Sodba II Ips 606/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-01-08

OBLIGACIJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

tožba za izpodbijanje sodne poravnave - uporaba določb ZPP 1977 in ZPP - načelno pravno mnenje - razlogi za izpodbijanje - sprememba tožbe - zmota - čezmerno prikrajšanje

Vendar uporaba novega zakona ne pride v poštev glede določb 392. in 393. člena ZPP. V njih je izpodbijanje sodne poravnave urejeno na novo in drugače, kot je veljalo pred uveljavitvijo novega zakona. Sedaj je tožba za razveljavitev sodne poravnave urejena kot posebno izredno pravno sredstvo, zanjo pa veljajo drugačni roki in tudi razlogi izpodbijanja. Zato je treba v tej zadevi šteti, da se je postopek glede nje končal takrat, ko je bila sklenjena, v obravnavanem primeru 2.4.1997. Za presojo utemeljenosti tožbenega zahtevka veljajo torej razlogi, kot so veljali v navadnem civilnopravnem sporu po prejšnji ureditvi (pravno mnenje občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 9.12.1999). Po tej ureditvi je pravna narava sodne poravnave mešana, ker vsebuje elemente pogodbe materialnega prava in pogodbe procesnega prava. Z njo stranke sporazumno uredijo razmerje iz materialnega prava, vendar z učinkom pravnomočne sodbe. Sodno poravnavo je mogoče izpodbijati med drugim tudi zaradi zmote ob njeni sklenitvi.

Uveljavljanje novega dodatnega razloga v pritožbi za izpodbijanje sodne poravnave predstavlja v tej fazi postopka nedovoljeno spremembo tožbe.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za razveljavitev sodne poravnave, ki so jo pravdne stranke sklenile 2.4.1997 v nepravdnem postopku N 4/96 pri Okrajnem sodišču v Lenartu zaradi razdružitve solastnih nepremičnin. Zato je zavrnilo tudi tožbeni zahtevek za izstavitev zemljiškoknjižne listine. Ugotovilo je, da tožnica ob sklenitvi poravnave ni bila v zmoti glede vprašanja, komu bo po poravnavi pripadla parc. št. 195 k.o...

Sodišče druge stopnje je tožničino pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnica v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga tako spremembo izpodbijane sodbe, da se njenemu tožbenemu zahtevku ugodi. Zmoten je zaključek obeh sodišč, da tožnica ni bila v zmoti glede tega, komu bo pripadla sporna parcela. Res gre pri poravnavi za medsebojno popuščanje, vendar v obravnavanem primeru tožnica ne bi sklenila poravnave, če ne bi bila prepričana, da ji po poravnavi pripada sporna parcela. Ni se mogla odpovedati parceli, na kateri desetletja prideluje zelenjavo in ki je edina primerna za vrt, ker lahko do nje pride takorekoč po ravnini. Iz vsebine poravnave izhaja nepravična rešitev za tožnico. Kot večinski lastnici ji je pripadla bistvena manjša vrednost, kot je bil njen solastninski delež. Poravnava nima ustrezne kvalitete, ker v njej niso urejene potrebne poti. Narok v nepravdni zadevi je trajal dolgo, verjetno zaradi prepričevanja tožnice, da opusti misel na to parcelo. Tožnica še ponavlja svoje pritožbene trditve, da je bila v zapuščinskem postopku po pokojnem možu neenakopravno obravnavana, ker je prepozno prejela vabilo in zato ni mogla uveljavljati moževe oporoke. V nasprotju z načelom pravičnosti je, če bo ta poravnava obstala.

