TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 618/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-05-06

dovoljenost revizije - obseg revizijskega izpodbijanja - pravnomočnost - revizija zoper sklep o stroških - zavrženje revizije

Sodba postane pra-vnomočna, če se v določenem delu s pritožbo ne izpodbija. Revizija je tako vložena zoper del zahtevka, ki je postal pravnomočen s potekom pritožbenega roka. To pa pomeni, da ni dovoljena (niti potrebna).

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku v višini 2,100.000 SIT glavnice s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo. Pritožila se je tožena stranka in sicer v delu, ki presega 1,500.000 SIT glavnice - torej za 600.000 SIT. Sodba sodišča je postala pravnomočna v neizpodbijanem delu. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in odškodnino znižalo na 1,350.000 SIT.

Revizijo je pravočasno vložila tožeča stranka in v njej uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Sodišče druge stopnje je pri svoji odločitvi preseglo obseg izpodbijanja v pritožbi. Tožena stranka je izrecno navedla, da vlaga pritožbo zoper odločitev, kolikor dosojena odškodnina presega 1,500.000 SIT. Do te višine je torej sodba sodišča prve stopnje postala pravnomočna in sodišče druge stopnje ne bi smelo dosojene odškodnine znižati pod tem zneskom. V taki odločitvi tožeča stranka vidi bistveno kršitev določb pravdnega postopka in terja od revizijskega sodišča odločitev, ki bo upoštevala obseg izpodbijanja na drugi stopnji. Tožeča stranka vlaga revizijo tudi zoper odločitev o pravdnih stroških in predlaga, da revizijsko sodišče odmeri take pravdne stroške, kot jih je sodišče prve stopnje.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS (375. člen Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 36/2004 - prečiščeno besedilo, ZPP).

V drugem odstavku 367. člena ZPP je določeno, da je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev. V obravnavanem primeru je sodba sodišča prve stopnje postala pravnomočna glede zahtevka do višine 1,500.000 tolarjev ne glede na odločitev sodišča druge stopnje. Pravočasna pritožba je ovira, da sodba postane pravnomočna v tistem delu, v katerem se s pritožbo izpodbija (drugi odstavek 333. člena ZPP). Povedano drugače: sodba postane pravnomočna, če se v določenem delu s pritožbo ne izpodbija. Revizija je tako vložena zoper del zahtevka, ki je postal pravnomočen s potekom pritožbenega roka. To pa pomeni, da ni dovoljena (niti potrebna).

Sklep o pravdnih stroških ni sklep, s katerim bi se postopek končal. Zoper tak sklep revizija ni dovoljena (primerjaj 384. člen ZPP). Tudi v tem delu tako revizija ni dovoljena.

Revizijsko sodišče je moralo nedovoljeno revizijo zavreči (377. člen ZPP), ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (374. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep Cp 7/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-07-01

žalitev sodišča v vlogi - kaznovanje stranke - denarna kazen

Tega, kar je v pritožbi z dne 9.12.2003 zapisal drugi dolžnik, ni mogoče označiti kot preprosto izražanje in grajo sklepa sodišča prve stopnje. Gre za izrazito žaljivo izražanje o sodnici z izraženim zaničevalnim namenom. To velja še posebej za zadnji stavek, ko sodnici očita, da je "izpostava Gestapa za Ljubljano".

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep Višjega sodišča v Ljubljani z dne 10.12.2004.

Z izpodbijanim sklepom je Višje sodišče v Ljubljani drugega dolžnika kaznovalo z denarno kaznijo 200.000 SIT, ki jo mora plačati v treh mesecih. Če kazen ne bo plačana, se bo izvršila tako, da se bo za vsakih 10.000 SIT določil en dan zapora.

