TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 586/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-06-13

dovoljenost revizije - vrendost spornega predmeta - zavrženje revizije

Zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je tožencu E. F. naložilo, da mora tožniku, ko mu bo ta sočasno izročil traktorske priključke, izstaviti listino, primerno za zemljiškoknjižni vpis lastninske pravice na nepremičnini v vložku št. 507 k.o..., sicer bo tako listino nadomestilo sodba. Višji tožnikov zahtevek je zavrnilo. Pritožbi tožnika je sodišče druge stopnje ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da toženčeve obveznosti ni vezalo na sočasno izpolnitev tožnika.

Pritožbo toženca pa je zavrnilo in v nespremenjenem delu sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Toženi E. F. vlaga proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo z vsebinsko navedbo revizijskih razlogov po določbi 370. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) in predlaga izdajo ustrezne revizijske odločbe. Ponovno zatrjuje, da s tožnikom ni bila sklenjena nobena kupoprodajna pogodba in da so tožnikove navedbe in izjave neresnične.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.07.1999, torej po uveljavitvi Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999 (v nadaljevanju ZPP). Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 20.06.2000. Zato je treba po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe ZPP, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP 1977). Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP pa je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT. V obravnavanem primeru je vrednost spornega predmeta označena z zneskom 300.000 SIT, zaradi česar revizija ni dovoljena. Po določbi 377. člena ZPP pa nedovoljeno revizijo zavrže revizijsko sodišče s sklepom, če tega ni storilo že sodišče prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 51/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - dvom v nepristranskost sodišča

Dolžničina trditev, češ da sodišče v več zadevah, ki jih vodi proti njej, enako odloča, kaže na to, da sodišče odloča tako, kot v vseh drugih enakih primerih. Če se dolžnica ne strinja z vsebino izdanih odločb, ima na voljo ustrezna pravna sredstva. Pavšalna trditev o tem, da dvomi v korektnost delovanja sodišča, pa ne more povzročiti dvoma v objektivno nepristranost sodišča, razlogov o morebini subjektivni pristranosti sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi, pa dolžnica ne navaja.

Predlog za določitev drugega sodišča se zavrne.

Pri Okrajnem sodišču v Cerknici je proti dolžnici v teku izvršilni postopek zaradi izterjave zneska 84.873,70 SIT s pp.

Dolžnica je dne 12.5.2002 vložila zahtevo za prenos izvršilne zadeve na drugo sodišče. Utemeljila jo je s trditvami, da sodišče deluje nedopustno in nekorektno, odloča vedno enako, dokazov, ki jih dolžnica sodišču ponuja, pa ne upošteva. Sodišče deluje tudi enostransko, saj je v dveh dneh sprejelo sklep v zvezi s predlogom za izvršbo z novim izvršilnim sredstvom.

Uvodoma sodišče pojasnjuje, da je pri določanju uporabilo Zakon o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS, št. 51/98), na podlagi pooblastila iz 15. člena zakona pa tudi Zakon o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99). Slednji v 67. členu omogoča, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Dolžnica v predlogu ne navaja razlogov, ki bi vplivali na to, da bi se lažje opravil postopek pred drugim sodiščem. Njena vloga meri na druge razloge, ki pa niso dovolj tehtni, da bi narekovali prenos pristojnosti na drugo sodišče. V 23. členu Ustave Republike Slovenije (URS, Ur. l. RS, št. 33/91), je med človekovimi pravicami predvidena pravica do sodnega varstva, ki med drugim vsakomur omogoča, da mu sodi nepristransko sodišče. Podobno določilo vsebuje tudi 6. člen Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP, Ur. l. RS, št. 33/94 - MP, št. 7). Toda to ne omogoča strankam, da bi izbirale sodišče ali da bi z vlaganjem pravnih sredstev zavlačevale s postopkom, zlasti če gre za izvršbo ne.

