Sklep VIII R 16/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-10-22

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost

Kolikor se tekom spora o pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja spremenijo subjektivne okoliščine (smrt delavca), ima tak spor še vedno izhodišče v individualnem delovnem sporu med delavcem in delodajalcem in se zaradi smrti delavca vsebina spora ne spremeni. Zato obstaja delovno sodišče še naprej stvarno pristojno.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Delovno sodišče v Celju.

Tožnik je pri Delovnem sodišču v Celju vložil tožbo, zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja pri toženi stranki in uveljavljanja pravic iz delovnega razmerja, vključno s plačilom zneska 4.563.700 SIT. Po vložitvi tožbe je dne 26.6.1999 tožnik umrl. V posledici tega se je Delovno sodišče v Celju s sklepom Pd 1073/97-46 z dne 11.1.2000, izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Okrožnemu sodišču v Celju, kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. Ugotovilo je, da je delovno sodišče v skladu s 4. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 18/94 in 20/98) pristojno le za odločanje o sporih med delavcem in delodajalcem, ne pa tudi za spore o prenosljivih zahtevkih.

Okrožno sodišče v Celju pristojnosti ni sprejelo in predlaga, da v sporu o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče RS. Menilo je, da gre za individualni delovni spor o premoženjskih in drugih posamičnih pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem ter spor o prenehanju delovnega razmerja iz 2. in 1.

točke 4. člena ZDSS, za katerega je stvarno pristojno delovno sodišče, ne glede na to, da je tožnik med postopkom umrl in ne glede na prenosljivost oziroma podedljivost pravic, ki so predmet spora. Hkrati pa bi bilo potrebno upoštevati tudi določbe o ustalitvi pristojnosti po 3. odstavku 17. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, prečiščeno besedilo, Ur. l. RS, št. 36/04).

Za odločanje je pristojno Delovno sodišče v Celju.

V skladu s 1. točko 4. člena ZDSS je spor o prenehanju delovnega razmerja v vsakem primeru delovni spor, za katerega je pristojno delovno sodišče. Ne glede na smrt tožnika je zato za odločanje o tožbi v zvezi z ugotovitvenim zahtevkom, da tožniku delovno razmerje pri tožencu ni prenehalo, pristojno delovno sodišče.

V 2. točki 4. člena ZDSS je pristojnost delovnega sodišča za odločanje v sporih o premoženjskih in drugih posamičnih pravicah dejansko kumulativno opredeljena tako v objektivnem (da gre za pravice in obveznosti iz delovnega razmerja ali v zvezi z delovnim razmerjem) in subjektivnem smislu (da gre za pravice in obveznosti med delavcem in delodajalcem). Kolikor se med postopkom spremenijo subjektivne okoliščine, ima tak spor še vedno izhodišče v individualnem delovnem sporu med delavcem in delodajalcem, oziroma se zaradi smrti delavca vsebina spora ne spremeni. Zato ostane delovno sodišče še naprej stvarno pristojno.

Takšna rešitev je utemeljena tudi upoštevaje določbe, da si mora sodišče prizadevati, da se opravi postopek brez zavlačevanja in s čim manjšimi stroški (1. odstavek 11. člena ZPP), v skladu s katerimi za sodišča iste vrste ZPP v 3. odstavku 17. člena izrecno določa, da ostane sodišče, ki je pristojno ob vložitvi tožbe, pristojno še naprej, čeprav se med postopkom spremenijo okoliščine, na katere se opira pristojnost sodišča, in čeprav bi bilo zaradi teh sprememb pristojno drugo sodišče.

Glede na povedano je Vrhovno sodišče RS v okviru pristojnosti iz 2. odstavka 25. člena ZPP odločilo, da je za odločanje v tej zadevi še naprej stvarno pristojno Delovno sodišče v Celju, pred katerim je bil postopek začet.

ZDSS člen 4, 4/2.  ZPP člen11, 11/1, 25, 25/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.