Zoper ta sklep se pritožuje drugi dolžnik in navaja, da vztraja pri vsem, kar je napisal o sodnici A.A., da je resnicoljubnim ljudem povzročila številne poškodbe, ter da za to ne bo nikoli kaznovana. V nočeh pred obravnavo so resnicoljubni ljudje trepetali ob misli "A. ne preverja resničnost navedb v tožbi in tudi sama laže in ponareja zapisnike". Pritožnik meni, da je primerjava sedanjega "sodišča" z Gestapom premila, pritožbo pa zaključi z mislijo, da "uzakonjena zločinska organizacija 'sodišče v Ljubljani' je za resnicoljubne ljudi pravi pogrom", ter da bo prišel čas, "ko bodo Slovenci to zločinsko organizacijo pregnali".

Tega, kar je v pritožbi z dne 9.12.2003 zapisal drugi dolžnik, ni mogoče označiti kot preprosto izražanje in grajo sklepa sodišča prve stopnje. Gre za izrazito žaljivo izražanje o sodnici z izraženim zaničevalnim namenom. To velja še posebej za zadnji stavek, ko sodnici očita, da je "izpostava Gestapa za Ljubljano".

Pravkar povzet izraz ne zahteva dodatne utemeljitve, da gre za žalitev, ki je bila zapisana tudi z zaničevalnim namenom. Višje sodišče je zato pravilno uporabilo pooblastilo iz 109. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/2004 - ZPP), ki določa, da se po 11. členu tega zakona kaznuje tistega, ki v vlogi žali sodišče, stranko ali drugega udeleženca v postopku. Pritožbene navedbe, v katerih drugi dolžnik ponovno žali sodišče, še dodatno utemeljujejo izrek denarne kazni.

Toženec v pritožbi ne načenja vprašanja višine izrečene denarne kazni. Zato vrhovno sodišče pri uradnem preizkusu tega dela izpodbijanega sklepa in v mejah pritožbenih razlogov pritrjuje presoji in razlogom sodišča za določitev denarne kazni v višini 200.000 SIT. Dolžnikovo izražanje v pritožbi je res zelo žaljivo za sodnika, žalitve pa ponavlja in še razširja tudi v sedanji pritožbi.

Ker pritožbeni razlogi niso utemeljeni, v postopku pa tudi ni prišlo do uradno upoštevnih procesnih kršitev, je vrhovno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. RS, št. 51/98 - 16/2004) zavrnilo pritožbo in potrdilo izpodbijani sklep o denarni kazni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 137/2004, enako tudi II Ips 595/2003, II Ips 461/2003, II Ips 600/2003, II Ips 42/2004, II Ips 194/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

Potem, ko je bila revizija predložena Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, je toženec umaknil revizijo. Glede na to, da sodišče o vloženem izrednem pravnem sredstvu še ni izdalo odločbe (drugi odstavek 344. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP), je ugotovilo razpolaganje tožene stranke in o reviziji ne bo odločalo.

Ugotovi se, da je tožena stranka umaknila revizijo.

Tožeča stranka krije svoje stroške v zvezi z odgovorom na revizijo.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo plačilo 1.575.799 tolarjev z zamudnimi obrestmi, ki so določene v zakonu in tečejo od 1. 1. 1996 do plačila ter povrnitev pravdnih stroškov. Proti tej sodbi se je toženi pritožil, toda sodišče druge stopnje je njegovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča. Tožencu je naložilo tudi povrnitev stroškov odgovora na pritožbo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje, s katero je postala pravnomočna prva sodba, je toženec pravočasno vložil revizijo, v kateri predlaga razveljavitev sodb in vrnitev zadeve drugemu senatu sodišča prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da v postopku ni imel pooblaščenca, po svoje prikazuje dejansko stanje in meni, da sodišči nista pravilno ocenili dejanskega stanja in razložili svojih odločitev.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 36/04-uradno prečiščeno besedilo) je bila revizija vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in tožniku, ki je nanjo odgovoril. Predlagal je zavrnitev revizije in opozoril, da proti zmotni ugotovitvi dejanskega stanja ni mogoče vložiti revizije, da je sodišče izvedlo predlagane dokaze in svojo oceno logično razložilo ter pojasnilo, zakaj je štelo posojilo zneska 20.000 mark za verodostojno.

