Sklep I Up 982/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-01-15

upravni postopek - oblika in sestavni deli odločbe - nepopoln pravni pouk

Če ima akt nepopoln pravni pouk, stranka pa ni ravnala v skladu s 5. odstavkom 210. člena ZUP/86 po veljavnih predpisih, ali pa zahtevala od upravnega organa, naj pravni pouk dopolni, je tožba, vložena po poteku 30-dnevnega roka iz 1. odstavka 26. člena ZUS, prepozna ter se zavrže (2. točka 1. odstavka 34. člena ZUS).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Novi Gorici, št. U 22/2000-14 z dne 17.5.2002.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se vpisni št. U 22/2000 in 93/2000 združita, tako da postane vodilni spis U 22/2000 (1. točka izreka) in da se tožbi zavržeta (2. točka izreka).

V obrazložitvi izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje navaja, da je tožena stranka vlogo tožečih strank, podano v zvezi z Javnim razpisom za dodelitev podpor pri izvedbi strukturnih sprememb v rastlinski pridelavi, živinorejski prireji, predelavi, dodelavi kmetijskih pridelkov ter turizmu na kmetijah (Uradni list RS, št. 63/97, v nadaljevanju javni razpis) zavrgla kot nepopolno s sklepom z dne 16.1.1998. Zoper navedeni sklep sta tožeči stranki, v skladu s pravnim poukom, navedenim v sklepu, vložili zahtevo za ponovno preveritev postopka za dodelitev sredstev. Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Republike Slovenije je v postopku preverjanja postopka dodeljevanja sredstev ugotovil, da je izpodbijani sklep pravilen, tožeči stranki pa je s pravnim poukom napotil, da lahko, če se z ugotovitvami ne strinjata, oziroma menita, da sta oškodovani, vložita tožbo pri pristojnem sodišču. Sodišče ugotavlja, da je bil javni razpis objavljen na podlagi 20. člena Uredbe o uvedbi finančnih intervencij za ohranjanje in razvoj kmetijstva ter proizvodnje prehrane v prvih devetih mesecih leta 1997 (Uradni list RS, št.

42/97, 49/97 in 52/97, Uredba). Iz določbe 2. odstavka 10. člena Uredbe izhaja, da je možno zoper sklep ministra, s katerim odloči o vlogi za dodelitev sredstev oziroma podpor, vložiti, v roku 8 dni od prejema, zahtevo za ponovno preveritev postopka dodeljevanja sredstev. Uredba torej predvideva pravno sredstvo, ki pa bi moralo biti določeno z zakonom, in to na podlagi določbe 2. odstavka 11. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP/86). Po presoji sodišča z Uredbo ni mogoče določiti pravnega sredstva v primeru, ko na prvi stopnji odloča upravni organ druge stopnje. Vendar pa sodišče pri svojem odločanju ni moglo upoštevati 7. odstavka 210. člena ZUP/86. Tožena stranka je namreč odločila o pritožbi tožečih strank, na koncu te odločitve pa navedla nepopoln pravni pouk (brez roka za vložitev tožbe in brez navedbe stvarno in krajevno pristojnega sodišča). Ker je bil torej pravni pouk nepopoln, bi se morali tožeči stranki v skladu s 5. odstavkom 210. člena ZUP/86 ravnati po veljavnih predpisih, ali pa zahtevati v 8 dneh od tožene stranke, naj pravni pouk dopolni. Ker pa tožeči stranki nista ravnali v skladu s 5. odstavkom 210. člena ZUP/86, sta njuni tožbi, prva vložena dne 19.1.2000 (pravilno: 17.1.2000), druga pa dne 2.3.2000, zoper odgovor ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na zahtevo za ponovno preveritev postopka za dodelitev sredstev z dne 1.12.1998, ki sta ga prejeli 20.1.1999, prepozni. Zato je sodišče prve stopnje obe tožbi v skladu z 2. točko 1. odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 65/97 in 70/2000, ZUS) zavrglo.

Tožeči stranki vlagata pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov po 72. členu ZUS in predlagata, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi in vrne v ponovni postopek.

