TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I Up 1080/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-22

postopek pred sodiščem prve stopnje - tožba - predhodni preizkus tožbe - prepozno vložena tožba

Na podlagi določbe 1. odstavka 26. člena ZUS je treba tožbo vložiti v 30 dneh od prejema akta, ki se ga izpodbija v upravnem sporu. Ker je tožnik vložil tožbo po preteku tega roka, jo je sodišče pravilno zavrglo kot vloženo prepozno na podlagi 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Mariboru, št. U 68/2002-6 z dne 16.8.2002.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožnikovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 23.11.1998, in sicer na podlagi določbe 2. točke 1. odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/2000, v nadaljevanju ZUS) kot prepozno vloženo. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je sodišče navedlo, da je treba v skladu z določbo 26. člena ZUS tožbo vložiti v 30 dneh od vročitve izpodbijanega akta. Ker je tožnik prejel odločbo tožene stranke, ki jo izpodbija v upravnem sporu, dne 1.12.1998, tožbo pa je vložil 19.2.2002, je bila tožba vložena po preteku 30 dnevnega roka.

V svoji pritožbi zoper sklep tožnik meni, da je sodišče skrajno birokratsko in le iz formalno-pravnih razlogov prepozno vložene tožbe potrdilo krivico, ki si jo je dovolila tožena stranka z odpravo odločbe organa prve stopnje, ki mu je priznal status žrtve vojnega nasilja. Meni, da gre za farso, ker ob nacističnih zločinih, ki ne zastarajo, žrtve nacizma izgubljajo pravico iz formalnih razlogov.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Kot je navedlo že sodišče prve stopnje, je treba tožbo vložiti po določbi 1. odstavka 26. člena ZUS v roku 30 dni od vročitve upravnega akta. Če se tožba ne vloži v navedenem roku jo je treba v predhodnem preizkusu tožbe, na podlagi določbe 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS zavreči kot prepozno vloženo. Po preteku 30 dni od prejema akta, ki se ga želi izpodbijati v upravnem sporu, stranka izgubi to pravico in odločba postane pravnomočna.

Iz podatkov priloženih upravnih spisov je razvidno, da je tožnik prejel odločbo tožene stranke dne 1.12.1998 in bi torej tožbo moral vložiti v roku 30 dni od navedenega prejema odločbe tožene stranke. Ker tega ni storil v danem roku, je sodišče prve stopnje tožbo, tudi po presoji pritožbenega sodišča, pravilno zavrglo, na podlagi določbe 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS, kot prepozno vloženo.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče na podlagi 73. člena, v zvezi z 68. členom ZUS, pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep IX R 7/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-02-17

izločitev sodnika - dodelitev spisa sodniku

Pravno nadziranje sodnika pritožbenega sodišča v razveljavitvenem sklepu in njegove usmeritve glede nadaljnjega vodenja postopka v okviru določb 360. člena ZPP ne morejo biti razlaga za izločitev sodnika.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je podpredsednica Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani zavrnila zahtevo tožene stranke za izločitev višje sodnice B., ker je ugotovila, da v zahtevi uveljavljani izločitveni razlog iz 6. točke 70. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo, Ur.l. RS, št. 12/03) ni podan.

Zoper gornji sklep se pritožuje tožena stranka iz razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja, nepravilne uporabe materialnega prava in kršitve določb pravdnega postopka. Vztraja pri razlogih za izločitev, da dosedanje odločanje višje sodnice v tej zadevi vzbuja dvom v njeno nepristranost, saj je očitno s to zadevo osebno bolj obremenjena, kot z ostalimi zadevami, ki so ji dodeljene v reševanje, glede na to, da je v tem sporu že odločala.

Pravila o dodeljevanju zadev sodnikom določa Zakon o sodiščih (ZS - Ur.l. RS, št. 19/94 - 28/2000) v poglavju o zakonitem sodniku in v 17. členu za določitev podrobnejših pravil o dodeljevanju zadev pooblašča Sodni red. V okviru teh pooblastil je Sodni red (Ur.l. RS, št. 17/95 - 62/2001) v 2. odstavku 163. člena določil, da se zadeva, ki je bila razveljavljena, ob ponovni predložitvi pritožbenemu sodišču praviloma dodeli istemu sodniku poročevalcu.

