Sodba in sklep VIII Ips 145/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2005-01-11

prenehanje delovnega razmerja - ugovor - rok za vložitev ugovora - dokončnost sklepa

Po določbi drugega odstavka 80. člena zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR - Uradni list SFRJ, št. 60/89 in nadalj.) lahko delavec vloži ugovor pred pristojnim organom v 15 dneh od dneva, ko mu je bila vročena odločba, s katero je bila kršena njegova pravica oziroma od dneva, ko je izvedel za kršitev pravice. S tem, ko je tožnik prejel zaključeno delovno knjižico je ne glede na nepravilno ravnanje tožene stranke, ki ni dokazala vročitve sklepa o prenehanju delovnega razmerja, dne 4.1.1995 izvedel za kršitev svoje pravice in bi zato glede na določbo citiranega člena ugovor na pristojni organ tožene stranke moral vložiti v 15 dneh. Ker tega ni storil, je po poteku 15 dnevnega roka sklep o prenehanju delovnega razmerja postal dokončen in ker v roku iz 83. člena ZTPDR tožnik ni uveljavljal varstva pravic pri pristojnem sodišču tudi pravnomočen, seveda z vsemi napakami in posledicami.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se razveljavijo sklepi tožene stranke z dne 3.11.1994 in 30.11.1994, s katerimi je bil tožnik kot trajno presežni delavec napoten na delo v drugo gospodarsko družbo in sklep z dne 9.12.1997 o zavrženju ugovora zoper sklep tožene stranke z dne 30.12.1994 o prenehanju delovnega razmerja tožniku in da je tožena stranka dolžna tožnika obdržati in mu izplačati plače v določenem časovnem obdobju. Zavrglo pa je tožbo v delu, ki se nanaša na razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 30.12.1994 kot prepozno vloženo.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožnika in potrdilo sodbo in sklep sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi in sklepu sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da je sodišče zmotno tolmačilo določbe o vročanju, ni pa tudi pravilno stališče o posledicah vročitve delovne knjižice. Ta je bila tožniku vrnjena že na podlagi sklepa z dne 30.11.1994, zoper katerega je tožnik pravočasno vložil tožbo. Zato ugotovitev sodišča, da je nevročitev sklepa z dne 30.12.1994 nadomestila vrnitev delovne knjižice, ne zdrži presoje. V nasprotju so si tudi razlogi o odločilnih dejstvih. Zato je predlagal, da se reviziji ugodi in izpodbijana odločba spremeni tako, da se tožbenemu zahtevku ugodi oziroma podredno, da se razveljavi in zadeva vrne sodišču v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99 in nadalj.) vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (določba 371. člena ZPP).

Revizijsko sodišče ni ugotovilo absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jo sodišču očita revizija. Sodišče naj bi bistveno kršilo določbe pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj sodišče ob ugotovitvi, da tožena stranka ni ravnala v skladu z veljavno zakonodajo, ne more očitati tožniku, da ni ravnal skrbno. Take ugotovitve po stališču revizijskega sodišča si same po sebi niso v nasprotju, ker nezakonita dejanja ene stranke še ne izključujejo neskrbnih ravnanj druge stranke. Če je tožnik ugotovil v izpodbijani sodbi nasprotja, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, bi jih moral vsebinsko opredeliti, ker drugače revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v nakazni smeri ne more preizkusiti.

Kot materialno pravno vprašanje, ki ga je moralo sodišče preizkusiti v reviziji, je glede na revizijske navedbe ostalo le vprašanje, kaj za sporno razmerje pomeni dejstvo, da tožena stranka tožniku ni vročila (oziroma vročitev ni dokazana) sklepa z dne 30.12.1994, da pa med strankama ni sporno, da je tožnik prejel z datumom 30.12.1994 zaključeno delovno knjižico dne 4.1.1995.

Po določbi drugega odstavka 80. člena zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR - Uradni list SFRJ, št. 60/89 in nadalj.) lahko delavec vloži ugovor pred pristojnim organom v 15 dneh od dneva, ko mu je bila vročena odločba, s katero je bila kršena njegova pravica oziroma od dneva, ko je izvedel za kršitev pravice. S tem, ko je tožnik prejel zaključeno delovno knjižico je ne glede na nepravilno ravnanje tožene stranke, ki ni dokazala vročitve sklepa o prenehanju delovnega razmerja, dne 4.1.1995 izvedel za kršitev svoje pravice in bi zato glede na določbo citiranega člena ugovor na pristojni organ tožene stranke moral vložiti v 15 dneh. Ker tega ni storil, je po poteku 15 dnevnega roka sklep o prenehanju delovnega razmerja postal dokončen in ker v roku iz 83. člena ZTPDR tožnik ni uveljavljal varstva pravic pri pristojnem sodišču tudi pravnomočen, seveda z vsemi napakami in posledicami (glede pojma "izvedel za kršitev pravice" je podobna odločitev v sklepu VS RS, opr. št. VIII Ips 40/2001 z dne 27.11.2001).

Tako razlago veljavnih predpisov potrjuje tudi določba 8. člena Konvencije 158 MOD o prenehanju delovnega razmerja na pobudo delodajalca (Uradni list SFRJ, MP, št. 4/84), saj je v njej določeno, da se šteje, da delavec ne bo uveljavljal svoje pravice do pritožbe zaradi prenehanja delovnega razmerja, če je ni uveljavljal v določenem roku po prenehanju delovnega razmerja. Ker je ta rok določen v 80. členu ZTPDR, ga je bilo pri odločitvi o pravilnosti postopanja potrebno uporabiti.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi določbe 378. člena ZPP revizijo zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.