Sodba II Ips 286/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2004-06-03

gradbena pogodba - dogovor o obsegu dela - dodatna dela - skupaj dogovorjena cena - plačilo dodatnih del - skrbnost dobrega strokovnjaka

Če izvajalec ni zajel vseh potrebnih del za dogovorjeni obseg dela, gre to njemu v škodo, saj bi moral ob sestavljanju popisa del in ocenitvi njihove vrednosti ravnati s skrbnostjo dobrega strokovnjaka (drugi odstavek 18. člena ZOR). Odločitev, da tožencu ni treba plačati dodatnih "del", je torej pravilna.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika kot izvajalca del iz gradbene pogodbe za plačilo 2,622.289 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9.12.1995 dalje do plačila in zavrglo nasprotno tožbo toženca kot investitorja za plačilo 2,349.069 SIT z obrestmi od 1.7.1999 dalje do plačila. O pravdnih stroških je odločilo, da jih trpita stranki vsaka svoje.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo le tožnikovi pritožbi in delno spremenilo stroškovno odločitev, v ostalem, glede stvari same, pa jo je zavrnilo, prav tako pa tudi v celoti toženčevo pritožbo. V zvezi s tožnikovim zahtevkom je sprejelo kot pravilne dejanske ugotovitve, da tožnik ni dokazal, da dela, ki jih je navedel v tožbi, niso zajeta v pogodbenem dogovoru, se pravi, med strankama sklenjeni gradbeni pogodbi (630. člen Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR) in da jih je bilo treba opraviti zato, ker odstopajo od projekta. Pa tudi, če bi šlo za dodatna dela, tožnik za njihovo opravo ni imel pisnega soglasja (633. člen ZOR) in je zato zahtevek za njihovo plačilo neutemeljen.

Tožeča stranka je vložila revizijo "zoper pravnomočno sodbo in sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I P 475/96 z dne 15.1.2001 v zvezi s sodbo in sklepom Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Cp 1382/2001 z dne 12.6.2002 zoper del, s katerim je sodišče zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo in sklep sodišča v navedenem delu". Uveljavlja vse revizijske razloge in predlaga, naj vrhovno sodišče spremeni sodbo in sklep oziroma ju razveljavi, prav tako pa tudi sodbo in sklep sodišča prve stopnje v delu, s katerim je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke ter vrne zadevo v ponovno sojenje, po potrebi, pred drugim senatom. Pritožbenemu sodišču očita, da je neutemeljeno sklepalo, da je prvostopenjsko sodišče pravilno uporabilo materialno pravo in s tem pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje. Ni imelo nobene pravne podlage za to, da bi štelo pogodbo med strankama kot gradbeno pogodbo na ključ. Pogodbena določba, da bodo vsa dodatna dela obračunana točno po porabljenem času in materialu, je bistvena za presojo vsebine pogodbe in ocene verodostojnosti tožene stranke. Ni res, da bi toženca zanimala le zaključena gradnja. Voden je bil gradbeni dnevnik, ki dokazuje opravljena dela. Tožena stranka je dodatna dela naročila in sprejela in sproti zahtevala odpravo napak. Izvedenec je ugotovil, da gre za dodatna dela, sodišči pa ugotavljata, da ne gre zanje.

Tožena stranka v odgovoru na revizijo opozarja, da je tožeča stranka nedovoljeno ugovarja pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja; da toženec ni dal soglasja za odmik od gradbenega načrta oziroma od pogodbenih del; da je praksa izvajalcev gradbenih del, da se sklicujejo na nekakšna dodatna dela.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Tožeča stranka je revizijo vložila zoper prvostopenjsko sodbo. Ker pa v povezavi z njo omenja tudi odločbo, izdano na drugi stopnji, je sodišče štelo, da je revizija dovoljena in jo je meritorno obravnavalo.

Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP). Zato ne bo odgovorov na revizijske trditve, ki skušajo uveljaviti ta nedovoljeni razlog, kot so to tiste, kaj je bil dejanski dogovor med strankama, saj pomeni ugotavljanje vsebine pogodbe, ugotavljanje dejanskega stanja. Nadalje gre za trditve o tem, da ni res, da bi toženca zanimala le zaključena gradnja, da je naročil dodatna dela in podobno.

Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (371. člen ZPP). V reviziji je zapisano, da izpodbija sodbo iz "vseh razlogov", vendar v obrazložitvi ne pojasni, v čem so podane procesne kršitve, na kateri stopnji so storjene in kakšne vrste so. Revizijsko sodišče zaradi pravkar citirane zakonske določbe ni dolžno in ne sme samo iskati in odkrivati takšnih kršitev.

Sodišči sta materialno pravo pravilno uporabili. Nobena izmed sodb ne omenja, da bi šlo za med strankama sklenjeno gradbeno pogodbo s posebnim določilom "ključ v roke" (640. člen ZOR). Revizijski očitek v tej smeri je torej zgrešen, saj niti posredno nobena izmed sodb ne nakazuje, da bi šlo za pogodbo takšne vrste. Pač pa sta nižji sodišči očitno upoštevali določbo 635. člena ZOR, ki dopušča, da se lahko cena v gradbeni pogodbi določi tudi v skupnem znesku za celotni objekt. Dejanski dogovor med strankama, na to ugotovitev pa je revizijsko sodišče vezano, je bil, da so s predračunom zajete vse postavke (kot je tožnik zagotavljal tožencu) in da je toženec zasledoval le končni rezultat. Upravičeno je torej štelo, da so s pogodbeno ceno zajeta vsa dela do faze, ko bi bilo treba le še položiti parket, prebeliti in očistiti hišo. Sicer pa pomenijo drugačne revizijske trditve že v uvodu omenjeno revizijsko nedovoljeno poseganje v ugotovljeno dejansko stanje.

Odveč je revizijska trditev, da gradbeni dnevnik dokazuje opravljena dela. Teh tožena stranka namreč ne zanika. Opravljena so bila tudi dodatna dela, vendar je bistveno za rešitev tega spora, da se stranki o njih nista niti pogovarjali. Zmotno očita revizija, da sodišči ugotavljata, da ne gre zanje. To namreč ne drži. Pravilno sta zavzeli stališči, da bi ta morala biti zajeta v predračunu in pogodbeni ceni, saj sta se stranki dogovorili za dela do prej omenjene faze. Če tožnik ni zajel vseh potrebnih del za dogovorjeni obseg dela, gre to njemu v škodo, saj bi moral ob sestavljanju popisa del in ocenitvi njihove vrednosti ravnati s skrbnostjo dobrega strokovnjaka (drugi odstavek 18. člena ZOR). Odločitev, da tožencu ni treba plačati dodatnih "del", je torej pravilna.

Delno nedovoljeno sicer pa neutemeljeno revizijo je moralo sodišče zavrniti (378. člen ZPP).

Odločitev o revizijskih stroških je zajeta z zavrnilnim izrekom te odločbe (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.