TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 48/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-08-28

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Dejstvo, da je bila soproga direktorja tožeče stranke od maja 1997 do konca leta 2000 kot strokovna sodelavka zaposlena na Okrajnem sodišču v Lendavi, ne predstavlja tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Med strankama teče pravda zaradi motenja posesti pred Okrajnim sodiščem v Lendavi. Toženca sta predlagala, naj vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, ker je bila žena direktorja tožeče stranke A. A. od maja 1997 do konca leta 2000 redno zaposlena na Okrajnem sodišču v Lendavi kot strokovna sodelavka. Sodniki so z njo pogosto prihajali v stik na raznih sestankih in pri vsakodnevnih opravilih. Poznanstvo med sodniki in A. A. (ki je tudi družbenica tožeče stranke) predstavlja tehten razlog za delegacijo pristojnosti po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02, v nadaljevanju ZPP).

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča ni utemeljen.

Dejstvo, da je bila soproga direktorja tožeče stranke od maja 1997 do konca leta 2000 kot strokovna sodelavka zaposlena na Okrajnem sodišču v Lendavi, po mnenju vrhovnega sodišča ne predstavlja tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Tudi če so sodniki z njo prihajali v stik na raznih sestankih in pri vsakodnevnih opravilih, to ne more biti okoliščina, ki bi vzbudila dvom v nepristranost sojenja vseh sodnikov lendavskega sodišča.

Sodniki so namreč pri sojenju vezani na ustavo in zakon, soditi pa morajo po svoji vesti in nepristransko (prim. 2. in 23. člen Zakona o sodniški službi - Ur. l. RS, št. 19/94, 67/02). Vrhovno sodišče ne dvomi, da bodo tako ravnali tudi v tem primeru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 551/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-11

revizija - dovoljenost revizije - sklep o dedovanju - dodatni sklep o dedovanju - pravna narava zapuščinskega postopka - nepravdni postopek - zavrženje revizije

V zapuščinskem postopku revizija ni dovoljena.

V zapuščinski zadevi po pokojnem V. E. ml. je sodišče prve stopnje izdalo sklep o dedovanju, opr. št. I D 312/2000-6 z dne 07.07.2000, ki je postal pravnomočen dne 17.08.2000. Kasneje je zaradi najdbe nove zapuščine izdalo dodatni sklep o dedovanju, opr. št. I D 312/2000-14 z dne 17.10.2001. Z njim je ugotovilo, da obstoji nova zapuščina po zapustniku, ki jo sestavlja 1/3 nepremičnin, vpisanih pri vložni št. 2818 k.o..., 1/3 odškodnine v obliki obveznic SOS v višini 173.063,40 DEM in 1/3 obresti iz naslova izplačila obveznic na dan 06.12.2000 v višini 4.734.129,72 SIT na skrbniškem računu skrbnice M. B. Odločilo je, da v skladu s prvotnim sklepom o dedovanju deduje novo zapuščino zapustnikova vdova A. E.

Pritožbo zapustnikovih dedičev J. E. in M. B. (zapustnikovega brata in sestre) je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo dodatni sklep o dedovanju.

Proti sklepu sodišča druge stopnje sta vložila revizijo J. E. in M. B.. Uveljavljata revizijska razloga bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji navajata, da v obravnavanem primeru ne gre za naknadno najdeno premoženje.

Zapustnik je namreč umrl dne 07.03.2000, odločba o denacionalizaciji, s katero je bilo vrnjeno premoženje zapustnikovemu očetu, pa je postala pravnomočna dne 05.05.2000. Zapustnik je zato z zapisom v oporoki lahko oporočno razpolagal le s premoženjem, ki ga je pridobil do svoje smrti, saj po smrti ni mogoče pridobiti lastnine.

Zapuščinski postopek je po svoji naravi nepravdni postopek (1. člen Zakona o nepravdnem postopku; ZNP, Uradni list RS, št. 30/86).

