TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep III Ips 8/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-07

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Zavrženje revizije zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je s sodbo ugotovilo, da je predpogodba za nakup nepremičnin in zemljišča, sklenjena med strankama gospodarskega spora, razvezana (prva točka izreka) in je toženi stranki naložilo izstavitev zemljiškoknjižne listine na podlagi katere se bo izbrisala prepoved odsvojitve in obremenitve nepremičnin iz zemljiške knjige (druga točka izreka). Glede preostanka je tožbeni zahtevek zavrnilo (tretja točka izreka) in naložilo, da mora povrniti tožeči stranki pravdne stroške (četrta točka izreka).

Drugostopenjsko sodišče je pritožbo tožene stranke delno s sodbo zavrnilo in potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča v prvi točki izreka, delno pa ji je s sklepom ugodilo in prvostopenjsko sodbo v drugi in četrti točki izreka razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje. Pritožbo zoper tretjo točko izreka je pritožbeno sodišče s sklepom zavrglo.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo. V reviziji uveljavlja absolutne in relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter zmotno uporabo materialnega prava.

Revizijskemu sodišču predlaga, naj razveljavi sodbi drugostopenjskega in prvostopenjskega sodišča in tožbo tudi v tem delu zavrže. Podredno je revident predlagal zavrnitev tožbenega zahtevka in vrnitev zadeve v novo odločanje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije. Državno tožilstvo se o reviziji ni izjavilo; tožeča stranka pa na revizijo ni odgovorila.

Po določbi 490. člena ZPP je revizija v gospodarskem sporu dovoljena le, če vrednost spornega predmeta presega 5.000.000,00 SIT. Vrednost spornega predmeta pa po podatkih spisa znaša le 2.000.000,00 SIT, in sicer za vse zahtevke skupaj. Iz tega sledi, da revizija zoper kakršnokoli pravnomočno odločbo v tej zadevi ni dovoljena. Revizijo je zato revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep III Ips 18/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-11

prenehanje družbe - izbris iz sodnega registra - sposobnost biti stranka - zavrženje revizije

Izbris d.o.o. iz sodnega registra na temelju 2. točke prvega odstavka 25. člena ZFPPod d.o.o. ima za posledico prenehanje obstoja d.o.o. (prvi odstavek 27. člena ZFPPod)in tudi izgubo d.o.o. sposobnosti biti stranka. Če iz sodnega registra izbrisana d.o.o. revizijo vloži že po izbrisu iz sodnega registra, se mora zato takšno revizijo zavreči kot nedovoljeno (377. člen in drugi odstavek 374. člena ZPP).

Tožeča stranka je zahtevala ugotovitev neobstoja terjatve v višini 2.700.000,00 SIT, izročitev akceptnega naloga in plačilo stroškov postopka. Tožena stranka je vložila nasprotno tožbo na plačilo 2.970.701,30 SIT in zakonskih zamudnih obresti. Prvostopenjsko sodišče je tožbeni zahtevek tožeče stranke zavrnilo. Tožbenem zahtevku tožene stranke iz nasprotne tožbe je ugodilo glede plačila 2.612.576,00 SIT in pripadkov, v preostanku pa ga je zavrnilo. Zoper sodbo se je pritožila tožeča stranka. Pritožbo tožeče stranke je pritožbeno sodišče zavrnilo, kolikor se je nanašala na tožbeni zahtevek iz tožbe in v tem delu potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Ugodilo pa je pritožbi tako, da je tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe zavrnilo še za znesek 149.380,00 SIT in obresti od tega zneska, glede preostanka tožbenega zahtevka iz nasprotne tožbe pa je pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper sodbo drugostopenjskega sodišča je tožeča stranka vložila revizijo. Prvostopenjsko sodišče je s sklepom revizijo zavrglo kot nedovoljeno, drugostopenjsko sodišče pa je s sklepom potrdilo sklep prvostopenjskega sodišča. Zoper sklep drugostopenjskega sodišča o zavrženju vlaga tožeča stranka predmetno revizijo.

