Sodba VIII Ips 28/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-02-18

Ni pomembno, da se je viličar ustavil z namenom, da bi se popravil tovor, pomembno je, da je še vedno izvajal delovno nalogo. Ker je iz splošnih pogojev za zavarovanje odgovornosti, ki so sestavni del zavarovalne pogodbe, razvidno, da so iz zavarovanja izključeni odškodninski zahtevki zaradi škod, ki jih povzročijo letala in vodna plovila vseh vrst, kakor tudi kopenska motorna vozila, prikolice in samovozni delovni stroji (6. točka tretjega odstavka 3. člena splošnih pogojev), drugotožena stranka tožniku za škodo iz naslova zavarovanja odgovornosti, odškodninsko ni odgovorna.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se spremeni tako, da se pritožbi drugotožene stranke ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožbeni zahtevek v delu, ki se nanaša na drugotoženo stranko, kot neutemeljen zavrne.

Tožnik je dolžan povrniti drugotoženi stranki pritožbene in revizijske stroške, odmerjena na znesek 60.800,00 SIT (šestdesettisočosemsto tolarjev 00/100), v osmih dneh.

Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in odločilo, da sta toženi stranki dolžni zaradi posledic nesreče pri delu tožniku nerazdelno plačati odškodnino v znesku 2,156.000,00 SIT z obrestmi, višji tožbeni zahtevek pa je zavrnilo.

Drugostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo pritožbi tožnika delno ugodilo in odločilo, da sta toženi stranki dolžni nerazdelno plačati tožniku znesek 2,366.000,00 SIT z obrestmi, v ostalem pa je pritožbo tožnika in v celoti pritožbo drugotožene stranke zavrnilo in v nespodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je drugotožena stranka vložila revizijo zaradi revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji je navajala, da je sodišče odločilo, da je podana objektivna odgovornost toženih strank in da ne gre za izključitev jamstva po splošnih pogojih za zavarovanje odgovornosti, kar je zmotna uporaba materialnega prava. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, spremeni izpodbijano sodbo in tožbeni zahtevek zoper drugo toženo stranko zavrne, ali podrejeno, da reviziji ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP/77 - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 27/90), ki se glede na določbo 498. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99) v tem postopku še uporablja, vročena toženi stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi na absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP (1977), ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP (1977), ki se upošteva po uradni dolžnosti (386. člen ZPP), drugih pa revidentka ni navajala.

Iz splošnih pogojev za zavarovanje odgovornosti drugotožene stranke izhaja, da ta jamči za škodo zaradi civilno pravnih odškodninskih zahtevkov, ki jih tretje osebe uveljavljajo proti zavarovancu zaradi nenadnega in presenetljivega dogodka (nesreče), ki izvira iz dejavnosti, lastnosti in pravnega razmerja v zavarovalni listini (prvi odstavek 1. člena splošnih pogojev), pri čemer so iz zavarovanja med drugimi izključeni odškodninski zahtevki zaradi škod, ki jih povzročijo letala in vodna plovila vseh vrst, kakor tudi kopenska motorna vozila, prikolice in samovozni delovni stroji (6. točka tretjega odstavka 3. člena splošnih pogojev).

Revizijsko sodišče ne soglaša s stališčem v izpodbijani sodbi, da so iz zavarovanja izključeni le tisti odškodninski zahtevki zaradi škod, ki jih povzročijo samovozni delovni stroji v premikanju. Tako stališče je po mnenju revizijskega sodišča preozko, saj ni v vseh primerih niti logično, niti ni v skladu z dosedanjo sodno prakso. Sodna praksa že dalj časa zagovarja stališče, da je treba pri škodi, ki jo povzročijo motorna vozila (ali delovni stroji) ugotoviti, ali je bila škoda povzročena z rabo (delovanjem, obratovanjem) tega vozila ali stroja, pri čemer premikanje ni edini in odločilni pogoj za ugotovitev rabe. Kot rabo motornega vozila (stroja) je na primer tako šteti tudi položaj, ko je nevarnost na cesti povzročilo pokvarjeno vozilo (zato zanesljivo ni bilo v premikanju - sodba Vrhovnega sodišča RS, opr. št. II Ips 454/97 z dne 31.3.1999), vsekakor pa mora vozilo (stroj) v spornem času delovati v fazi svoje primarne delovne operacije (sodba Vrhovnega sodišča RS, opr. št. II Ips 333/99 z dne 12.1.2000).