Potem, ko je bila revizija predložena Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, je toženec umaknil revizijo. Glede na to, da sodišče o vloženem izrednem pravnem sredstvu še ni izdalo odločbe (drugi odstavek 344. člena ZPP v zvezi s 383. členom ZPP), je ugotovilo razpolaganje tožene stranke in o reviziji ne bo odločalo.

V zvezi s pravdnimi stroški, o katerih odloča po 165. člena ZPP, pa je sklenilo, naj tožnik krije svoje stroške v zvezi z odgovorom na revizijo, ker ta ni bil potreben za pravdo (drugi odstavek 159. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 155. člena ZPP).

Opr. št: II Ips 595/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.595.2003

Opr. št: II Ips 461/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.461.2003

Opr. št: II Ips 600/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:II.IPS.600.2003

Opr. št: II Ips 42/2004, ECLI:SI:VSRS:2004:II.IPS.42.2004

Opr. št: II Ips 194/2004, ECLI:SI:VSRS:2004:II.IPS.194.2004

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep I R 47/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - stranka postopka uslužbenka pristojnega sodišča

Predlog za prenos pristojnosti je utemeljen, ker je pravdna stranka zaposlena pri krajevnem pristojnem sodišču.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v...

Tožeča stranka je pred Okrožnim sodiščem v ... vložila proti toženi stranki tožbo zaradi plačila zneska 13.000.000 SIT. Tožena stranka naj bi bila odškodninsko odgovorna tožnici zaradi nezakonitega pridržanja v Psihiatrični kliniki v Ljubljani.

Okrožno sodišče v ..., ki je za sojenje v tej zadevi stvarno in krajevno pristojno, je na podlagi določbe 67. člena ZPP predlagalo prenos krajevne pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, ker je od 15.4.2004 dalje tožnica zaposlena kot strokovna sodelavka na pravdnem oddelku krajevno in stvarno pristojnega Okrožnega sodišča v ... V utemeljitvi svojega predloga se sklicuje na varstvo pravic osebnosti, saj tožeča stranka uveljavlja odškodnino zaradi posega v svoje osebnostne pravice.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je utemeljen.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče tudi na predlog sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Stvarno in krajevno pristojno Okrožno sodišče v ... utemeljeno navaja, da bi lahko prišlo do kršitev pravic tožničine osebnosti, če bi postopek tekel pri krajevno pristojnem sodišču, saj je tu zaposlena kot strokovna sodelavka. Tožeča stranka je namreč že predlagala izključitev javnosti, zaposlena pa je na istem oddelku, ki naj bi razpravljajo in odločilo v tej pravdni zadevi. Narava obravnavane zadeve je torej takšna, da so podani tehtni razlogi za prenos krajevne pristojnosti na drugo stvarno pristojno Okrožno sodišče v ...

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 63/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-07-14

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - pravdna stranka v delovnem razmerju na pristojnem prvostopenjskem sodišču

To, da je druga toženka zaposlena na Okrajnem sodišču v X. ter da prihaja pri delu v stike z vsemi sodniki tega sodišča (in se zato z njimi tudi dobro pozna, bi pri razumnem opazovalcu lahko vzbudilo dvome v nepristranskost sojenja. Zaradi varovanja objektivne nepristanskosti je zato smotrno, da se za sojenje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Y.

