Sodba II Ips 440/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-03-04

denacionalizacija - sila, grožnja ali zvijača državnega organa ali predstavnika oblasti - napake volje - sklenitev darilne pogodbe - navidezna pogodba - prodaja nepremičnine

Podlaga iz 5. člena ZDen velja le za tiste pravne posle, ki so bili sklenjeni v času veljavnosti predpisov, ki so zajeti v 3. in 4. členu zakona.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za denacionalizacijo nepremičnin, vpisanih pri vl. št. 16 k.o..., ki je bil vložen po določbi 5. člena Zakona o denacionalizaciji (ZDen). Ocenilo je, da okoliščine, ki jih predvideva navedena zakonska določba, niso izkazane. Pritožbo predlagateljice je sodišče druge stopnje zavrnilo in izpodbijano odločitev potrdilo.

Predlagateljica vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga spremembo odločitve z ugoditvijo predlogu za denacionalizacijo, ali pa razveljavitev sklepov sodišč druge in prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. Ne strinja se z dokazno oceno, da je bila darilna pogodba z dne 24.6.1968 formalno sklenjena kot neodplačna le zaradi izognitve davčnim bremenom, da pa je predlagateljica v resnici v več obrokih prejela plačilo zaradi prodanih nepremičnin. Že v pritožbi proti odločitvi sodišča prve stopnje je predlagateljica dokazovala, da prometni davek zaradi prenosa lastninske pravice na nepremičninah v spornem obdobju ni bil visok in da ni mogel biti razlog za sklenitev navidezne darilne pogodbe. Sodišče druge stopnje je navedeno pritožbeno stališče neutemeljeno štelo kot pritožbeno novoto (prvi odstavek 337. člena ZPP). Predlagateljica se namreč sklicuje na pozitivno zakonodajo, veljavno v času sklepanja darilne pogodbe. Gre za Zakon o prometnem davku od nepremičnin in pravic (Uradni list SRS, št. 22/65) in Temeljni zakon o prometnem davku od nepremičnin in pravic (Uradni list SFRJ, št. 12/65) ter Zakon o prispevkih in davkih občanov (Uradni list SRS, št. 7/67). Ne gre torej za navajanje novih dejstev, temveč za poznavanje materialnega prava. Tudi trditev, ki se nanaša na zaznambo uvedbe razlastitve pri vložku št. 16 k.o..., ne predstavlja pritožbene novote. Sicer pa so v času sklenitve sporne darilne pogodbe še veljali predpisi Zakona o odpravi viničarskih ali podobnih razmerij ter Zakona o agrarni reformi in kolonizaciji (3. in 4. člen ZDen). Z večjo širino bi bilo treba ugotavljati konkretno ravnanje strank pri sklenitvi spornega pravnega posla z upoštevanjem takratnih družbenih razmer. Predlagateljica nasprotnemu udeležencu nepremičnin ni darovala prostovoljno, saj ni imela razloga, da bi to storila. Obvelja, da bi ji bile nepremičnine odvzete, če jih ne bi podarila. Pogoji iz določbe 5. člena ZDen torej niso pravilno materialnopravno ovrednoteni.

Nasprotna udeleženca na revizijo nista odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP).

Revizija je vložena le s formalno navedbo revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava (določbe 5. člena ZDen), vendar pa vsebinsko in v svojih razlogih izpodbijanemu sklepu sodišča druge stopnje očita tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena s sklicevanjem na določbo prvega odstavka 337. člena ZPP. Slednji očitek nima utemeljitve, s prvim pa revidentka posega predvsem na področje dejanskih ugotovitev in dokazne ocene.

