TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 21/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-03-18

spor o pristojnosti - izvršba na denarno terjatev - več sredstev izvršbe - krajevna pristojnost - sedež prebivališča dolžnika

Med več sredstvi izvršbe je kot prva navedena izvršba na dolžnikova denarna sredstva pri organizacijah za plačilni promet. V skladu z drugim odstavkom 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 - 75/2002 - ZIZ) je zato krajevno pristojno sodišče, ki je pristojno za izvršbo na denarno terjatev, to pa je sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče (prvi odstavek 100. člena ZIZ).

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Domžalah.

Okrajno sodišče v Ljubljani se je s sklepom z dne 23.10.2002 izreklo za krajevno nepristojno ter zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Žalcu, ki je sprožilo spor o pristojnosti. Na podlagi poizvedb pri Upravni enoti Domžale je namreč ugotovilo, da ima dolžnik stalno prebivališče v Domžalah. Po mnenju tega sodišča je zato v tej zadevi pristojno Okrajno sodišče v Domžalah.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Domžalah.

Med več sredstvi izvršbe je kot prva navedena izvršba na dolžnikova denarna sredstva pri organizacijah za plačilni promet. V skladu z drugim odstavkom 35. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 - 75/02 - ZIZ) je zato krajevno pristojno sodišče, ki je pristojno za izvršbo na denarno terjatev, to pa je sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče (prvi odstavek 100. člena ZIZ). Ker je dolžnikovo stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča v Domžalah, je v tej zadevi pristojno to sodišče.

ZIZ člen 100, 100/1.ZPP člen 24, 24/1, 25, 25/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 579/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-03-04

CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO - USTAVNO PRAVO

dovoljenost revizije v nepravdnem postopku - pravica do revizije - človekove pravice in temeljne svoboščine - uresničevanje in omejevanje pravic

Pravica do revizije je ena izmed dodatnih pravic, poleg tistih, ki jih zagotavlja ustava. Zato ni mogoče govoriti o omejevanju človekove pravice, če zakon pravice do tega pravnega sredstva ne zagotavlja za vse sodne odločbe.

V tej nepravdni zadevi za delitev stvari v solastnini je sodišče prve stopnje s sklepom N 39/90-149 z dne 30.9.2002 zavrglo revizijo nasprotne udeleženke, ker revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena.

Sodišče druge stopnje je pritožbo nasprotne udeleženke zoper ta sklep zavrnilo iz istega razloga in sklep potrdilo.

Proti temu sklepu je nasprotna udeleženka vložila pritožbo, ki jo je sodišče prve stopnje kot nedovoljeno zavrglo s sklepom N 39/90-154 z dne 10.1.2003. Zavzelo je stališče, da pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje ni dovoljena. Sodišče druge stopnje je pritožbi nasprotne udeleženke zoper pravkar citirani sklep ugodilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje, ker bi moralo vlogo nasprotne udeleženke šteti kot revizijo. To sodišče je tako ravnalo in predložilo pritožbo kot revizijo vrhovnemu sodišču.

Pred tem jo je vročilo predlagajoči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Zakon o nepravdnem postopku (ZNP), ki se uporablja za zadeve za delitev stvari v solastnini (trinajsto poglavje tega zakona), določa v 34. členu, da revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. V omenjenem trinajstem poglavju ni določeno, da bi bila revizija dovoljena.

Ustava Republike Slovenije (URS), na katero se sklicuje revizija, revizije (kot izrednega pravnega sredstva) ne uvršča med ustavno varovane človekove pravice in temeljne svoboščine. Zakonodajelec torej lahko določi, v katerih primerih je revizija dovoljena in v katerih ne. Smisel petega odstavka 15. člena URS, ki ga revizija posebej izpostavi, je v tem, da ustava zagotavlja le minimum varstva človekovih pravic. Če katerakoli odločba v kateremkoli aktu naše države določa širši obseg varovanja kakšne človekove pravice ali vsebuje človekovo pravico, ki je ustava ne pozna, je treba posamezniku priznati človekovo pravico v tem širšem obsegu. Ker, kot rečeno, pravica do revizije sploh ni človekova pravica, uporaba določbe petega odstavka 15. člena URS ne pride v poštev. Pravica do revizije je namreč ena izmed pravic več, kot jih zagotavlja ustava, in če je zakon ne zagotavlja za vse sodne odločbe, ni mogoče govoriti o omejevanju človekove pravice.