Predsednik Okrajnega sodišča v X. predlaga določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, svoj predlog pa utemeljuje s tem, da je druga toženka zaposlena na Okrajnem sodišču v X., dela pa v arhivu, ekonomatu in "Z" vpisniku. Kot arhivarka ima pisarno v prostoru arhiva, ostala opravila pa opravlja v pravdni pisarni, kjer ima tudi delovni prostor. Po potrebi nadomešča tudi uradnico v uradu predsednika. Zaradi pestrosti opravil prihaja v delovne stike z vsemi sodniki novogoriškega okrajnega sodišča, tako da se z vsemi dobro pozna. Predsednik okrajnega sodišča zato meni, da so podani tehtni razlogi za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. S tem bi odpadli kakršnikoli pomisleki strank in okolja glede nepristranskosti oziroma poštenosti sojenja.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99-2/2004) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščine, zaradi katerih predsednik Okrajnega sodišča v X. predlaga delegacijo krajevne pristojnosti, predstavljajo take razloge. To, da je druga toženka zaposlena na Okrajnem sodišču v X. ter da prihaja pri delu v stike z vsemi sodniki tega sodišča (in se zato z njimi tudi dobro pozna), bi pri razumnem opazovalcu lahko vzbudilo dvome v nepristranskost sojenja. Zaradi varovanja objektivne nepristranskosti je zato smotrno, da se za sojenje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Vrhovno sodišče je tako predlogu za delegacijo ugodilo in za odločanje v tej zadevi določilo Okrajno sodišče v Y.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 394/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

V konkretnem primeru predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, tožnik pa je vrednost spornega predmeta v tožbi označil v znesku 1.000.000 SIT. Vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe torej ne presega praga za dovoljenost revizije.

Toženec sam nosi svoje stroške odgovora na revizijo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za tako odstranitev nasutega materiala s parcele 649/2, vpisane pri vl. št. 378 k.o..., da toženec odstrani stopnico ki je nastala zaradi nasutega materiala, in izravna izkop po služnostni poti preko parcele št. 647/2 in 649/2, vse k.o..., do javne poti, tako da bo mogoč dostop na javno pot s traktorjem. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje vlaga revizijo tožnik. Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1. točke prvega odstavka 370. člena ZPP in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje in vrnitev zadeve višjemu sodišču v novo odločanje.

Toženec v odgovoru na revizijo predlaga, da revizijsko sodišče revizijo zavrne. Priglaša stroške.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 12/2003 - p.b. in 2/2004: ZPP).

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki je naperjeno proti pravnomočni sodni odločbi in je dovoljeno samo v primerih, ki jih zakon posebej določa. Po določilu drugega odstavka 367. člena ZPP je revizija zoper pravnomočno odločbo sodišča druge stopnje dovoljena v premoženjskih sporih samo, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT.

Če se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarni znesek, je odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi (drugi odstavek 44. člena ZPP). V konkretnem primeru predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, tožnik pa je vrednost spornega predmeta v tožbi označil v znesku 1.000.000 SIT. Vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe torej ne presega praga za dovoljenost revizije. Glede na takšno vrednost spornega predmeta revizija ni dovoljena, zato jo je revizijsko sodišče po 377. členu ZPP zavrglo. Odločitev o revizijskih stroških tožnika je zajeta v izreku odločbe o zavrženju njegove revizije.

Toženec je priglasil stroške odgovora na revizijo. Ker pa njegovih stroškov glede na vsebino odgovora ni mogoče šteti za potrebne pravdne stroške (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 155. člena ZPP), jih bo moral nositi sam.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 54/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-07-07

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - pravdna stranka v delovnem razmerju na pristojnem prvostopenjskem sodišču

Na načelni ravni ni mogoče v celoti soglašati s predlogom pristojnega sodišča, ki predlaga prenos pristojnosti samo zato, ker je ena od strank zaposlena pri pristojnem sodišču. Vendar pa gre v primeru krajevno pristojnega sodišča za majhen kolektiv in za tesnejšo povezanost med zaposlenim osebjem; to pa je lahko razlog za ugotavljanje okoliščin, ki bi pri nasprotni stranki utegnile vzbuditi dvom v nepristranost.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Y.

Tožnika sta proti tožencu pred Okrajnim sodiščem v X. vložila tožbo zaradi plačila zneska 309.000 SIT.

