TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 460/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-14

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - stranske terjatve - zavrženje revizije

V obravnavani zadevi je tožnik postavil glavni zahtevek na plačilo glavnice v znesku 804.782,00 SIT. Obresti in pravdne stroške je uveljavljal kot postranske terjatve. Zato je zmotno njegovo revizijsko stališče, da je treba pri ugotavljanju pravice do revizije upoštevati poleg glavnega zahtevka tudi zamudne obresti in pravdne stroške.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov zahtevek na plačilo 804.782,00 SIT s pp in povrnitev stroškov postopka.

Sodišče druge stopnje je tako odločitev sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je vložil tožnik pravočasno revizijo in v njej uveljavljal revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Vtoževana glavnica, obresti in pravdni stroški presegajo znesek 1.000.000,00 SIT. Zato je revizija dovoljena. V postopku je bilo ugotovljeno, da je tožnik izvedel elektroinstalacijska dela na nepremičnini, ki je last toženke. Ta je dela tudi naročila. Odločitev obeh sodišč, da toženka ni pasivno legitimirana, zato ni pravilna. Reviziji naj se ugodi, sodbi sodišč druge in prve stopnje pa spremenita tako, da bo tožbenemu zahtevku ugodeno. Podrejeno naj se obe sodbi razveljavita.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, ter Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

V premoženjskih sporih je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000,00 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP).

V obravnavanem primeru navedeni zakonski pogoj za dovoljenost revizije ni izpolnjen.

Če je za ugotovitev pravice do revizije odločilna vrednost spornega predmeta, se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka. Obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske terjatve se ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (39. člen ZPP).

V obravnavani zadevi je tožnik postavil glavni zahtevek na plačilo glavnice v znesku 804.782,00 SIT. Obresti in pravdne stroške je uveljavljal kot postranske terjatve. Zato je zmotno njegovo revizijsko stališče, da je treba pri ugotavljanju pravice do revizije upoštevati poleg glavnega zahtevka tudi zamudne obresti in pravdne stroške.

Vrednost glavnega zahtevka ne presega zneska 1.000.000,00 SIT, ki jo zakon (že omenjeni drugi odstavek 367. člena ZPP) določa za dovoljenost revizije. Zato tožnikova revizija ni dovoljena.

Ker revizije ni zavrglo sodišče prve stopnje, je to storilo revizijsko sodišče (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 116/2002, enako tudi sklep II Ips 653/2001

Sklep II Ips 514/2003, enako tudi sklep II Ips 264/2002
Sklep II Ips 566/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-21

dovoljenost revizije - sklep o razveljavitvi sodbe sodišča prve stopnje

Sklep, s katerim pritožbeno sodišče ugodi pritožbi, v izpodbijanem delu razveljavi sodbo sodišča prve stopnje, ter zadevo vrne temu sodišču v novo odločanje, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča. Zato revizija proti takemu sklepu ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku iz tožbe in odločilo, da mora T. P. izprazniti stanovanje v stanovanjski hiši. Zahtevek iz nasprotne tožbe je zavrnilo.

Pritožbi nasprotne tožnice je sodišče druge stopnje v celoti ugodilo in izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (zavrnitev tožbenega zahtevka iz nasprotne tožbe) razveljavilo, zadevo pa vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Proti sklepu pritožbenega sodišča je vložila nasprotna tožnica revizijo in v njej uveljavljala revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Ne glede na obseg pritožbenega izpodbijanja bi moralo pritožbeno sodišče razveljaviti sodbo sodišča prve stopnje v celoti. V ponovljenem sojenju sodišče prve stopnje ni upoštevalo napotkov pritožbenega sodišča. Dosedanji potek postopka je pokazal, da je nasprotna tožnica solastnica spornih nepremičnin vsaj do 1/3.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

V revizijskem odgovoru je nasprotna stranka predlagala zavrženje revizije, ker niti vrednost spornega predmeta iz tožbe niti vrednost spornega predmeta iz nasprotne tožbe ne dosegata v Zakonu o pravdnem postopku določene vrednosti.