Dne 16.8.2001 je bila tožeča stranka izbrisana iz sodnega registra. Pravni temelj za izbris je bila 2. točka prvega odstavka 25. člena Zakon o finančnem poslovanju podjetij (v nadaljevanju ZFPPod). Z izbrisom iz sodnega registra je družba preneha obstajati (prvi odstavek 27. člena ZFPPod).

Revizijo je vložila tožeča stranka 21.2.2002, torej takrat, ko ni več obstajala. Predpostavka za vodenje gospodarskega spora je, da ima tisti, ki nastopa kot stranka, sposobnost biti stranka. Ta predpostavka mora biti podana ves čas vodenja postopka, torej tudi v primeru vložitve revizije (prvi odstavek 76. člena in 80. člen ZPP). Sposobnost biti stranka pa je revident z izbrisom iz sodnega registra izgubil, še preden je revizijo sploh vložil. Pomanjkanja te procesne sposobnosti se ne da odpraviti. Revizija zato ni dovoljena in jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 374. člena zavrglo (377. člen ZPP).

ZPP člen 76, 76/1, 80, 374, 374/2, 377. ZFPPod člen 25, 25/1-2, 27, 27/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 23/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-28

krajevna pristojnost - izrek sodišča za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti - izključna krajevna pristojnost - predhoden preizkus tožbe

Kadar se sodišče lahko izreče za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti, lahko stori to samo v fazi predhodnega preizkusa tožbe, to je, pred je tožba poslana tožencu zaradi odgovora.

Krajevno pristojno sodišče za sojenje v tem sporu je Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu.

Tožeča stranka je vložila na Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu proti toženi stranki tožbo na nedopustnost izvršbe, ki jo slednja vodi proti svojim dolžnikom.

Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu se je izreklo za krajevno nepristojno in zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani.

Sklicevalo se je na 48. člen ZPP - tožena stranka ima sedež v Ljubljani, in na 63. člen ZPP - do spora je prišlo med stečajnim postopkom proti tožeči stranki. Okrožno sodišče v Ljubljani pa je sprožilo spor o pristojnosti. Meni, da je po 63. členu ZPP za sojenje v sporu izključno krajevno pristojno Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu glede na to, da vodi izvršbo, katere nedopustnost zatrjuje tožeča stranka, Okrajno sodišče v Slovenj Gradcu.

Krajevna pristojnost sodišča po 63. členu ZPP je vedno izključna, ne glede na to, katera situacija iz 63. člena ZPP je podana. V obravnavanem primeru sta podani dve takšni situaciji, ki pa na odločitev v sporu o pristojnosti ne moreta več vplivati.

Po drugem odstavku 22. člena ZPP se lahko izreče sodišče po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno samo, če je kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno. To upravičenje sodišča pa ista zakonska določba omejuje samo na fazo predhodnega preizkusa tožbe. Po njenem zaključku se zato sodišče po uradni dolžnosti ne more več izreči za krajevno nepristojno.

Po drugem odstavku 269. člena ZPP obsegajo priprave za glavno obravnavo predhoden preizkus tožbe, vročitev tožbe tožencu zaradi odgovora na tožbo in razpis glavne obravnave. Vročitev tožbe tožencu zaradi odgovora na tožbo je torej že naslednja faza priprav za glavno obravnavo, ki ne spada več v fazo predhodnega preizkusa tožbe.

Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu je fazo predhodnega preizkusa tožbe zaključilo in tožbo poslalo toženi stranki v odgovor. Čim je torej poslalo tožbo toženi stranki v odgovor, se ni smelo več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno. Storilo pa je ravno to, vendar, glede na zgoraj povedano, prepozno. Za krajevno nepristojno bi se lahko izreklo samo še na ugovor, ki bi ga tožena stranka podala v smislu prvega odstavka 22. člena ZPP, ta pa tega ni storila.

