Sklep II Ips 411/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-11-06

denacionalizacija - denacionalizacijski upravičenci - pravni posli, sklenjeni v času veljavnosti predpisov iz 3. in 4. člena ZDen

Ker so podlaga za denacionalizacijo po 5. členu ZDen le tisti pravni posli, ki so bili sklenjeni v času veljavnosti predpisov, zajetih v 3. in 4. členu ZDen (gl. Pravno mnenje VS RS z dne 22. in 23.6.1993, Poročilo o sodni praksi VS RS I/93, str. 30-34), bi morali ob dejstvu, da je bila sporna menjalna pogodba sklenjena 24.1.1969, torej v času, ki ga ne pokriva določba 4. člena ZDen, predlagatelji dokazati svojo trditev, da je bila sklenjena v zvezi z arondacijskim postopkom oziroma namesto arondacije (v tem primeru bi namreč nastalo enako stanje, kot bi nastalo po arondaciji, kar pa bi predstavljalo podlago za denacionalizacijo po 29. točki 3. člena ZDen).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za ugotovitev, da je menjalna pogodba, ki je bila sklenjena dne 24.1.1969 med Kmetijskim kominatom Š. ter M. in N. G., nična, da morata prva nasprotna udeleženka in drugi nasprotni udeleženec predlagateljem vrniti v last in posest parcele št..., ki so vpisane pod vl. št... k.o... ter jim izročiti zemljiškoknjižno listino, na podlagi katere se bodo vknjižili kot solastniki in sicer A. G. do 3/6, M. G. do 2/6, N. D. pa do 1/6, ter da morata za ostale parcele, ki so bile predmet omenjene menjalne pogodbe (parcele, št..., vse k.o...), plačati odškodnino solidarno s tretjo nasprotno udeleženko.

Zoper ta sklep so predlagatelji postopka vložili pritožbo, ki jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper ta sklep vlagajo predlagatelji postopka revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava s predlogom, naj revizijsko sodišče sklepa sodišč druge in prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Izpodbijajo ugotovitev, da nepremičnine, ki so predmet denacionalizacijskega postopka, niso bile v arondacijskem kompleksu "P. Š.". To ugotovitev je pritožbeno sodišče utemeljilo zgolj s sklicevanjem na upravni postopek, ki je tekel pri Občini Š. pod opr. št. T 133 in T 127. Zato pritožbeno sodišče meni, da ker zemljišča niso bila v arondacijskem kompleksu, ni mogoče ugotoviti, da je bilo premoženje podržavljeno po Temeljnem zakonu o izkoriščanju kmetijskega zemljišča (Uradni list FLRJ, št. 43/59 - Uradni list SFRJ, 25/65, prečiščeno besedilo, 12/67 in 14/70, v nadaljevanju TZIKZ). Res je, da je upravni spis pomanjkljiv, vendar izguba dokumentov oziroma pomanjkljivo arhiviranje upravne dokumentacije ne more biti v škodo denacionalizacijskih upravičencev. Iz dokumentacije, ki se nahaja v spisu, iz zapisnika o razpravi zaradi arondacije zemljišč z dne 9.3.1966 ter iz zgodovinskih izpiskov za nepremičnine ter drugih listin izhaja, kakšna je bila kultura spornih nepremičnin pred vključitvijo v kompleks. To že samo po sebi dokazuje, da v primeru, da nepremičnine ne bi bile vključene v arondacijski kompleks, do take spremembe sploh ne bi prišlo.

Pritožbeno sodišče je tudi spregledalo, da je v XI. členu menjalne pogodbe jasno zapisano, da je sklenjena zaradi arondacije -

