TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 93/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Sorodstvena razmerja pravdnih strank s sodniki krajevno pristojnega sodišča so razlog za delegacijo pristojnosti.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici.

Tožeča stranka je pri Okrajnem sodišču v Celju vložila proti tožencu tožbo zaradi določitve preživnine za mld. A. B. in plačila 420.000,00 SIT s predlogom za izdajo začasne odredbe o plačevanju preživnine.

Tožena stranka je v vlogi z dne 6.10.2003 podala predlog za dodelitev zadeve drugemu stvarno pristojnemu sodišču (67. člen Zakona o pravdnem postopku - ZPP 1999). Pri tem se je sklicevala na dejstvo, da je mati zakonite zastopnice mladoletne tožnice A. A. višja sodnica na Višjem sodišču v Celju, ki dela na pravdnem oddelku. Podane so okoliščine, ki zaradi sorodstvenih vezi vzbujajo dvom o nepristranskosti krajevno pristojnega Okrajnega sodišča v Celju, ki je že izdalo začasno odredbo brez kakršnihkoli argumentov. Z dodatno vlogo z dne 10.10.2003 pa je tožena stranka svoj predlog za delegacijo pristojnosti utemeljila z dejstvom, da je na tem sodišču zaposlena tudi toženčeva nekdanja prva žena C. C. Morebitna sovražnost nekdanje toženčeve žene do toženca bi negativno vplivala na postopek.

Stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Celju je dne 5.12.2003 podalo pojasnilo, da sta tako višja sodnica D. D. kot tudi okrajna sodnica na Okrajnem sodišču v Celju C. C. vsem osebno dobro poznani, ker gre za majhen medsebojno povezan kolektiv.

Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče RS tudi na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če bi se tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Krajevno pristojno sodišče je že podalo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ki ga je utemeljilo z enakimi okoliščinami, ki jih sedaj navaja tožena stranka v svojem predlogu z dne 6.10.2003. Vendar pa je bil s sklepom z dne 15.7.2003 takšen predlog zavrnjen. Podlaga za delegacijo pristojnosti je res tudi v sorodstvenem razmerju med stranko postopka in enim od sodnikov krajevno pristojnega sodišča, vendar pa v tem primeru tega sorodstvenega razmerja med stranko in sodniki krajevno pristojnega sodišča v fazi odločanja pri sodišču prve stopnje ni bilo. V svojem predlogu z dne 10.10.2003 pa je tožena stranka opozorila na okoliščino, ki doslej še ni bila znana in se nanaša na dejstvo, da je ena od sodnic krajevno pristojnega Okrajnega sodišča v Celju bivša toženčeva žena. V pojasnilu, ki ga je dalo krajevno pristojno sodišče, je navedeno razmerje potrjeno. To pa je že okoliščina, ki bi mogla povzročiti pri strankah postopka dvom v nepristranost sojenja. Okoliščine, ki jih za delegacijo krajevne pristojnosti predvideva določba 67. člena ZPP, so torej podane. Zato je bilo treba določiti drugo stvarno pristojno sodišče, Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 83/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - izvršba na nepremičnine

Za odločitev o predlogu za izvršbo na nepremičnino in za samo izvršbo je res krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je nepremičnina, kar pa ne velja v primeru, kadar je ta nepremičnina navedena med ostalimi nepremičninami, glede katerih se predlaga izvršba, na drugem in naslednjih mestih.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Zaradi zavarovanja denarne terjatve v znesku 7.955.087,89 SIT je upnica Republika Slovenija proti dolžniku pri Okrajnem sodišču v Celju podala predlog z vknjižbo zastavne pravice in zaznambe izvršljivosti terjatve pri nepremičninah vl. št. 262 k.o. R., vl. št. 552 k.o. R., vl. št. 2337 k.o. B. in vl. št. 470 k.o. R.

Okrajno sodišče v Celju se je s sklepom z dne 18.8.2003, ki je postal pravnomočen dne 17.9.2003, izreklo za krajevno nepristojno za odločanje o predlogu za zavarovanje z zastavno pravico na nepremičninah pri vl. št. 2337 k.o. B. z obrazložitvijo, da so navedene nepremičnine vpisane v zemljiški knjigi Okrajnega sodišča v Ljubljani. Za odločitev o predlogu zavarovanja na navedenih nepremičninah je torej pristojno sodišče, ki vodi zemljiško knjigo, v kateri je treba opraviti vpis (233. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ).