Odločitev nižjih sodišč se tako pokaže kot pravilna in zato je bilo treba neutemeljeno revizijo zavrniti (tretji in četrti odstavek 384. člena ter 378. člen Zakona o pravdnem postopku in 37. člen ZNP).

ZNP člen 34, 37.ZPP člen 378, 384, 384/3, 384/4.URS člen 15, 15/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 459/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-02-05

dovoljenost revizije - revizija, ki jo vloži stranka sama - pravniški državni izpit - zavrženje revizije

Tožnik je vložil revizijo sam in ni izkazal, da bi imel pravniški državni izpit. Revizijo je torej vložila oseba, ki te pravice nima, kar pomeni, da gre za nedovoljeno revizijo.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožnikovo tožbo z dne 16.4.2002, ker je ni dopolnil tako, kakor mu je naložilo. Sodišče druge stopnje je njegovo pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep, ker tožnik ni izpolnil niti minimalnih zahtev, ki jih postavlja zakon glede vsebine tožbe, da bi jo lahko sodišče obravnavalo.

Proti temu sklepu je tožnik vložil pritožbo in zahteval od vrhovnega sodišča, naj pošlje zadevo v obravnavo prvostopenjskemu sodišču.

Le-to je pravilno štelo vlogo, ki jo je tožnik označil kot pritožbo, za revizijo.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno vrhovno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP) določa, da sicer smejo stranke opravljati pravdna dejanja osebno (prvi odstavek 86. člena), toda v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko opravlja stranka pravdna dejanja (med katere spada seveda tudi vložitev revizije) samo po pooblaščencu, ki je odvetnik (tretji odstavek 86. člena ZPP). Pravkar citirana določba ne velja v primerih, če ima stranka opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP). Tožnik je vložil revizijo sam in ni izkazal, da bi imel omenjeni izpit.

Revizijo je torej vložila oseba, ki te pravice nima, kar pomeni, da gre za nedovoljeno revizijo (drugi odstavek 374. člena ZPP). Ker je kot nedovoljene ni zavrgla že sodnica sodišča prve stopnje, je moralo to storiti revizijsko sodišče (377. člen ZPP).

ZPP člen 86, 86/3, 86/4, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 198/2005, enako tudi II Ips 188/2004

Sklep II Ips 210/2005, enako tudi II Ips 224/2004, II Ips 157/2004
Sklep II Ips 224/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-22

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - revizija zoper sklep - zavženje revizije

Nedovoljena revizija zoper sodbo (glede na vrednost spornega predmeta) in zoper sklep se zavrže (377. člen in 384. člen ZPP).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v višini 993.000 tolarjev z zakonskimi zamudnimi obrestmi, kolikor je tožnik zahteval od drugotoženca in četrtotoženca. Pravdni postopek proti prvotoženki in tretjetoženki pa je zaradi umika tožbe ustavilo. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper sodbo in zoper sklep ter potrdilo odločitev sodišča prve stopnje.

Zoper tako pravnomočno sodno odločbo je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja vse revizijske razloge.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki in Vrhovnemu državnemu tožilstvu RS (375. člen Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 36/2004 - prečiščeno besedilo, ZPP).

V drugem odstavku 367. člena ZPP je določeno, da je revizija dovoljena v premoženjskih sporih, v katerih vrednost izpodbijanega dela pravnomočne odločbe presega 1,000.000 tolarjev. V drugem odstavku 384. člena ZPP pa je določeno, da revizije zoper sklep ni v sporih, v katerih ne bi bila dovoljena revizija zoper sodbo. Vrednost denarnega zahtevka, o katerem je sodišče odločalo, je bila 993.000 tolarjev, kar je nižja vrednost, kot jo zakon predvideva, da je izredno pravno sredstvo - revizija - dovoljena, saj je vrednost spornega predmeta v tej zadevi enaka vrednosti denarnega zahtevka (993.000 SIT).

Ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (374. člen ZPP), je nedovoljeno revizijo zoper sodbo in zoper sklep zavrglo revizijsko sodišče (377. člen in 384. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 510/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-02-12

dovoljenost revizije - nepravdni postopek - postopek za delitev stvari in skupnega premoženja

Za postopek za delitev stvari in skupnega premoženja ZNP ne določa nobene izjeme od splošnega pravila, da revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena.

Prvi predlagatelj sam trpi svoje stroške revizijskega odgovora.