Glede na navedeno je to sodišče odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 28/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-28

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodišča

Očitki proti posameznim sodnikom oz. očitki, nanašajoči se na druge postopke, niso "drug tehten razlog" iz 67. člena ZPP, zaradi katerega lahko Vrhovno sodišče ugodi predlogu stranke za določitev drugega sodišča, ki je stvarno pristojno, za odločanje v zadevi.

V vlogi, dospeli na sodišče 23.4.2002, je tožena stranka med drugim zahtevala tudi, naj se ta zadeva, ki jo obravnava Okrožno sodišče v Krškem, dodeli v obravnavanje drugemu sodišču, ki je stvarno pristojno za odločanje v sporu.

Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče (tudi) na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Tožena stranka v svoji vlogi ni navedla nobenega razloga, iz katerega bi bilo razvidno, zakaj naj bi neko drugo sodišče postopek laže opravilo. Vsi očitki, tako vsaj izhaja iz njene vloge, se nanašajo na druge postopke, ne na obravnavani, usmerjeni pa so proti posameznim sodnikom. Očitki, usmerjeni proti posameznim sodnikom, pa niso "drug tehten razlog" iz 67. člena ZPP. Lahko so samo razlog za vložitev predloga za izločitev sodnika. Kot "drug tehten razlog" iz 67. člena ZPP tudi ni mogoče opredeliti očitkov, ki se nanašajo na druge postopke, ne pa na postopek v tej zadevi, v kateri je tožena stranka vložila predlog iz 67. člena ZPP. Pogoji iz 67. člena ZPP za ugoditev predlogu torej niso izpolnjeni. Zato je sodišče predlog tožene stranke zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 42/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-10-03

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - nezaupanje v delo sodišča - žaljiv odnos stranke do sodnikov

Okoliščina, da se dolžnikov direktor kot zakoniti zastopnik družb, katerih družbenik je, ali kot fizična oseba, pojavlja kot stranka v večjem številu raznih sodnih postopkov, kjer na različne načine izraža nezaupanje v delo sodišča, ni drug tehten razlog iz 67. člena ZPP, ki bi upravičil ugoditev predlogu za delegacijo.

Okrajno sodišče v Radovljici je vrhovnemu sodišču predlagalo, naj določi drugo sodišče, ki je stvarno pristojno, kot krajevno pristojno za izvedbo (nadaljnjega) izvršilnega postopka.

Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče določi (tudi) na predlog pristojnega sodišča drugo stvarno pristojno sodišče kot krajevno pristojno za postopanje v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Okrajno sodišče v Radovljici ni navedlo objektivnih okoliščin, ki bi navajale na zaključek, da bo neko drugo sodišče lažje izvedlo nadaljnji izvršilni postopek v že dovoljeni izvršbi. Okoliščina, da se dolžnikov direktor kot zakoniti zastopnik družb, katerih družbenik je, ali kot fizična oseba, pojavlja kot stranka v večjem številu raznih sodnih postopkov, kjer na različne načine izraža nezaupanje v delo sodišča, pa ni drug tehten razlog iz 67. člena ZPP, ki bi upravičil ugoditev predlogu za delegacijo. Takšne (in podobne)

situacije se občasno pojavljajo pri vseh sodiščih in jih ni mogoče reševati z delegacijami. Drug tehten razlog tudi niso žalitve sodišča in/ali sodnikov v vlogah. To pa zato, ker lahko sodišče v takšnih primerih, oziroma pri morebitni zlorabi procesnih pravic, preko 15. člena ZIZ ukrepa po 11. oziroma 109. členu ZPP.

