Sodba II Ips 381/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-17

razlogi za revizijo - relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - preskakovanje pravnega sredstva - procesne kršitve v postopku pred sodiščem druge stopnje - pooblaščenci - zastopanje po odvetniškem kandidatu

Revizija se lahko vloži zaradi relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP le, če je bila ta storjena v postopku pred sodiščem druge stopnje (2. točka prvega odstavka 370. člena ZPP). Za takšen primer gre tudi takrat, ko je revident že v pritožbi uveljavljal takšno kršitev, pa je pritožbeno sodišče neutemeljeno ni sankcioniralo. V tej zadevi tožena stranka v pritožbi sploh ni uveljavljala procesnih kršitev in tako tudi ne te, da je tožnico na naroku 17.4.2001 zastopal pooblaščenec, ki po zakonu ni imel pogojev za zastopanje (mimogrede povedano, tožnico je zastopal odvetniški kandidat, ki je zaposlen pri tožničinem pooblaščencu - odvetniku, kar zakon dopušča - tretji odstavek 95. člena ZPP). Del revizije, ki uveljavlja opisano kršitev potemtakem ni dovoljen. Drugačna odločitev bi pomenila, da je tožena stranka z revizijo kot izrednim pravnim sredstvom "preskočila" redno pravno sredstvo - pritožbo, kar ni dovoljeno.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki na račun odmene zaradi nemožnosti uporabe nepremičnine 7,260.000 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 17.4.2001 dalje ter ji povrniti 743.634 SIT pravdnih stroškov z enakimi obrestmi. V presežku je do vtoževanega zneska 7,293.084 SIT in v obrestnem delu za plačilo zakonskih zamudnih obresti od 3.7.1997 do 17.4.2001 tožbeni zahtevek zavrnilo. Svojo odločbo je oprlo na določbo drugega odstavka 72. člena Zakona o denacionalizaciji, in sicer po merilu, kakršno najemnino bi lahko iztržila tožnica v času od uveljavitve Zakona o denacionalizaciji do izročitve nepremičnine tožnici. Sodišče izvedenskega mnenja ni sprejelo, ker je bilo sestavljeno na podlagi najemnine za stanovanje. Zato je na podlagi predloženih najemnih pogodb za lokale v isti ulici (eden oddan celo najemniku iz sistema M.) in splošno znanih dejstev, ugotovilo, da bi tožnica, če bi sama oddajala prostore, iztržila po 12,55 DEM/m2. Tožena stranka ni dokazala stroškov upravljanja in vzdrževanja. Sodišče je odštelo le 25-% davek, ki bi ga morala plačevati tožnica (64. in 75. člen Zakona o dohodnini (Uradni list RS, št. 71/93 s spremembami in dopolnitvami do št. 19/2002 - ZDoh). Pri tem je upoštevalo 40 % normiranih stroškov za tekoče in investicijsko vzdrževanje (67. člen ZDoh).

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo prvostopenjsko sodbo v zavrnilnem delu. Zavrnilo pa je tudi pritožbo tožene stranke, ki je uveljavljala pritožbena razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava, in potrdilo prvostopenjsko sodbo v izpodbijanem obsodilnem delu, in sicer v presežku nad 2,312.501,40 SIT, kolikor sicer tožena stranka priznava, da bi šlo tožeči stranki. Prvostopenjskemu sodišču je dalo prav, da je prikrajšanje zaradi nemožnosti uporabe ugotovilo na podlagi pogodb, ki ju je tožnica sklenila z najemnikoma, med katerima eno potem, ko so ji bili vrnjeni prostori.

