Sodba VIII Ips 109/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-08

sporazumna razveljavitev pogodbe o zaposlitvi - obvezna oblika sporazuma - veljavnost izjave

Z zakonom predpisana pisna oblika sporazuma pomeni, da je obličnost pogoj veljavnosti razveze pogodbe o zaposlitvi. Sporazum se sklene v obliki zasebne listine, pri čemer ni določeno, da je vsebovan na eni (skupni) listini, saj stranki lahko podata izjavo vsaka na svoji listini.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na razveljavitev "odločbe" tožene stranke z dne 15.4.2003, na podlagi katere je tožnici prenehalo delovno razmerje in posledično tudi uveljavljani reintegracijski in reparacijski zahtevek. Sodišče je ugotovilo, da je tožnici delovno razmerje prenehalo na podlagi redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila izraz tožničine prave in resnične volje.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, čeprav ni sprejelo njegovih razlogov, da je tožnica redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, temveč je presodilo, da sta jo stranki sporazumno razveljavili. Drugačna pravna narava tožničine izjave z dne 15.4.2003 pa na pravilno odločitev prvostopenjskega sodišča ni imela nobenega vpliva.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je tožnica vložila revizijo iz vseh revizijskih razlogov po 1., 2. in 3. točki 370.

člena ZPP. V obrazložitvi revizije konkretizira absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP s tem, da je sodišče prve stopnje ob ugotovitvi, da je tožnica dala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi (81. člena ZDR), štelo pravni pouk v odločbi tožene stranke kot zadosten, pritožbeno sodišče pa je glede na presojo, da je bila pogodba o zaposlitvi sporazumno razveljavljena, pravni pouk štelo za pomanjkljiv. Če zakon določa pravilen pravni pouk kot nujno sestavino pisnega sporazuma, opustitev le tega pomeni neveljavnost sklenjenega dogovora. Sicer pa bi sodišče nejasna določila v obravnavanem pismenem sporazumu - ki ga je predlagala in pripravila tožena stranka - moralo razlagati v korist tožnice. Zaradi zmotne uporabe materialnega prava, zlasti določbe 79. člena ZDR in 83. člena OZ, je po navedbah revizije ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Sodišče prve stopnje je poklonilo vero izpovedbam v postopku zaslišanih prič, da tožnici niso grozile, torej istim osebam, ki so nanjo izvajale pritisk. Revizija tudi poudarja, da z nezakonitim postopanjem tožene stranke tožnici sploh ni bila dana možnost, da se izjavi o nepravilnostih, ki naj bi se ji očitale. Zato predlaga, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo tako spremeni, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi oziroma podredno, da sodbi obeh sodišč razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen ZPP).

Revizijsko sodišče uvodoma opozarja, da je pri odločitvi o reviziji Vrhovno sodišče omejeno na preizkus samo tistih kršitev zakona, na katere se sklicuje stranka v svoji reviziji. To pomeni, da postavlja revident s svojo dispozicijo revizijskemu sodišču okvire njegovega odločanja.

Zatrjevane absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP revizijsko sodišče ni ugotovilo.

Drugačna presoja drugostopenjskega sodišča - da je bila pogodba o zaposlitvi razveljavljena s pisnim sporazumom in ne - kot je ugotovilo sodišče prve stopnje - z redno odpovedjo tožnice, ne predstavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka, temveč gre za vprašanje uporabe materialnega prava.

Materialno pravo pa sodišče v obravnavani zadevi ni zmotno uporabilo. Izhodišče za pravilno pravno presojo spora je vprašanje vsebine in pravnih učinkov tožničine izjave z dne 15.4.2003, s katero "prosi za sporazumno prekinitev pogodbe o zaposlitvi" z istim dnem. Po določbi 79. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 42/02 - ZDR) lahko pogodbo o zaposlitvi stranki kadarkoli razveljavita s pisnim sporazumom, ki mora vsebovati določbo o posledicah, ki nastanejo delavcu zaradi sporazumne razveljavitve pri uveljavljanju pravic iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti (prvi odstavek). Po drugem odstavku istega zakonskega določila je sporazum, ki ni sklenjen v pisni obliki, neveljaven. Z zakonom predpisana pismena oblika sporazuma pomeni, da je obličnost pogoj veljavnosti razveze pogodbe o zaposlitvi. Sporazum se torej sklene v obliki zasebne listine, pri čemer ni odločilno, da je vsebovan na eni (skupni) listini, saj praksa in teorija priznavata veljavnost sporazuma (pogodbe, dogovora) tudi za primer, ko stranki podata - tako kot v obravnavani zadevi - izjavo vsaka na svoji listini.

Bistveno za njegovo veljavnost je, da sta obe izjavi vsebinsko skladni in da je izpolnjena zahteva po pisni obliki. Zato je v tej zvezi presojati pravno naravo po toženi stranki izdane "odločbe" kot soglasja njene volje k danemu predlogu tožnice za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi.

