Sodba II Ips 99/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-08

ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

odškodninski spor - denarna odškodnina za duševne bolečine - elementi odškodninske odgovornosti - dokazno breme

Vse elemente odškodninskega delikta, razen krivde, ki se predpostavlja (prvi odstavek 154. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR), mora dokazati tisti, ki uveljavlja odškodnino (212. člen ZPP).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v znesku 5.000.000 SIT za duševne bolečine, ki naj bi tožniku nastale zaradi toženčevega nezakonitega ravnanja v obnovitvenem postopku v zvezi s priznanjem tožnikove aktivne udeležbe v NOV. Ugotovilo je, da je bila z odločbo Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja RS Območna enota Murska Sobota z dne 25.4.1979 spremenjena prvotna odločba Skupščine občine Ljutomer z dne 31.7.1963, tako da se tožniku čas od 1.11.1943 so 3.11.1944 ne šteje kot aktivna udeležba v NOV. V obnovitvenem postopku so bile zaslišane priče A. T., J. M. in J. W., upoštevano pa je bilo še potrdilo Deutsche Dienststelle fr die Benachrichtigung der nachsten Angeborigen von gefallenen der ehemaligen deutschen Wermacht, Berlin z dne 3.7.1978. Postopek je vodil Š. K., odločbo pa je podpisal toženec kot namestnik predsednika odbora zavarovancev. Zato toženec kot posameznik ne more odgovarjati za posledice te odločbe.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje. Prvostopenjskim razlogom je dodalo, da tožnik s pravnimi sredstvi zoper odločbo Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja ni uspel. Postopek je bil voden skrbno in korektno. Toženec po nobenem pravnem temelju ne odgovarja tožniku za njegove duševne bolečine.

Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijske razloge zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijano sodbo, podrejeno pa, da zadevo vrne v novo sojenje pred popolnoma spremenjenim senatom. Navaja, da je bila odločba z dne 25.4.1979 izdana po 14 letih, ko je že potekel zakoniti petletni rok za obnovo. Ta odločba je bila izdana na podlagi krive izpovedbe toženca. Iz dokumentacije izhaja, da toženec ni bil podpisnik SPIZ Murska Sobota. Tožencu očita, da je ponaredil izjavo in iz dokumentacije odtujil nemško sodbo in izjavo M. G.. Ker je toženec nastopil kot priča, ne bi smel voditi postopka. Izvajanja sodišča šteje za nelogična in to dokazuje z odločbo Upravne enote Ptuj, s katero mu je bil priznan status žrtve vojnega nasilja.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

Z odločbo Odbora zavarovancev Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji z dne 25.4.1979 št. I-327.058 je bil obnovljen postopek in spremenjena odločba Skupščine občine Ljutomer št. 54/63 z dne 31.7.1963, tako da tožniku ni bila priznana doba od 1.11.1943 do 3.11.1944 kot aktivna udeležba v NOV. Tako je bilo odločeno na podlagi izpovedi prič A. T., J. M. in J. W. ter na podlagi potrdila z dne 3.7.1978. V tem postopku toženec ni nastopil kot priča, niti ni bila uporabljena kot dokaz njegova izjava. To je bilo na podlagi pregleda te odločbe in celotnega spisa ugotovljeno v postopku na prvi in drugi stopnji. Tožnik z drugačnimi revizijskimi navedbami izpodbija te ugotovitve. S tem uveljavlja zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, kar ni dovoljen revizijski razlog (tretji odstavek 370. člena ZPP). Z izpodbijanima sodbama je bilo ugotovljeno, da toženec ni vodil obnovitvenega postopka. To je opravila strokovna služba SPIZ-a. Kot oseba, ki je vodila postopek, je naveden Š. K., toženec pa je podpisal odločbo kot namestnik predsednika odbora zavarovancev. Toženec bi bil tožniku odškodninsko odgovoren za zatrjevano škodo, če bi bili zanj ugotovljeni vsi elementi civilnega delikta in sicer protipravno ravnanje, škoda, vzročna zveza in odgovornost. Vse elemente odškodninskega delikta, razen krivde, ki se predpostavlja (prvi odstavek 154. člena Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR), mora dokazati tisti, ki uveljavlja odškodnino (212. člen ZPP). V obravnavani zadevi tožnik ni dokazal protipravnega ravnanja toženca. Očitki o krivi izpovedbi in uničevanju dokazov niso bili potrjeni v dokaznem postopku.

Ugotovljeno je tudi, da je toženec odločbo podpisal kot namestnik predsednika odbora zavarovancev, v čemer ni nič protipravnega.

Odločba sama pa je bila preizkušena s pravnimi sredstvi in potrjena kot pravilna. Dejstvo, da je tožnik kasneje pridobil status žrtve vojnega nasilja v ničemer ne vpliva na presojo o zatrjevani toženčevi odškodninski odgovornosti. Tožnik je pridobil pravice kot žrtev vojnega nasilja na podlagi novih predpisov. Iz tega ni mogoče izvajati odškodninske odgovornosti toženca za njegovo ravnanje v postopku leta 1979.

Glede na navedeno je pravilno stališče izpodbijanih sodb, da ni podlage za toženčevo odškodninsko odgovornost za duševne bolečine tožnika zaradi nepriznanja aktivne udeležbe v NOV. Izpodbijani sodbi sta pravilni. Uveljavljani revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.