TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 11/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - opredelitev razlogov za delegacijo pristojnosti

Po oceni Vrhovnega sodišča tožnik ni utemeljil predlagane delegacije pristojnosti s takimi tehtnimi razlogi, ki bi narekovali delegacijo na podlagi 67. člena ZPP. Njegove trditve namreč ostajajo le na ravni sumničenj glede dela sodišča in nasprotnih strank in izražajo občutke, da se v postopku delajo nepravilnosti, ki mu povzročajo krivice.

Tožnik je kot upnik predlagal proti toženim strankam izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi plačila zneskov, ki naj bi mu jih tožene stranke dolgovale iz naslova stroškov obratovanja in upravljanja stanovanjske hiše v Mariboru. Zaradi vloženih ugovorov so bili sklepi o izvršbi razveljavljeni, obravnavanje zadeve pa se nadaljuje v pravdnem postopku. V tem pa je tožnik v več vlogah predlagal, naj se za obravnavanje zadeve določi drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog je utemeljil s trditvami, da sodišče v Mariboru dela počasi, saj nekatere tožbe niti po sedmih letih od vložitve še niso bile vročene toženim strankam, in da v tekočih postopkih upošteva tudi pravno sporne listine toženih strank, ki v postopku izrabljajo pravice. V ozadju so očitno interesi konkurenčne firme S., pri katerem so bili v preteklosti zaposleni tudi nekateri sodniki mariborskega sodišča. Dogajajo se tudi druge nepravilnosti, zaradi česar naj se vse zadeve dodelijo v obravnavo sodišču v Celju ali v Murski Soboti.

Po določbah 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vrhovno sodišče ugotavlja, da je tožnikov predlog v pravnem pogledu pomanjkljivo sestavljen (terja npr. izločitev sodišča v Mariboru, čeprav pozna ZPP le izločitev sodnika in podobno), da pa je glede na zapisane razloge in podatke spisa le mogoče narediti zaključek, da želi tožnik doseči, da Vrhovno sodišče določi za obravnavanje zadeve drugo stvarno pristojno sodišče. Vendar pa po oceni Vrhovnega sodišča tožnik ni utemeljil predlagane delegacije pristojnosti s takimi tehtnimi razlogi, ki bi narekovali delegacijo na podlagi 67. člena ZPP. Njegove trditve namreč ostajajo le na ravni sumničenj glede dela sodišča in nasprotnih strank in izražajo občutke, da se v postopku delajo nepravilnosti, ki mu povzročajo krivice. Vsekakor pa ima tožnik prav glede trditev, da se postopki vlečejo nerazumno dolgo (vse od leta 1995), vendar pa ta, sicer točna okoliščina, ne predstavlja v 67. členu ZPP predpisanih predpostavk za delegacijo pristojnosti.

Glede na to, da v predlogu navedeni razlogi ne utemeljujejo delegacije drugega stvarno pristojnega sodišča na podlagi 67. člena ZPP, Vrhovno sodišče predlogu ni moglo ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 9/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Prenos zadeve zaradi odločanja na 2. stopnji na drugo višje sodišče.

Za odločanje na drugi stopnji v tej zapuščinski zadevi se določi Višje sodišče v Kopru.

Sodišče prve stopnje je v tej zapuščinski zadevi prekinilo zapuščinski postopek in zakonite dediče napotilo na pravdo proti dediču A. P. zaradi dokazovanja, da svojih zakonitih dednih deležev navedenemu sodediču niso odstopili.

Proti sklepu sodišča prve stopnje o napotitvi na pravdo je med drugim vložila pritožbo tudi dedinja A. B. iz Ljubljane, ki jo v zapuščinskem postopku zastopa njen sin A. B.