Splošne določbe ZNP veljajo za vse nepravdne postopke, če s posebnimi zakoni ni drugače določeno. Te določbe tako veljajo tudi za zapuščinski postopek. Po 34. členu ZNP revizija v nepravdnih postopkih ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Zakon o dedovanju (ZD, Uradni list RS, št. 15/76, 23/78 in 67/2001) ne vsebuje posebnih določb o izrednih pravnih sredstvih. Ker torej revizija v Zakonu o dedovanju ni posebej predvidena, ni dovoljena. Izpodbijani sklep je bil izdan v zapuščinskem postopku, tako da glede na navedene procesnopravne predpise revizija zoper izpodbijani sklep ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002) v zvezi s 4. odstavkom 384. člena ZPP ter 163. členom ZD zavrglo.

ZNP člen 1, 1/1, 1/2, 1/3, 34.ZD člen 221, 221/1.ZPP člen 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 47/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-04

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi dvoma v nepristranost sodišča

Znanstvo sodnikov z ženo zakonitega zastopnika tožeče stranke, njihovi zatrjevani stiki na strokovnih srečanjih, pa tudi prejšnji stiki do konca leta 2000, ko je bila zaposlena pri tem sodišču, niso okoliščine, ki bi utemeljevale dvom v nepristranskost sojenja vseh sodnikov lendavskega sodišča.

Tožnica je 3.3.1997 pri Okrajnem sodišču v Lendavi vložila tožbo zaradi motenja posesti. Med pravdo sta toženca z vlogo z dne 20.6.2003 predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Njun namen je izključiti dvom o korektnosti postopka in nepristranskosti odločanja, ki se poraja zaradi dejstva, da vsi sodniki tega sodišča poznajo in so v občasnih osebnih stikih z A. A., saj je bila ta do konca leta 2000 pri tem sodišču redno zaposlena kot strokovna sodelavka, je pa žena zakonitega zastopnika tožnice in tudi sama družbenica te stranke.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Razlogi, s katerimi toženca utemeljujeta svoj predlog za delegacijo, naj bi predstavljali drug tehtni razlog po navedeni zakonski določbi. Vrhovno sodišče ocenjuje, da ne gre za take druge tehtne razloge, ki bi utemeljevali prenos pristojnosti. Znanstvo sodnikov z ženo zakonitega zastopnika tožeče stranke, njihovi zatrjevani stiki na strokovnih srečanjih, pa tudi prejšnji stiki do konca leta 2000, ko je bila zaposlena pri tem sodišču, niso okoliščine, ki bi utemeljevale dvom v nepristranskost sojenja vseh sodnikov lendavskega sodišča. Sodnik mora pri sojenju vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja. Pri svojem delu prihajajo sodniki v stike s strankami, njihovimi sorodniki, pa tudi pooblaščenci in odvetniki strank, saj je taka narava njihovega dela. Z odvetniki prihajajo v stike tudi na raznih strokovnih srečanjih in izobraževanjih, pa to ne vpliva in tudi ne sme vplivati na sojenje v posameznih zadevah. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo predlog za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 486/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-04

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - dovoljenost revizije ob času vložitve tožbe - prehodne in končne določbe ZPP - zavrženje revizije

Zmotno je revizijsko sodišče, da je glede vprašanja dovoljenosti revizije pravno pomembna okoliščina, kdaj je tožnik vložil tožbo in kakšen je bil takrat mejni znesek za dovoljenost revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo skrčeni tožbeni zahtevek za plačilo 600.000 SIT zavarovalnine, sodišče druge stopnje pa je zavrnilo tožnikovo pritožbo in potrdilo sodbo sodišča druge stopnje.

