TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 136/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-16

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sojenja

V konkretnem primeru mora o zadevi odločati sodišče, pri katerem je vodja urada predsednika sodišča žena drugega toženca; torej bo z izidom pravde posredno prizadeto tudi njeno premoženje. Zato je vrhovno sodišče ocenilo, da to dejstvo sicer ne bi vplivalo na subjektivno nepristranost sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi in se domneva. Toda tožeča stranka bi zaradi tega lahko dvomila v pravilnost odločitve.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Brežicah.

Tožeča stranka je pred Okrožnim sodiščem v Krškem vložila tožbo za razveljavitev pravnomočnega sklepa o dedovanju, toda ker vrednost spornega predmeta ne presega 2.000.000 tolarjev, to sodišče ni bilo stvarno pristojno za odločanje o zadevi in je izdalo sklep, s katerim je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v .... Slednje je predlagalo, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije za odločanje določi stvarno pristojno sodišče v drugem kraju, ker so zato podani tehtni razlogi. Svoj predlog je utemeljilo z dejstvom, da je na Okrajnem sodišču v ... zaposlena kot vodja urada predsednika sodišča A. A., ki je svakinja tožnice, svakinja prvotoženega in žena drugotoženega.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so zato drugi tehtni razlogi. V konkretnem primeru mora o zadevi odločati sodišče, pri katerem je vodja urada predsednika sodišča žena drugega toženca; torej bo z izidom pravde posredno prizadeto tudi njeno premoženje. Zato je vrhovno sodišče ocenilo, da to dejstvo sicer ne bi vplivalo na subjektivno nepristranost sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi in se domneva. Toda tožeča stranka bi zaradi tega lahko dvomila v pravilnost odločitve. Zato Okrajno sodišče v ... pravilno opozarja, da bi bila lahko prizadeta objektivna nepristranost sodišča, ki mora izključiti vsak dvom, ki bi omajal zaupanje strank v odločanje sodišča.

Glede na to je vrhovno sodišče po 67. členu ZPP ugodilo predlogu Okrajnega sodišča v ... in določilo stvarno pristojno sodišče v bližnjem kraju, da postopa v tej zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 1/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-22

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - procesno vodstvo

Zavrnitev predloga za delegacijo pristojnosti - stranka ima možnost na eventualne procesne napake opozoriti v rednem postopku.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožnik je proti tožencu vložil tožbo zaradi motenja posesti s predlogom za izdajo začasne odredbe. Tožena stranka pa je dne 19.12.2002 podala predlog za prenos zadeve na drugo stvarno pristojno sodišče zaradi problematičnosti početja "domačega" sodišča, posebej zato, ker bo v nadaljevanju postopkov med strankama potrebno kompleksno obravnavati tudi notarsko overjanje listine. Iz dosedanjega postopka naj bi bilo razvidno, da je tožnik privilegirana stranka.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko Vrhovno sodišče RS tudi na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Tožena stranka predlaga prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče zato, ker je že po končani glavni obravnavi in odločitvi, da bo sodna odločba izšla pismeno, krajevno pristojno sodišče glavno obravnavo znova odprlo očitno zato, da bi tožeči stranki dalo možnost, da popravi napako v tožbenem zahtevku, zaradi katere ne bi bilo mogoče odločiti v njeno korist. V tem vidi tožena stranka "poskus sanacije napake samo zato, da bi se tožbenemu zahtevku lahko ugodilo". Tožeča stranka naj bi torej bila favorizirana in privilegirana.

Vendar pa odločitve sodišča, da bo znova odprlo glavno obravnavo, ni mogoče šteti za tehten razlog, zaradi katerega bi bilo mogoče delegirati pristojnost za odločanje na drugo sodišče. Navedbe, ki se toženi stranki zdijo zadostna podlaga za ugoditev predlogu za prenos pristojnosti, spadajo v področje nestrinjanja z načinom procesnega vodenja; o tem pa so na razpolago ustrezna redna pravna sredstva, nikakor pa ne uporaba določbe 67. člena ZPP o delegaciji pristojnosti. Sicer pa mora vsak sodnik po določbi 2. člena Zakona o sodniški službi (Ur. l. RS, št. 19/94) pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 3/2003, enako tudi I R 5/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-30

spor o pristojnosti - spori iz pristojnosti okrajnega sodišča - krajevna in stvarna pristojnost - predhodni preizkus tožbe