Dne 23.1.2003 je predsednik Višjega sodišča v Ljubljani predlagal, naj Vrhovno sodišče RS določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v pritožbenem postopku. A. B., ki opravlja funkcijo ..., je bil do imenovanja na to funkcijo namreč sodnik Višjega sodišča v Ljubljani in tudi vodja civilnega oddelka tega sodišča. V skladu z določbo četrtega odstavka 40. člena Zakona o sodniški službi mu funkcija višjega sodnika na Višjem sodišču v Ljubljani miruje. Obstoji povezanost A. B. s tem postopkom, v katerem nastopa kot pooblaščenec svoje matere A. B.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku-1999) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Iz podatkov spisa sledi, da je A. B. v tej zapuščinski zadevi nastopal kot pooblaščenec dedinje A. B., svoje matere. Povezanost A. B. s tem zapuščinskim postopkom je torej izkazana, po drugi strani pa je izkazana tudi njegova mirujoča sodniška funkcija pri Višjem sodišču v Ljubljani, ki je pristojno za odločanje o pritožbi v tej zapuščinski zadevi. Zato so tudi po presoji vrhovnega sodišča podane take okoliščine, ki predstavljajo tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, ki bo odločalo v tem pritožbenem postopku. Zato je vrhovno sodišče za odločanje na drugi stopnji v tej zapuščinski zadevi določilo Višje sodišče v Kopru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 27/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-04-17

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - sodni izvedence kot stranka v postopku

Prenos pristojnosti zaradi tega, ker je ena od pravdnih strank sodni izvedenec, ne more vplivati na vsebino sojenja v drugi zadevi, ki se obravnava pred sodiščem. Sodni izvedenec je imenovan za območje vse države in lahko sodeluje z vsemi sodniki, samo sodelovanje v postopku pred sodiščem pa ni tehten razlog za to, da ne bi mogel biti v drugem postopku pravdna stranka in da bi to povzročilo realen dvom v pristranosti sojenja.

Predlogu za določitev drugega sodišča se ne ugodi.

Tožnik, ki je vložil tožbo zaradi plačila odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ker naj bi ga toženca poškodovala, je pred prvim narokom za glavno obravnavo predlagal, naj bi se zadeva prenesla v odločanje drugemu sodišču, da bi se odpravil vsak dvom o nepristranosti sodišča. Kot tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navaja, da je prvi toženec sodni izvedenec v večini pravdnih in izvršilnih zadev pred Okrajnim sodiščem v Krškem.

Okrajno sodišče v Krškem, ki je posredovala vlogo Vrhovnemu sodišču v Ljubljani, je pojasnilo, da je R. K. sodni izvedenec in cenilec kmetijske stroke in opravlja izvedensko delo v pravdnih in nepravdnih zadevah.

V 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS, št. 12/03 - uradno prečiščeno besedilo) je predvideno, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Tožeča stranka v predlogu ne navaja razlogov, ki bi vplivali na to, da bi se lažje opravil postopek pred drugim sodiščem. Njena vloga meri na druge razloge, ki pa niso dovolj tehtni, da bi narekovali prenos pristojnosti na drugo sodišče. Prenos pristojnosti zaradi tega, ker je ena od pravdnih strank sodni izvedenec, ne more vplivati na vsebino sojenja v drugi zadevi, ki se obravnava pred sodiščem. Sodni izvedenec je imenovan za območje vse države in lahko sodeluje z vsemi sodniki, samo sodelovanje v postopku pred sodiščem pa ni tehten razlog za to, da ne bi mogel biti v drugem postopku pravdna stranka in da bi to povzročilo realen dvom v pristranost sojenja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 36/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-05

izvršilni postopek - krajevna pristojnost - spor o pristojnosti - rubež plače - izvršba na denarno terjatev - prebivališče dolžnika

Za odločitev o predlogu za izvršbo na dolžnikovo denarno terjatev je krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče na Vrhniki.

Upnik je pri Okrajnem sodišču v Celju vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave 196.905 SIT. Predlagal je izvršbo na rubež plače, na rubež sredstev na računu pri banki in na rubež premičnin.

Okrajno sodišče v Celju se je s sklepom, opr.št. I 1191/2003 z dne 15.3.2003 izreklo za krajevno nepristojno in je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. Menilo je, da je po prvem odstavku 100. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju pristojno to sodišče glede na stalno prebivališče dolžnice.

Okrajno sodišče v Ljubljani ni sprejelo pristojnosti in je dne 8.5.2003 z dopisom opr. št. Z 645/2003 predlagalo, da Vrhovno sodišče RS odloči v sporu o pristojnosti. Zadeva je bila neutemeljeno odstopljena Okrajnemu sodišču v Ljubljani, saj ima dolžnica prebivališče na območju Okrajnega sodišča na Vrhniki in je zato podana pristojnost tega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče na Vrhniki.