Ob takih pravilih o dodeljevanju zadev dodelitev zadeve istemu sodniku (v tem primeru višji sodnici B.) ob ponovni predložitvi zadeve v pritožbeno reševanje ne more biti razlog v smislu določb 6. točke 70. člena ZPP za izločitev sodnika. Prav tako ne morejo biti razlog za izločitev pravna nadziranja sodnika v dosedanjem teku postopka in njegove usmeritve glede nadaljnjega vodenja postopka, podane v okviru določb 360. člena ZPP.

Glede na povedano v pritožbi uveljavljani razlogi, zaradi katerih naj bi bil izpodbijani sklep nezakonit, niso utemeljeni. Zato je sodišče v skladu z določbo 1. točke 37. člena in 2. točke 365. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba VIII Ips 197/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-01-20

Tožnik je revizijo vložil sam, kar dopušča, brez kakršnihkoli dodatnih popravkov ali dopolnitev, ugotovitev, da je revizijo vložil nekdo, ki nima te pravice.

Tožniku je bil izrečen disciplinski ukrep prenehanja delovnega razmerja, katerega izvršitev pa je bila s pravnomočno sodbo pogojno odložena. Z isto pravnomočno sodbo je bilo toženi stranki tudi naloženo, da tožniku prizna vse pravice iz delovnega razmerja do dneva nastopa prestajanja zaporne kazni. V tem postopku pa je tožnik uveljavljal priznanje delovnega razmerja tudi za vnaprej, ker na prestajanju zaporne kazni ni bil dalj kot šest mesecev in zato ni bilo pravne podlage za prenehanje delovnega razmerja.Sodišče prve stopnje je njegov zahtevek zavrnilo.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik sam vložil laično revizijo iz revizijskega razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava.

Revizija je bila na podlagi 375. člena ZPP poslana Vrhovnemu državnemu tožilstvu in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija je izredno pravno sredstvo proti pravnomočni sodni odločbi sodišča druge stopnje (367. člena ZPP). Po določbi tretjega odstavka 86. člena ZPP (ker je bila tožba vložena po uveljavitvi ZPP, v tej zadevi ne pride v poštev izjema iz prvega odstavka 499. člena ZPP) v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. To pravilo ne velja le tedaj, če ima stranka sama opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek navedene zakonske določbe). Tožnik je revizijo vložil sam brez pooblaščenca-odvetnika, čeprav ga je sicer v sodnem postopku zastopal odvetnik, kateremu je bila pravnomočna sodba tudi vročena.

Revizije tudi ni mogoče šteti kot nerazumljive ali tako nepopolne, da je ne bi bilo mogoče obravnavati (prvi odstavek 108. člena ZPP).

Tožnik je revizijo vložil sam, kar dopušča, brez kakršnihkoli dodatnih popravkov ali dopolnitev, ugotovitev, da je revizijo vložil nekdo, ki nima te pravice (drugi odstavek 374. člena v zvezi s tretjim in četrtim odstavkom 86. člena ZPP). Zato je bilo treba uporabiti določbo 377. člena ZPP in vloženo revizijo zavreči kot nedovoljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba VIII Ips 260/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-04

Tožnik bi lahko sam vložil revizijo le, če bi imel opravljen pravniški državni izpit.

Tožniku je prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki zaradi prevzema na delo k drugemu delodajalcu. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za razveljavitev sklepov o prenehanju delovnega razmerja in vrnitev na delo k toženi stranki.

Sodišče druge stopnje pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožnik sam vložil revizijo zaradi "kršitve delovno pravnih predpisov".

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožba v tej zadevi je bila vložena 14. 9. 1999, torej v času, ko je že veljal ZPP, ki je začel veljati dne 14. julija 1999. Zaradi tega je za dopustnost revizije treba upoštevati določbi tretjega odstavka 86. člena in prvega odstavka 499. člena ZPP.