V tej nepravdni zadevi je sodišče prve stopnje razdružilo solastne nepremičnine udeležencev nepravdnega postopka, sodišče druge stopnje pa je pritožbo nasprotnih udeleženk zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Nasprotne udeleženke v pravočasni reviziji proti sklepu sodišča druge stopnje uveljavljajo revizijska razloga bistvenih kršitev določb nepravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlagajo razveljavitev sklepov obeh sodišč in vrnitev zadeve v novo odločanje.

Revizija je bila vročena predlagateljema, ki vsak v svojem odgovoru predlagata njeno zavrženje, prvi predlagatelj pa priglaša tudi svoje revizijske stroške. Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije se o vročeni reviziji ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku - ZNP).

V nepravdnem postopku je revizija le izjemoma dovoljena. To jasno izhaja iz 34. člena ZNP, ki določa, da revizije v tem postopku ni, če zakon ne določa drugače. Postopek za delitev stvari in skupnega premoženja je bil v času odločanja na prvi stopnji urejen v 13.

poglavju v členih 118 do 130 ZNP, ki se glede na prehodno določbo 268. člena Stvarnopravnega zakonika (Ul. RS, št. 87/02 - SPZ) v tej zadevi še uporabljajo. Za postopek za delitev stvari in skupnega premoženja zakon ne določa nobene izjeme od splošnega pravila, da revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP nedovoljeno revizijo nasprotnih udeleženk zavrglo. Ker so tudi stroški nepravdnega postopka urejeni drugače kot stroški pravdnega postopka, odločitev revizijskega sodišča o priglašenih stroških prvega predlagatelja temelji na splošnem pravilu iz 1.

odstavka 35. člena ZNP, po katerem vsak udeleženec trpi svoje stroške nepravdnega postopka. Revizijskih stroškov namreč ni mogoče uvrstiti med skupne stroške solastnikov v smislu 126. člena ZNP, za katere je določeno drugačno pravilo.

ZNP člen 34, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130.ZPP člen 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 169/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-03-11

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Tožnik je po prejemu izvedenskega mnenja svoj zahtevek spremenil in tudi skrčil tako, da je zahteval plačilo zavarovalnine v znesku 738.103,40 SIT. Sodišče prve stopnje je temu skrčenemu zahtevku ugodilo, toženka pa s svojo pritožbo proti tej sodbi ni uspela. Zato je lahko vrednost izpodbijanega dela sodbe druge stopnje le navedeni znesek. Ker pa ta ne presega mejnega zneska iz 2. odstavka 367. člena ZPP, toženkina revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da mora plačati tožniku celoten skrčeni znesek 738.103,40 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 24.12.1997 dalje kot zavarovalnino po sklenjeni zavarovalni pogodbi za nezgodno zavarovanje. Sodišče druge stopnje je toženkino pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje.

Toženka v pravočasni reviziji proti sodbi druge stopnje uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga tako spremembo izpodbijane sodbe, da se tožbeni zahtevek v celoti zavrne.

Revizija je bila vročena tožniku, ki nanjo ni odgovoril, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Čeprav je bila v tej pravdni zadevi tožba vložena 14.1.1999, je treba glede postopka uporabiti določbe novega ZPP, ker je sodišče prve stopnje sodbo izdalo po uveljavitvi novega zakona (prvi odstavek 498. člena ZPP). To velja za vsa vprašanja postopka, razen tistih, za katere je zakon v 499. členu drugače določil. Med izjemami ni vprašanja dovoljenosti revizije, ker zakonodajalec ni sledil zgledu nekaterih novel prejšnjega zakona za drugačno rešitev tega vprašanja. Zato se tudi dovoljenost revizije presoja po določbah novega ZPP.

Po drugem odstavku 367. člena ZPP je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT.

Tožnik je sicer v tožbi zahteval plačilo 80.000 ATS v tolarski vrednosti, kar naj bi glede na oznako o vrednosti spora v času vložitve tožbe predstavljalo 1.080.000 SIT, vendar je po prejemu izvedenskega mnenja v vlogi z dne 14.6.2001 svoj zahtevek spremenil in tudi skrčil tako, da je zahteval plačilo zavarovalnine v znesku 738.103,40 SIT. Sodišče prve stopnje je temu skrčenemu zahtevku ugodilo, toženka pa s svojo pritožbo proti tej sodbi ni uspela. Zato je lahko vrednost izpodbijanega dela sodbe druge stopnje le navedeni znesek. Ker pa ta ne presega mejnega zneska iz navedene zakonske določbe, toženkina revizija ni dovoljena.