Predpostavke iz 67. člena ZPP za ugoditev predlogu torej niso izpolnjene. Zato je sodišče odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba III Ips 30/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-26

preizkus pravilne ocene vrednosti spornega predmeta - pritožba - navajanje novih dejstev v pritožbi - izvajanje novih dokazov - trditveno in dokazno breme - pravica uporabe na nepremičnini v družbeni lastnini - stavbno zemljišče in stavba - avtobusna postaja - pridobitev pravice uporabe - deklaratorna narava vpisa pravice uporabe v zemljiški knjigi - gradnja na tujem zemljišču

Pritožbeno sodišče ne sme po uradni dolžnosti odločiti, da je treba izvesti nove dokaze zaradi ugotovitve novih dejstev, relevantnih za odločitev po določbah zakona, prvič omenjenega v pritožbi, katerih glede na ugovore proti tožbenemu zahtevku v postopku pred sodiščem prve stopnje ni bilo treba ugotavljati.

Pravna pravila o gradnji na tujem zemljišču urejajo samo pridobitev lastninske pravice, ne pa tudi pravice uporabe na zemljišču v družbeni lastnini. Zato tožeča stranka na njihovi podlagi na spornem zemljišču ni mogla pridobiti pravice uporabe. Pravno zmotno je tudi odločanje, ki temelji na predpostavki, da sta lastninska pravica in pravica uporabe na družbeni lastnini tako podobni, da lahko imetnik pravice uporabe na stvari v družbeni lastnini uveljavlja na isti stvari tudi lastninsko pravico sklicujoč se na institute, ki urejajo pridobivanje lastninske pravice izven predpisov o lastninjenju družbene lastnine.

1./ Reviziji se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se glasi:

"Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se delna sodba sodišča prve stopnje v točki 2./ izreka spremeni tako, da se glasi:

>> Ugotovi se, da je tožeča stranka Prometno turistična delniška družba S. d.d. K. imetnik pravice uporabe stavbne parcele številka 146, vl. štev. 1070 k.o..., ter na njej stoječe poslovne stavbe (avtobusne postaje) in je tožena stranka Občina P. dolžna v osmih dneh izstaviti tožeči stranki listino za vpis te pravice v zemljiško knjigo, ker bo sicer takšno listino nadomestila ta sodba.

Kar zahteva tožeča stranka več (še ugotovitev, da je lastnica spornih nepremičnin), se z a v r n e

ZPP (1977) člen 7, 7/2, 219, 496a. ZTLR člen 24, 25, 26.ZGJS člen 76, 76/1. ZPN (1976) člen 7, 7/1.ZSZ(1984) člen 15, 15/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 24/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-28

prenehanje pravne osebe - izbris iz sodnega registra - dovoljenost pritožbe - prenehanje pooblastila za zastopanje

Pritožba, ki jo je vložil pooblaščeni odvetnik pravne osebe, ki je zaradi izbrisa iz sodnega registra prenehala obstajati, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranke, ker je ugotovilo, da je zaradi izbrisa iz sodnega registra prenehala obstajati in nima pravnega naslednika.

Pritožbeno sodišče je pritožbo tožeče stranke zavrglo, ker jo je vložila neobstoječa pravna oseba, v njenem imenu pa odvetnik, ki mu je prenehalo pooblastilo.