Okrajno sodišče v Ljubljani pa je sprožilo spor o pristojnosti (1. odstavek 24. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Sklicuje se na določbo 2. odstavka 166. člena ZIZ v zvezi z 239. členom ZIZ. Za odločitev o predlogu za izvršbo in za samo izvršbo v primeru, ko ležijo nepremičnine na območju različnih sodišč, je pristojno sodišče, na katerega območju je nepremičnina, ki je v predlogu za izvršbo navedena na prvem mestu. Zato je tudi za opravo izvršbe glede nepremičnin, ki so vodene pri zemljiški knjigi Okrajnega sodišča v Ljubljani, pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Stališče Okrajnega sodišča v Ljubljani je utemeljeno. Okrajno sodišče v Celju je odklonilo svojo krajevno pristojnost, ki je glede na vsebino predloga za zavarovanje podana po določbi 2. odstavka 166. člena ZIZ. Za odločitev o predlogu za izvršbo na nepremičnino in za samo izvršbo je res krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je nepremičnina, kar pa ne velja v primeru, kadar je ta nepremičnina navedena med ostalimi nepremičninami, glede katerih se predlaga izvršba, na drugem in naslednjih mestih. Glede nepremičnin, ležečih v k.o..., izvršbe ni mogoče voditi ločeno od izvršbe na nepremičnine, ležeče v k.o... Upnica je namreč v svojem predlogu zajela vse dolžnikove nepremičnine, pri čemer pa nepremičnine v k.o. B. niso navedene na prvem mestu.

Po povedanem je bilo treba v skladu z določbo 2. odstavka 25. člena ZPP odločiti, kot je razvidno iz izreka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 91/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

izvršba - krajevna pristojnost - kumulacija izvršilnih sredstev - izvršba na nepremičnine

Kadar upnik predlaga več sredstev izvršbe, pa je med njimi tudi izvršba na nepremičnino, je izključno krajevno pristojno sodišče, ki je pristojno za odločanje o tem izvršilnem sredstvu.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Domžalah se je izreklo za krajevno nepristojno ter zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Piranu. To je sprožilo spor o pristojnosti, ker je po 3. odstavku 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. RS, št. 51/98 - 75/2002, v nadaljevanju ZIZ), v primeru, ko je upnik predlagal več sredstev za izvršbo, pa je med predlaganimi izvršilnimi sredstvi tudi izvršba na nepremičnine, izključno krajevno pristojno sodišče, ki je pristojno za odločanje o tem izvršilnem sredstvu. In ker je upnik med drugim predlagal tudi izvršbo na nepremičnino v Ljubljani, je v tej zadevi pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Vrhovno sodišče soglaša s stališčem Okrajnega sodišča v Piranu.

