TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep VIII R 26/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-02

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

Subjektivno nezadovoljstvo stranke z delom sodišča ni tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnik je z vlogo z dne 16.10.2003 predlagal določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v tem sporu. Tak predlog smiselno utemeljuje z nezadovoljstvom nad dosedanjim vodenjem postopka pred stvarno in krajevno pristojnim Delovnim in socialnim sodiščem v Ljubljani ter nezadovoljstvom z vsemi dosedanjimi odločitvami v tej zadevi.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča ni utemeljen.

Na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - prečiščeno besedilo - Ur. l. RS, št. 12/03) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Subjektivno nezadovoljstvo stranke z delom sodišča ni tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča v smislu gornje določbe ZPP. Drugih tehtnih razlogov za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča tožnik ni navedel. Zato je sodišče njegov predlog kot neutemeljen zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep VIII R 34/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-16

zakonitost razrešitve - delegacija - tehtni razlogi za delegacijo

Zakon o pravdnem postopku ne pozna inštituta "izločitve vseh sodnikov stvarno in krajevno pristojnega sodišča" niti "izločitve sodišča", ker to ni razlog iz 67. člena ZPP za prenos pristojnosti.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnik, ki s tožbo, vloženo pri Delovnem sodišču v Celju, zahteva razveljavitev sklepa sveta zavoda S. b. C. z dne 2.10.2002, na podlagi katerega je bil razrešen s funkcije direktorja S. b. C., je z vlogo z dne 25.11.2003 zahteval izločitev vseh sodnikov Delovnega sodišča v Celju in predlagal za razrešitev spora prenos pristojnosti na drugo sodišče. V predlogu je navajal, da obstajajo razlogi po 70. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/02 - ZPP), ki so takšne narave, da vzbujajo dvom v neodvisnost sojenja razpravljajoče sodnice. Tehtni razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za sojenje v tej zadevi obstoja zato, ker nobeden od sodnikov na Delovnem sodišču v Celju ne bi mogel odločiti v predmetnem delovnem sporu nepristransko, saj vsi sodniki koristijo zdravstvene usluge pri toženi stranki in so v primeru svoje bolezni dejansko s toženo stranko tesno povezani in v zaupnem razmerju.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Razlogi, ki jih navaja tožeča stranka, ne predstavljajo tistih razlogov, ki jih je zakonodajalec imel v mislih v citiranem zakonskem določilu. Namen določbe je predvsem omogočiti izvedbo postopka kar najbolj ekonomično, kar pomeni s čim manjšimi stroški za pravdni stranki in tudi za sodišče. Tožeča stranka ne zatrjuje, da bi bilo mogoče postopek izvesti pred drugim sodiščem z manj stroški, kar tudi sicer ni verjetno.

Trditev, "da so vsi sodniki koristniki zdravstvenih uslug in v času svoje bolezni odvisni od delovanja tožene stranke" ne utemeljuje potrebe oziroma smotrnosti predlagane delegacije. Če bi šlo v obravnavani zadevi za takšne vezi med tožečo stranko in sodnikom, da bi vzbujala dvom v nepristranost sodnika, je to lahko razlog za izločitev posameznega sodnika skladno z določilom 70. člena ZPP, ne pa razlog za delegacijo stvarne pristojnosti sodišča. Tožeča stranka zato predlaga izločitev predsednice senata sodnice I. T.. Splošno znano je, da so vsi sodniki v primeru svoje bolezni odvisni od zdravstvenih uslug določene zdravstvene ustanove v bližnji ali daljni okolici. To pa še ne predstavlja tehtnega razloga za prenos pristojnosti sodišča iz kraja v kraj, saj bi bilo tako poslovanje v direktnem nasprotju z načelom ekonomičnosti postopka. Zakon o pravdnem postopku ne pozna inštituta "izločitve vseh sodnikov stvarno in krajevno pristojnega sodišča" niti "izločitve sodišča".

Zato je Vrhovno sodišče RS predlog tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep Ips 229/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-02

Tožeča stranka je zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. To revizijo je kasneje z vlogo umaknila, zato je sodišče sklenilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

Ugotovi se umik revizije. Tožeča stranka krije sama svoje revizijske stroške.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo razlike nadomestila plače za čas bolniškega staleža. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožeča stranka 16. 6. 2003 vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava, ki pa jo je z vlogo z dne 1. 10. 2003 umaknila.

Vrhovno sodišče je zato na podlagi 383. člena v zvezi z drugim odstavkom 334. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP) sklenilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa. Glede priglašenih revizijskih stroškov je na podlagi določb 152.