Sklep sodišča druge stopnje izpodbija z revizijo S.Č. kot "lastnik in pravni naslednik" tožeče stranke. Uveljavlja revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Revizijskemu sodišču predlaga, naj sklepa sodišč druge in prve stopnje razveljavi, zadevo pa vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Pritožbeno sodišče je popolnoma pravilno ugotovilo, da je pritožbo proti sklepu o zavrženju tožbe dne 9.3.2001 vložila gospodarska družba, ki je že dne 28.4.2000 prenehala obstajati zaradi izbrisa iz sodnega registra (prvi odstavek 27. člena Zakona o finančnem poslovanju podjetij, Ur. l. RS št. 54/99 in 110/99). Pravilna je tudi nadaljnja ugotovitev pritožbenega sodišča, da je s prenehanjem tožeče stranke po prvem odstavku 101. člena ZPP prenehalo njeno pooblastilo odvetniku, ki jo je zastopal v tej pravdi. Ob takih ugotovitvah je sodišče druge stopnje pravilno zaključilo, da pritožba ni dovoljena in jo zato zavrglo. Revizijska trditev, da bi moralo dati možnost S.Č., da kot pravni naslednik prevzame pravdo in da odvetnika S.P. pozove, da predloži njegovo pooblastilo, ni utemeljena. Zato pritožbeno sodišče s tem, ko ni ravnalo tako, ni napravilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ki mu jo očita revident. Pritožbeno sodišče bi lahko pozvalo odvetnika, naj predloži pooblastilo S.Č., če bi odvetnik vložil pritožbo v njegovem imenu, a brez pooblastila. Odvetnik pa je pritožbo vložil v imenu neobstoječe tožeče stranke, te pomanjkljivosti pa pritožbeno sodišče na noben način ni moglo odpraviti.

Revizijsko sodišče je tako ugotovilo, da je napadeni sklep pritožbenega sodišča pravilen in zakonit. Zato je na podlagi določbe 378. člena v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP neutemeljeno revizijo zavrnilo. To pa pomeni, da je odločitev o zavrženju pritožbe utemeljena, zaradi česar ni mogoč preizkus pravilnosti in zakonitosti sklepa sodišča prve stopnje o zavrženju tožbe.

ZPP člen 76, 76/1, 80, 81, 81/1, 81/5, 101, 101/1. ZFPPod člen 27, 27/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 22/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-25

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - sporazum o pristojnosti - ugovor krajevne pristojnosti

Dolžnik lahko v postopku za izdajo sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine uveljavlja krajevno pristojnost na podlagi sporazuma najkasneje v ugovoru zoper sklep o izvršbi.

Za sojenje v tej zadevi je stvarno krajevno pristojno Okrožno sodišče v Mariboru.

Spor v tej zadevi se je začel z vložitvijo meničnega izvršilnega predloga, torej predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici je izdalo sklep o izvršbi, ki ga je na dolžnikov ugovor razveljavilo v delu, s katerim je bila dovoljena izvršba, in zadevo odstopilo v sojenje Okrožnemu sodišču v Mariboru. Okrožno sodišče v Mariboru se je s sklepom izreklo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi in jo je po pravnomočnosti sklepa odstopilo Okrožnemu sodišču v Celju. To je na podlagi določb prvega odstavka 24. člena in drugega odstavka 25.

Po določbi drugega odstavka 62. člena ZIZ bi izvršilno sodišče lahko upoštevalo sporazum o krajevni pristojnosti, če bi ga upnik uveljavljal in priložil predlogu za izvršbo oziroma če bi ga dolžnik uveljavljal v ugovoru zoper sklep o izvršbi in mu ga priložil. Upnik v predlogu za izvršbo ni uveljavljal sporazuma o krajevni pristojnosti Okrožnega sodišča v Celju. Samo dejstvo, da je bila predlogu za izvršbo priložena menična izjava, v kateri je tudi sporazum o krajevni pristojnosti, ne da bi se upnik nanjo tudi posebej skliceval, še ne zadošča za njegovo upoštevanje po drugem odstavku 62. člena ZIZ. Tudi dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi ni uveljavljal sporazuma o krajevni pristojnosti. To je storil šele v pripravljalni vlogi z dne 31.1.2001, v kateri se je skliceval na sporazum o krajevni pristojnosti, dogovorjen v menični izjavi.

Ugovor krajevne pristojnosti je bil torej uveljavljan prepozno. Zato se Okrožno sodišče v Mariboru ni moglo več izreči za krajevno nepristojno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 13/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-25

spor o pristojnosti - konkurenca dveh izključnih krajevnih pristojnosti

Samo sodišče, ki misli, da ni krajevno pristojno, se lahko izreče za krajevno nepristojno in odstopi zadevo krajevno pristojnemu sodišču. Zato sodišče, pred katerim teče pravda na nedopustnost izvršbe (izvršilno sodišče pa je na njegovem območju) ne more odstopiti zadeve sodišču, ki vodi stečajni postopek proti (toženi) stranki.