Upnik je predlagal več sredstev izvršbe: izvršbo na plačo, izvršbo na premičnine ter izvršbo na nepremičnino. V skladu s 3. odstavkom 35. člena ZIZ je zato v tem primeru izključno krajevno pristojno sodišče, ki je pristojno za odločanje o izvršbi na nepremičnino. Ker pa se ta nahaja v Ljubljani (upnik je nepremičnino označil "na naslovu ..., Ljubljana"), je v tej zadevi pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani (1. odstavek 166. člena ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 96/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Samo okoliščina, da gre za sodišči z istim sedežem, ki sta tudi locirani v isti stavbi, ne kaže na obstoj nevarnosti, da bi zaradi vplivanja tožničine matere mogla biti ogrožena nepristranskost sojenja.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnica je 14.11.2003 pri Okrajnem sodišču v Krškem vložila tožbo, s katero zahteva, da ji toženec od 1.11.2003 dalje plačuje po 80.000,00 SIT mesečne preživnine. Toženec se v odgovoru na tožbo tolikšni preživnini upira, predlaga pa tudi, da vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, ker meni, da je v ozadju vložene tožbe in tolikšnega zahtevka tožničina mati A. A., ki je zaposlena pri istem sodišču. Očitno pričakuje, da bo sodišče tožnici bolj naklonjeno zaradi materinega delovnega razmerja. Ob predložitvi toženčevega predloga vrhovnemu sodišču je Okrajno sodišče v Krškem pojasnilo, da je A. A. zaposlena na Okrožnem sodišču v Krškem.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po presoji vrhovnega sodišča v predlogu zatrjevane okoliščine niso take narave, ki bi utemeljevale prenos pristojnosti zaradi drugih tehtnih razlogov, očitno pa tudi ne gre za razloge ekonomičnosti oziroma lažje izvedbe pravdnega postopka. Tožničina mati je zaposlena pri Okrožnem sodišču v Krškem in ne pri Okrajnem sodišču v Krškem, ki je stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi. Samo okoliščina, da gre za sodišči z istim sedežem, ki sta tudi locirani v isti stavbi, ne kaže na obstoj nevarnosti, da bi zaradi vplivanja tožničine matere mogla biti ogrožena nepristranskost sojenja. Sodnik mora pri sojenju vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja. Ker toženec drugih okoliščin ne zatrjuje, je vrhovno sodišče moralo njegov neutemeljen predlog za prenos pristojnosti zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 89/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Bližnje sorodstveno razmerje pravdnih strank z eno od strojepisk na stvarno in krajevno pristojnem sodišču samo po sebi ni okoliščina, ki bi kazala na obstoj nevarnosti, da bi zaradi morebitnega poskusa vplivanja strojepiske mogla biti ogrožena nepristranskost sojenja.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnica je že 8.6.1996 s tožbo proti obema toženkama zahtevala, da sodišče izročilno pogodbo z dne 5.3.1996, ki sta jo sklenili toženki, razveljavi, toženkama pa naloži izročitev take zemljiškoknjižne listine, na podlagi katere se bo vzpostavilo prejšnje zemljiškoknjižno stanje ter povrnitev pravdnih stroškov. Tožba je bila vložena pri Okrajnem sodišču v Radovljici, ki je po več obravnavah določilo drugačno vrednost spora, se izreklo za krajevno nepristojno in po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Kranju kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču, vendar je po sproženem sporu o stvarni pristojnosti pritožbeno sodišče odločilo, da je v tej zadevi stvarno pristojno Okrajno sodišče v Radovljici. To je nato s posebnim dopisom vrhovnemu sodišču predlagalo, da v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Svoj predlog utemeljuje z okoliščinami, da je drugotoženka mati, prvotoženka stara mati, tožnica pa teta T. H., ki je na istem sodišču zaposlena kot strojepiska.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vrhovno sodišče ugotavlja, da bližnje sorodstveno razmerje pravdnih strank z eno od strojepisk na stvarno in krajevno pristojnem sodišču samo po sebi ni okoliščina, ki bi kazala na obstoj nevarnosti, da bi zaradi morebitnega poskusa vplivanja strojepiske mogla biti ogrožena nepristranskost sojenja. Sodniki morajo pri sojenju vselej ravnati tako, da varujejo nepristranskost in neodvisnost sojenja. Sodišče ni navedlo ničesar drugega ali bolj konkretnega, kar bi moglo povzročiti nastanek dvoma v nepristranskost sojenja pri krajevno in stvarno pristojnem sodišču. Zato je vrhovno sodišče neutemeljen predlog sodišča za prenos pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep Cp 15/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

CIVILNO PROCESNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO

priznanje tuje sodne odločbe - avstrijska zamudna sodba - bistvena kršitev odločb pravdnega postopka - pravnomočno odločena stvar

Zavrnitev (zavrženje) predloga, o njem je bilo že pravnomočno odločeno.

Pritožbi se ugodi; izpodbijani sklep sodišča prve stopnje

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za priznanje zamudne sodbe Okrožnega sodišča v Celovcu, opr. št. 28 Cg 116/99 S z dne 28.3.2000 s sklicevanjem na določbo 109. člena Zakona o mednarodnem zasebnem pravu, po katerem mora med drugimi predpostavkami za priznanje tuje sodne odločbe biti podana tudi vzajemnost glede priznavanja sodnih odločb prizadetih držav. Ugotovilo je namreč, da avstrijska sodišča sodb slovenskih sodišč ne priznavajo v sporih, v kakršnem je bila izdana obravnavana zamudna sodba.

Predlagateljica je vložila pritožbo zaradi bistvene kršitve določb postopka in predlagala razveljavitev izpodbijane odločitve, ker je sodišče prve stopnje odločilo o zadevi, v kateri je sodišče že pravnomočno priznalo veljavnost iste zamudne sodbe na območju Republike Slovenije s sklepom, opr. št. I Rg 90/2000 z dne 6.10.2000 (sklep je postal pravnomočen dne 31.10.2000).