Tožnik v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijske razloge bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe z ugoditvijo tožbenemu zahtevku, podrejeno pa njeno razveljavitev in vrnitev zadeve v novo odločanje. Omenja tudi, da je tožbo vložil že 27.12.1996, ko je veljal še prejšnji Zakon o pravdnem postopku, po katerem je imel glede na vrednost spora tudi pravico do revizije.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo in odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Novi ZPP je na podlagi 503. člena začel veljati 14.7.1999. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje sodbo izdalo 8.3.2001, torej po uveljavitvi novega zakona in je v skladu s prehodnimi določbami tudi samo že moralo uporabljati novi zakon. Uporaba novega zakona velja za vse njegove določbe razen izjem, določenih v 499. členu ZPP. Velja tudi za vprašanje dovoljenosti revizije, saj novi zakon ni sledil zgledu novel prejšnjega zakona, ki so v prehodnih določbah posebej uredile vprašanje dovoljenosti revizije zaradi sprememb denarnih zneskov v zakonu. Zato je zmotno revizijsko sodišče, da je glede vprašanja dovoljenosti revizije pravno pomembna okoliščina, kdaj je tožnik vložil tožbo in kakšen je bil takrat mejni znesek za dovoljenost revizije.

Vrednost revizijsko izpodbijanega dela sodbe je procesna predpostavka za dovoljenost revizije. Ta vrednost mora v premoženjskih sporih po drugem odstavku 367. člena novega ZPP presegati znesek 1.000.000 SIT. Spor zaradi plačila zavarovalnine je premoženjske narave.

Ker tožnik v reviziji izpodbija zavrnitev pritožbe in tožbenega zahtevka za plačilo 600.000 SIT, revizija ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena moralo zavreči. Izrek te revizijske odločbe zajema tudi odločitev o priglašenih tožnikovih revizijskih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 40/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-07-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - uslužbenec pristojnega sodišča kot stranka v postopku

Dejstvo, da je dolžnica zaposlena na izvršilnem oddelku stvarno in krajevno pristojnega sodišča, lahko vzbudila dvom v nepristranost odločanja.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Krškem.

Upnik je pri Okrajnem sodišču v Brežicah vložil proti dolžnikoma predlog na vknjižbo služnostne pravice hoje in vožnje. Dolžnika sta proti dovolitvi izvršbe vložila ugovor in predlog na odlog izvršbe. Postopek je v teku.

Dne 11.6.2003 je stvarno in krajevno pristojno sodišče podalo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Dolžnica A. A.

(tudi žena dolžnika B. A.) je zaposlena na Okrajnem sodišču v Brežicah kot strojepiska in je trenutno razporejena na delo v izvršilni oddelek tega sodišča. Opisano dejstvo predstavlja okoliščino za dodelitev zadeve drugemu stvarno pristojnemu sodišču.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko Vrhovno sodišče RS tudi na predlog sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če bi se tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Predlagajoče sodišče vidi navedeni tehtni razlog v tem, da bi okoliščina, da je dolžnica zaposlena na izvršilnem oddelku stvarno in krajevno pristojnega sodišča, lahko vzbudila dvom v nepristranost odločanja. Glede na naravo zadeve, ki se je procesno zapletla zaradi predlaganega odloga izvršbe in ugovora proti izvršbi, je bilo treba predlogu ugoditi z določitvijo drugega stvarno pristojnega Okrajnega sodišča v Krškem.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 539/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-11

dovoljenost revizije - vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe - zavrženje revizije

S sodbo sodišča druge stopnje je postala pravnomočna prvostopenjska sodba samo glede zneska 507.538 SIT. Navedeni znesek, ki predstavlja vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe, ne presega 1.000.000 SIT, zato revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je v 1. točki sodbe ugotovilo, da je nična darilna pogodba med J. P. in A. P. z dne 26.5.1988 glede traktorja Zetor. V 2. točki je ugotovilo, da traktor Zetor predstavlja skupno premoženje tožnice in toženca J. P. vsakega do 1/4, toženke A. P. pa do 1/2. V 3. točki sodbe je vsakemu od tožencev naložilo plačati tožnici po 62.873 SIT z obrestmi. V 4.točki sodbe je razsojeno, da morata toženca nerazdelno plačati tožnici 507.538 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.2.2001 do plačila. V 5. točki je odločeno glede pravdnih stroškov.