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 384. člena ZPP).

Sklep, s katerim pritožbeno sodišče ugodi pritožbi, v izpodbijanem delu razveljavi sodbo sodišča prve stopnje, ter zadevo vrne temu sodišču v novo odločanje, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča. Zato revizija proti takemu sklepu ni dovoljena.

Ker revizije ni zavrglo sodišče prve stopnje, je to storilo revizijsko sodišče (377. in 384. člen ZPP).

Nasprotna stranka je vložila odgovor na revizijo, vendar v njem ni zahtevala povrnitve stroškov revizijskega postopka. Zato je izrek o teh stroških odpadel.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 477/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-14

dovoljenost revizije - sklep o zavrnitvi predloga za obnovo postopka - zavrženje revizije

V obravnavani zadevi je bila revizija proti pravnomočni sodbi Višjega sodišča v Mariboru, opr. št. Cp 1141/93 z dne 18.2.1994, v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, opr. št. I P 559/92 z dne 15.6.1993, s sklepom Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. II Ips 589/94 z dne 29.9.1994, kot nedovoljena zavržena. Zato tudi revizija proti izpodbijanemu sklepu pritožbenega sodišča, s katerim je bil pravnomočno zavrnjen predlog za obnovo postopka, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov predlog za obnovo pravdnega postopka opr. št. I P 559/92. Pritožbeno sodišče je sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti pravnomočnemu sklepu sodišča druge stopnje je vložil tožnik revizijo in v njej uveljavljal bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Sklep o zavrnitvi predloga za obnovo postopka ni obrazložen. Zato se ne da preizkusiti, zakaj sta sodišči druge in prve stopnje mnenja, da izvedba dokaza z zaslišanjem v obnovitvenem postopku predlaganih prič, ne bi v ničemer prispevala k drugačni odločitvi sodišča. Predlogu za obnovo naj se ugodi. Podrejeno naj se sklep pritožbenega sodišča razveljavi in zadeva vrne temu sodišču v novo odločanje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Sodba, s katero je bilo odločeno o tožbenem zahtevku in izpodbijani sklep sta bila v postopku pred sodiščem prve stopnje izdana pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999. Zato je revizijsko sodišče pri odločanju v tej zadevi uporabilo določbe Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 - v nadaljevanju ZPP 1977 (prvi odstavek 498. člena Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999).

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 400. člena). Vendar pa revizije proti sklepu sodišča druge stopnje, s katerim je postopek pravnomočno končan, ni v sporih, v katerih ne bi bila dovoljena revizija zoper pravnomočno sodbo (drugi odstavek 400. člena ZPP 1977).

V obravnavani zadevi je bila revizija proti pravnomočni sodbi Višjega sodišča v Mariboru, opr. št. Cp 1141/93 z dne 18.2.1994, v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, opr. št. I P 559/92 z dne 15.6.1993, s sklepom Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. II Ips 589/94 z dne 29.9.1994, kot nedovoljena zavržena. Zato tudi revizija proti izpodbijanemu sklepu pritožbenega sodišča, s katerim je bil pravnomočno zavrnjen predlog za obnovo postopka, ni dovoljena.

Ker tožnikove revizije ni zavrglo sodišče prve stopnje, je to storilo revizijsko sodišče (392. člen ZPP 1977).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 523/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-04

dovoljenost revizije - nedenarni zahtevek - opredelitev vrednosti spornega predmeta v tožbi - zavrženje revizije

Spor iz te pravdne zadeve je premoženjske narave. Tožeča stranka je v tožbi vrednost svojega nedenarnega tožbenega zahtevka ocenila z zneskom 1.000.000 SIT. Navedeni znesek ne presega za dovoljenost revizije odločilnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

Tožena stranka sama trpi stroške revizijskega odgovora.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev neveljavnosti oporoke z dne 09.11.1993, ker je ugotovilo, da je na njej oporočiteljičin lastnoročni podpis in da je bila oporočiteljica ob njeni sestavi oporočno sposobna.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga tako spremembo izpodbijane sodbe, da se tožbenemu zahtevku ugodi oziroma razveljavitev sodb obeh sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku - Ur. list RS, št. 26/99; v nadaljevanju ZPP).