Z določbo tretjega odstavka 86. člena ZPP je uzakonjeno obvezno odvetniško zastopanje v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi:

stranka v revizijskem postopku lahko opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. V skladu s prehodno določbo ZPP (499. člen) se ta določba ne uporablja v tistih zadevah, kjer je bila tožba vložena pred 14. 9. 1999. Ker je bila v tej zadevi tožba vložena po uveljavitvi ZPP, je treba upoštevati določbo tretjega odstavka 86. člena, kar pomeni, da tožnik ne more sam vložiti revizije. Tožnik bi lahko sam vložil revizijo le, če bi imel opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP).

Tožnika je v postopku sicer zastopala predstavnica sindikata, ki je vložila tudi pritožbo in ji je bila izpodbijana sodba tudi vročena. Vendar pa pooblaščenka revizije ni vložila, zato ne gre za izjemo v postopkih v delovnih sporih po 16. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, 19/94 - ZDSS).

Ker je revizijo vložila oseba, ki nima te pravice, je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi določbe 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba VIII R 5/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-04

Okoliščina, da je tožnik sodnik porotnik sodišča, ki bi moralo odločati o zadevi, predstavlja po presoji Vrhovnega sodišča tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi kot pristojno Delovno sodišče v M.

Tožnik je dne 1. 4. 2004 vložil tožbo pri Delovnem sodišču v C., s katero je zahteval presojo sprememb sistemizacije pri toženi stranki, ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov in presojo zakonitosti ponujene nove pogodbe o zaposlitvi. Predsednica sodišča je predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ker je tožnik sodnik porotnik Delovnega sodišča v C.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, če se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je tožnik sodnik porotnik sodišča, ki bi moralo odločati o zadevi, predstavlja po presoji Vrhovnega sodišča tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je predlogu ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 254/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-15

V tretjem odstavku 86. člena ZPP je določba, da lahko v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik z izjemo, če ima stranka sama ali njen zakoniti zastopnik opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP). Ker gre za obligatorno zastopanje, to pomeni, da stranka sama ni postulacijsko sposobna, saj se šteje, da sama svojim procesnim dejanjem ne more dati pravno relevantne izrazne oblike.

Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice, da se razveljavita sklepa tožene stranke z dne 11.9.2000 in 30.11.2000 o prenehanju delovnega razmerja tožnice in posledično tudi zahtevek, da tožnici delovno razmerje še traja, da jo mora tožena stranka pozvati nazaj na delo in ji za nazaj priznati pravice iz delovnega razmerja.

Drugostopenjsko sodišče je pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo izdano na drugi stopnji je tožnica vložila revizijo iz revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče o zanjo bistvenem vprašanju odločalo brez dokaza, saj ni bilo dokazano, da je sprejela sporni izpodbijani sklep. Glavna zaslišana priča je bila žena direktorja tožene stranke, ki je imela interes, da potrdi moževo izjavo. Vprašljiva pa je tudi izjava druge zaslišane priče. Sodišče tožnici ni verjelo, upoštevalo pa tudi ni dejstev, ki so pripeljala do tega postopka. Predlagala je, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija je izredno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Sodišče in stranke morajo pri reviziji upoštevati omejena pooblastila, ki so določena v zakonu.

V tretjem odstavku 86. člena ZPP je določba, da lahko v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik z izjemo, če ima stranka sama ali njen zakoniti zastopnik opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP). Ker gre za obligatorno zastopanje, to pomeni, da stranka sama ni postulacijsko sposobna, saj se šteje, da sama svojim procesnim dejanjem ne more dati pravno relevantne izrazne oblike.

