Sodba VIII Ips 266/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-06

trajno presežni delavci -sistemizacija delovnih mest - program razreševanja presežnih delavcev - retroaktivnost splošnega akta

Izpodbijana sodba ima prav, da tudi morebitna retroaktivna veljavnost akta o organizaciji in sistematizaciji od 1. 6. 2000 dalje, na veljavnost programa presežnih delavcev in sklep o prenehanju delovnega razmerja tožniku ni vplivala. Očitno je namreč da ni bil in tudi ne bi mogel biti pravna podlaga, ker je bil program sprejet že 24. 5. 2000, sklep pa izdan 25. 5. 2000.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za razveljavitev sklepov tožene stranke, na podlagi katerih je tožniku kot trajno presežnemu delavcu prenehalo delovno razmerje. Na delovnem mestu pomočnik vodje stroja je prišlo do zmanjšanja števila potrebnih delavcev. Pri določitvi presežnih delavcev se je, ob enaki delovni uspešnosti, upošteval kot izločilni kriterij strokovna izobrazba. Sodišče je tudi ugotovilo, da sprejeti program presežnih delavcev ni imel formalnih pomanjkljivosti in da je bil postopek izveden pravilno in zakonito.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Tudi po presoji pritožbenega sodišča so bili pravilno uporabljeni kriteriji za določitev presežnih delavcev. V zvezi z zatrjevano retroaktivno uporabo akta o organizaciji in sistemizaciji pa se je sicer strinjalo s pritožbo, da za sprejemanje takega akta z retroaktivno veljavo ni pravne podlage. Vendar pa dejstvo, da je tožena stranka šele po končanem postopku razreševanja presežnih delavcev dne 16. 10. 2000 sprejela nov akt, z veljavnostjo od 1.

6. 2000, na zakonitost postopka in sklepov o prenehanju delovnega razmerja tožnika, nima odločilnega vpliva. Tožena stranka je že v programu razreševanja presežnih delavcev z dne 24. 5. 2000 sprejela odločitev o zmanjšanju števila izvajalcev na posameznih delovnih mestih, čeprav je bila nova organiziranost določena šele kasneje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vlaga tožeča stranka revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je bil akt o sistemizaciji, ki ga je tožena stranka sprejela 16. 10. 2000 z veljavnostjo šest mesecev za nazaj, pravna podlaga tako za Program razreševanja presežnih delavcev, kot tudi za oba sklepa po katerih je tožniku prenehalo delovno razmerje. Sodišče naj bi tudi "storilo bistveno kršitev postopka", ko je v obrazložitvi sicer ugotovilo retroaktivno veljavnost akta o sistemizaciji, vendar pa je štelo, da ta akt ni imel odločilnega vpliva na izdajo sklepov o prenehanju delovnega razmerja. Takšno stališče je v nasprotju z vrstnim redom sprejemanja aktov: najprej mora biti sprejet akt o sistemizaciji in organizaciji, da se sploh ve, koliko delavcev je presežnih in nato se šele izdela program in individualni sklepi.

Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP) vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Po določbi 371. člena ZPP revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava. Ker revizija bistvenih kršitev določb pravdnega postopka izrecno in določno ni uveljavljala, revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo. Tako kot revizija utemeljuje "bistveno kršitev postopka", gre dejansko za nestrinjanje s pravno presojo sodišča, torej za uveljavljanje zmotne uporabe materialnega prava.

Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo glede pravilne uporabe materialnega prava samo v mejah razlogov, ki so navedeni v reviziji. Tožnik v reviziji ne zatrjuje več zmotne uporabe materialnega prava v zvezi z uporabo kriterijev za določitev trajno presežnih delavcev in ne glede kršitev pri sprejemanju programa presežnih delavcev ali sklepov o prenehanju delovnega razmerja. Njegov edini ugovor je, da za sprejem programa presežnih delavcev - in posledično nato tudi sklepov o prenehanju delovnega razmerja - ni bilo zakonite pravne podlage v Aktu o organizaciji in sistemizaciji. Samo v tem okviru je zato revizijsko sodišče presojalo pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe.

Tožnik je v pripravljalni vlogi z dne 20. 1. 2001 navajal, da je tožena stranka ukinjala delovna mesta na podlagi Akta o sistemizaciji delovnih mest, ki je bil sprejet šele 16. 10. 2000 z veljavnostjo za nazaj. Sodišče v zvezi s tem ni izvajalo nobenih dokazov, tudi navedeni splošni akt v spis ni bil predložen. Tožena stranka je v pripravljalni vlogi z dne 19. 2. 2001 le pojasnila, da je bil podlaga za sprejem Programa razreševanja presežnih delavcev v delu, ki se nanaša na ukinitev delovnih mest, sklep z dne 9. 5. 2000 o spremembah in dopolnitvah akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest, ne pa Akt o sistemizaciji delovnih mest z dne 16. 10. 2000. Navedbe tožene stranke potrjuje obrazložitev sklepa o prenehanju delovnega razmerja tožniku z dne 25. 5. 2000: podlaga za določanje presežnih delavcev po programu so bile spremembe in dopolnitve Akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest, sprejete dne 9. 5. 2000. Če je bila sistemizacija takrat le spremenjena in dopolnjena, je očitno tak akt obstajal že prej, na kar nenazadnje kaže tudi program razreševanja presežnih delavcev z dne 24. 5. 2000, ki navaja delovna mesta. Zato je tudi brez posebnega dokazovanja možen zaključek, da je trditev tožnika o retroaktivni veljavnosti nove sistemizacije delovnih mest, sprejete 16. 10. 2000, očitno zmotna. Izpodbijana sodba ima zato prav, da tudi morebitna retroaktivna veljavnost tega akta od 1. 6. 2000 dalje, na veljavnost programa presežnih delavcev in sklep o prenehanju delovnega razmerja tožniku ni vplivala. Očitno je namreč da ni bila in tudi ne bi mogla biti pravna podlaga, ker je bil program sprejet že 24. 5.

Ker je glede na ugotovljeno dejansko podlago sodbe izpodbijana sodba materialno pravno pravilna, je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.