Novi ZPP je na podlagi 503. člena začel veljati 14.07.1999. Po prehodni določbi prvega odstavka 498. člena novega zakona se postopek nadaljuje po dosedanjih predpisih, če sta bila pred uveljavitvijo tega zakona na prvi stopnji izdana sodba ali sklep, s katerima se je postopek pred sodiščem prve stopnje končal. Zato je treba za postopke, ki do takrat na prvi stopnji še niso bili končani, uporabiti nov zakon. To velja za vse določbe novega zakona, razen izjem, ki so določene v 499. členu. Velja tudi za vprašanje dovoljenosti revizije, saj novi zakon ni sledil zgledu novel prejšnjega zakona, ki so v prehodnih določbah posebej uredile tudi vprašanje dovoljenosti revizije zaradi sprememb denarnih zneskov v zakonu.

Procesna predpostavka za dovoljenost revizije je med drugim tudi vrednost revizijsko izpodbijanega dela sodbe. Ta vrednost mora v premoženjskih sporih po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP presegati 1,000.000 SIT.

Spor iz te pravdne zadeve je premoženjske narave. Tožeča stranka je v tožbi vrednost svojega nedenarnega tožbenega zahtevka ocenila z zneskom 1,000.000 SIT. Navedeni znesek ne presega za dovoljenost revizije odločilnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP moralo zavreči nedovoljeno revizijo tožeče stranke, z njo pa tudi njene priglašene revizijske stroške. Stroški odgovora na nedovoljeno revizijo niso bili potrebni, saj odgovor ni pripomogel k razjasnitvi zadeve na revizijski stopnji. Zato je revizijsko sodišče o njih na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 155. člena ZPP odločilo kot v izreku te odločbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 485/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-28

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Tožeča stranka je navedla vrednost spornega predmeta v višini 500.00O SIT. Ker tako ta vrednost ne presega prej omenjene meje, pomeni, da je tožeča stranka vložila revizijo zoper odločbo sodišča, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti (drugi odstavek 374. člena v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugotovitveni tožbeni zahtevek, da je kupoprodajna pogodba z dne 05.03.1993 za traktor pravno neveljavna in nična.

Sodišče druge stopnje je pritožbi drugega toženca delno ugodilo in sklep v stroškovnem delu spremenilo, v ostalem pa je njegovo pritožbo kot tudi pritožbo tožeče stranke v celoti zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper ta sklep je vložila tožeča stranka revizijo iz razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlagala, naj se ta sklep razveljavi in vrne zadeva prvostopenjskemu sodišču v zakonit postopek in ponovno sojenje.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

V tej zadevi se je postopek sicer začel že leta 1994, toda 14. julija 1999 je začel veljati nov Zakon o pravdnem postopku (Ur. list RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZPP). Od takrat dalje je bilo treba v tej zadevi uporabiti njegove določbe. Ta med drugim določa, da je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev. Tožeča stranka je navedla vrednost spornega predmeta v višini 500.00O SIT. Ker tako ta vrednost ne presega prej omenjene meje, pomeni, da je tožeča stranka vložila revizijo zoper odločbo sodišča, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti (drugi odstavek 374. člena v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP). Takšna revizija je nedovoljena in zato jo je moralo revizijsko sodišče zavreči, ker tega ni storila že sodnica sodišča prve stopnje (377. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 28/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-27

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Ker je B. B. dolgoletni delavec Okrajnega sodišča v Mariboru, oziroma prej tedanjih sodišč v skladu z vsakokratno zakonsko ureditvijo, so za pravdno zadevo zoper njega podani razlogi po 67. členu Zakona o pravdnem postopku za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče.

V pravdni zadevi tožeče stranke A. A. in ostalih proti B. B. se določi za sojenje Okrajno sodišče v Murski Soboti.