Ker je bila tožba tožencu vročena dne 20.2.1996, je bil s tem predhodni preizkus tožbe končan. Okrožno sodišče se od tedaj dalje po uradni dolžnosti ne more več izreči za nepristojno za zadeve iz pristojnosti okrajnega sodišča (drugi odstavek 19. člena ZPP), prav tako se od tedaj dalje ne more izreči po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno (drugi odstavek 22. člena ZPP). Enako izhaja iz drugega odstavka 274. člena ZPP.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v Kopru.

Tožeča stranka je dne 29.1.1996 vložila tožbo zoper zavarovalnico zaradi plačila 1.114.966,90 SIT s pripadki. V tožbi je postavljen podredni zahtevek za plačilo enakega zneska proti drugemu tožencu M. P. za primer, če bi sodišče zavrnilo zahtevek zoper prvo toženo stranko. Dne 8.1.2001 je tožeča stranka umaknila tožbo zoper zavarovalnico, tako da je odtlej tožba vložena samo še zoper M. P.. Po delnem umiku tožbe, ko ni šlo več za gospodarski spor, se je Okrožno sodišče v Kopru s sklepom opr. št. P 96/2002 z dne 22.2.2002 izreklo za nepristojno in odstopilo zadevo Okrajnemu sodišču v Domžalah kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču. To sodišče pristojnosti ni sprejelo in je dne 3.1.2003 sprožilo spor o pristojnosti.

Iz spisa Okrožnega sodišča v Kopru opr. št. Pg 242/96 je razvidno, da je bila tožba vročena obema toženima strankama s pozivom za odgovor. Toženec M. P. je tožbo in poziv za odgovor prejel dne 20.2.1996.

Priprave za glavno obravnavo obsegajo predhoden preizkus tožbe, vročitev tožbe tožencu zaradi odgovora in razpis glavne obravnave (269. člen Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999, oz. 277. člen Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977). Vročitev tožbe sledi predhodnemu preizkusu in ker je bila tožba tožencu vročena dne 20.2.1996, je bil s tem predhodni preizkus tožbe končan. Okrožno sodišče se od tedaj dalje po uradni dolžnosti ne more več izreči za nepristojno za zadeve iz pristojnosti okrajnega sodišča (drugi odstavek 19. člena ZPP), prav tako se od tedaj dalje ne more izreči po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno (drugi odstavek 22. člena ZPP). Enako izhaja iz drugega odstavka 274. člena ZPP. Okrožno sodišče v Kopru je sklepalo o svoji nepristojnosti po tem, ko je bil predhodni preizkus tožbe že opravljen. Tedaj je bilo za takšno odločitev že prekludirano. Sklep opr. št. P 96/2002 z dne 22.2.2002 zato ni pravilen. Okrožno sodišče v Kopru se glede na navedeno ni več moglo po uradni dolžnosti izreči za nepristojno.

ZPP člen 19, 19/2, 22, 22/1, 169, 169/2, 274.

Opr. št: I R 5/2003, ECLI:SI:VSRS:2003:I.R.5.2003

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 384/2002, enako tudi II Ips 476/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-30

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija je dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP). V tej zadevi je vrednost spornega predmeta 50.000 SIT. Pogoj za dovoljenost revizije ni izpolnjen.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev neveljavnosti izročilne pogodbe z dne 16.12.1985, sklenjene med A. B. kot izročevalko ter F. B. in M. B. kot prevzemnikoma za 34/56 nepremičnin vl. št. 34 k.o... in za izstavitev ustrezne zemljiškoknjižne listine.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje.

