Sodba VIII Ips 270/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-10-21

Pri revidentki je obravnavani zavarovalni primer nastopil s prenehanjem delovnega razmerja, takrat pa so že veljala nova zakonska določila, ki so skrajševala rok prejemanja denarnega nadomestila (razen za zavarovance starejše od 55 let in z zavarovanjem nad 25 let). Ker v prehodnih določbah za njen status ni bilo predvidenih nobenih olajšav, niti tožena stranka niti nižji sodišči nista imeli pravne podlage za ugoditev njenemu tožbenemu zahtevku. Na tako odločitev niti zatrjevanje o "pridobljeni" (pravilno bi bilo pričakovani) pravici ne more vplivati, pa čeprav gre za poseg v načelo varstva zaupanja v pravo, ker poseg po oceni sodišča ni bil prekomeren, ob upoštevanju dejstva, da je novela zakona skušala na novih izhodiščih urejati problem zavarovanja za primer brezposelnosti, to pa pomeni, da je bil poseg v sicer pravno varovano načelo dopusten.

Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek (na razveljavitev odločb tožene stranke in) za priznanje pravice do denarnega nadomestila med brezposelnostjo za čas 24. mesecev od 14.1.1999 do 14.1.2001.

Drugostopenjsko sodišče je zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožnica vložila revizijo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajala je, da je sodišče svojo odločitev sicer obrazložilo z določbo 61. člena zakona o spremembah in dopolnitvah ZZZPB, kljub temu pa je zmotno uporabilo materialno pravo. Tožnici je delodajalec zagotovil, da bo prejemala denarno nadomestilo 24 mesecev in je samo zato pristala na rešitev, po kateri ji je prenehalo delovno razmerje. Imela je možnost delovno razmerje ohraniti s tem, da bi sprejela ponudbo drugega, neustreznega dela. To pa pomeni, da je bila prizadeta v svojih že pridobljenih pravicah. Zato je predlagala, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in spremeni izpodbijano sodbo tako, da njenemu tožbenemu zahtevku ugodi oziroma podredno, da izpodbijano sodbo in sodbo sodišča prve stopnje razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 12/2003 - Uradno prečiščeno besedilo) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

Ker je revizija samo formalno, ne pa tudi vsebinsko zatrjevala revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, revizijsko sodišče izpodbijane sodbe glede tega ugovora ni preizkušalo.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo zmotne uporabe materialnega prava, saj je sodišče pravilno uporabilo določbe zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (ZZZPB - Uradni list RS, št. 5/91 in nadalj.).

Iz dokazov izvedenih v postopku izhaja, da je bila tožnica s sklepom pristojnega organa z dne 26.6.1998 spoznana za trajno presežno delavko in da ji je delovno razmerje iz tega naslova prenehalo 13.1.1999. V času prenehanja delovnega razmerja je bila stara 49 let, dopolnila pa je 24 let, 4 mesece in 5 dni zavarovalne dobe.

Po določbi spremenjenega 25. člena ZZZPB (Uradni list RS, št. 69/98) je lahko pravica do denarnega nadomestila trajala najdlje 9 mesecev za dobo zavarovanja od 15 do 25 let. V četrtem odstavku 61. člena novele je sicer določba, da ima zavarovanec, katerega sklep o prenehanju delovnega razmerja po drugem odstavku 36.d člena zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 14/90 in nadalj.) je postal dokončen do uveljavitve tega zakona, pravico do denarnega nadomestila po predpisih, ki so veljali do uveljavitve novele. Ker drugi odstavek 36. d člena ZDR obravnava starejšega delavca(ko), je za pravilno odločitev bistveno vprašanje, ali je revidentka izpolnjevala pogoje za uvrstitev med starejše delavce.

Že tožena stranka, prav tako pa tudi obe nižji sodišči sta pravilno ugotovili, da revidentka pogojev za uvrstitev med starejše delavce ni izpolnjevala. Njena zavarovalna doba je bila prekratka, tako da ji je bilo pravilno odmerjeno denarno nadomestilo med brezposelnostjo za čas devetih mesecev.

Pri revidentki je obravnavani zavarovalni primer nastopil s prenehanjem delovnega razmerja, takrat pa so že veljala nova zakonska določila, ki so skrajševala rok prejemanja denarnega nadomestila (razen za zavarovance starejše od 55 let in z zavarovanjem nad 25 let). Ker v prehodnih določbah za njen status ni bilo predvidenih nobenih olajšav, niti tožena stranka niti nižji sodišči nista imeli pravne podlage za ugoditev njenemu tožbenemu zahtevku. Na tako odločitev niti zatrjevanje o "pridobljeni" (pravilno bi bilo pričakovani) pravici ne more vplivati, pa čeprav gre za poseg v načelo varstva zaupanja v pravo, ker poseg po oceni sodišča ni bil prekomeren, ob upoštevanju dejstva, da je novela zakona skušala na novih izhodiščih urejati problem zavarovanja za primer brezposelnosti, to pa pomeni, da je bil poseg v sicer pravno varovano načelo dopusten. Enako je bilo tudi stališče Ustavnega sodišča v odločbi št. U-I-216/99-16 z dne 24.1.2002, da v primeru novele ZZZPB zaradi sprememb sicer gre za poseg v pričakovane pravice delavcev, katerih delo je postalo trajno nepotrebno, da pa je tak poseg (zaradi namena in celotne ureditve) dopusten in ni prekomeren.

Zaradi navedenih razlogov je revizijsko sodišče v skladu z določbo 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.