Ker je iz pogodbe o zaposlitvi razvidno, da je tožnica NKV delavka, glede na podatke v spisu ne more imeti opravljenega državnega pravniškega izpita. Ker je revizijo vlagala sama, to pomeni, da glede na določbo 347. člena ZPP taka revizija ni dovoljena, saj jo je vložila sama stranka, ki take pravice nima. Zato je sodišče revizijo v skladu z določbo 377. člena ZPP kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII Ips 160/2012, enako tudi VIII Ips 147/2012
Sklep VIII Ips 100/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-18

vrednost spornega predmeta - dovoljenost revizije

Po drugem odstavku 367. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe (sklepa) ne presega 1,000.000,00 SIT. Ker v obravnavani zadevi vrednost uveljavljane denarne terjatve tožeče stranke ne presega z zakonom določenega zneska, saj se po določbi prvega odstavka 39. člena ZPP kot vrednost spornega predmeta vzame samo vrednost glavnega zahtevka, za vsebinsko obravnavo revizije ni izpolnjen zahtevan pogoj.

Revizija se zavrže. Tožena stranka sama krije svoje revizijske stroške.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika, da mu je tožena stranka dolžna plačati razliko plače v znesku 800.159,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe do plačila. Glede razporeditve tožnika, čakanja na delo in prenehanja delovnega razmerja, je bil tožbeni zahtevek umaknjen in je sodišče v tem delu postopek ustavilo.

Sodišče druge stopnje je s sodbo zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da je tožena stranka med različnimi postopki mnogokrat pripoznala dolgovane plače, zato ugovor zastaranja ne bi smel biti sprejet. Zato je predlagal, da se reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da se tožbenemu zahtevku ugodi oziroma podredno, da se izpodbijana sodba razveljavi in zadeva vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena Vrhovnemu Državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila.

V odgovoru na revizijo je tožena stranka prerekala revizijske navedbe in predlagala, da se revizija zavrne.

Po določbi 21. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradni list RS, št. 14/94 in 20/98) je tudi v delovnih sporih, če gre za premoženjski zahtevek, zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, dovoljena revizija v primerih, ki jih dopušča ZPP.

Po drugem odstavku 367. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe (sklepa) ne presega 1,000.000,00 SIT. Ker v obravnavani zadevi vrednost uveljavljane denarne terjatve tožeče stranke ne presega z zakonom določenega zneska, saj se po določbi prvega odstavka 39. člena ZPP kot vrednost spornega predmeta vzame samo vrednost glavnega zahtevka, za vsebinsko obravnavo revizije ni izpolnjen zahtevan pogoj.

Revizijsko sodišče je revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi določb 377. člena ZPP.

O stroških revizijskega postopka je sodišče odločilo v skladu z določbo prvega odstavka 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 6/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-18

prenos pristojnosti - dvom o nepristranosti

Iz navedb Delovnega sodišča v A. izhaja, da ima sodišče sklenjeno s toženo stranko letno pogodbo za varovanje poslovnih prostorov in da na sodišču opravlja delo varnostnika oseba, ki je pri toženi stranki v delovnem razmerju. To pomeni, da obstajajo okoliščine, ki bi lahko vzbudile dvom o nepristranosti sodnikov sicer pristojnega sodišča in s tem tudi celega sodišča. To pa je tehten razlog, zaradi katerega sodišče ne more voditi postopka in odločati o tožbenem zahtevku.

Za postopanje v tej zadevi se določi kot stvarno pristojno sodišče Delovno sodišče v Mariboru.

Tožnik je pri Delovnem sodišču v A., kot stvarno pristojnem sodišču, dne 8.4.2004 vložil tožbo zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Delovno sodišče v A. je na podlagi 67. člena zakona o pravdnem postopku (v zvezi s 1. odstavkom 14. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih), vložilo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z utemeljitvijo, da ima s toženo stranko sklenjeno letno pogodbo za varovanje poslovnih prostorov in da na sodišču opravlja delo varnostnika oseba, ki je v delovnem razmerju pri toženi stranki.

