Sklep III Ips 36/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-06-14

zahteva za varstvo zakonitosti - stroški izvršitelja

Vrednost, od katere obračuna stroške izvršilnega postopka (takse, stroški odvetniškega zastopanja, stroški izvršitelja), ugotovi sodišče s smiselno uporabo 39 člena ZPP.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se sklep sodišča druge stopnje spremeni tako, da se glasi:

"Pritožba izvršiteljice T. K. T. se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje".

Potem, ko je ugotovila, da rubeža ni mogoče izvesti, je izvršiteljica predlagala sodišču odmero stroškov. Ceno svoje storitve je obračunala od glavnice 902.274,20 SIT, do dneva neuspešnega rubeža nateklih zamudnih obresti 4.395.032,00 SIT in izvršilnih stroškov 23.273,80 SIT, skupno torej od vrednosti 5.320.580,00 SIT.

Višino plačila za opravljeno storitev je sodišče prve stopnje priznalo izvršiteljici samo od glavnice 902.274,20 SIT. Svojo odločitev je utemeljilo na 39. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur. list RS, št. 26/99 - ZPP), pri čemer se je sklicevalo na 15. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. list RS, št. 51/98 - ZIZ).

Pritožbi izvršiteljice je pritožbeno sodišče ugodilo, sklep sodišča prve stopnje spremenilo in izvršiteljici priznalo plačilo od zneska 5.320.580,00 SIT. Menilo je, da regulira 39. člen ZPP samo pravice, ki gredo v postopku strankam glede na vrednost predmeta.

Izvršiteljica pa ni stranka v postopku. Zato 39. člena ZPP pri določanju plačila za njene storitve ni mogoče uporabiti. Vse določbe, ki določajo vrednost terjatve, so v ZIZ (1. in 7. točka 16. člena, prvi odstavek 84. člena in prvi odstavek 97. člena) in na njegovi podlagi izdanima Pravilniku o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom (Ur. list RS, št.

32/2000 - v nadaljevanju Pravilnik) in Pravilniku o opravljanju službe izvršitelja (Ur. list RS, št. 32/99). Po omenjenih predpisih pa je terjatev vse, kar je upnik upravičen dobiti po sklepu o izvršbi.

Sklep pritožbenega sodišča izpodbija vrhovna državna tožilka z zahtevo za varstvo zakonitosti. Meni, da je pritožbeno sodišče zmotno uporabilo materialno pravo s tem, da je nepravilno uporabilo 9. člen Pravilnika, 1. točko prvega odstavka 16. člena, prvi odstavek 84. člena in prvi odstavek 97. člena ZIZ in s tem, da ni uporabilo 39. člena, 151. člena in drugega odstavka 155. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije predlaga, naj izpodbijani sklep spremeni tako, da zavrne pritožbo izvršiteljice in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Na zahtevo za varstvo zakonitosti je odgovorila samo izvršiteljica in sodišču predlagala, naj jo zavrne.

Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

To sodišče meni, da pri odločanju pritožbenega sodišča ni prišlo do zmotne uporabe materialnega prava zaradi neuporabe 151. člena in drugega odstavka 155. člena ZPP. V 151. členu določa ZPP, kateri izdatki so pravdni stroški. Te določbe pritožbenemu sodišču glede stroškov izvršitelja ni bilo treba uporabiti, ker ima ZIZ ustrezno določbo v 292. členu, ki določa: "stroški izvršitelja so stroški izvršilnega postopka ali postopka zavarovanja". Tako, kot določa drugi odstavek 155. člena ZPP, da se stroški odmerijo po tarifi, če je ta predpisana, pa določa za izvršitelje 291. člen ZIZ, katerega izvedbeni akt je Pravilnik.

Po mnenju tega sodišča pa je pritožbeno sodišče nepravilno uporabilo 9. člen Pravilnika ter zgoraj navedene določbe ZIZ in zaradi tega opustilo uporabo 39. člena ZPP.

Iz razlogov izpodbijanega sklepa sledi stališče pritožbenega sodišča, da opredeljujeta ZIZ in Pravilnik vrednost terjatve drugače kot ZPP v 39. členu. Vendar temu ni tako. ZPP v 39. členu ne opredeljuje vrednosti terjatve, do katere je upravičen tožnik, ampak opredeljuje vrednost spornega predmeta, od katere je odvisna ugotovitev stvarne pristojnosti, pravica do revizije in pravice v drugih primerih, ki jih določa ZPP (prvi odstavek 39. člena ZPP). Pri tem pa določi, da se obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge stranske terjatve za ugotovitev vrednosti spora ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (drugi odstavek 39. člena ZPP).

Zaradi potreb pravdnega postopka, določenih v prvem odstavku 39.

člena ZPP deli torej terjatev, do katere je upnik upravičen, na glavno in stranske terjatve (pripadke). Vse skupaj pa je terjatev, do katere je tožnik upravičen (pod predpostavko, da v sporu uspe), tako kot je v izvršilnem postopku terjatev vse, do česar je upnik po izvršilnem naslovu (verodostojni listini) upravičen. Pri tem pa je glavna terjatev tisti nespremenljivi (pri denarnih terjatvah praviloma, pri nedenarnih vedno) del celotne terjatve, ki omogoča določanje stvarne pristojnosti, določanje taks in izračunavanje stroškov postopka.

ZIZ terjatve torej ne opredeljuje drugače kot ZPP. Ta je tolikšna, kot jo ugotavlja izvršilni naslov (verodostojna listina). Ker za izvršilni postopek ločevanje na glavno in stranske terjatve ni pomembno, ZIZ nima določbe, ki bi ustrezala 39. členu ZPP. To pa ne pomeni, da v izvršilnem postopku na podlagi 15. člena ZIZ smiselna uporaba 39. člena ZPP ne pride v poštev. V poštev pride, v kolikor daje podlago za ugotovitev nespremenljivega podatka, od katerega se obračunavajo stroški izvršilnega postopka (takse, stroški odvetniškega zastopanja, stroški izvršitelja). V tem obsegu je zato pritožbeno sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, ker ni upoštevalo 39. člena ZPP.

Glede podlage za obračunavanje plačila za storitev izvršitelja s sklicevanjem na 1. točko 16. člena, prvi odstavek 84. in prvi odstavek 97. člena ZIZ, ni mogoče priti do drugačnega rezultata. Te določbe niso namenjene izračunavanju višine stroškov izvršilnega postopka. Zato niso podlaga za določanje cene izvršiteljske storitve. Njihovega smisla pa tudi 9. člen Pravilnika ne spreminja. Neprecizen izraz "vrednost terjatve" v 9. členu Pravilnika kot podzakonskega akta ne more biti podlaga za spremembo načela iz 39. člena ZPP, ki se uporablja tudi v izvršilnem postopku, da se takse in stroški postopka odmerjajo od neke stalne vrednosti. To pa je vrednost, ki se določi po omenjeni zakonski določbi.

Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da je zahteva za varstvo zakonitosti utemeljena v zgoraj navedenem obsegu. Zato je odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

ZIZ člen 15, 291, 292.ZPP člen 39, 39/1, 39/2. Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom člen 9.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.