Sodba VIII Ips 73/2003
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-12-02

razrešitev direktorja zavoda - razlogi za razrešitev

Po določbi drugega odstavka 38. člena ZZ je pristojni organ dolžan - torej mora - razrešiti direktorja, če ugotovi v zakonu navedene razloge. Svet tožene stranke je ugotovil, da obstajajo razlogi iz tretje in četrte alinee drugega odstavka 38. člena ZZ, v sodnem postopku je bila taka ugotovitev potrjena kot pravilna.

Tožnik je bil razrešen z mesta direktorja tožene stranke s sklepom sveta zavoda z dne 20. 9. 1999. Sodišče prve stopnje je presodilo, da je bila razrešitev zakonita, zato je zavrnilo tožbene zahtevke tožnika v celoti: tako zahtevek za razveljavitev sklepa o razrešitvi, kot zahtevke za poziv nazaj na delovno mesto direktorja in plačilo plače za to delovno mesto od razrešitve dalje. O razrešitvi je odločal za to pristojni organ, odločitev je bila sprejeta po pravilno izvedenem postopku in v skladu z veljavno zakonodajo in akti zavoda. Sodišče je na podlagi ugotovljenega dejanskega stanja presodilo, da so bili izkazani razlogi za razrešitev.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo prvostopnega sodišča.

Zoper pravnomočno drugostopno sodbo je tožnik vložil revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da gre za kršitev 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sta obe sodišči šteli, da je neupravičeno odklanjal in ni izvrševal sklepov sveta zavoda, čeprav je z listinami dokazal, da je bil od 26. 8. 1999 do 20. 9. 1999 bolan. Tožniku je bil dan naknadni rok za izpolnitev obveznosti, česar pa zaradi bolezni ni mogel izvršiti. Navedba v izpodbijani sodbi o nesodelovanju tožnika je v nasprotju z zapisnikom sveta zavoda z dne 26. 8. 1999, kjer je zapisana obljuba direktorja, da bo pomagal v postopkih za likvidacijo zavoda. Sklep o razrešitvi je podpisala nepristojna oseba, ki zaradi nepreklicnega odstopa z dne 121. 7. 1999 ni bila več predsednik Sveta. Kršena je bila tudi pravica do obrambe, saj je bil tožnik s seje 20. 9. 1999 opravičeno odsoten in se tako ni mogel zagovarjati. Ker izpodbijana sodba nima stališča o bolniški odsotnosti tožnika, je podana kršitev iz prvega podstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in 96/2002 - ZPP). Sodišče bi moralo izvesti dokaze, ki jih je tožnik predlagal in bi tako lahko ugotovilo, da razlogi za razrešitev po Zakonu o zavodih (Uradni list RS, št. 12/91 in nasl. - ZZ) niso izkazani.

Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Po določbi 371. člena ZPP revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava. Pri materialnopravni presoji izpodbijane sodbe je revizijsko sodišče vezano na dejansko stanje, kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje in preizkušalo sodišče druge stopnje. Po izrecni določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato ni mogoče upoštevati tistih navedb v reviziji, ki se nanašajo na domnevno nepopolno izvedeni dokazni postopek in na nestrinjanje tožnika z dokazno oceno sodišča.

Nestrinjanje z dokazno oceno in odločitvijo sodišča tudi ne pomeni, da je sodba formalno pomanjkljiva. Izpodbijana sodba ima razloge o vseh odločilnih dejstvih in jo je mogoče preizkusiti, navedbe o odločilnih dejstvih pa tudi niso v nasprotju z listinami v spisu. Zato zatrjevana kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana.

Obstaja pa nasprotje med navedbami v reviziji ter listinami v spisu in ugotovljenim dejanskim stanjem.

V spisu ni nobenega bolniškega lista. Na bolniško odsotnost s seje dne 20. 9. 1999 se je tožnik začel sklicevati šele v pritožbi, ni pa sporno, da je na seji 26. 8. 1999 bil prisoten. Na tej seji sveta je bil tožnik seznanjen s pripombami na njegovo delo kot direktorja, ko jih je oblikoval svet zavoda na seji 23. 8. 1999. Tožniku je bila na seji 26. 8. 1999 dana možnost, da se izjavi o stališčih sveta zavoda takoj ali v določenem roku, kar pa je tožnik - glede na zapis v zapisniku - odklonil. Sklep o razrešitvi je svet zavoda nato sprejel na naslednji seji 20. 9. 1999 potem, ko tožnik v naknadnem roku ni izvršil nalog, sporazumno določenih na seji Sveta 26. 8. 1999.

V spisu je res odstopna izjava predsednika sveta zavoda z dne 21. 7. 1999, vendar do odstopa ni prišlo. Glede na zapisnik seje Sveta dne 23. 8. 1999 (priloga B22) je J. K. ostal predsednik sveta in v tej funkciji je vodil tudi naslednji dve seji Sveta.

ZZ v tretjem odstavku 38. člena nalaga za razrešitev pristojnemu organu zavoda, da direktorja pred sprejemom sklepa o razrešitvi seznani z razlogi za razrešitev in da mu da možnost, da se o njih izjavi. Iz dejanskega stanja, kot ga je na podlagi zgoraj navedenih in drugih listin v spisu ter zaslišanja tožnika in prič ugotovilo sodišče prve stopnje, izhaja, da je tožena stranka ravnala v skladu s to obveznostjo. Ni mogoče trditi, da je bila kršena pravica do obrambe, če se tožnik ob seznanitvi z razlogi za razrešitev iz neupravičenih razlogov o teh ni hotel izjaviti.

Po določbi drugega odstavka 38. člena ZZ je pristojni organ dolžan - torej mora - razrešiti direktorja, če ugotovi v zakonu navedene razloge. Svet tožene stranke je ugotovil, da obstajajo razlogi iz tretje in četrte alinee drugega odstavka 38. člena ZZ, v sodnem postopku je bila taka ugotovitev potrjena kot pravilna. Zato je presoja sodišča o tem, da je bila razrešitev tožnika z mesta direktorja, zakonita.

Ker glede na navedeno zatrjevane kršitve določb pravdnega postopka niso podane, izpodbijana sodba pa je tudi po presoji revizijskega sodišča materialno pravno pravilna, je revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (378. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.