Sodba VIII Ips 279/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2003-11-04

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci

Sodišče je prišlo do pravilnega zaključka, da organizacijska sprememba pomeni, da so postali trajno presežni vsi delavci zaposleni na inštitutu, za katere ni bilo mogoče najti drugega ustreznega dela.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika na razveljavitev sklepov tožene stranke z dne 30.3.1998 in 10.6.1998 o prenehanju delovnega razmerja zaradi uvrstitve med trajno presežne delavce in na odločitev, da mu delovno razmerje ni zakonito prenehalo in da še vedno traja z vsemi pravicami iz njega tako, da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo.

Sodišče druge stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožbo tožnika in potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da sodba sodišča druge stopnje nima razlogov o odločilnih dejstvih (14. točka drugega odstavka 339. člena ZPP), saj ni ugotovilo, ali je bil inštitut T. dejansko ali samo formalno ukinjen. Sam je mnenja, da do dejanske ukinitve sploh ni prišlo, ker se je delo inštituta nadaljevalo. Ne strinja se s stališčem sodišča, da bi moral izkazati, da je tožena stranka zanj imela ustrezno delovno mesto, še posebno zato, ker tožena stranka ni predložila nobenega dokaza, da je zanj iskala drugo delo v okviru fakultete ali univerze. Prepričan je, da obstaja vrsta del, ki bi jih lahko opravljal. Mnenja je, da je bil tudi sam postopek, ki ga je vodila tožena stranka, v nasprotju z veljavno kolektivno pogodbo. Zato je predlagal, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo spremeni in ugodi tožbenemu zahtevku oziroma podredno, da izpodbijani sodbi razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje.

Tožnik je 25.10.2002 v spis vložil še "najnovejše informacije za revizijo postopka", ki pa jih revizijsko sodišče glede na to, da so bile vložene po poteku 30 dnevnega roka, v katerem je dopustno vložiti revizijo, pri odločanju ni upoštevalo.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 12/2003 - Uradno prečiščeno besedilo) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Zato revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen ZPP).

Po določbi tretjega odstavka 370. člena ZPP revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v delu, kjer revizija graja ugotovitev dejanskega stanja, ni preizkušalo.

V zvezi z ugovorom bistvene kršitve določb pravdnega postopka, do katere naj bi prišlo, ker izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih, revizijsko sodišče take kršitve ni ugotovilo. Ugotoviti je treba, da gre v spornem razmerju samo za individualni delovni spor, kar pomeni, da sodišče v tem sporu ne more posegati na področja izven tega spornega razmerja. Zato je za sodišče v tem sporu lahko pomembno le, kar je razvidno iz uradnih listin, ki so bile predložene in na podlagi katerih je bil tudi sprejet dejanski zaključek (dokazna ocena oziroma ugotovitev dejanskega stanja), da je bil inštitut T. s sklepom pristojnega organa z dne 22.12.1997 ukinjen in je prenehal s svojim delovanjem 31.12.1997. V postopku pred sodiščem za delovne spore niti potrebe po ukinitvi inštituta, niti ekonomičnosti, niti morebitnih drugih razlogov ni možno dokazovati. O samem dejstvu, da je bil inštitut ukinjen, v svojih listinah govori tudi revident, ko navaja vse nepravilnosti v zvezi z ukinitvijo inštituta. Prav zaradi dejanske ukinitve inštituta je prišlo do posledic, ki so predmet spornega razmerja. Zato okoliščine v zvezi z ukinitvijo inštituta ne predstavljajo odločilnega dejstva, sploh pa ne takega, zaradi katerega bi lahko ugotovili očitano bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Revizijsko sodišče zato očitane bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni ugotovilo.

Revizijske navedbe revidenta o kršenju postopka ugotavljanja trajno presežnih delavcev pri toženi stranki predstavljajo novoto, saj tega ugovora revident ni uveljavljal v pritožbenem postopku. Zato tega ugovora (ki je povezan tudi z ugotavljanjem dejanskega stanja)

Po mnenju revizijskega sodišča revident nima prav niti v delu revizije, ko navaja zmotno uporabo materialnega prava, na kar revizijsko sodišče pazi tudi po uradni dolžnosti (371. člen ZPP).

Drugostopenjsko sodišče je v izvedenem postopku in glede na izvedene dokaze lahko zanesljivo ugotovilo, čeprav v izpodbijani sodbi ni navedlo nobene pravne podlage (enako kot sodišče prve stopnje), da je tožena stranka pravilno ugotovila obstoj trajnega prenehanja potreb po delu delavcev, zaradi ukinitve inštituta, kot to določata 33. in 34. člen zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93) in da tudi ni bilo možnosti, da bi delavca v okviru fakultete ali univerze razporedili na ustrezno delovno mesto.

Sodišče je prišlo do pravilnega zaključka, da organizacijska sprememba pomeni, da so postali trajno presežni vsi delavci zaposleni na inštitutu, za katere ni bilo mogoče najti drugega ustreznega dela. V tem delu revizije sodišče ni moglo sprejeti revizijske graje, da tožena stranka ni dokazala, da je tožniku iskala drugo ustrezno delo izven ukinjenega inštituta, saj je v spisu vrsta listinskih dokazov (od B12 do B18), ki to dokazujejo, niti navedbe tožnika, da je sodišče od njega zahtevalo dokaz, da je tako mesto na razpolago.

Sodišče je od tožnika, kot je razumeti izpodbijano sodbo, samo pričakovalo, da bo pojasnil, kje on vidi tako delovno mesto, če je iz vrste pisnih odgovorov različnih delodajalcev izhajalo, da ustreznega dela zanj ni. V takem primeru je bila tudi po mnenju revizijskega sodišča podana pravna podlaga za prenehanje delovnega razmerja tožniku po izteku šestmesečnega odpovednega roka, kot je to v postopku že pravilno ugotovila tožena stranka in obe nižji sodišči.

Glede na povedano je revizijsko sodišče revizijo na podlagi določb 378. člena ZPP zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.