Pri Okrajnem sodišču v ... teče pod opr. št. III P 152/94 pravda tožečih strank A. A. in drugih zoper toženko C. C. zaradi razveljavitve pogodbe in izstavitve zemljiškoknjižne listine. Tej pravdi je pridružena pravdna zadeva istih tožnikov zoper B.B. Ta je bil od leta 1975 dalje sodni izvršitelj, zdaj pa opravlja delo pri sprejemanju, odpravi in vročanju pisanj. Zato okrajna sodnica, ki vodi postopek, meni, da bi se postopek laže opravil pri drugem sodišču. Vrhovnemu sodišču predlaga, da na podlagi 67. člena zakona o pravdnem postopku določi za postopanje v tej zadevi drugo stvarno pristojno sodišče.

Razlogi za prenos pristojnosti so podani samo v pridruženi zadevi zoper B. B. in se ne tičejo osnovne pravde zoper C. C. Ker je B. B. dolgoletni delavec Okrajnega sodišča v ..., oziroma prej tedanjih sodišč v skladu z vsakokratno zakonsko ureditvijo, so za pravdno zadevo zoper njega podani razlogi po 67. členu Zakona o pravdnem postopku za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče. Znanstvo s sodniki, temelječe na delu pri istem sodišču, bi utegnilo biti za sodnike in stranke moteče. Zato je v tem delu predlog za delegacijo pristojnosti utemeljen in je Vrhovno sodišče določilo kot pristojno sodišče Okrajno sodišče v Murski Soboti.

Navedeni razlogi pa ne veljajo za pravdno zadevo proti C. C. Zato bo treba zaradi uresničitve sklepa o delegaciji pristojnosti obe pravdi razdružiti (tretji odstavek 300. člena Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 23/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-14

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Razlogi, ki so navedeni v predlogu za prenos pristojnosti, očitno izkazujejo, da se bo pravdni postopek laže, predvsem pa z manjšimi stroški, opravil pri Okrajnem sodišču v Radovljici.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v Radovljici.

Tožnik je vložil proti tožencu tožbo na plačilo odškodnine. Tožba je bila vložena pri Okrajnem sodišču v Domžalah, ker naj bi imel po navedbah tožbe toženec stalno prebivališče na naslovu v Mengšu.

Okrajno sodišče v Domžalah je dne 4.3.2002 predlagalo, naj Vrhovno sodišče za obravnavanje zadeve določi drugo stvarno pristojno sodišče. V predlogu je navedlo, da je bilo po vložitvi tožbe ugotovljeno, da ima toženec v resnici stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča v Postojni, škodni dogodek je bil v vasi pri Bohinju, kazenski postopek je v teku pri Okrajnem sodišču v Radovljici, priče, ki so predlagane v postopku, imajo stalno prebivališče na območju Okrajnega sodišča v Radovljici, nobeden od pooblaščencev pravdnih strank pa nima sedeža v Domžalah (ampak v Ljubljani in Kranju). Zato bi bilo smotrno, če bi zadevo obravnavalo Okrajno sodišče v Radovljici.

Vrhovno sodišče lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi (67. člen ZPP).

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi bilo konkretni postopek laže opraviti pred drugim sodiščem.

Zadeva, ki je bila glede na v tožbi naveden toženčev naslov vložena pri Okrajnem sodišču v Domžalah, nima, kot je razvidno iz predloga za delegacijo pristojnosti, s tem sodiščem prav nobene navezne okoliščine. Razlogi, ki so navedeni v predlogu za prenos pristojnosti, očitno izkazujejo, da se bo pravdni postopek laže, predvsem pa z manjšimi stroški, opravil pri Okrajnem sodišču v Radovljici. Zato je Vrhovno sodišče predlogu ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 30/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-17