Iz podatkov spisa, predvsem pa iz priloženega sklepa sodišča prve stopnje, opr. št. I Rg 90/2000 z dne 6.10.2000, ki je postal pravnomočen dne 31.10.2000, je razvidno, da je o predlogu predlagateljice za priznanje citirane zamudne sodbe Okrožnega sodišča v Celovcu bilo že odločeno. Navedeni sodbi Okrožnega sodišča v Celovcu je bila priznana pravna veljavnost in izvršljivost v Republiki Sloveniji. Predlagateljica ima torej v pritožbi prav, ko zatrjuje, da je sodišče prve stopnje, ko je ponovno odločilo o istem predlogu - tokrat z njegovo zavrnitvijo - odločalo o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno odločeno. Podana je bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 12. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Tudi sodišče prve stopnje je v svojem pojasnilu k predlagateljičini pritožbi potrdilo pravilnost pritožbenih navedb s pojasnilom, da je dvojna odločitev o istem predlogu posledica vpisa predloga v vpisnik gospodarskega oddelka sodišča prve stopnje v mesecu maju 2000 in civilnega oddelka istega sodišča v mesecu septembru 2000.

Opisana bistvena kršitev določb pravdnega postopka ima za posledico odločitev v skladu z določbo drugega odstavka 354. člena ZPP, torej razveljavitev izpodbijanega sklepa. Sklep sodišča prve stopnje z dne 12.5.2003 je s tem izgubil svojo veljavnost. Pri tem izpodbijana odločitev niti ne temelji na formalnem predlogu predlagateljice za priznanje tuje sodne odločbe, temveč na njeni vlogi z dne 31.8.2000, s katero je sodišču bilo dostavljeno le uradno potrdilo Deželnega sodišča v Celovcu z dne 25. maja 2000, ki se nanaša na potek postopka, v katerem je bila izdana zamudna sodba.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 90/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

spor o pristojnosti - izvršilni postopek - izvršba na denarno terjatev - krajevna pristojnost - stalno prebivališče dolžnika

Za odločitev o predlogu za izvršbo na denarno terjatev je krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Murski Soboti.

Upnik je pri Okrajnem sodišču v Murski Soboti vložil predlog za izvršbo zoper dolžnika zaradi izterjave 418.215 SIT s pripadki.

Predlagal je izvršbo z rubežem prejemkov iz delovnega razmerja, z rubežem denarnih sredstev pri banki, z rubežem premičnin in z rubežem nematerializiranih vrednostnih papirjev.

Okrajno sodišče v Murski Soboti se je s sklepom opr. št. I 338/2003 z dne 21.5.2003 izreklo za krajevno nepristojno in je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Kopru. Menilo je, da je v skladu s prvim odstavkom 100. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju pristojno to sodišče glede na dolžnikovo stalno prebivališče.

Okrajno sodišče v Kopru ni sprejelo pristojnosti in je dne 5.11.2003 z dopisom, opr. št. I 986/2003 predlagalo, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije odloči v sporu o pristojnosti. Menilo je, da je pristojno Okrajno sodišče v Murski Soboti, ker ima dolžnik prijavljeno stalno prebivališče v ..., Tišina.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Murski Soboti.

Pravilno je stališče obeh sodišč, da je po prvem odstavku 100. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIS, Ur. l. RS, št. 51/98 in 75/2002) za odločitev o predlogu za izvršbo krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče. Iz javne listine, to je iz dopisa Upravne enote Murska Sobota z dne 9.10.2003 je razvidno, da ima dolžnik stalno prebivališče na naslovu ..., p. Tišina. Drugih podatkov o dolžnikovem stalnem prebivališču v spisu ni, in ker je odločilno stalno ter ne kakšno drugo prebivališče, je Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/2002) odločilo, da je za odločanje v tej izvršilni zadevi pristojno Okrajno sodišče v Murski Soboti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 1313/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-02-20

žrtev vojnega nasilja - upravni spor - smrt stranke - prekinitev postopka

Ker je tožnik med postopkom (upravni spor) umrl, je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko je postopek prekinilo (1. odstavek 16. člena ZUS v zvezi s 1. točko 1. odstavka 205. člena ZPP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Celju, št. U 59/99-11 z dne 19.8.2002.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se v navedenem upravnem sporu postopek prekine zaradi smrti tožeče stranke.

V obrazložitvi izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje navaja, da je tožnik dne 14.4.1999 vložil tožbo zaradi priznanja statusa in pravic žrtve vojnega nasilja. Dne 24.4.2001 je umrl. Na podlagi sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Celju z dne 5.12.2001 so tožnikovi pravni nasledniki F.B., M.P. in D.S. V skladu s 1.

odstavkom 205. člena Zakona o pravdnem postopku je sodišče postopek prekinilo in ga bo nadaljevalo, če bodo pravni nasledniki to predlagali.