Dolžničina trditev, češ da sodišče v več zadevah, ki jih vodi proti njej, enako odloča, kaže na to, da sodišče odloča tako, kot v vseh drugih enakih primerih. Če se dolžnica ne strinja z vsebino izdanih odločb, ima na voljo ustrezna pravna sredstva. Pavšalna trditev o tem, da dvomi v korektnost delovanja sodišča v Cerknici, pa ne more povzročiti dvoma v objektivno nepristranost sodišča, razlogov o morebitni subjektivni pristranosti sodnikov, ki se kaže v njihovem osebnem prepričanju v konkretni zadevi, pa dolžnica ne navaja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 55/2002, enako tudi sklep I R 48/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodnika

Delavec sodišča ne more vplivati na sojenje, sorodnik delavca pa ni v nikakršnem razmerju s sodnikom. Zato navedena okoliščina ni razlog za dvom o nepristranosti sodnika.

Predlogu, da se za odločanje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče, se ne ugodi.

V navedenem pravdnem postopku, ki se je začel s tožbo z dne 23.4.2001, je sodnik dne 20.6.2002 predlagal delegacijo pristojnosti, ker je toženec nečak delavca sodišča.

Predlog za prenos pristojnosti ni utemeljen.

Okoliščina, navedena v predlogu, sama po sebi ni tehten razlog za prenos pristojnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku. Delavec sodišča ne more vplivati na sojenje, sorodnik delavca pa ni v nikakršnem razmerju s sodnikom. Zato navedena okoliščina ni razlog za dvom o nepristranosti sodnika. Sodnik je dolžan s svojim delom in odnosom do strank ohraniti zaupanje in preprečiti motnje in zastoje v postopku.

Opr. št: I R 48/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:I.R.48.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 89/2002, enako tudi sklep II Ips 97/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-14

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da mora tožniku plačati znesek 680.694,10 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve tožbe do plačila. Pritožbo toženca je sodišče druge stopnje zavrnilon sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Toženec vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga spremembo izpodbijane sodbe z zavrnitvijo tožbenega zahtevka. Na podlagi domneve in brez privolitve toženca je ugotovljeno, da ima sporna listina značaj zadolžnice s toženčevo zavezo na vrnitev posojila. Ker toženec ni imel denarja, ni mogel založiti predujma za izvedenca grafologa. Izpoved priče S. P.je zmotno ocenjena. Končno pa je tožbeni zahtevek tudi zastaran.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.7.1999, torej po uveljavitvi novega ZPP. Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 27.1.2000. Zato je treba po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe novega ZPP, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP iz leta 1977). Po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP pa je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000,00 SIT. V obravnavanem primeru je tožencu naloženo, da mora tožniku plačati znesek 680.694,10 SIT, zaradi česar revizija ni dovoljena.

Po določbi 377. člena ZPP nedovoljeno revizijo zavrže revizijsko sodišče s sklepom, če tega ni storilo že sodišče prve stopnje.

Opr. št: II Ips 97/2000, ECLI:SI:VSRS:2000:II.IPS.97.2000

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 62/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodnika

Zgolj znanstvo sodnika z ženo toženca ne more biti ovira za nepristransko sojenje.

Predlogu, da se za odločanje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče, se ne ugodi.

Tožniki so pri Okrajnem sodišču v Brežicah dne 20.6.2000 vložili tožbo proti tožencu za plačilo 886.468 SIT s pripadki. Predsednica Okrajnega sodišča v Brežicah v predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z dne 24.7.2002 navaja, da je toženec mož okrožne sodnice A. A., ki sodi pri Okrožnem sodišču v Krškem. A. A. je znanka vseh sodnic Okrajnega sodišča v Brežicah. Pri tem sodišču dela tudi okrožna sodnica B. B., večletna sodelavka sodnice A. Vse to bi lahko povzročilo dvom o nepristranosti sodišča. Zato predlaga delegacijo.

Predlog, ki je vložen z nepojasnjeno zamudo, ni utemeljen.

