Sodba I Up 1332/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-05-14

oblike denacionalizacije - odškodnina - predmet odločanja - obresti

Ni predmet odločanja v postopku denacionalizacije tudi višina obresti od odškodnine, priznane v obliki obveznic SOD, ki je določena že po samem zakonu.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba Upravnega sodišča Republike Slovenije v Ljubljani, št. U 1640/2001-7 z dne 4.9.2002.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS) zavrnilo tožničino tožbo proti odločbi tožene stranke z dne 8.8.2001. Z navedeno odločbo je tožena stranka zavrnila tožničino pritožbo zoper odločbo Upravne enote K. z dne 14.6.2001, s katero je ta upravičencu L.K. za podržavljeno nepremičnino, parc.št. 928/6, vl.št. 1423 k.o. K., ki je ni možno vrniti v naravi, prizn-ala odškodnino v obveznicah Slovenske odškodninske družbe (v nadaljevanju SOD) v višini 21.460,39 DEM in zavezancu naložila, da izroči obveznice v roku treh mesecev po pravnomočnosti odločbe skrbnici za posebne primere Idi Zupan.

V obrazložitvi izpodbijane sodbe se sodišče prve stopnje v celoti sklicuje na razloge, ki jih je za svojo odločitev navedla tožena stranka v izpodbijani odločbi. Navaja, da med strankama ni sporno, da podržavljene nepremičnine ni mogoče vrniti v naravi. Ker je nepremičnina v lasti fizičnih oseb tudi ni mogoča odškodnina v obliki nadomestne nepremičnine. Zakon o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen) ne omogoča denacionalizacije v obliki nadomestne nepremičnine v primerih, ko je podržavljeno premoženj-e prešlo v last fizičnih ali civilnopravnih oseb, ki po zakonu niso zavezanci za vrnitev. Zato je tožena stranka pravilno zavrnila pritožbo zoper odločbo, s katero je prvostopni organ določil odškodnino v obveznicah SOD, kot je tožnica predlagala že v zahtevi za denacionalizacijo. Ugovor, da odškodnina ni pravična, ni utemeljen, saj je bila odmerjena pravilno glede na metodologijo, ki se uporablja za vrednotenje stavbnega zemljišča v postopkih denacionalizacije.

Tožnica (pravna naslednica denacionalizacijskega upravičenca) v pritožbi zoper izpodbijano sodbo navaja, da bi morale biti določene tudi obresti od priznane višine odškodnine za podržavljeno zemljišče (parc.št. 928/6, vl.št. 1423 k.o. K.) in zahteva, da se ji obresti priznajo od dneva vložitve zahtevka dalje.

Tožena stranka, prizadeta stranka in Državni pravobranilec Republike Slovenije kot zastopnik javnega interesa na pritožbo niso odgovorili.

Po presoji pritožbenega sodišča je izpodbijana sodba sodišča prve stopnje pravilna in temelji na zakonu.

Pritožbeno sodišče zavrača tožničino pritožbeno navedbo, da bi morale biti v obravnavani zadevi določene tudi obresti od višine priznane odškodnine za podržavljeno nepremičnino, ki je določena v obveznicah SOD. Za takšno zatrjevanje ni podlage niti v ZDen niti v Zakonu o Slovenskem odškodninskem skladu (Uradni list RS, št. 7/93, 48/94, v nadaljevanju ZSOS). Skladno z 66. členom ZDen se z odločbo o denacionalizaciji odloči o premoženju, ki se vrača, o upravičencih, ki se jim premoženje vrača, o obliki in obsegu premoženja, ki se vrača, o zavezancih za izročitev premoženja, o rokih za izpolnitev odločbe ter o stroških postopka. Ni pa predmet odločanja v obravnavanem primeru tudi višina obresti od odškodnine, priznane v obliki obveznic SOD, ki je določena že po samem zakonu. ZDen je namreč v 45. členu določil, da je obrestna mera za plačevanje odškodnine v obveznicah 6%. ZSOS pa je določil tudi začetek izplačevanja glavnice in obresti od izdanih obveznic in s tem posredno tudi pričetek obrestovanja obveznic. Po 2. odstavku 7. člena ZSOS se obveznice namreč izplačujejo v polletnih obrokih v 20 letih z obrestno mero 6%. Za izplačilo obveznic ob zapadlosti, kakor tudi za redno izplačevanje obresti, pa po določbah ZSOS jamči SOD s celotnim premoženjem.

Glede na navedeno tožničina pritožbena navedba na drugačno odločitev pritožbenega sodišča ne more vplivati.

Ker tožnica izrecno ne navaja razlogov, zaradi katerih izpodbija sodbo sodišča prve stopnje, jo je pritožbeno sodišče preizkusilo glede kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Pri tem je ugotovilo, da do takšnih kršitev ni prišlo. Zato je na podlagi 73. člena ZUS pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.