Po pritožbi tožencev je sodišče druge stopnje sodbo sodišča prve stopnje v 1., 2., 3. in 5. točki izreka razveljavilo ter v tem obsegu zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Zavrnilo pa je pritožbo tožene stranke glede 4. točke prvostopenjske sodbe in to sodbo v tem delu potrdilo.

Zoper ugodilni del sodbe je vložila revizijo tožena stranka.

Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga razveljavitev sodb prvostopenjskega in drugostopenjskega sodišča.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen Zakona o pravdnem postopku; ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/2002).

V tej zadevi je bila tožba vložena dne 8.3.1989 in se je zadeva najprej obravnavala po določbah tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku (ZPP (1977), Ur. l. SFRJ, št. 4/77 in nadaljnji). Po uveljavitvi novega Zakona o pravdnem postopku pa se je pravdni postopek nadaljeval po njegovih določbah. Postopek pred sodiščem prve stopnje se je končal s sodbo z dne 20.2.2001, torej v času veljavnosti novega Zakona o pravdnem postopku, zato je bilo treba tudi glede vprašanja dovoljenosti revizije uporabiti določbe tega zakona.

Po prvem odstavku 367. člena ZPP je mogoče vložiti izredno pravno sredstvo revizije zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji. Po drugem odstavku 367. člena ZPP je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. S sodbo sodišča druge stopnje je postala pravnomočna prvostopenjska sodba samo v točki 4., torej glede plačila 507.538 SIT. Navedeni znesek tako predstavlja vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe. Ker ta vrednost ne presega 1.000.000 SIT, kar je pogoj za dovoljenost revizije, ta v obravnavanem primeru ni dovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Nedovoljeno revizijo je zato moralo revizijsko sodišče zavreči (377. člen ZPP).

ZPP člen 367, 367/1, 367/2, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 46/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-04

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodnika

Poznanstvo med sodniki pristojnega sodišča in ženo strankinega zakonitega zastopnika ni tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Tožeča stranka je predlagala vrhovnemu sodišču, da na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/2002) določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v tej pravdni zadevi. Meni, da so za to podani tehtni razlogi. Zakoniti zastopnik tožene stranke S. d.o.o. je A. A., njegova žena B. A. pa družbenica. B. A. je bila od meseca maja 1997 do konca leta 2000 redno zaposlena pri Okrajnem sodišču v Lendavi kot strokovna sodelavka. Razpravljajoča sodnica in predsednik sodišča sta tako z B. A. pogosto prihajala v stik na raznih sestankih in pri vsakodnevnih opravilih. Zaradi opisane okoliščine vsi sodniki Okrajnega sodišča v Lendavi B. A. dobro poznajo in so z njo občasno v osebnih stikih (strokovna srečanja, skupno članstvo v društvo pravnikov in podobno). Poznanstvo med sodniki in pravdnimi strankami predstavlja tehtni razlog za delegacijo pristojnosti.

Po 67. členu ZPP Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Predlog tožeče stranke pa vsebinsko pomeni zatrjevanje možnega dvoma o nepristranskosti sodišča. Tak dvom pa ni razlog za delegacijo sodišča, ampak bi lahko bil samo razlog za izločitev posameznega sodnika v smislu 6. točke 70. člena ZPP. Vendar pa zatrjevana okoliščina, da je bila žena zakonitega zastopnika tožene stranke v letih 1997 do 2000 v službenih stikih s sodniki Okrajnega sodišča v Lendavi, sama po sebi ne more predstavljati niti izločitvenega razloga za posameznega sodnika. Ob upoštevanju sodnikove dolžnosti, da opravlja sodniško funkcijo po ustavi in zakonu (3. člen Zakona o sodiščih; ZS, Ur. l. RS, št. 19/94, 45/95, 38/99 in 28/2000) in da se mora vselej vesti tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja, sodniški ugled in samostojnost sodniške oblasti (37. člen Zakona o sodniški službi; ZSS, Ur. l. RS, št. 19/94, 8/96, 24/98, 48/2001 in 67/2002), okoliščina o službenem poznanstvu ne more biti podlaga za dvom v sodnikovo nepristranskost. V skladu z navedenim vrhovno sodišče ugotavlja, da ni tehtnega razloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča po 67. členu ZPP. Zato predlogu ni mogoče ugoditi.