člena ZPP odločilo, da jih tožeča stranka, ki je revizijo umaknila, trpi sama.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep III R 26/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-03-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti iz tehtnih razlogov - nezakonito ravnanje pristojnega sodišča - tožba na plačilo odškodnine

Okoliščina, da je krajevno pristojno sodišče tisto, za katerega tožeča stranka trdi, da je ravnalo nezakonito in ji s tem povzročilo škodo, zaradi katere zahteva odškodnino od Republike Slovenije, je gotovo tehten razlog za prenos krajevne pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče.

Za postopanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Ljubljani.

Tožeča stranka je pri Okrožnem sodišču v Kopru vložila tožbo za plačilo odškodnine. Škoda naj bi ji bila povzročena z nezakonitim delom organov stečajnih postopkov, ki jih je vodilo Okrožno sodišče v Kopru, zato je med toženimi strankami tudi Republika Slovenija (Okrožno sodišče v Kopru). Tožeča stranka je že v tožbi predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za sojenje v tej zadevi. Enako je predlagalo tudi Okrožno sodišče v Kopru. Navedlo je, da je to potrebno zaradi odstranitve dvoma o nepristranosti sojenja.

Po 67. členu ZPP lahko Vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v določeni zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Okoliščina, da je krajevno pristojno sodišče tisto, za katerega tožeča stranka trdi, da je ravnalo nezakonito in ji s tem povzročilo škodo, zaradi katere zahteva odškodnino od Republike Slovenije, je gotovo tehten razlog za prenos krajevne pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče. Zato je Vrhovno sodišče predlogu tožeče stranke in pristojnega sodišča ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII R 28/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-11-18

V predlogu za delegacijo navajani razlogi niso taki, da bi opravičevali določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je z vlogo z dne 20. 10. 2003 predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Navaja, da so pri istem sodišču tekle pravde sedanjih toženih strank zoper sedanjo tožnico v zvezi s sklep o prenehanju delovnega razmerja. Zaradi formalnih napak v postopku so v pravdah tožene stranke uspele. Obširno navaja kaj je bilo v sodnih odločitvah narobe oziroma zakaj se z njimi ne strinja. To naj bi povzročilo pri lastniku tožeče stranke, ki je tujec, občutek in strah, da je pred zakonom nezaščiten in da se z njegovo družbo ne ravna kot z enakovrednim in enakopravnim pravnim subjektom. Zato je "občutljiv" na to, kdo bo sodil v tej zadevi in ne more zaupati, da v tej zadevi ponovno sodi ista sodnica. Ne pričakuje, da bo ista sodnica drugače odločila v tej pravdi glede na že dve odločitvi v disciplinskih postopkih. Ker pa so drugih postopkih med istimi strankami sodili tudi drugi sodniki istega sodišča, predlaga določitev kateregakoli drugega stvarno pristojnega sodišča izven območja sedanjega sodišča, po možnosti pa sodišča v K., kjer je sedež tožeče stranke.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP) je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi se postopek laže opravil pred drugim sodiščem. Namen navedene določbe je predvsem omogočiti izvedbo postopka kar najbolj ekonomično, kar pomeni s čim manjšimi stroški za stranke in sodišče.

V predlogu za delegacijo navajani razlogi niso taki, da bi opravičevali določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Če bo tožeča stranka ocenila, da so ji bile v postopku pred prvostopenjskim sodiščem kršene njene pravice, bo to lahko uveljavljala v pritožbi zoper sodbo, če pa bo mnenja, da so podani razlogi za izločitev posameznega sodnika oziroma sodnice, bo njegovo ali njeno izločitev lahko predlagala skladno z določbami ZPP. Zato ni razlogov, da bi se v spornem primeru določilo drugo stvarno pristojno sodišče, kot to predlaga tožeča v svojem predlogu.

Za kakšno vprašanje "okuženosti" naj bi šlo in kakšna naj bi bila odločitev Ustavnega sodišča glede "podobnih razlogov" v odškodninskih sporih - za tak spor gre v obravnavani zadevi - tožeča stranka ne obrazloži.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da ne obstajajo zakonsko določeni tehtni razlogi za delegacijo, zato je predlog tožeče stranke za delegacijo pristojnosti po določilih 67. člena ZPP zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 68/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-03-12

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Okolnost, da je dolžnica v svaštvu z uradnico sodišča, mož te uradnice pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico, sama zase ne more imeti takšnega pomena, da bi pomenila razlog za delegacijo zaradi smotrnosti.

Okrajno sodišče v .. je predlagalo Vrhovnemu sodišču RS, naj na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v tej izvršilni zadevi. Predlog utemeljuje z dejstvom, da je na sodišču zaposlena kot vodja urada predsednika sodišča svakinja dolžnice, z dolžnico pa naj bi bil v sporu tudi mož navedene uradnice.

Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 in 75/2002) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Smotrnost predlagane delegacije mora Vrhovno sodišče ocenjevati na podlagi uveljavljanih razlogov. V tem primeru se zatrjuje, da je dolžnica v svaštvu z uradnico sodišča (njen mož pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico). Taka okolnost sama zase ne more imeti takega pomena, da bi lahko predstavljala predpostavko za delegacijo iz razlogov smotrnosti. Pri taki oceni je moralo Vrhovno sodišče upoštevati tudi naravo postopka, v katerem je bila delegacija predlagana (izvršilni postopek). Ker glede na navedeno predlog za delegacijo ni utemeljen, mu Vrhovno sodišče ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep III R 36/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-17

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Trditev, da je nezdružljivo, da sodišče v pravdnem postopku po tožbi na ugotovitev ničnosti vpisa odloča o pravilnosti svojega dela pri vpisu v sodni register, ne predstavlja "drugega tehtnega razloga" za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožena stranka je v odgovoru na tožbo predlagala, naj Vrhovno sodišče RS v gospodarskem sporu, ki teče pred Okrožnim sodiščem v Celju, določi drugo stvarno pristojno sodišče. Navedla je, da je v tej zadevi, v kateri tožeča stranka uveljavlja ničnost vpisa v sodni register, glavni ničnostni razlog, ki ga navaja v tožbi, nezakonito izveden postopek vpisa. Po mnenju tožene stranke je nezdružljivo, da sodišče v pravdnem postopku odloča o pravilnosti oziroma nepravilnosti svojega dela.

Tožeča stranka je predlogu nasprotovala. Po njenem stališču predstavlja tožba na ugotovitev ničnosti vpisa v sodni register posebne vrste izredno pravno sredstvo, o katerem vedno odloča sodišče, ki je izvedlo vpis.

Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče RS na predlog stranke v pravdni zadevi namesto sodišča, ki je krajevno pristojno po zakonskih določbah, za sojenje določi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Tožena stranka ni navedla, zakaj bi se pred drugim sodiščem laže opravil postopek. Misli torej, da je za prenos pristojnosti podan drug tehtni razlog. Vidi ga v tem, da naj bi bilo "nezdružljivo, da sodišče v pravdnem postopku odloča o pravilnosti ali nepravilnosti svojega dela". To pa po stališču Vrhovnega sodišča ni "drug tehtni razlog" za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za sojenje v tej zadevi. Prav ima tožeča stranka, da je tožba na ugotovitev ničnosti vpisa v sodni register posebno izredno pravno sredstvo. Za odločanje o njem ni predpisana nobena posebna krajevna pristojnost, v sodni praksi pa je popolnoma običajno, da o taki tožbi odloča sodišče, ki je izvedlo vpis, katerega ničnost je uveljavljana s tožbo. Zato predlogu za prenos pristojnosti ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 32/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-18

Ker revizijsko sodišče še ni izdalo odločbe, je umik revizije dopusten. Zaradi dopustnega umika revizijsko sodišče o reviziji ne bo odločalo.

Ugotovi se, da je tožeča stranka revizijo umaknila.

Tožeča stranka je s tožbo zahtevala ugotovitev ničnosti sklepov skupščine tožene stranke.

Prvostopenjsko sodišče je tožbeni zahtevek zavrnilo.

Drugostopenjsko sodišče je potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Sodbo je tožeča stranka najprej izpodbijala z revizijo, potem pa je z vlogo z dne 17.9.2003 revizijo umaknila. Ker revizijsko sodišče še ni izdalo odločbe, je umik revizije po drugem odstavku 334. člena v zvezi s 383. členom ZPP dopusten. Zaradi dopustnega umika revizijsko sodišče o reviziji ne bo odločalo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba III Ips 44/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-18

OBLIGACIJSKO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE

podlicenca - neposreden zahtevek dajalca licence - zavezanci za plačilo licenčnine

Določba drugega odstavka 707. člena ZOR širi krog zavezancev za plačilo licenčnine s pridobitelja licence še na pridobitelja podlicence. Določba predstavlja posebno ureditev, ki odstopa od splošne ureditve po prvem odstavku. S tem, da je navedena določba razširila krog zavezancev za plačilo licenčnine (samo) na pridobitelja podlicence, res ni izključila morebitnih zahtevkov, ki jih ima dajalec licence do katerekoli druge osebe; s pogojem, da obstaja druga materialnopravna podlaga za zahtevek do takšne osebe. Takšne materialnopravne podlage pa tožbene navedbe ne podpirajo.

Revizija se zavrne. Tožeča stranka mora drugi toženki in tretjemu tožencu povrniti stroške odgovora na revizijo v znesku 38.700,00 SIT.