V obširni pritožbi, ki se po vsebini nanaša na 2. točko izreka izpodbijanega sklepa, med drugim navajata, da imata v G. od leta 1990 biološko kmetijo, na kateri postavljata kmečki turizem kot dopolnilno dejavnost. Leta 1997 sta se s popolno vlogo prijavila na javni razpis tožene stranke za dodelitev nepovratnih denarnih sredstev za dokončanje gradnje kmečkega turizma. Po treh mesecih so jima pisno odgovorili z neresnico oziroma so si izmislili, da naj v vlogi ne bi "razmejila" trgovine od kmečkega turizma. Po vložitvi pritožbe sta dne 20.1.1999 prejela pisni odgovor z izmišljenim izgovorom, da naj vlogi ne bi priložila gradbenega dovoljenja za kmečki turizem. Ker imata le eno enotno gradbeno dovoljenje za vse namene oziroma prostore in dejavnosti objektov v gradnji, je bilo vse navedeno na prvi strani gradbenega dovoljenja. Ta razlog so si izmislili šele ob drugem pisnem odgovoru na njuno vlogo na razpis, ker so mislili, da sta kot kmeta tako neizobražena, da ne bosta nič razumela in ukrenila. Druga huda napaka oziroma kršitev ZUP v drugem dopisu tožene stranke pa je odsotnost pravnega pouka o tem, na kateri organ in v kakšnem roku se lahko pritožita. Nikjer v "dopisu" ne piše, da je to odločba ali da gre za odločbo o pritožbi. Gre torej za pomanjkljiv ali nepopoln dopis upravnega organa tožene stranke, ki ni v skladu z ZUP, ki pa natančno določa obvezne sestavine odločbe upravnega organa: uvod, izrek, obrazložitev in pouk o pravnem sredstvu. Sodišče prve stopnje neupravičeno in v njuno škodo razlaga, da bi morala vložiti zahtevo za dopolnitev odločbe po 5. odstavku 210 člena ZUP. Nimata preveč denarja za neposredne stroške za odvetnike ali za nabavo zakonov. Če bi ga imela dovolj, se ne bi prijavila na razpis za denarno podporo za kmečki turizem. Izpodbijata tudi dejstvo, da je bil gospod, ki je bil nečitljivo podpisan na "dopisu" namesto ministra, pooblaščen za izdajo odločb istega organa na drugi stopnji. Tudi, če bi bil pooblaščen od strani ministra S., pa je v nasprotju ZUP, da nekdo na prvi in drugi stopnji pri upravnem organu lahko izdaja "dopis" ali "odločbe" na osnovi sporne uredbe, kar je ugotovilo in "saniralo" prvostopenjsko sodišče. Sodišče je potrebovalo skoraj dve leti in pol, da je ugotovilo, da naj bi bila njuna pritožba prepozno vložena, ob dejstvu, da tožena stranka te "prepoznosti" sploh ni uveljavljala. Zaradi takšnega odnosa sta imela velike težave z dokončanjem gradnje objekta za kmečki turizem.

Prosita, da se njuna pritožba, z vsemi priloženimi listinami, pošteno in pravično obravnava.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Po 1. odstavku 1. člena ZUS se v upravnem sporu zagotavlja sodno varstvo pravic in pravih interesov posameznikov, pravnih oseb in drugih oseb, če so lahko nosilci pravic in obveznosti, proti odločitvam in dejanjem upravnih oziroma v skladu z zakonom drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil na način in po postopku, ki ga določa ta zakon. Po 1.

odstavku 26. člena ZUS je treba tožbo vložiti v 30 dneh od vročitve upravnega akta.

V obravnavani zadevi, kot izhaja iz predloženih spisov, je bil akt tožene stranke z dne 1.12.1998, s katerim je tožena stranka po vsebini odločila o vlogi tožečih strank za ponovno preveritev postopka dodeljevanja sredstev, in zoper katerega sta bili dne 17.1.2000 in dne 2.3.2000 vloženi tožbi, vročen strankam, po lastni navedbi, dne 20.1.1999. Ker pa sta bili tožbi vloženi na upravno sodišče po preteku 30-dnevnega roka za vložitev tožbe je, tudi po presoji pritožbenega sodišča, sodišče prve stopnje pravilno zavrglo tožbi tožečih strank na podlagi 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS.

Ker gre za procesno odločitev, pritožbeno sodišče v konkretni zadevi ni presojalo pritožbenih ugovorov o zakonitosti izpodbijanega akta po vsebini. Zakonitost Uredbe, na podlagi katere je bil voden postopek javnega razpisa, pa je mogoče izpodbijati pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije. Čeprav je upravno sodišče podalo mnenje v zvezi z posameznimi določbami Uredbe, to ni takšna kršitev, ki bi vplivala na odločitev o zadevi. Tudi po presoji pritožbenega sodišča, bi se lahko tožeči stranki ravnali po veljavnih predpisih, kot to določa 5. odstavek 210. člena ZUP/86 in zoper akt tožene stranke, z dne 1.12.1998, v 30 dneh od njegove vročitve, vložili tožbo oziroma zahtevali dopolnitev akta. Tožeči stranki ne zanikata, da tega nista storili v zakonskem roku. 30-dnevni rok iz 1. odstavka 26. člena ZUS je prekluzivni rok. Zato pritožbeni ugovori na potek z zakonom določenega roka za vložitev tožbe zoper izpodbijani akt, na kar pazi sodišče po uradni dolžnosti (2. odstavek 34. člena ZUS), ne morejo vplivati.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče, v skladu s 73. členom, v zvezi z 68. členom ZUS, pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

ZUS člen 1, 1/1, 26, 26/1, 34, 34/1-2. ZUP (1986) člen 210, 210/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.