Sodnica A. A. sodi pri Okrožnem sodišču v Krškem, torej pri drugem sodišču, v drugem kraju. Predvsem pa ni ona stranka v postopku, temveč je stranka B. A., s.p. V predlogu za delegacijo niso navedeni dovolj tehtni razlogi, ki bi utemeljevali prenos pristojnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku. Zgolj znanstvo z ženo toženca ne more biti ovira za nepristrano sojenje, prav tako ne dejstvo, da je toženčeva žena sodnica. Zato je Vrhovno sodišče predlog za prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 55/2002, enako tudi sklep I R 48/2002
Sklep II Ips 641/2001, enako sklep II Ips 606/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-19

dovoljenost revizije - premoženjskopravni spor - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku in razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožniku odškodnino v znesku 2.500.000 SIT in mu povrniti pravdne stroške v znesku 161.299,76 SIT, vse z zamudnimi obrestmi.

Proti tej sodbi se je pritožila tožena stranka. Sodišče druge stopnje je njeni pritožbi delno ugodilo in znižalo prisojeno odškodnino na 1.650.000 SIT ter odločilo, da trpi vsaka stranka svoje stroške postopka na prvi stopnji.

Tožeča stranka vlaga revizijo zoper sodbo druge stopnje. Predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi sodbo druge stopnje, podrejeno pa, da jo spremeni in prisodi odškodnino, kakršna je bila določena s sodbo prve stopnje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

Sodba prve stopnje, s katero je bila določena odškodnina v znesku 2.500.000 SIT je postala v zavrnilnem delu pravnomočna, ker je v tem delu nobena od strank ni izpodbijala. S sodbo druge stopnje je bilo delno ugodeno pritožbi tožene stranke in je bila odškodnina znižana za 850.000 SIT na 1.650.000 SIT. Samo v tem obsegu bi imela tožeča stranka možnost izpodbijati drugostopenjsko sodbo. Čeprav v svoji reviziji ni navedla vrednosti spornega predmeta v revizijskem postopku, je iz njenega revizijskega predloga razvidno, v kakšnem obsegu izpodbija sodbo druge stopnje.

Glede na navedeno je na revizijski stopnji sporen znesek 850.000 SIT. V premoženjskih sporih pa je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000 SIT. Ta predpostavka za dovoljenost revizije ni izpolnjena. Zato revizija ni dovoljena in jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. člen ZPP).

Opr. št: II Ips 606/2001, ECLI:SI:VSRS:2001:II.IPS.606.2001

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 631/2001, enako tudi sklep II Ips 567/2001, sklep II Ips 647/2002
Sklep I R 47/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-04

spor o pristojnosti - izvršba na denarno terjatev dolžnika - pokojnina - ZPIZ - krajevna pristojnost

Izvršba na prejemke iz pokojnine predstavlja rubež dolžnikove terjatve proti ZPIZ; tako je glede pristojnosti izvršilnega sodišča mogoče uporabiti le določbo 100. člena ZIZ.

Za odločanje v tej izvršilni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Upnik je na Okrajno sodišče v Celje vložil proti dolžnici predlog za izvršbo zaradi izterjave zneska 19.638,00 SIT. Okrajno sodišče v Celju pa je odločilo, da ni krajevno pristojno ter zadevo odstopilo v reševanje krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani je na podlagi določbe prvega odstavka 24. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) sprožilo spor o pristojnosti zaradi svojega prepričanja, da je glede na določbe Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) za odločanje v zadevi krajevno pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Predlog Okrajnega sodišča v Ljubljani je utemeljen.

Sklicevanje Okrajnega sodišča v Celju na določbi 143. in 151. člena ZIZ v tem primeru nima utemeljitve. Upnik je predlagal izvršbo proti dolžnici z rubežem njene pokojnine, ki jo prejema pri ZPIZ v RS - Ljubljana, Kolodvorska 15. Navedeni zavod pa ne opravlja plačilnega prometa za dolžnico; določba 143. člena ZIZ v zvezi z določbo 151. člena istega zakona namreč predpostavlja obstoj dolžnikovega računa pri organizaciji za plačilni promet ali banki. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje opisane lastnosti nima. Dolžnica ima le terjatev proti njemu iz naslova pokojninskih prejemkov, zaradi česar gre v obravnavanem primeru za rubež njene terjatve proti zavodu. To pa pomeni, da je glede krajevne pristojnosti mogoče uporabiti le določbo 100. člena ZIZ, po kateri je za odločitev o predlogu za izvršbo na denarno terjatev krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče - v danem primeru pa je to Okrajno sodišče v Celju. Po podatkih spisa ima dolžnica namreč stalno bivališče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 639/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-04