Proti sklepu so vložili pritožbo pravni nasledniki tožeče stranke (otroci tožnika) in to F.B., M.P. in D.S.. V pritožbi navajajo, da se pritožujejo "na ustavitev postopka" in "želijo, da se postopek nadaljuje".

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Iz izpodbijanega sklepa izhaja (in tudi ni sporno), da je tožnik med tem upravnim sporom (po vložitvi tožbe) umrl in, da nima pooblaščenca v postopku. Za takšen primer je v 1. točki 1. odstavka 205. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) določeno, da se postopek prekine. Sklep sodišča prve stopnje se sklicuje prav na navedeno pravno podlago. Upoštevaje tudi določbo 1. odstavka 16. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS), po kateri se za vprašanja, ki niso urejena s tem zakonom, uporabljajo določbe ZPP, (navedena prekinitev je tako vprašanje, saj ga ZUS ne ureja), je po presoji pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje v zadevi pravilno odločilo.

Ne gre za ustavitev postopka, kot to zmotno zatrjujejo pritožniki v pritožbi, ampak za prekinitev postopka, ki nastopi že po sili zakona. Postopek pa se bo (glede na izjavo pritožnikov) tako in tako nadaljeval. Pritožba, ki kot edini pritožbeni ugovor navaja željo po nadaljevanju postopka, ob že navedenih ugotovitvah, zato ne more vplivati na drugačno odločitev pritožbenega sodišča.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 73. in 68. člena ZUS pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Up 267/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-30

upravni spor - vložitev tožbe - zamuda roka

Rok za vložitev tožbe, določen v ZUS, je prekluzivni rok, zamuda tega roka pomeni izgubo pravice do sodnega varstva.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Mariboru, št. U 311/2001-8 z dne 24.7.2001.

Upravno sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožnikovo tožbo kot prepozno. Tožniku je bila odločba tožene stranke vročena 12.9.2001, tožbo pa je vložil priporočeno na pošto v L. v ponedeljek 15.10.2001. Glede na 1. odstavek 26. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 65/97-ZUS), ki določa, da je treba tožbo vložiti v 30 dneh od vročitve upravnega akta in določbo 1. odstavka 21. člena ZUS, po kateri prične teče rok za tožbo z vročitvijo upravnega akta stranki, je sodišče ugotovilo, da je v obravnavani zadevi 30 dnevni rok za vložitev tožbe potekel v petek 12.10.2001 in je bila tožba vložena prepozno.

V pritožbi tožnik navaja, da je do zamude pri vložitvi tožbe prišlo iz več razlogov: v tem času se je iz bivšega naslova (Ž., L.)

preselil na novi naslov (T., L.), pošta je obvestilo o priporočeni pošiljki od davčne uprave vrnila pošiljatelju davčni upravi v roku 8 dni namesto v 15 dneh od obvestila o prispeli pošiljki. Prosil je davčno upravo, da mu sklep ponovno pošljejo na novi naslov, kar so tudi storili in je pošiljko prevzel. Vmes si je najel odvetnika, ki je sestavil tožbo. Meni, da bi kljub morebitni minimalni zamudi sodišče moralo tožbo obravnavati, predvsem zato, ker je protipravno oškodovan. Tožena stranka namreč ni upoštevala predpisov o izterjavi obveznosti.

Sodišče prve stopnje je na podlagi 1. odstavka 21. in 1. odstavka 26. člena ZUS pravilno ugotovilo, da je tožnik vložil tožbo prepozno, ker jo je vložil po izteku 30-dnevnega roka. Tej ugotovitvi tožnik ne ugovarja.

Zato s pritožbenimi ugovori ne more uspeti. Ni namreč pomembno za koliko dni je tožnik prepozno vložil tožbo. Rok za vložitev tožbe, določen v ZUS, je prekluzivni rok, zamuda tega roka pomeni izgubo pravice do sodnega varstva. Le s predlogom za vrnitev v prejšnje stanje lahko stranka, ki iz opravičenega vzroka zamudi rok za vložitev tožbe, prepreči posledice svoje zamude. Da bi v tem primeru tožnik uveljavljal to pravno sredstvo, ni podatkov v spisu, niti tožnik tega ne zatrjuje.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 73. člena in 68. člena ZUS pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, ker je pritožba neutemeljena in niso podani razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.