Tožeča stranka vlaga revizijo zoper to sodbo, uveljavlja revizijske razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijano sodbo, tako da ugodi tožbenemu zahtevku, podrejeno pa, da obe sodbi razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

Tožeča stranka uveljavlja s tožbo nedenarni premoženjski zahtevek in je v tožbi z dne 18.10.1990 navedla vrednost spornega predmeta 50.000 din. S tem je določila vrednost spornega predmeta zaradi stvarne pristojnosti, sestave senata in pravice do revizije (35. člen, drugi odstavek 40. člena in in drugi odstavek 186. člena tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku, Ur.l. SFRJ št. 4/77 do 27/90). Tožbenega zahtevka in navedbe vrednosti med postopkom ni spreminjala. Zakon o uporabi denarne enote Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 17/91) je v 5. členu določil menjalno razmerje med dinarjem in tolarjem 1:1, v 8. členu pa je določil, da se za denarne zneske, navedene do uveljavitve tega zakona, šteje, da so navedeni v denarni enoti Republike Slovenije. Glede na to je vrednost spornega predmeta v tej zadevi 50.000 SIT.

Sodba prve stopnje v tej zadevi je bila izdana dne 13.2.2001, zato je treba uporabiti Zakon o pravdnem postopku iz leta 1999 (498. člen, Ur.l. RS 26/99). Ta zakon pa v premoženjskih sporih omejuje pravico do revizije, tako da je ta dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP). V tej zadevi je vrednost spornega predmeta 50.000 SIT. Pogoj za dovoljenost revizije ni izpolnjen. Zato je revizijsko sodišče zavrglo revizijo tožene stranke kot nedovoljeno (377. člen ZPP).

Opr. št: II Ips 476/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:II.IPS.476.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 133/2002, enako tudi I R 132/2002, I R 134/2002, I R 131/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-16

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti - svaštvo stranke s sodno uradnico - izvršilni postopek

V tem primeru se zatrjuje, da je tožnica v svaštvu z uradnico sodišča, njen mož pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico. Taka okoliščina sama zase ne more biti tako pomembna, da bi lahko pomenila razlog za delegacijo.

Okrajno sodišče v ... je predlagalo Vrhovnemu sodišču RS, naj na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v tej zadevi. Predlog utemeljuje z dejstvom, da je na sodišču zaposlena kot vodja urada predsednika sodišča M. Š., ki je svakinja dolžnice, z dolžnico pa naj bi bil v sporu tudi mož navedene uradnice.

Po omenjenem zakonskem določilu lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da obravnava zadevo, če so za to tehtni razlogi. Smotrnost predlagane delegacije mora vrhovno sodišče ocenjevati na podlagi uveljavljanih razlogov. V tem primeru se zatrjuje, da je tožnica v svaštvu z uradnico sodišča, njen mož pa naj bi bil tudi v sporu z dolžnico. Taka okoliščina sama zase po mnenju vrhovnega sodišča ne more biti tako pomembna, da bi lahko pomenila razlog za delegacijo. Upoštevati je namreč treba tudi naravo postopka, v katerem je bila delegacija predlagana. Gre za izvršilni postopek, v katerem je že bil izdan sklep o izvršbi in določen sodni izvršitelj. Razlog za delegacijo potemtakem ni utemeljen in mu zato vrhovno sodišče ni ugodilo.

Opr. št: I R 132/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:I.R.132.2002

Opr. št: I R 134/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:I.R.134.2002

Opr. št: I R 131/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:I.R.131.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 215/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-22

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Obravnavani spor, v katerem tožeča stranka izpodbija sodno poravnavo o ustanovitvi stvarne služnosti, je premoženjski spor z nedenarnim zahtevkom. V takih sporih je za stvarno pristojnost in pravico do revizije odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo tožeča stranka navede v tožbi (39. člen, drugi odstavek 44. in drugi odstavek 180. člena ZPP). V tej zadevi je tožeča stranka v tožbi navedla vrednost spornega predmeta 150.000 SIT. Zato revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim sta tožnika zahtevala delno spremembo zapisa sodne poravnave opr. št. N 7/2000 z dne 13.9.2000 in delno razveljavitev te poravnave. Z izpodbijanim delom sodne poravnave so si pravdne stranke medsebojno dovolile služnost voženj in sicer toženec v breme svoje parcele št. 1283/3 k.o. P., tožnika pa v breme svoje parcele 1298/1 k.o. P..

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje.

Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijske razloge zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi obe sodbi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

Obravnavani spor, v katerem tožeča stranka izpodbija sodno poravnavo o ustanovitvi stvarne služnosti, je premoženjski spor z nedenarnim zahtevkom. V takih sporih je za stvarno pristojnost in pravico do revizije odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo tožeča stranka navede v tožbi (39. člen, drugi odstavek 44. in drugi odstavek 180. člena ZPP). V tej zadevi je tožeča stranka v tožbi navedla vrednost spornega predmeta 150.000 SIT. Ta vrednost je obveljala v celem postopku in jo izrečno navajata tudi sodbi prve in druge stopnje ter tožeča stranka v reviziji.

V premoženjskih sporih je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP). V obravnavani zadevi ta pogoj za dovoljenost revizije ni izpolnjen. Zato revizija ni dovoljena in jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo.

ZPP člen 39, 44, 44/2, 180, 180/2, 367, 367/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 257/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-22

dovoljenost revizije - revizija zoper sklep procesnega vodstva - zavrženje revizije

Z izpodbijanim sklepom se rešujejo vprašanja, ki zadevajo procesne pogoje za nadaljevanje določenega postopka. S sklepom sodišča druge stopnje tako postopek ni bil pravnomočno končan. Revizija zato ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je s sklepom odločilo, da se nadaljuje postopek na strani toženca zoper dediča M. Š.. Sodišče druge stopnje je pritožbo M. Š. zoper navedeni sklep zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Zoper sklep sodišča druge stopnje je M. Š. vložil revizijo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava ter predlagal, naj se sklep razveljavi ali spremeni. V reviziji izvaja, da je izpodbijani sklep materialnopravno zmoten. Pri tem poudarja, da je toženec umrl pred vročitvijo tožbe in da se postopek zoper dediča zato brez njegove privolitve ne bi smel nadaljevati.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožniku, ki nanjo ni odgovoril (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, ZPP).

Z izpodbijanim sklepom se rešujejo vprašanja, ki zadevajo procesne pogoje za nadaljevanje določenega postopka. S sklepom sodišča druge stopnje tako postopek ni bil pravnomočno končan. S sklepom pa tudi ni bila pritožba zavržena, niti ni bil potrjen sklep sodišča prve stopnje, da se revizija zavrže. Revizijsko sodišče zato ugotavlja, da v obravnavani zadevi ne gre za noben od primerov, v katerih je po določbah prvega in tretjega odstavka 384. člena ZPP dovoljena revizija zoper sklep sodišča druge stopnje. Ob takem stanju ugotavlja revizijsko sodišče, da revizija M. Š. zoper izpodbijani sklep ni dovoljena po določbah 384. člena ZPP. Zato je moralo njegovo revizijo zavreči (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 152/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-16

določitev pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnega razloga - pristojno sodišče kot pravdna stranka

V konkretni zadevi je podan tehten razlog za določitev drugega sodišča zato, ker sodišče ne more odločati o lastnih zadevah, saj bi bilo to v nasprotju s temeljnim načelom o nepristranosti sodnikov. Zato je bilo treba določiti stvarno pristojno sodišče v drugem kraju, ki naj odloči v zadevi.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Postojni.

Tožeča stranka je vložila zahtevo, da mora tožena stranka objaviti njen odgovor, ki se nanaša na članek novinarja M. L. z naslovom: ..., ki je bil objavljen v ... dne 28.11.2002 in sicer na četrti strani. Obenem je predlagala, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije za odločanje o njeni zahtevi določi drugo stvarno pristojno sodišče, ker Okrajno sodišče v Ljubljani, ki je po zakonu pristojno za odločanje, ne more odločati o svoji zahtevi.

V 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02) je določeno, da vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. S tem je zakonodajalec omogočil, da najvišje sodišče v državi v izjemnih primerih določi, naj v zadevi postopa sodišče, ki sicer ne bi bilo pristojno, če drugače ni mogoče opraviti postopka, če gre razloge smotrnosti, ali za druge tehtne razloge.

V konkretni zadevi je podan tehten razlog za določitev drugega sodišča zato, ker sodišče ne more odločati o lastnih zadevah, saj bi bilo to v nasprotju s temeljnim načelom o nepristranosti sodnikov. Zato je bilo treba določiti stvarno pristojno sodišče v drugem kraju, ki naj odloči v zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 150/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-23

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - nezadovoljstvo stranke s sodnimi odločitvami

Nezadovoljstvo stranke z odločbami sodišča ne more predstavljati nobenega od razlogov iz 67. člena ZPP.

