Sodba VIII Ips 138/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-10

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci

Ob dejanskih ugotovitvah izpodbijane sodbe, na katere je revizijsko sodišče vezano, da tožena stranka ni opravila primerjave med vsemi primerjalnimi delavci, da ni sledila določbam svojega pravilnika pri ocenjevanju delovne uspešnosti in da je pri oceni uspešnosti upoštevala tudi bolniške odsotnosti, zaključek sodišča ni mogel biti drugačen, kot da je bil postopek ocenjevanja tožnice nezakonit, ker kriteriji za ohranitev delovnega razmerja niso bili uporabljeni objektivno.

Tožeča stranka sama krije svoje revizijske stroške.

Sodišče prve stopnje je z obravnavano sodbo ugodilo tožničinemu zahtevku za razveljavitev sklepov tožene stranke z dne 15.1.1992 in 19.2.1992, s katerima je tožnici prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki kot trajno presežni delavki in razsodilo, da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, ampak da še traja, da je dolžna tožena stranka tožnico poklicati nazaj na delo, jo razporediti na delo, ki ustreza njeni strokovni izobrazbi, znanju in zmožnostim ter ji priznati vse uveljavljane pravice iz dela in po delu.

Drugostopenjsko sodišče je pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je bil postopek ugotavljanja trajno presežnih delavcev izpeljan v skladu z veljavnimi predpisi, da je vse delavce ocenjevala na enak način in da pri ugotavljanju trajno presežnih delavcev bolniški stalež ni bil upoštevan. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 12/2003 - Uradno prečiščeno besedilo) vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

V odgovoru na revizijo je tožeča stranka prerekala revizijske navedbe in predagala zavrnitev revizije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Zato revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

Ker je revizija samo formalno, ne pa tudi vsebinsko zatrjevala revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tem delu ni preizkušalo.

Po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v delu, kjer revizija graja ugotovitev dejanskega stanja, ni preizkušalo.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo zmotne uporabe materialnega prava. Tožena stranka, glede na to, da je dokazno breme na njej (36. h člen zakona o delovnih razmerjih - ZDR - Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93) v postopku ni uspela dokazati, da obstaja nujen razlog za prenehanje delovnega razmerja tožnice.

Na podlagi dejanskega stanja, ki ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, sprejelo pa sodišče druge stopnje, je pravilen zaključek, da tožena stranka postopka ugotavljanja trajno presežnih delavcev ni izpeljala v skladu s predpisi. V postopku niso bile upoštevane niti zahteve ZDR (36. b člen ZDR), niti zahteve splošne kolektivne za gospodarstvo (SKG - Uradni list RS, št. 31/90) - 12. člen - oziroma Kolektivne pogodbe za črno, barvasto metalurgijo in livarne ter kovinsko in elektroindustrijo Slovenije (Kolektivna pogodba dejavnosti - Uradni list RS, št. 12/91) - 21. člen -, ki sta veljali v času odločanja pri toženi stranki. Ob dejanskih ugotovitvah izpodbijane sodbe, na katere je revizijsko sodišče vezano, da tožena stranka ni opravila primerjave med vsemi primerjalnimi delavci, da ni sledila določbam svojega pravilnika pri ocenjevanju delovne uspešnosti in da je pri oceni uspešnosti upoštevala tudi bolniške odsotnosti, zaključek sodišča ni mogel biti drugačen, kot da je bil postopek ocenjevanja tožnice nezakonit, ker kriteriji za ohranitev delovnega razmerja niso bili uporabljeni objektivno. Zato je sodišče utemeljeno razveljavilo sklepe o prenehanju delovnega razmerja tožnici kot trajno presežni delavki in odločilo, da ima tožnica iz delovnega razmerja vse pravice, kot če takšnih sklepov ne bi bilo.

Ob upoštevanju povedanega, ko revizijsko sodišče ni preizkušalo izpodbijane sodbe zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, in ko je ugotovilo, da sodišče ni zmotno uporabilo materialnega prava, je na podlagi določb 378. člena ZPP revizijo zavrnilo kot neutemeljeno.

O stroških revizijskega postopka je sodišče odločilo v skladu z določbo prvega odstavka 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.