Proti tej sodbi je tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvene kršitve pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlagala, naj sodišče razveljavi sodbi nižjih sodišč in vrne zadevo v novo sojenje sodišču prve stopnje. Trdi, da so bile določbe pravdnega postopka bistveno kršene, ker je tožečo stranko na naroku 17.4.2001 pred okrožnim sodiščem zastopal pooblaščenec, ki po Zakonu o pravdnem postopku (ZPP) ni imel pogojev za zastopanje. Nadalje trdi, da bi moralo sodišče upoštevati mnenje izvedenke o najemnini in je ne bi smelo določiti samo. Izvedenka je opredelila tržno najemnino, ki je primerljiva z najemninami, ki jih toženka plačuje na Ptuju. Predloženi pogodbi ne moreta biti merodajni za določitev najemnin v tem postopku. Če tožnik ni bil zadovoljen z mnenjem, bi moral predlagati drugega izvedenca ali položiti predujem za dopolnitev mnenja. Za trgovsko dejavnost se plačujejo nižje najemnine. Znesek ugotovljene najemnine bi se moral zmanjšati za 40 % normiranih stroškov, kar priznava zakonodaja kot strošek za tekoče in investicijsko vzdrževanje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Dejstvo, da tožeča stranka opravlja dejanja po pooblaščencu, ki ni oseba iz tretjega odstavka 87. člena ZPP (se pravi, ki ni opravila pravniškega državnega izpita) pomeni lahko le relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ne pa absolutne bistvene kršitve po 11. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Sankcija za takšno dejanje je namreč le ta, da se šteje v takšnem primeru, da ta dejanja niso opravljena (četrti odstavek 88. člena ZPP). Revizija se lahko vloži zaradi relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP le, če je bila ta storjena v postopku pred sodiščem druge stopnje (2. točka prvega odstavka 370. člena ZPP). Za takšen primer gre tudi takrat, ko je revident že v pritožbi uveljavljal takšno kršitev, pa je pritožbeno sodišče neutemeljeno ni sankcioniralo. V tej zadevi tožena stranka v pritožbi sploh ni uveljavljala procesnih kršitev in tako tudi ne te, da je tožnico na naroku 17.4.2001 zastopal pooblaščenec, ki po zakonu ni imel pogojev za zastopanje (mimogrede povedano, tožnico je zastopal odvetniški kandidat, ki je zaposlen pri tožničinem pooblaščencu - odvetniku, kar zakon dopušča - tretji odstavek 95. člena ZPP). Del revizije, ki uveljavlja opisano kršitev potemtakem ni dovoljen. Drugačna odločitev bi pomenila, da je tožena stranka z revizijo kot izrednim pravnim sredstvom "preskočila" redno pravno sredstvo - pritožbo, kar ni dovoljeno.

Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP). Pretežen del revizije skuša uveljaviti prav ta razlog, ko navaja, da bi moralo sodišče uporabiti izvedenkino mnenje, ki da je pravilno; nadalje, da predloženi pogodbi ne moreta biti merodajni; da se za trgovsko dejavnost plačujejo nižje najemnine; in podobno. Zato na te trditve ne bo odgovorov.

Kakor je bilo že v uvodu obrazložitve pojasnjeno, z revizijo kot izrednim pravnim sredstvom ni mogoče preskakovati rednega pravnega sredstva. To velja tudi za tisti del revizije, ki vsebinsko pomeni uveljavljanje relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki ga revizija sicer pravno ne opredeli tako niti ga ne uvršča sem, pomeni pa po svoji vsebini prav to: da bi moral tožnik (bržkone je mišljena tožnica) predlagati drugega izvedenca ali pa založiti predujem za dopolnitev podanega izvedenskega mnenja. Ker revizijski razlog kršitve določb pravdnega postopka v pritožbi ni bil uveljavljan, ga ni mogoče uveljavljati zdaj z revizijo.

Končno tudi materialnopravni očitek, da bi se moral znesek ugotovljene najemnine zmanjšati za 40 % na račun normiranih stroškov, ni utemeljen. Sodišče prve stopnje je odbilo od najemnine, ki bi jo lahko tožnica iztržila, 25-odstotni davek, ki ga je izračunalo tako, da je upoštevalo 40 % normiranih stroškov. Ni pa odbilo še kaj več, ker tožena stranka ni izkazala, da bi imela v obravnavanem obdobju kakršnekoli stroške tekočega in investicijskega vzdrževanja in da bi jih torej imela tudi tožnica, če bi oddajala prostore sama. Če prizna davčni predpis zavezancu za plačilo davka olajšavo iz naslova normiranih stroškov, to ne pomeni, da se ti samodejno upoštevajo tudi pri izračunu koristi, ki bi jo dosegel denacionalizacijski upravičenec, če bi sam uporabljal oziroma upravljal premoženje (drugi odstavek 72. člena ZDen).

Delno nedovoljeno, predvsem pa neutemeljeno revizijo, je moralo sodišče zavrniti (378. člen ZPP).

ZPP člen 87, 87/3, 88, 88/4, 95, 95/3, 339, 339/1, 339/2-11, 370, 370/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.