Okrajno sodišče v X. je 15.6.2004 podalo predlog, da o sporu odloča drugo stvarno pristojno sodišče, ker je tožnica A.A. zaposlena na Okrajnem sodišču v X kot zemljiškoknjižna referentka.

Vrhovno sodišče lahko na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi (67. člen ZPP). V tej zadevi je stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v X., ki pa predlaga delegacijo pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, ki ni krajevno pristojno. Dejstvo pa, da je tožnica A.A. zaposlena na krajevno pristojnem sodišču kot zemljiškoknjižna referentka, naj bi pri toženi stranki vzbudilo dvom v nepristranost sojenja.

Res je, da je zaposlitev ene od pravdnih strank pri krajevno pristojnem sodišču lahko tehten razlog za delegacijo pristojnosti, vendar le tedaj, če so podane tudi druge okoliščine, ki to utemeljujejo. Sodnik mora namreč pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi). Na načelni ravni torej ni mogoče v celoti soglašati s predlogom pristojnega sodišča, ki predlaga prenos pristojnosti samo zato, ker je ena od strank zaposlena pri pristojnem sodišču. Vendar pa gre v primeru krajevno pristojnega sodišča za majhen kolektiv in za tesnejšo povezanost med zaposlenim osebjem; to pa je lahko razlog za ugotavljanje okoliščin, ki bi pri nasprotni stranki utegnile vzbuditi dvom v nepristranost. Zato je Vrhovno sodišče predlogu za delagacijo ugodilo in za sojenje določilo drugo stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 659/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - kumulacija tožbenih zahtevkov - zavrženje revizije

Niti seštevek toženkinih obveznosti proti vseh štirim tožnikom, še manj pa seveda višina njenih posameznih obveznosti, ne presegajo mejnega zneska 1,000.000 SIT.

Sodišče prve stopnje je v drugem sojenju razsodilo, da mora toženka na podlagi sporazuma o izplačilu nujnih deležev tožnikom nerazdelno plačati 331.650 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.2.1994 dalje, presežni tožbeni zahtevek do zneska 359.640 SIT je zavrnilo in še odločilo o pravdnih stroških.

Sodišče druge stopnje je tako delno ugodilo toženkini pritožbi, da je prisojeni znesek razdelilo med posamezne tožnike, ker toženkina obveznost ni solidarne narave. V ostalem delu je njeno pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje. Tako mora toženka plačati prvi tožnici 110.550 SIT, drugi tožnici enak znesek, tretjemu tožniku 19.250 SIT in četrtemu tožniku 91.300 SIT, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.2.1994 dalje in sorazmerni del pravdnih stroškov.

Toženka v pravočasni reviziji proti sodbi druge stopnje meni, da je bil izvedenčev izračun napačen, in vrhovnemu sodišču predlaga, naj o tej zadevi pravično razsodi.

Revizija je bila vročena tožnikom, ki nanjo niso odgovorili, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

V tej zadevi je prvo sodišče že po razveljavitvi sodbe iz prvega sojenja na podlagi drugega odstavka 498. člena novega zakona moralo uporabiti sedaj veljavni ZPP. Uporabiti ga mora tudi revizijsko sodišče pri obravnavanju revizije proti sodbama obeh nižjih sodišč iz drugega sojenja. Novi zakon je v premoženjskih sporih v drugem odstavku 367. člena dvignil mejni znesek za dovoljenost revizije, saj mora vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe sedaj presegati 1,000.000 SIT. Toženkina obveznost proti posameznim tožnikom ima različno dejansko podlago in je zato treba v skladu z drugim odstavkom 41. člena ZPP vrednost spornega predmeta določiti po vrednosti posamezne terjatve. Niti seštevek toženkinih obveznosti proti vseh štirim tožnikom, še manj pa seveda višina njenih posameznih obveznosti, ne presegajo mejnega zneska 1,000.000 SIT.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo toženkino nedovoljeno revizijo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III Ips 137/2007, enako tudi III Ips 95/2008