ZPP člen 67, 70, 70-6.ZS člen 3.ZSS člen 37.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 57/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-09-25

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodnika

Ni razlogov za delegacijo pristojnosti pritožbenega sodišča, če eden od višjih sodnikov sodeluje pri izdaji sodbe sodišča prve stopnje.

Predlog za določitev drugega pritožbenega sodišča se zavrne.

V tej pravdni zadevi je Okrajno sodišče v Domžalah s sodbo z dne 16.1.2002 ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke zaradi ugotovitve neobstoja služnostne pravice, zavrnilo pa je tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe na ugotovitev, da služnostna pravica obstoji. Proti tej sodbi je tožena stranka vložila pritožbo, istočasno pa je predlagala, naj o pritožbi odloči drugo stvarno pristojno pritožbeno sodišče, ker je v zadevi pred Okrajnim sodiščem v Domžalah sodil višji sodnik Višjega sodišča v Ljubljani. Višje sodišče v Ljubljani je toženčev predlog posredovalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko Vrhovno sodišče RS na predlog stranke ali sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. To velja tudi za odločanje na pritožbeni stopnji. Vendar pa okoliščina, da je pred sodiščem prve stopnje sodil višji sodnik, ki je tja bil dodeljen, samo zato ne predstavlja tehtnega razloga, zaradi katerega bi bilo mogoče odločiti, naj pritožbo obravnava in o njej odloča drugo pritožbeno sodišče in ne Višje sodišče v Ljubljani. Določbe 67. člena ZPP v tem primeru ni mogoče uporabiti. Vsak sodnik mora po določbah Zakona o sodniški službi (Ur. l. RS, št. 19/94) pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe. Višji sodnik, ki je kot dodeljeni sodnik pri Okrajnem sodišču v Domžalah sodil v tej zadevi, pa je po določbi 5. točke 70. člena ZPP od sojenja na pritožbeni stopnji izločen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 70/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-10-30

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodnika

Samo nezaupanje stranke ne spada med razloge iz 67. člena ZPP. Če dvomi v nepristranskost posameznega konkretnega sodnika, lahko predlaga njegovo izločitev, kar je tožeča stranka v tej zadevi že naredila, vendar ni uspela.

Tožeča stranka je z vlogo z dne 15.9.2003 predlagala, naj sodišče za odločanje o tej in mnogih drugih zadevah določi drugo stvarno pristojno sodišče, ki bo sposobno obravnavati njene zadeve nepristransko in pošteno. Meni namreč, da naj bi obstajala "gorenjska sodna mafija", v katero spadata tudi Okrožno sodišče v Kranju in Okrajno sodišče v Radovljici.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V tej zadevi tožeča stranka ni navedla takih konkretnih in utemeljenih okoliščin, zaradi katerih bi se postopek laže opravil pri drugem sodišču, navedla pa niti ustreznih drugih tehtnih razlogov. Samo nezaupanje stranke ne spada med razloge iz 67. člena ZPP. Če dvomi v nepristranskost posameznega konkretnega sodnika (in ne sodišča kot celote), lahko predlaga njegovo izločitev, kar je tožeča stranka v tej zadevi že naredila, vendar ni uspela. Vrhovno sodišče še ugotavlja, da tožeča stranka tudi v tej zadevi vsebinsko ponavlja razloge za prenos pristojnosti v predlogu, ki ga je vrhovno sodišče s sklepom z dne 19.12.2001 pod opr. št. I R 68/2001 že zavrnilo.

Ponovljeni in enaki razlogi v tej zadevi so zato privedli do enake odločitve, to je do zavrnitve predloga za prenos pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.