Nižji sodišči sta ugotovili in zaključili, da je podana objektivna odgovornost prvotožene stranke za škodo, ki je tožniku nastala zaradi nesreče pri delu (173. člen Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR - Uradni list RS, št. 29/78 do 57/89), ker je, kot je razvidno iz obrazložitve sodb obeh nižjih sodišč, do nesreče prišlo pri prevozu tovora s samovoznim delovnim strojem (viličarjem), ki predstavlja stroj s povečano nevarnostjo, da pa ne gre za izključitev zavarovalnega kritja drugotožene stranke zaradi izključitvene klavzule v splošnih pogojih za zavarovanje odgovornosti.

Na nižjih sodiščih ugotovljeno dejansko stanje daje podlago za drugačen pravni zaključek, kot sta ga naredili obe nižji sodišči. Na podlagi izvedenih dokazov je revizijsko sodišče ugotovilo, da je do padca stiskalnice prišlo med običajnim delovanjem (obratovanjem)

viličarja (prevoz delovnega stroja z viličarjem na drugo delovno mesto), pri čemer je najprej prišlo do nihanja tovora na vilicah viličarja, kasneje pa, ko je tožnik skušal tovor s telesom zadržati na vilicah, še do padca tovora z vilic. Pri tem je obratovanje oziroma delovanje viličarja mišljeno kot delovanje oziroma nahajanje v fazah za viličarja predvidene delovne operacije (funkcije stroja, stroj je bil v rabi). Pri tem ni pomembno, ali se je med potjo viličar ustavil z namenom, da bi se popravil tovor, pomemno je, da je še vedno izvajal delovno nalogo. Ker je iz splošnih pogojev za zavarovanje odgovornosti, ki so sestavni del zavarovalne pogodbe, razvidno, da so iz zavarovanja izključeni odškodninski zahtevki zaradi škod, ki jih povzročijo letala in vodna plovila vseh vrst, kakor tudi kopenska motorna vozila, prikolice in samovozni delovni stroji (6. točka tretjega odstavka 3. člena Splošnih pogojev), drugotožena stranka tožniku za škodo iz naslova zavarovanja odgovornosti, odškodninsko ni odgovorna.

Postavi se vprašanje, kaj v splošnih pogojih pomeni določba, "ki jih povzročijo". Glede tega vprašanje revizijsko sodišče zastopa stališče, da gre za vprašanje, ali je do škode prišlo zaradi delovanja (obratovanja) samovoznega delovnega stroja oziroma ali je bilo delovanje (obratovanje) viličarja tisto, ki je pripeljalo do tožnikove nezgode (teorija adekvatne vzročnosti - od okoliščin, ki so v zvezi z nastankom škode, kot vzrok šteje tista okoliščina, ki po rednem teku stvari pripelje do takšne posledice). Odgovor je pozitiven. Delovna nezgoda, v kateri je bil poškodovan tožnik, se je pripetila izključno zaradi (napačnega) prevoza hidravlične stiskalnice na viličarju, pri čemer je bil neposreden vzrok padca tovora, nihanje tovora na samovoznem delovnem stroju (zaradi previsokega težišča) viličarju, kasneje pa je iz vilic viličarja tovor tudi padel na tožnika. Do tega odgovora je sicer prišlo tudi sodišče prve stopnje, ki je prav prevoz tovora (hidravlične stiskalnice) z viličarjem štelo kot nevarno dejavnost, zaradi katere je tožena stranka tožniku za škodo odgovorna objektivno. Zato ni sprejemljivo, da je v nadaljevanju zaključilo, da je šlo samo za padec stiskalnice in da škoda ni bila povzročena z neposrednim delovanjem (obratovanjem) samohodnega delovnega stroja.

Ker padec tovora z vozila pomeni, da je škodo povzročilo vozilo, je ugotoviti, da zaradi izključitev zavarovanja odgovornosti v splošnih pogojih zavarovanja, drugotožena stranka tožniku iz tega naslova ne odgovarja za škodo povzročeno s samovoznim delovnim strojem -

viličarjem in je zato odškodninski zahtevek zoper drugo toženo stranko zavrniti kot neutemeljen.

Revizijsko sodišče je zaradi navedenega v skladu z določbo prvega odstavka 394. člena ZPP (1977) reviziji ugodilo in v delu, ki se nanaša na drugotoženo stranko, spremenilo izpodbijano sodbo sodišča druge stopnje tako, kot je razvidno iz izreka sodbe.

Drugotožena stranka je v pritožbenem in revizijskem postopku prijavila stroške za sodno takso. Ker je s svojimi pravnimi sredstvi uspela, ji je tožnik dolžan povrniti stroške ob upoštevanju določbe prvega odstavka 154. člena ZPP (1977). Stroški so bili odmerjeni v skladu z določbami 7. in 18. člena in ob upoštevanju taksne tarife zakona o sodnih taksah (ZST - Uradni list RS, št. 30/78 do 99/2002).

Sodišče je določbe ZPP (1977) uporabilo smiselno kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.