razširitve obstoječih sadnih plantaž na področju Š. To pa pomeni, da je znotraj časovnih meja 5. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-66/2000, v nadaljevanju ZDen). Arondacija je bila izvedena na podlagi TZIKZ z odločbo komisije za arondacijo Občine Š. z dne 22.6.1966, s katero je bilo zajeto vse arondirano zemljišče, ne zgolj parcela ... k.o... V posebni odločbi je bilo zapisano, da bi morala biti določena odškodnina za odvzeto zemljišče, ki pa jo je nadomestila menjalna pogodba. V sklenitev te pogodbe pa sta bila M. in N. G. prisiljena, saj so jima delavci Kmetijske zadruge Š. ves čas grozili in na njiju izvajali močan pritisk. To stanje je trajalo skoraj tri leta, tako da sta M. in N. G. končno podpisala sporno menjalno pogodbo. Vendar z njo nista dobila ustreznih zemljišč, za nameček pa sta morala še plačati razliko v vrednosti. Med postopkom sklepanja sporne menjalne pogodbe jima niso pokazali cenitve zemljišč, tako da sta bila prevarana. Da je bila pogodba sklenjena pod prisilo, je potrdil tudi Z. S.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo ter nasprotnim udeležencem, ki nanjo niso odgovorili.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo (to ugotovitev pa je sprejelo tudi pritožbeno sodišče), da menjalna pogodba z dne 24.1.1969 ni bila sklenjena v zvezi z arondacijskim postopkom. Te dejanske ugotovitve z revizijo ni mogoče izpodbijati (3. odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99-58/2003 - v nadaljevanju ZPP). Zato revizijske navedbe, s katerimi predlagatelji postopka izpodbijajo to ugotovitev (češ, da se je pritožbeno sodišče sklicevalo le na upravni postopek, ki je tekel pri Občini Š. pod opr. št. T 133 in T 127, da pomanjkljivost upravnega spisa oziroma izguba dokumentov ali njihovo slabo arhiviranje ne more biti v škodo tistih, ki uveljavljajo pravice iz naslova denacionalizacije, da iz listinskega gradiva v spisu/iz zapisnika o razpravi zaradi arondacije zemljišč z dne 9.3.1966 in zgodovinskih izpiskov za nepremičnine, ki so predmet tega postopka ter starih posestnih listov/izhaja, kakšno kulturo so imela zemljišča, ki so bila predmet menjalne pogodbe, preden so bila vključena v kompleks, in da je v XI. členu menjalne pogodbe z dne 24.1.1969 zapisano, da je sklenjena zaradi arondacije), ne morejo biti predmet revizijske presoje.

Ker so podlaga za denacionalizacijo po 5. členu ZDen le tisti pravni posli, ki so bili sklenjeni v času veljavnosti predpisov, zajetih v 3. in 4. členu ZDen (gl. Pravno mnenje VS RS z dne 22. in 23.6.1993, Poročilo o sodni praksi VS RS I/93, str. 30-34), bi morali ob dejstvu, da je bila sporna menjalna pogodba sklenjena 24.1.1969, torej v času, ki ga ne pokriva določba 4. člena ZDen, predlagatelji dokazati svojo trditev, da je bila sklenjena v zvezi z arondacijskim postopkom oziroma namesto arondacije (v tem primeru bi namreč nastalo enako stanje, kot bi nastalo po arondaciji, kar pa bi predstavljalo podlago za denacionalizacijo po 29. točki 3. člena ZDen). Ob ugotovitvi sodišč prve in druge stopnje, da sporna zemljišča niso bila zajeta v arondacijskem postopku (pritožbeno sodišče), oziroma, da menjalna pogodba ni bila sklenjena v zvezi z arondacijskim postopkom (sodišče prve stopnje), pa jim to ni uspelo.

Revizijsko sodišče soglaša tudi z nadaljnim pravnim zaključkom pritožbenega sodišča, da predlog za denacionalizacijo ne bi bil utemeljen tudi v primeru, če bi predlagatelji dokazali, da je bila menjalna pogodba sklenjena namesto arondacije. Podržavljenje premoženja po TZIKZ predstavlja namreč podlago za denacionalizacijo le, če upravičenci niso dobili ustreznih nadomestnih zemljišč (29. točka 3. člena ZDen). Ker pa je pritožbeno sodišče ugotovilo (revizijsko sodišče pa je na te ugotovitve vezano - tretji odstavek 370. člena ZPP), "da so predlagatelji v zamenjavo dobili ustrezna zemljišča, saj so ob vrednosti zemljišč 50.000 takratnih din, ki so jih dobili v zamenjavo za svoja zemljišča, katerih vrednost je bila takratnih 18.000 din, morali plačati Kmetijskemu kombinatu Š. še razliko v vrednosti takratnih 32.000 din", bi bila ugoditev predlogu za denacionalizacijo tudi v nasprotju s 29. točko tretjega odstavka ZDen. Če je s pogodbo namesto arondacije nastalo enako stanje, kot bi nastalo po arondaciji, je treba tudi pri denacionalizaciji na podlagi 5. člena ZDen upoštevati vse omejitve, ki bi veljale v primeru, če bi šlo za podržavljenje v arondacijskem postopku. Nobenega utemeljenega razloga ni, da bi se zahtevek predlagateljev obravnaval drugače, kot bi se, če bi bila zemljšča podržavljena na podlagi odločbe o arondaciji, izdane po TZIKZ.

Ker tako tudi iz tega razloga ni podlage za denacionalizacijo po 5. členu ZDen, so irelevantne revizijske trditve, da sta bila M. in N. G. prisiljena skleniti menjalno pogodbo, zaradi vezanosti revizijskega sodišča na dejanske ugotovitve sodišč druge in prve stopnje (tretji odstavek 370. člena ZPP) pa neupoštevne revizijske trditve, da so bila na podlagi menjalne pogodbe pridobljena zemljišča manj kvalitetna in tudi manjša ter da je šlo pri naložitvi plačila razlike v vrednosti zamenjanih zemljišč za prevaro.

Glede na to, da ni podan revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava (bistvenih kršitev določb pravdnega postopka pa revidenti ne uveljavljajo), je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo (371. člen in 378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.