Po določbi 67. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 12/2003 - Uradno prečiščeno besedilo), lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Iz navedb Delovnega sodišča v Celju izhaja, da ima sodišče sklenjeno s toženo stranko letno pogodbo za varovanje poslovnih prostorov in da na sodišču opravlja delo varnostnika oseba, ki je pri toženi stranki v delovnem razmerju. To pomeni, da obstajajo okoliščine, ki bi lahko vzbudile dvom o nepristranosti sodnikov sicer pristojnega sodišča in s tem tudi celega sodišča. To pa je tehten razlog, zaradi katerega sodišče ne more voditi postopka in odločati o tožbenem zahtevku.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato predlogu za delegacijo ugodilo in kot stvarno pristojno za postopanje v tej sporni zadevi določilo Delovno sodišče v Mariboru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 56/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-09-28

sklep, s katerim se ne dovoli razširitev tožbenega zahtevka - dovoljenost revizije

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge

stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek

384. člena ZPP). Sklep, s katerim je drugostopno sodišče zavrnilo

pritožbo in potrdilo sklep prvostopnega sodišča, pa ni tak sklep.

Sodišče prve stopnje ni dovolilo spremembe tožbe z razširitvijo

tožbenega zahtevka. Tako je sklenilo na podlagi ugotovitve, da ni

bilo spremenjenih okoliščin, nastalih po vložitvi tožbe, zaradi česar

ne bi bila potrebna privolitev tožene stranke. Prav tako ni dovolilo

spremembe tožbe v tistem delu, ko gre za povsem druge denarne

zahtevke, ki s samim prenehanjem delovnega razmerja niso v nobeni

zvezi, saj izvirajo iz povsem druge dejanske podlage.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno

Zoper pravnomočni sklep vlaga tožnik revizijo zaradi "nepravilne

uporabe materialnega prava in bistvene kršitve pravdnega postopka".

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku

(Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP) vročena Vrhovnemu

državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge

stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek

384. člena ZPP). Sklep, s katerim je drugostopno sodišče zavrnilo

pritožbo in potrdilo sklep prvostopnega sodišča, pa ni tak sklep. S

tem sklepom namreč sodišče spremembe tožbe z uveljavljanjem novih

zahtevkov ni dovolilo, ker tožena stranka nanjo ni pristala, in ker

tudi niso bili izpolnjeni pogoji, v katerih je sprememba tožbe

dovoljena tudi brez soglasja tožene stranke (185-. in 186. člen ZPP).

S sklepom o tem, da se sprememba tožbe ne dovoli, se postopek

pravnomočno ne konča, saj je tožeči stranki na voljo, da uveljavlja

takšne zahtevke postavljene poleg obstoječih, v drugi pravdi.

Revizijo proti izpodbijanemu sklepu je bilo zato treba zavreči (drugi

odstavek 374. člena in 377. člen v zvezi s četrtim odstavkom 384.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 219/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-09-14

prenehanje delovnega razmerja - umik revizije

Pred odločitvijo revizijskega sodišča je revidentka z vlogo z dne 29.7.2004 revizijo umaknila. Ker 383. člen ZPP določa, da v postopku za revizijo smiselno veljajo določbe drugega odstavka 334. člena ZPP, po katerem lahko stranka umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe, je revizijsko sodišče ugotovilo umik revizije.

Sodišče prve stopnje je s sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku tožnice in sklepa disciplinske komisije in odločbo komisije za pritožbe tožene stranke z dne 21.12.1995 in 27.2.1996, na podlagi katerih je tožnici zaradi ugotovljenih disciplinskih kršitev prenehalo delovno razmerje, razveljavilo, odločilo, da je tožena stranka dolžna tožnici vpisati v delovno knjižico delovno dobo za čas od 10.4.1996 do 11.1.1997 in od 11.12.1997 do 12.7.1999 in da ji je dolžna za čas, ko pri njej ni delala, priznati vse pravice iz delovnega razmerja.

Sodišče druge stopnje je z izpodbijano sodbo pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo drugostopenjskega sodišča je tožena stranka vložila revizijo iz revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče v izpodbijani sodbi napačno uporabilo materialno pravo v zvezi z vodenjem disciplinskega postopka. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Pred odločitvijo revizijskega sodišča je revidentka z vlogo z dne 29.7.2004 revizijo umaknila. Ker 383. člen ZPP določa, da v postopku za revizijo smiselno veljajo določbe drugega odstavka 334. člena ZPP, po katerem lahko stranka umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe, je revizijsko sodišče ugotovilo umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010