dovoljenost revizije - pooblaščenci po ZPP - pravniški državni izpit - zavrženje revizije

Stranka, ki nima opravljenega pravniškega državnega izpita, lahko vloži revizijo le preko pooblaščenca odvetnika.

Sodišče prve stopnje je zavrglo vlogo tožnika z dne 25.10.1999, ko je izpeljalo postopek po določbi 108. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku-1999). Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožnik vlaga proti odločitvi sodišča druge stopnje revizijo (imenovano sicer kot "pritožba na sklep"). V svoji vlogi opisuje okoliščine, ki naj bi služile kot pravna podlaga za toženčevo odškodninsko odgovornost in zatrjuje, da je storil vse, da bi njegova vloga (tožba) bila popolna.

Toženec na revizijo ni odgovoril, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP).

Revizija (367. člena ZPP) je izredno pravno sredstvo proti pravnomočni sodni odločbi. Po določbi tretjega odstavka 86. člena ZPP v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. To pravilo ne velja le tedaj, če ima stranka ali njen zakoniti zastopnik opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek navedene zakonske določbe). Tožnik je revizijo vložil sam brez pooblaščenca-odvetnika, iz podatkov spisa in revizije same pa ni mogoče trditi, da ima opravljen pravniški državni izpit. Zato je bilo treba uporabiti določbo 377. člena ZPP in vloženo revizijo zavreči kot nedovoljeno.

ZPP člen 86, 86/3, 86/4, 108, 367, 367/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 662/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-04

kreditna pogodba - razveljavitev aneksa k pogodbi - izpodbojnost - napake volje - bistvena zmota - skrbnost dobrega gospodarja

Dejanske ugotovitve o obstoju napak volje - 111. člen ZOR.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na razveljavitev aneksa h kreditni pogodbi št... z dne 10.09.1997, ki sta ga sklenili pravdni stranki. Takšno sodbo je sodišče druge stopnje z zavrnitvijo pritožbe tožeče stranke potrdilo.

Tožeča stranka vlaga revizijo z navedbo revizijskih razlogov po določbi 370. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) in predlaga razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri sojenju je predvsem sodišče druge stopnje prezrlo splošna načela Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR). Tako ni bila v zadostni meri upoštevana določba 12. člena ZOR, ki uzakonja načelo vestnosti in poštenja ter 16. člena ZOR o prepovedi povzročanja škode. Tožnica namreč ni mogla vedeti, da po določbi 142. člena Zakona o dedovanju (ZD) odgovarja za dolgove svojega pokojnega moža le do višine svojega dednega deleža. Njena zmota pri podpisu aneksa je torej očitna, bistvena in opravičljiva.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (3. odstavek 375. člena ZPP).

Sodišče druge stopnje je obširno obrazložilo pravno podlago, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje izključuje uporabo določb ZOR, nanašajočih se na izpodbojnost sklenjenega aneksa. Tožničina omejena poslovna sposobnost se ne zatrjuje, zato bi lahko navedena pogodba bila izpodbojna le, če bi pri njeni sklenitvi obstojale napake volje (111. člen ZOR). Glede na tožbeno trditveno podlago bi bilo navedene napake volje mogoče obravnavati v skladu z določbami ZOR o bistveni zmoti (61. člen). Sodišči druge in prve stopnje pa sta ugotovili, da tožnica ob sklepanju aneksa ni ravnala s potrebno skrbnostjo, ki se zahteva v prometu. Določba 142. člena ZD ji je sicer dajala pravico, da prevzame zapustnikove dolgove le do višine svojega dednega deleža, vendar je kljub temu pristala, da bo poravnala vse zapustnikove dolgove, ki pa njen dedni delež presegajo. Dokazna ocena, ki jo sprejema sodba sodišča prve stopnje, ponuja razloge za takšno tožničino ravnanje (poleg nje sta po zapustniku dedovala tudi njena mladoletna otroka). Dejanske ugotovitve tudi ne omogočajo sklepanja, da bi tožena stranka zaradi posebnih okoliščin bila kakorkoli dolžna tožečo stranko opozarjati na njene pravice.