Upnik je predlagal več sredstev izvršbe. Po drugem odstavku 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS, št. 51/98 in 75/2002) je v primeru, če je upnik predlagal več sredstev izvršbe, krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu izvršbe. Upnik je v predlogu za izvršbo zoper dolžnico predlagal na prvem mestu rubež plače, to je izvršbo na dolžničino denarno terjatev. Za odločitev o predlogu za izvršbo za tako sredstvo izvršbe je po 100. členu ZIZ krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče. Dolžnica stanuje na naslovu R. 8, 1373 R., po Zakonu o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij (ZUODNO, Ur. l. RS, št. 60/94 in nadaljnji) pa spada naselje R. v O. L.. Po 114. členu Zakona o sodiščih (ZS, Ur. l. RS, št. 19/94 in nadaljnji) se za območje sodnega okraja šteje območje občine. Za območje sodnega okraja Logatec je pristojno Okrajno sodišče na Vrhniki. Ker ima torej dolžnica stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča na Vrhniki, je v obravnavanem primeru za odločitev o predlogu za izvršbo pristojno Okrajno sodišče na Vrhniki. Vrhovno sodišče je zato na podlagi drugega odstavka 25. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ ugodilo predlogu Okrajnega sodišča v Ljubljani in odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZIZ člen 15, 100.ZPP člen 25.ZUODNO člen 2.ZS člen 114.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 112/2009, enako tudi I R 104/2009

VSRS sklep I R 7/2015, enako tudi I R 53/2015, I R 24/2015
Sklep II Ips 472/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-19

dovoljenost revizije zoper sklep - odločitev o spremembi tožbe - zavrženje revizije

Sklep sodišča druge stopnje o zavrnitvi pritožbe proti sklepu sodišča prve stopnje, da se ne dovoli sprememba tožbe, nima pravne narave sklepa, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan. Sodišče bo v nadaljevanju postopka odločalo o vsebini tožbe, katere spremembe ni dovolilo in bo postopek končan šele s tako odločitvijo.

Sodišče prve stopnje je s sklepom odločilo, da se v tej pravdni zadevi ne dovoli sprememba tožbe. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Tožnik v pravočasni reviziji proti sklepu sodišča druge stopnje uveljavlja revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlaga razveljavitev sklepov obeh sodišč ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP, ki ga je treba v tej pravdni zadevi uporabiti zato, ker se postopek pred sodiščem prve stopnje še ni končal).

Vprašanje dovoljenosti revizije proti sklepu sodišča druge stopnje je v novem zakonu urejeno enako kot v prejšnjem zakonu. Po določbi prvega odstavka 384. člena ZPP in prvega odstavka 400. člena ZPP/77 je revizija dovoljena zoper tisti sklep sodišča prve stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Sklep sodišča druge stopnje o zavrnitvi pritožbe proti sklepu sodišča prve stopnje, da se ne dovoli sprememba tožbe, nima pravne narave sklepa, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan. Sodišče bo v nadaljevanju postopka odločalo o vsebini tožbe, katere spremembe ni dovolilo in bo postopek končan šele s tako odločitvijo.

Zato je revizijsko sodišče moralo nedovoljeno revizijo zavreči na podlagi 377. člena ZPP v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 507/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-06-19

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - odškodninski spor - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da mora tožniku plačati odškodnino v znesku 1.701.985 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13.1.2000 dalje. V presežku je bil tožbeni zahtevek zavrnjen. Pritožbi tožene stranke pa je sodišče druge stopnje delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje tako spremenilo, da je toženi stranki naložilo, da mora tožeči stranki plačati odškodnino le v znesku 701.985 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13.1.2000 dalje do plačila.