Revizija je bila vročena tožencema, ki nanjo nista odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Ker je sodišče prve stopnje sodbo izdalo po uveljavitvi novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP, je treba v tej pravdni zadevi na podlagi prehodne določbe prvega odstavka 498. člena uporabiti novi zakon. Vendar uporaba novega zakona ne pride v poštev glede določb 392. in 393. člena ZPP. V njih je izpodbijanje sodne poravnave urejeno na novo in drugače, kot je veljalo pred uveljavitvijo novega zakona. Sedaj je tožba za razveljavitev sodne poravnave urejena kot posebno izredno pravno sredstvo, zanjo pa veljajo drugačni roki in tudi razlogi izpodbijanja. Zato je treba v tej zadevi šteti, da se je postopek glede nje končal takrat, ko je bila sklenjena, v obravnavanem primeru 2.4.1997. Za presojo utemeljenosti tožbenega zahtevka veljajo torej razlogi, kot so veljali v navadnem civilnopravnem sporu po prejšnji ureditvi (pravno mnenje občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 9.12.1999). Po tej ureditvi je pravna narava sodne poravnave mešana, ker vsebuje elemente pogodbe materialnega prava in pogodbe procesnega prava. Z njo stranke sporazumno uredijo razmerje iz materialnega prava, vendar z učinkom pravnomočne sodbe. Sodno poravnavo je mogoče izpodbijati med drugim tudi zaradi zmote ob njeni sklenitvi.

Ali je tožnica ob podpisu sodne poravnave vedela, komu bo po poravnavi pripadla sporna parcela, je vprašanje dejanske narave. V dejansko ugotovitev obeh sodišč, da je to vedela in torej ni bila v zmoti, revizijsko sodišče zaradi prepovedi iz tretjega odstavka 370. člena ZPP, da z revizijo ni mogoče izpodbijati pravilnosti in popolnosti dejanskega stanja, ne more posegati. Zato ni moglo upoštevati tožničinih revizijskih trditev, ki skušajo utemeljiti drugačno dokazno oceno o tem dejanskem vprašanju s trditvami, zakaj naj se tožnica ne bi mogla odpovedati sporni parceli; da bi morala poravnava urediti tudi vprašanje poti; na kaj naj bi kazalo trajanje naroka v nepravdnem postopku itd. Revizijsko sodišče še ugotavlja, da je na tožničine pritožbene trditve o neenakopravnem obravnavanju tožnice in o procesnih kršitvah v zapuščinskem postopku po njenem pokojnem možu in očetu obeh tožencev pravilno odgovorilo že sodišče druge stopnje.

Neupoštevno je tožničino revizijsko vztrajanje pri trditvi, da predstavlja izpodbijana sodna poravnava nepravično rešitev, ker je tožnica kot večinska lastnica nepremičnin dobila bistveno manjšo vrednost. Revizijsko sodišče predvsem poudarja, da je tožnica v tožbi poravnavo izpodbijala zaradi zmote. Njenega edinega stavka v kasnejši vlogi z dne 15.6.1998, da ji je po poravnavi kot večinski lastnici pripadla manjša vrednost, ni mogoče šteti za razširitev tožbe z uveljavljanjem novega dodatnega razloga za izpodbijanje poravnave zaradi čezmernega prikrajšanja. Tako je tožnica svoje stališče z dodatnimi razlogi konkretizirala in opredelila šele v pritožbi z dne 18.4.2000, kateri je priložila tudi cenilno poročilo kot nov dokaz. Ker je sprememba tožbe, kar dejansko predstavlja uveljavljanje novega dodatnega razloga za izpodbijanje sodne poravnave, po prejšnji in sedanji procesni ureditvi (prvi odstavek 190. člena ZPP 1977 in prvi odstavek 184. člena ZPP) mogoča le do konca glavne obravnave, se pritožbenemu sodišču s tem vprašanjem ne bi bilo treba ukvarjati. Ne glede na to pa revizijsko sodišče še ugotavlja, da bi bila tožnica tudi ob drugačni opredelitvi edinega stavka v vlogi z dne 15.6.1998 prekludirana, ker bi tudi v tem primeru za uveljavljanje tega izpodbojnostnega razloga že potekel enoletni rok iz drugega odstavka 139. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR).

Ker sta obe sodišči ugotovili, da tožnica ob podpisu sodne poravnave ni bila v zmoti, komu bo pripadla sporna parcela, sta z zavrnitvijo tožbenega zahtevka in zavrnitvijo tožničine pritožbe pravilno uporabili materialno pravo iz 111. člena ZOR v zvezi z 61. členom ZOR. Zato je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP tožničino revizijo zavrnilo in z njo tudi njene priglašene revizijske stroške.

ZPP člen 184, 184/1, 392, 393, 498, 498/1.ZOR člen 61, 111, 139, 139/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.