Ocena, da je bila darilna pogodba le navidezna in da je predlagateljica nepremičnine iz vložka št. 16 k.o... v resnici prodala, je bila ocenjevana s stališča, da sta se stranki fikcije darila poslužili zaradi prometnega davka, predvidenega za prodajo (kar bi lahko vplivalo na kupoprodajno ceno). Med postopkom pri sodišču prve stopnje je predlagateljica vztrajala pri stališču, da je v resnici (zaradi grožnje, da ji bo posestvo odvzeto) bila sklenjena darilna pogodba, čeprav je priznavala delno odplačnost zaradi prevzema manjše količine lesa. Vendar pa trditev nasprotne udeleženke o tem, da bi fikcijo darila utemeljevala višina prometnega davka ob prodaji nepremičnin, ni izpodbijala z navedbo dejstev o višini tega davka. To je storila šele v pritožbi. Sklicevanje na tedaj veljavne predpise o prometnem davku (ne glede na to, da ne vsebuje konkretnih trditev o njegovi višini), istočasno pomeni ugotovitev, da je bil promet z nepremičninami obremenjen s prometnim davkom. To pa potrjuje, da je sodišče druge stopnje navedeno dejstvo pravno pravilno upoštevalo, da pa je trditve glede višine tega davka in morebitnega vpliva te okoliščine na nagib ob sklenitvi spornega pravnega posla, upoštevalo ob uporabi določbe prvega odstavka 337. člena ZPP: navedenih dejstev predlagateljica ob pogojih iz 286. člena ZPP ni navedla. Isto sklepanje obvelja tudi za v pritožbi proti sklepu sodišča prve stopnje prvič izraženo trditev, da je bil za predlagateljičino posestvo po določbah Zakona o agrarni reformi in kolonizaciji od 23.2.1948 zaznamovana uvedba razlastitvenega postopka, kar bi bilo treba povezati z grožnjo odvzema, če ne bo sklenjena darilna pogodba. Ne glede na to in čeprav je sodišče druge stopnje pravilno zavrnilo obravnavanje navedene trditve s sklicevanjem na določbo prvega odstavka 337. člena ZPP, je treba dodati, da historični izpisek, na katerega se sklicuje revizija, dokazuje, da je bila uvedba razlastitvenega postopka dne 2.8.1955 v zemljiški knjigi izbrisana.

Sodišče druge stopnje torej ni zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena v zvezi s členom 337 ZPP, ker je upoštevalo v pritožbi navedena nova dejstva kot pritožbeno novost, ne pa kot grajo pravne presoje. Ta namreč sloni na dejanskih ugotovitvah in dokazni oceni. Določbo 5. člena ZDen je mogoče uporabiti le ob ugotovitvi, da je bil pravni posel, na katerega podlagi je premoženje prešlo v državno last, sklenjen v okoliščinah grožnje, sile ali zvijače državnega organa oziroma predstavnika oblasti. Česa takega sodišči nižjih stopenj nista ugotovili. Zaslišane priče niso potrdile navedb o grožnji z odvzemom, drugačna predlagateljičina izpoved pa je bila ocenjena kot neprepričljiva v skladu z določbo 8. člena ZPP. Trditev o zaznambi razlastitvenega postopka v zemljiški knjigi kot možnem elementu grožnje in predlagateljičine odločitve je po eni strani - kot je povedano - bila postavljena šele v pritožbi, po drugi strani pa se je spričo historičnega izpiska izkazala za neresnično. Fiktivnost daritve je obširno pojasnjena in dokazno ocenjena. Nagib za prodajo je utemeljevan s specifičnimi okoliščinami: predlagateljica je potrebovala denar zaradi zdravljenja družinskega člana. Politične razmere so se proti koncu šestdesetih let (do začetka sedemdesetih) opazno liberalizirale, zaradi česar strah pred revolucionarnimi posegi (tedaj) ni imel objektivne podlage. Navedene dejanske ugotovitve ne morejo biti predmet revizijske presoje: revizije namreč ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP).

Sicer pa ZDen v 3. in 4. členu opredeljuje vsebinske in časovne okvire možne denacionalizacije. Podlaga iz 5. člena ZDen velja le za tiste pravne posle, ki so bili sklenjeni v času veljavnosti predpisov, ki so zajeti v 3. in 4. členu zakona. Na kateri pravni podlagi pa naj bi predlagateljici in njenemu premoženju grozilo podržavljenje v letu 1968, ko pa je že v letu 1955 prišlo do izbrisa zaznambe razlastitve v skladu z Zakonom o agrarni reformi in kolonizaciji?

Neutemeljeno revizijo je bilo treba po povedanem zavrniti na podlagi določbe 378. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.