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugega tehtnega razloga

Sorodstveno razmerje stranke z upokojenim delavcem sodišča samo po sebi ni drug tehten razlog iz 67. člena ZPP.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Okrajno sodišče v ... je v tej pravdni zadevi predlagalo, naj vrhovno sodišče na podlagi 67. člena ZPP določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v zadevi, ker je toženec sin upokojene tajnice tega sodišča, ki je vso svojo delovno dobo izpolnila na sodišču. Ta okoliščina bi lahko vzbudila dvome v nepristranskost Okrajnega sodišča v ..., kar je tehten razlog v smislu navedene zakonske določbe.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po presoji vrhovnega sodišča sorodstveno razmerje stranke z upokojenim delavcem sodišča samo po sebi ni drug tehten razlog iz navedene zakonske določbe. Podrobnejših okoliščin predlagatelj ni utemeljil. Tudi sicer sodišče kot tako ne more biti pristransko, to so lahko le posamezni sodniki, vendar pride v takem primeru v poštev uporaba instituta izločitve sodnika.

Predlagatelj okoliščin o izločitvi, ki tudi sicer ne spadajo v sklop odločanja po 67. členu ZPP, ni zatrjeval, zatrjeval pa tudi ni, da bi bili izločeni vsi sodniki predlagatelja. Zato je vrhovno sodišče neutemeljen predlog za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 543/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-18

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena, ker vrednost spornega predmeta ne presega 1.000.000 SIT.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in razveljavilo prodajno pogodbo z dne 19.11.1993 ter dodatek z dne 2.3.1994, s katerima je toženec prodal tožniku stroje in naprave za fotokopirnico. Tožencu je naložilo, da vrne tožniku kupnino v znesku 525.000 SIT z zamudnimi obrestmi.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo sodbo prve stopnje, tako da je zavrnilo tožbeni zahtevek za razveljavitev prodajne pogodbe in dodatka, potrdilo pa je izrek o vrnitvi kupnine.

Proti tej sodbi vlaga tožena stranka revizijo. Uveljavlja revizijske razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijano sodbo in v celoti zavrne tožbeni zahtevek, podrejeno pa, da sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču druge ali prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

Tožena stranka z revizijo izpodbija pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje, s katero je bila potrjena sodba prve stopnje, ki nalaga tožencu, da mora plačati tožniku 525.000 SIT z zamudnimi obrestmi. Ta znesek predstavlja vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe.

V drugem odstavku 367. člena ZPP je določeno, da je revizija dovoljena v premoženjskih sporih, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 tolarjev. Ta predpostavka za dovoljenost revizije v obravnavani zadevi ni izpolnjena. Zato revizija ni dovoljena. Ker sodišče prve stopnje ni postopalo v skladu s 374. členom ZPP, je revizijo zavrglo revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 27/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugega tehtnega razloga

Delegacija pristojnosti na drugo pritožbeno sodišče - sodnik je pravdna stranka.

Za odločanje v pritožbenem postopku v tej zadevi se določi Višje sodišče v Ljubljani.

Pred Okrajnim sodiščem v ... je v teku pravda med tožečo stranko in tožencem zaradi plačila zneska 52.232 SIT. Sodišče prve stopnje je razveljavilo sklep o izvršbi z dne 28.06.2001 in tožbeni zahtevek, po katerem bi moral toženec plačati tožeči stranki vtoževani znesek, zavrnilo. Proti takšni sodbi je tožeča stranka vložila pritožbo na Višje sodišče v ... kot pritožbeno sodišče, to sodišče pa je dne 19.03.2002 podalo predlog za določitev drugega pritožbenega sodišča z obrazložitvijo, da je toženec pri pritožbenem sodišču v službenem razmerju kot višji sodnik - svetnik.

Predlog za določitev drugega pritožbenega sodišča je utemeljen.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo take laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je toženec v tej pravdi obenem tudi višji sodnik pri pritožbenem sodišču, ki bi glede na krajevno pristojnost moralo odločiti o pritožbi tožeče stranke, je tako tehtne narave, da so podani razlogi za prenos pristojnosti na drugo pritožbeno sodišče, Višje sodišče v Ljubljani.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.