Zato jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo in z njo tudi priglašene toženkine revizijske stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 15/2004
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-01

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodnikov - sodnik kot pravdna stranka - prostorska lokacija pristojnega sodišča

Zavrnitev predloga za delegacijo, ker vsebina obravnavane zadeve kljub morebitnim drugim (morda) utemeljenim razlogom ne potrjuje elementov za uporabo 67. člena ZPP.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je proti toženi stranki pri Okrajnem sodišču v Ljutomeru vložila tožbo zaradi plačila odškodnine v znesku 1,127.500 SIT. Okrajno sodišče v Ljutomeru se je izreklo za krajevno nepristojno in zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču na Ptuju, to pa je podalo po določbi 67. člena ZPP predlog za določitev drugega stvarno pristojnega okrajnega sodišča z obrazložitvijo, da je tožnik sodnik Okrožnega sodišča na Ptuju. Je torej sodnik istega sodnega okrožja s skupno prostorsko lokacijo Okrajnega sodišča na Ptuju, zaradi česar so stiki in srečavanja skozi delo med sodniki neizogibni in pogosti. To pa bi lahko vzbujalo dvom v nepristranskost sojenja pri Okrajnem sodišču na Ptuju.

Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče tudi na predlog sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po stališču predlagajočega sodišča naj bi bil tehten razlog za prenos pristojnosti v tem, da je tožnik okrožni sodnik pri Okrožnem sodišču na Ptuju torej sodišču, ki je prostorsko locirano v isti stavbi kakor stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče na Ptuju. Ni mogoče zanikati, da skupna lokacija okrajnega in okrožnega sodišča omogoča stike med sodniki obeh sodišč, vendar pa ta okoliščina uporabe določbe 68. člena sama zase ne utemeljuje. Predmet pravde je namreč odškodninski zahtevek, katerega temelj je v prometni nesreči, ki naj bi jo povzročila zavarovanka tožene stranke in v kateri naj bi tožnik utrpel nepremoženjsko in premoženjsko škodo. Vsebina obravnavane zadeve torej ni takšna, da bi mogla z upoštevanjem prej omenjene okoliščine utemeljiti uporabo določb ZPP o prenosu pristojnosti. Določbe zakona o sodniški službi (2. člen) med drugim sodniku nalagajo varovanje nepristranskosti in neodvisnosti sojenja. Zato predlogu za prenos pristojnosti ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 598/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-01

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Nedovoljenost revizije zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnice B. D. na sklenitev kupoprodajne pogodbe s toženo stranko Republiko Slovenije po določbah Stanovanjskega zakona za stanovanje v Ljubljani. Odločilo je tudi, da mora toženec B. D. omenjeno stanovanje izprazniti in ga izročiti tožeči stranki. Proti takšni sodbi je vložila pritožbo tožeča stranka B. D., vendar je sodišče druge stopnje njeno pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (torej tistem, ki se nanaša na tožbeni zahtevek na sklenitev kupoprodajne pogodbe)

Tožnica B. D. vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo z ugoditvijo tožbenemu zahtevku na prodajo stanovanja ter istočasno zavrnitvijo tožbenega zahtevka na izselitev. Po mnenju revidentke sta napačno uporabljeni določbi 117. in 58. člena Stanovanjskega zakona. Za prenehanje stanovanjskega razmerja je potrebno, da obstoji neuporaba stanovanja s strani vseh uporabnikov in ne samo bivšega imetnika stanovanjske pravice. Končno pa je izpodbijana odločitev tudi v nasprotju z določbo 53. člena Stanovanjskega zakona.

Tožena stranka Republika Slovenija na revizijo ni odgovorila, Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP).

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, lahko stranke vložijo dovoljeno revizijo le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT (prvi in drugi odstavek 367. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 498. člena ZPP). Tožeča stranka pa je vrednost spornega predmeta označila z zneskom 883.821 SIT, ki prej navedenega mejnega zneska ne presega. Zato je bilo treba uporabiti določbo 377. člena ZPP in revizijo zavreči.

Revizija ni dovoljena tudi glede odločitve, sprejete v pridruženi pravdi zaradi izselitve iz stanovanja. Ne glede na to, da vrednost spornega predmeta v navedeni pravdi (označena je z zneskom 1,000.000 SIT), ne presega meje, ki vodi k dopustnosti revizije, pa je ta del odločitve postal pravnomočen že pri sodišču prve stopnje - revizijo pa je, kot je že povedano mogoče vložiti le zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji.