Dolžnik je v tej izvršilni zadevi po prejemu sklepa o zavrženju njegove prepozne pritožbe vložil predlog za prenos zadeve na drugo okrajno sodišče, ker očita sodnici, ki vodi ta izvršilni postopek, da k njej vsaka pritožba ali pojasnilo "prispe prepozno oziroma neutemeljeno" in se vsaka stvar zavrže.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vrhovno sodišče ugotavlja, da okoliščine, ki jih uveljavlja dolžnik, niso razlogi iz 67. člena ZPP. Nezadovoljstvo stranke z odločbami sodišča ne more predstavljati nobenega od razlogov iz navedene zakonske določbe. Stranka lahko svoje nezadovoljstvo s sodno odločbo uveljavlja v za to predvidenem in določenem postopku, torej v postopku s pravnim sredstvom, kar je dolžnik v tej izvršilni zadevi tudi storil, vendar s pritožbo proti sklepu o zavrženju pritožbe ni uspel. Vrhovno sodišče je zato neutemeljen predlog za prenos pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 149/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-23

spor o pristojnosti - izvršba na nematerializirane vrednostne papirje - izvršba na denarno terjatev - krajevna pristojnost

V izvršilnem postopku, v katerem je predlagan rubež nematerializiranih vrednostnih papirjev, je pristojno sodišče po členu 100 ZIZ.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v Piranu.

Upnik je 20.6.2001 vložil na Okrajno sodišče v Piranu predlog za izvršbo zoper dolžnika in kot sredstvo izvršbe navedel med štirimi predlaganimi na prvem mestu izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo vrednostnih papirjev, ki jih imata dolžnika deponirana pri Klirinško depotni družbi krajevno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Le-to je odklonilo svojo pristojnost in sprožilo spor o njej. Ker noben predpis ne ureja krajevne pristojnosti v takšnih primerih, je treba uporabiti splošno določilo o krajevni pristojnosti za izvršbo na denarno terjatev, ta pa se po 100. členu Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. RS, št. 51/98 - ZIZ in št. 75/02 - ZIZ-A) ravna po dolžnikovem prebivališču, kar pomeni, da je pristojno Okrajno sodišče v Piranu.

Zakon o izvršbi in zavarovanju ne določa splošne krajevne pristojnosti, pač pa jo posamič določa glede na izvršilna sredstva in v teh primerih vselej kot izključno pristojnost. Do novele ZIZ, ki je začela veljati 21.9.2002 in je za vprašanje pristojnosti ni mogoče uporabiti (122. člen ZIZ-A), ZIZ ni urejal krajevne pristojnosti za izvršbo na nematerializirane vrednostne papirje zaradi izterjave denarne terjatve. Prav tako tudi ne Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih (Ur. l. RS, št. 23/99 ZNVP). Zato je treba uporabiti pravilo o krajevni pristojnosti za sredstvo izvršbe, kakor spada obravnavana posebna vrsta izvršbe. Glede na splošni pojem in vsebino vrednostnega papirja (odsek Obligacijskega zakonika, Ur. l. RS, št. 83/01 o vrednostnih papirjih - 212. do 238. člen) in glede na definicijo nematerializiranih vrednostnih papirjev (2. člen ZNVP) je izvršba na nematerializirane vrednostne papirje zaradi poplačila denarne terjatve posebna oblika izvršbe za uveljavitev oziroma prenos denarne terjatve. Za to sredstvo izvršbe je po 100. členu ZIZ za odločitev o predlogu za izvršbo krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče.

Tako velja v vsem pritrditi sodišču, ki je sprožilo spor o pristojnosti in odločiti, da je za odločanje v tej zadevi pristojno Okrajno sodišče v Piranu, ker imata dolžnika stalno bivališče na njegovem območju.

ZIZ člen 100. ZIZ-A člen 122.OZ člen 212, 213, 214, 215, 216, 217, 218, 219, 220, 221, 222, 223, 224, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 236, 237, 238.ZNVP člen 2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 140/2002, enako tudi I R 148/2002