Sodišče prve stopnje je ugodilo zahtevku tožeče stranke na solidarno plačilo zneska 19.363,00 tolarjev z zamudnimi obrestmi od 21.4.1989 do plačila. Višje sodišče v Ljubljani je pritožbam tožencev ugodilo in prvostopenjsko sodbo spremenilo tako, da je zahtevek zavrnilo.

Zoper takšno sodbo vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, naj Vrhovno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da bo pritožbo tožencev zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Revizija je bila vročena tožencem in Vrhovnemu državnemu tožilstvu. Druga toženka in tretji toženec sta na revizijo odgovorila in predlagala, naj jo revizijsko sodišče zavrne.

Zahtevek temelji na uporabi tehnične izboljšave oziroma modela. Glede na določbo 4. točke tretjega odstavka 367. člena ZPP je zato revizija dovoljena ne glede na vrednost izpodbijanega dela drugostopenjske sodbe.

Sodišče druge stopnje naj bi bilo zmotno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da ima po določbi drugega odstavka 707. člena ZOR dajalec licence zahtevek samo do prejemnika podlicence in ne do "katerekoli druge osebe". (Na tem mestu in še enkrat pozneje revident sicer govori o prejemniku licence, vendar se iz nadaljevanja lahko razbere, da gre za očitno pomoto in da tudi revident stališče, ki mu nasprotuje, pravilno razume: gre za vprašanje zahtevkov dajalca licence do prejemnika podlicence).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 129/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

V tem primeru se zatrjuje, da je dolžnica v svaštvu z uradnico sodišča (njen mož pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico). Taka okolnost sama zase po oceni vrhovnega sodišča ne more imeti takega pomena, da bi lahko predstavljala predpostavko za delegacijo iz razlogov tehtnosti po 67. členu ZPP.

Okrajno sodišče v ... je predlagalo Vrhovnemu sodišču RS, da na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v izvršilni zadevi, katere predmet je izterjava povprečnine 160.000 SIT. Predlog utemeljuje z dejstvom, da je na sodišču zaposlena kot vodja urada predsednika sodišča ..., ki je svakinja dolžnice, z dolžnico pa naj bi bil v sporu tudi mož navedene uradnice.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Smotrnost predlagane delagacije mora vrhovno sodišče ocenjevati na podlagi uveljavljanih razlogov. V tem primeru se zatrjuje, da je dolžnica v svaštvu z uradnico sodišča (njen mož pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico). Taka okolnost sama zase po oceni vrhovnega sodišča ne more imeti takega pomena, da bi lahko predstavljala predpostavko za delegacijo iz razlogov tehtnosti. Pri taki oceni je moralo vrhovno sodišče upoštevati tudi naravo postopka, v katerem je bila delegacija predlagana (izvršilni postopek). Ker po navedenem predlog za delegacijo ni utemeljen, mu vrhovno sodišče ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 226/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-16

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Tožnik si z oceno vrednosti spora 1.000.000 SIT v tožbi ni zagotovil pravice do revizije, ker ta znesek ne presega za dovoljenost revizije mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nedopustnosti izvršbe, ki se vodi pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici pod opr. št. In 59/97, in sicer glede tožnikovega solastninskega deleža 1/2 na parcelni št. 304/3 in na njej stoječi stanovanjski hiši, vl. št. 1625 k.o...

Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnik v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga razveljavitev sodb obeh sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP).

Pravda zaradi nedopustnosti izvršbe je premoženjski spor, v katerem se uveljavlja nedenarni zahtevek. V takem primeru mora tožnik zaradi vprašanja pristojnosti sodišča in vprašanja pravice do revizije v skladu z drugim odstavkom 180. člena ZPP navesti oceno vrednosti spora že v tožbi. Tožnik je to storil, saj je v dne 21.9.2000 vloženi tožbi ocenil vrednost spora z zneskom 1.000.000 SIT. Svojega tožbenega zahtevka kasneje ni spreminjal in tudi ne ocene vrednosti spora. Zapis v sami reviziji o vrednosti spora 100.000 SIT revizijsko sodišče šteje zato za pisno pomoto in ne za znižanje ocene vrednosti spora, kar pa na odločitev v tej zadevi niti ne vpliva.

Ena od procesnih ovir za meritorno obravnavanje revizije je nedovoljenost revizije. Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP je revizija dovoljena v tistih premoženjskih sporih, v katerih vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. Tožnik si z oceno vrednosti spora 1.000.000 SIT v tožbi ni zagotovil pravice do revizije, ker ta znesek ne presega za dovoljenost revizije mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP tožnikovo nedovoljeno revizijo zavrglo in z njo tudi njegove priglašene revizijske stroške (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009