Tožeča stranka je vložila revizijo, s katero je vrednost spora označila z zneskom 1.746.504,50 SIT. Uveljavila je revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava, obrazložila, da je dosojena odškodnina prenizka in predlagala spremembo sodbe sodišča prve stopnje tako, da bo pritožba tožene stranke zavrnjena in potrjena sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.7.1999, torej po uveljavitvi novega ZPP. Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 13.1.2000. Zato je treba po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe novega ZPP, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP/77). Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP pa je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. V obravnavanem primeru tožeča stranka v reviziji predlaga spremembo izpodbijane sodbe z zavrnitvijo pritožbe tožene stranke in potrditvijo sodbe sodišča prve stopnje, s katero je toženi stranki bilo naloženo, da tožeči stranki plača natanko 1.000.000 SIT več, kot pa je določilo sodišče druge stopnje. Vrednost spornega predmeta v izpodbijanem delu pravnomočne sodbe torej v zakonu predvidenega zneska ne presega. Tožeča stranka pri tem zmotno zvišuje navedeno vrednost s prištevanjem obresti. Sporna vrednost, ki po svoji višini še dopušča revizijo kot izredno pravno sredstvo, namreč pri denarnih zahtevkih obsega samo glavnico, ne pa tudi obresti, ki se od te glavnice računajo (39. člen ZPP). Revizija torej ni dovoljena, zaradi česar jo je po določbi 377. člena ZPP revizijsko sodišče zavrglo.

ZPP člen 39, 367, 376/2, 377, 498, 498/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 51/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-07-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodišča

Dejstvo, da je mati in zakonita zastopnica tožeče stranke B. A. hči višje sodnice v Celju A. A, ni drugi tehtni razlog, ki ga predvideva določba 67. člena ZPP.

Tožeča stranka je pri Okrajnem sodišču v Celju vložila proti tožencu tožbo zaradi določitve preživnine in plačila 420.000 SIT s predlogom za izdajo začasne odredbe za plačilo preživnine.

Okrajno sodišče v Celju, ki je stvarno in krajevno pristojno za sojenje, je dne 9.7.2003 podalo predlog, naj se določi za sojenje drugo okrajno sodišče izven območja Višjega sodišča v Celju, ker je zakonita zastopnica mladoletne tožnice hči višje sodnice v Celju A. A.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko Vrhovno sodišče RS tudi na predlog sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če bi se tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Predlagajoče sodišče vidi navedeni tehtni razlog v dejstvu, da je mati in zakonita zastopnica tožeče stranke B. A. hči višje sodnice v Celju A. A. Drugi tehtni razlog, ki ga predvideva omenjena določba ZPP, in ki bi mogel biti podlaga za delegacijo pristojnosti, je res tudi v sorodstvenem razmerju med stranko postopka in enim od sodnikov krajevno pristojnega sodišča. Vendar pa v obravnavanem primeru tega sorodstvenega odnosa med stranko in sodniki krajevno pristojnega sodišča v fazi postopka pri sodišču prve stopnje ni. Vrhovno sodišče tako ocenjuje, da ni na razpolago tehtnega razloga, zaradi katerega bi bilo mogoče za sojenje na prvi stopnji določiti drugo krajevno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 6/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-05-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - sosporništvo

Tožeči stranki je zakon omogočil, da bi že od začetka z isto tožbo tožila pri istem sodišču več toženih strank (191. člen ZPP), vendar pa te pravice ni izrabila. Nesmotrno obravnavanje istega škodnega dogodka pred dvema različnima sodiščema je tedaj povzročila tožeča stranka sama.

Za delegacijo pristojnosti tudi ne zadošča le dejstvo, da je pravna podlaga obeh pravdnih postopkov isti škodni dogodek. Sama delegacija pristojnosti namreč še ne pomeni, da bi se obe pravdni zadevi obravnavali skupaj. Potrebna bi bila še združitev pravd (300. člen ZPP), o kateri pa odloča zakoniti sodnik (23. člen URS in 14 do 17. člen ZS).

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je dne 15.10.2002 vložila pri Okrožnem sodišču v Celju proti toženi stranki tožbo zaradi plačila 2.345.850 SIT s pp. V tožbi je predlagala, naj se zadeva odstopi v reševanje Okrožnemu sodišču v Mariboru, svoj predlog pa utemeljila s trditvami, da je pri tem sodišču že v teku pravda, ki se je začela prej in ki se nanaša na isti škodni dogodek in isto škodno posledico. V obeh pravdah se bodo izvajali enaki dokazi, zato bi bilo smotrno obe zadevi združiti v enotno obravnavanje.