Prav tako velja v pravni teoriji pretežno, v sodni praksi pa domala vselej, da je ugotavljanje pomena in učinkov pogodbe - kar sporazum iz 79. člena ZDR tudi je - pravno vprašanje, v kakšnih okoliščinah je bila sklenjena in kaj sta z njo stranki zasledovali oziroma kakšen je bil njun namen, oziroma njena vsebina, pa je dejansko vprašanje (tako npr. v odločbi VS RS, opr. št. II Ips 252/98, podobno v III Ips 86/2002). Ob dejanski ugotovitvi sodišča druge stopnje, da je bil skupen namen obeh pogodbenih strank, da se pogodba o zaposlitvi, sklenjena s tožnico, razveže, je zapis v obeh listinah izraz njune prave in izjavljene volje.

Ta zapis ni nejasen, kot zatrjuje revidentka, zato za njegovo razlago niso upoštevane določbe 83. člena Obligacijskega zakonika (Uradni list RS, št. 83/01 - OZ), pač pa je njegova vsebina postala med strankama sporna. Po določbi prvega odstavka 11. člena ZDR se glede sklepanja veljavnosti, prenehanja in drugih vprašanj pogodbe o zaposlitvi smiselno uporabljajo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali drugim zakonom drugače določeno. Vprašanje, katero določbo OZ bo sodišče uporabilo pri razlagi pogodbe, je pravno vprašanje - na to ne more vplivati okoliščina, da morebitna izbrana metoda razlage zahteva tudi ugotavljanje dejanskega stanja. Odločitev sodišča, da bo sploh ugotavljalo skupni namen ali pa, katera stranka je natisnila, pripravila oziroma predlagala besedilo sporazuma, je vprašanje pravilne uporabe (razlage) materialnega prava - to je določb 82.

oziroma 83. člena OZ. Odločanje o tem, katera dejstva (v tem primeru volja oziroma način nastanka besedila sporazuma) bodo sploh pravno pomembna za pravilno rešitev spora, pomeni uporabo materialnega prava. Ugotavljanja, ali posamezna na zunaj vidna in ugotovljena ravnanja in okoliščine pa tudi iz njih z indičnim sklepanjem ugotovljena dejstva pomenijo izpolnitev elementov dejanskega stanu, ki ga pravo šteje za relevantno, pa je že pravna subsumpcija in ne več indično sklepanje iz znanih dejstev na (končno) neznano in pravno relevantno dejstvo. Pravno pomembna volja in vsebina medsebojnih pravic in obveznosti, ki izvira iz na določen način izražene volje, niso dejstva, ampak oblikovanje prava, ki jih ni mogoče ugotoviti (ali morda kar neposredno zaznati) brez pravnega sklepanja. Pač pa nasprotovanje ugotovitvam sodišča, kakšno voljo je ugotovilo, pomeni očitek zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Zato revizijsko sodišče ne more upoštevati tistih navedb revizije, ki merijo na izpodbijanje ugotovljenega dejanskega stanja. Po izrecni določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Med take nedovoljene trditve je šteti navedbe revizije, da je tožnica dala pismeno izjavo na sporazumno razvezo pogodbe o zaposlitvi pod vplivom grožnje in psihičnih pritiskov tožene stranke. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenega dokaznega postopka ugotovilo, da napak v volji tožnice ni bilo, zato je na pravno veljaven način izrazila svojo voljo, da ji sporazumno preneha delovno razmerje pri toženi stranki. Na te dejanske ugotovitve je revizijsko sodišče pri materialnopravnem preizkusu izpodbijane sodbe vezano. Po tretjem odstavku 370. člena ZPP mora upoštevati dejansko stanje, ki je ugotovljeno v izpodbijani sodbi in, ki je obvezna podlaga te revizijske presoje. Če je imela tožnica pri svoji izjavi z dne 15.4.2003 zadržke, ki jih ni takoj izrazila oziroma si je kasneje premislila, to ne more imeti nobenega pravnega učinka več.

Spremenjena volja ne more biti podlaga za presojo veljavnosti sklenjenega sporazuma.

Na njegovo pravno veljavnost tudi ne morejo vplivati revizijske trditve o pomanjkljivem pravnem pouku oziroma opustitvah zapisa o posledicah, ki nastanejo delavcu zaradi sporazumne razveljavitve pogodbe o zaposlitvi pri uveljavljanju pravic iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti. Tožnica je bila po "odločbi" tožene stranke napotena, da se je v roku tridesetih dni dolžna javiti na zavodu za zaposlovanje zaradi ureditve statusa nezaposlene osebe. Tak zapis, po stališču revizijskega sodišča, ustreza pojmu bistvene sestavine sporazuma iz prvega odstavka 79. člena ZDR, saj je bila tožnica seznanjena ne samo z njegovo zapisano vsebino, temveč po ugotovitvah obeh sodišč - tudi ustno s posledicami takšnega načina prenehanja delovnega razmerja. Pri tem je omeniti še določbo iz 242. člena ZDR, po kateri do uskladitve določb 19. člena Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (Uradni list RS, št. 5/91-67/02 - ZZZPB) s tem zakonom, pravice do denarnega nadomestila ne more, med drugim, uveljaviti zavarovanec, ki mu je prenehala pogodba o zaposlitvi v primeru iz 79. člena tega zakona. Ker tožnici ZZZPB ne daje pravne podlage za pridobitev denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, ji opustitev natančnejše določbe o posledicah nepravočasne prijave pri zavodu, ne more biti v škodo.

Revizijsko sodišče je zato revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

ZDR člen 11, 79, 242.OZ člen 83.ZZZPB člen 19.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.