZTPDR člen 7, 17, 17/2, 49, 49/1, 51. ZDDO člen 3, 3/1, 5, 20. ZObr 88, 89, 89/2.ZRPJZ člen 3, 3/2, 6, 6/2, 4, 8, 11.ZTP člen 5, 5/1, 13, 13/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.