Na predlog stranke lahko Vrhovno sodišče po 67. členu Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/99 in 96/02 - ZPP) določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Ta določba je izjema od pravil ZPP, ki določajo pristojnost sodišč za odločanje v civilnih sporih. Z njo je zakonodajalec omogočil, da najvišje sodišče v državi določi, naj v zadevi postopa sodišče, ki sicer ne bi bilo pristojno, če gre za razloge smotrnosti ali druge tehtne razloge.

Tožeča stranka zatrjuje, da bi bila delegacija pristojnosti smotrna. Toda tožeči stranki je zakon omogočil, da bi že od začetka z isto tožbo tožila pri istem sodišču več toženih strank (191. člen ZPP), vendar pa te pravice ni izrabila. Nesmotrno obravnavanje istega škodnega dogodka pred dvema različnima sodiščema je tedaj povzročila tožeča stranka sama. Zato ne gre za izjemno situacijo, v kateri bi moralo odločati Vrhovno sodišče.

Za delegacijo pristojnosti tudi ne zadošča le dejstvo, da je pravna podlaga obeh pravdnih postopkov isti škodni dogodek. Sama delegacija pristojnosti namreč še ne pomeni, da bi se obe pravdni zadevi obravnavali skupaj. Potrebna bi bila še združitev pravd (300. člen ZPP), o kateri pa odloča zakoniti sodnik (23. člen Ustave RS in 14 do 17. člen Zakona o sodiščih - ZS, Uradni list RS, št. 19/94 do 28/2000).

Razlogi, ki jih navaja predlog tožnice, tedaj niso takšni, kot jih predvideva 67. člen ZPP. Zato Vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo.

ZPP člen 67, 191, 300.URS člen 14.ZS člen 14 - 17.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 54/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-08-28

spor o pristojnosti - izvršilni postopke - izvršba na premičnine - izključna krajevna pristojnost - sporazum o pristojnosti

Ker je upnik navedel, da se premičnine nahajajo na dolžnikovem naslovu, torej v M., ki je na območju Okrajnega sodišča v Mariboru, je za odločanje o izvršilnem predlogu izključno pristojno mariborsko sodišče.

Za odločitev o predlogu za izvršbo je pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

Upnik je podal predlog za izvršbo na premičnine in v njem navedel, da se nahajajo na dolžnikovem naslovu (M.). Okrajno sodišče v Mariboru se je izreklo za krajevno nepristojno in zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Celju. V razlogih je pojasnilo, da iz sporazuma o krajevni pristojnosti izhaja, da je krajevno pristojno sodišče po sedežu leasinga, to pa je Okrajno sodišče v Celju. To sodišče je sprožilo kompetenčni spor, ker meni, da je za odločitev o predlogu za izvršbo na premičnine krajevno pristojno sodišče, na območju katerega so stvari, oziroma sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče (če upnik ni navedel, kje so stvari).

Za odločitev o predlogu za izvršbo je pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

V izvršilnem postopku je pristojnost izključna, razen v primeru pomožne izbirne pristojnosti pri izvršbi na premičnine, če upnik v predlogu za izvršbo ni navedel, kje so stvari (drugi odstavek 78. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - Ur. l. RS, št. 51/98 - 75/02, v nadaljevanju ZIZ). Glede na to, da je upnik navedel, da se premičnine nahajajo na dolžnikovem naslovu, torej v M., ki se nahaja na območju Okrajnega sodišča v Mariboru, je za odločanje o izvršilnem predlogu izključno pristojno mariborsko sodišče (77. člen ZIZ - enaka je bila določba 69. člena Zakona o izvršilnem postopku - Ur. l. SFRJ, št. 20/78-27/90). Ker pa sporazum o krajevni pristojnosti ni dovoljen, kadar zakon določa izključno krajevno pristojnost (prvi odstavek 69. člena Zakona o pravdnem postopku - Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/2002 - enaka je bila določba prvega odstavka 70. člena Zakona o pravdnem postopku - Ur. l. SFRJ, št. 4/77 - 27/90), je za odločitev o predlogu za izvršbo krajevno pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.