Za sojenje v tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu.

Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu se je s sklepom izreklo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi in jo je po pravnomočnosti sklepa odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani. To je na podlagi določb prvega odstavka 24. člena in drugega odstavka 25. člena ZPP sprožilo spor o pristojnosti. Menilo je namreč, da gre v sporu o tožbenem zahtevku na nedopustnost izvršbe, proti toženi stranki, ki je v stečajnem postopku, za konkurenco dveh izključnih krajevnih pristojnosti po 63. členu ZPP. V obravnavanem primeru je več okoliščin, ki govorijo, da mora biti pristojno Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu.

V obravnavanem primeru gre res za konkurenco dveh izključnih krajevnih pristojnosti. Spor je namreč nastal zaradi izvršilnega postopka (tožba je vložena z zahtevkom na nedopustnost izvršbe) in med stečajnim postopkom, ki teče proti toženi stranki. Po 63. členu ZPP sta tako za sojenje o njem Okrožno sopdišče v Slovenj Gradcu (ki je na območju Okrajnega sodišča v Slovenj Gradcu, pred katerim teče izvršba) in Okrožno sodišče v Ljubljani (ki vodi stečajni postopek nad toženo stranko) izključno krajevno pristojni sodišči. Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu torej ni krajevno nepristojno sodišče. Samo sodišče, ki misli, da ni krajevno pristojno, pa se lahko po določbah prvega in drugega odstavka 22. člena ZPP izreče za krajevno nepristojno in odstopi zadevo krajevno pristojnemu sodišču. Zato je vrhovno sodišče odločilo, da je krajevno pristojno za sojenje v tej zadevi Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep III Ips 33/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-05

revizija zoper sklep - dovoljenost revizije - zavrženje revizje

Če vrednost spornega predmeta v gospodarskem (premoženjskem) sporu ne presega 5.000.000,00 SIT, revizija zoper sklep, s katerim je pritožbeno sodišče potrdilo sklep, da se šteje napoved pritožbe za umaknjeno, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je štelo napoved pritožbe tožene stranke za umaknjeno, ker stranka v danem roku ni plačala sodne takse za pritožbo, njen predlog za oprostitev plačila takse pa je bil pred tem zavrnjen. Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo in prvostopenjski sklep potrdilo.

Sklep sodišča druge stopnje izpodbija tožena stranka z revizijo, v kateri predlaga, naj ga vrhovno sodišče razveljavi in vrne zadevo pritožbenemu sodišču v ponovno odločanje.

Po določbi 490. člena ZPP v premoženjskih gospodarskih sporih revizija ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta ne presega 5.000.000,00 SIT. V obravnavanem primeru zahteva tožeča stranka od tožene plačilo zneska 1.662.305,90 SIT. Po kriteriju vrednosti spornega predmeta torej revizija ni dovoljena.

Po določbi tretjega odstavka 384. člena ZPP pa je revizija zoper sklep dovoljena vselej, kadar je z njim sodišče druge stopnje zavrglo vloženo pritožbo oziroma s katerim je potrdilo sklep sodišča prve stopnje, da se revizija zavrže. V tej zadevi pa ne gre za revizijo zoper sklep, s katerim bi sodišče druge stopnje zavrglo pritožbo (ker tega v mejah svoje pristojnosti ni napravilo že sodišče prve stopnje), ampak za sklep, s katerim je sodišče druge stopnje zavrnilo pritožbo proti sklepu sodišča prve stopnje o ugotovitvi, da se napoved pritožbe šteje za umaknjeno. Zato tudi na tej podlagi revizija ni dovoljena.

Skladno z določbo 377. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 391.

člena ZPP je revizijsko sodišče nedovoljeno revizijo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.