ZPP člen 367, 367/1, 367/2, 377, 498, 498/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 276/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-15

dovoljenost revizije zoper sklep - predlog za razveljavitev klavzule pravnomočnosti - zavrženje revizije

Ker sklep o zavrnitvi predloga za razveljavitev klavzule pravnomočnosti ne predstavlja sklepa, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan, revizija zoper njega ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožničin predlog za razveljavitev klavzule pravnomočnosti sodbe z dne 8.5.2001, opr. št. P 99/2000. Tožničino pritožbo zoper ta sklep je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep prve stopnje.

Zoper ta sklep vlaga tožnica revizijo in predlaga spremembo, podrejeno pa zavrnitev.

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (1. odstavek 384. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 - 2/2004 - ZPP). Ker pa sklep o zavrnitvi predloga za razveljavitev klavzule pravnomočnosti ne predstavlja sklepa, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan (z njim namreč ni odločeno o pritožbi, ki naj bi po tožničinem mnenju preprečevala nastop pravnomočnosti), je revizijsko sodišče revizijo zavrglo (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 267/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-04-15

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DENACIONALIZACIJA

dovoljenost revizije - sklep o izbrisu zaznambe spora - denacionalizacijski postopek - zavrženje revizije

Nedovoljena je revizija proti odločitvi o izbrisu zaznambe spora v denacionalizacijskem postopku.

Sodišče prve stopnje je ustavilo nepravdni postopek zaradi vrnitve zaplenjenega premoženja, kolikor je bil sprožen proti nasprotnima udeležencema I. d.o.o. v stečaju in T. p.o. v stečaju, ker je predlagateljica zoper njiju umaknila predlog. Istočasno je odločilo, da se po pravnomočnosti opisane odločitve po uradni dolžnosti izbriše pri vl. št. 248 k.o... in pri vl. št. 62 iste k.o. zaznamba spora, vpisana na podlagi sklepa Okrajnega sodišča v Kranju z dne 29.4.1997, opr. št. N 44/96. Pritožbo proti odločitvi o izbrisu zaznambe spora je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

Predlagatelji vlagajo revizijo zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlagajo razveljavitev odločitve o izbrisu zaznambe spora. Nepremičnine, ki so vpisane v vl. št. 248 in 62 k.o... in so predmet zahtevka za vrnitev zaplenjenega premoženja, niso last zavezancev, proti katerima je predlagajoča stranka umaknila zahtevo, temveč jih imata ti dve družbi samo v uporabi. Nepremičnine so namreč še vedno družbena lastnina, torej lastnina Republike Slovenije in Mestne občine K.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu in nasprotnima udeležencema, ki pa nanjo nista odgovorila.

V postopku denacionalizacije je revizija proti odločitvi sodišča druge stopnje dovoljena (1. in 2. odstavek 56. člena Zakona o denacionalizaciji). Vendar pa je navedeno načelno izhodišče treba presojati s stališča dovoljenosti revizije proti sklepu sodišča druge stopnje v skladu z določbo 384. člena ZPP. Nepravdni postopek v denacionalizacijskih zadevah se vedno konča s sklepom, zaradi česar je revizija proti odločitvi, s katero je bila zavrnjena pritožba proti sklepu sodišča prve stopnje, dovoljena le v primerih, ko je bil s sklepom sodišča druge stopnje denacionalizacijski postopek pravnomočno končan. V obravnavanem primeru je predlagajoča stranka proti dvema nasprotnima udeležencema umaknila zahtevo za denacionalizacijo, kar je imelo za posledico ustavitev postopka proti njima. Tako se postopek nadaljuje proti ostalima nasprotnima udeležencema Republiki Sloveniji in Mestni občini K. Odločitev o izbrisu zaznambe spora pri vl. št. 62 in 248 k.o... je v tem okviru sicer postala z izdajo sklepa sodišča druge stopnje pravnomočna, vendar pa se z njo postopek v skladu s zahtevo za vrnitev zaplenjenega premoženja ni pravnomočno končal. Navedena dejstva tako ne omogočajo uporabo določbe 1. odstavka 384. člena ZPP. Revizija proti odločitvi o izbrisu zaznambe spora po povedanem ni dovoljena, zaradi česar jo je revizijsko sodišče na podlagi določbe 377. člena ZPP v skladu z določbo 4. odstavka 384. člena ZPP zavrglo.

ZDen 56, 56/1, 56/2.ZPP člen 377, 384, 384/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.