Revizija se torej sklicuje na načela vestnosti in poštenja ter na prepoved povzročanja škode (12. in 16. člen ZOR) brez navedbe ustrezne dejanske podlage (ki pa bi med postopkom že morala biti ugotovljena). Zmotne uporabe materialnega prava sodbama nižjih sodišč torej ni mogoče očitati. Ker v smeri bistvenih kršitev določb pravdnega postopka revizija ne navaja prav ničesar, je revizijsko sodišče odločilo v skladu z določbo 378. člena ZPP in revizijo zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 49/2002, enako tudi sklep I R 50/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-29

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razloga smotrnosti

Splošne trditve o dobrih izkušnjah s sodiščem in dvomi o korektnosti njegovega poslovanja ni utemeljen razlog za smotrno delegacijo.

Predlog za določitev drugega sodišča se zavrne.

Tako v tej kakor tudi v drugih izvršilnih zadevah, ki tečejo pred Okrajnim sodiščem v Cerknici zoper dolžnico, je ta vložila zahtevo, naj se vse zadeve prenesejo na drugo sodišče. Navaja, da sodišče vedno enako odloča, ne upošteva dokazov in deluje enostransko. V dveh dneh je bil sprejet predlog za vpis nepremičnin. Dvomi o korektnosti delovanja tega sodišča.

Zakon o pravdnem postopku, ki ga je treba uporabiti v zvezi s podanim predlogom na podlagi 15. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, določa v 67. členu, da lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Dolžnica v predlogu ne navaja razlogov, ki bi govorili za to, da bi se postopek lažje opravil pri drugem sodišču. Predlog očitno meri na drugi sklop razlogov za smotrno delegacijo, za katero sicer zakonska formulacija omogoča prožna merila za opredelitev smotrnosti, vendar mednje ni mogoče uvrstiti prav nobenega izmed razlogov, naštetih v predlogu. Splošnih trditev o neupoštevanju dokazov (katerih ?) o slabih izkušnjah (katerih ?) in dvomih o korektnosti delovanja nikakor ni mogoče umestiti v pravni standard "drugih tehtnih razlogov". Če se dolžnica ne strinja z vsebino izdanih odločb, ima na voljo ustrezna pravna sredstva, po katerih lahko poseže. Skratka, institut prenosa pristojnosti z enega na drugo stvarno pristojno sodišče ni namenjen takšnim pomislekom strank, kot jih ima dolžnica. Zato je moralo Vrhovno sodišče neutemeljen predlog zavrniti.

Opr. št: I R 50/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:I.R.50.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 69/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-05

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti iz razloga smotrnosti

Tožnik zahteva plačilo odškodnine za škodo, do katere je prišlo zaradi sedem let trajajočega kazenskega postopka. Ta je tekel pri istem sodišču, ki je stvarno in krajevno pristojno za odločanje v sedanji pravdi. Taka trditvena podlaga tožbe narekuje ugoditev tožnikovem predlogu za prenos pristojnosti iz razloga smotrnosti.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v Celju.

Tožnik od tožene stranke zahteva plačilo 36.000.000 SIT odškodnine za nepremoženjsko in premoženjsko škodo, do katere je prišlo zaradi sedem let trajajočega kazenskega postopka, ki je tekel pri Okrožnem sodišču v Ljubljani. Čeprav se je kazenski postopek končal z oprostilno sodbo, pa je trajal predolgo, saj bi bil lahko končan v enem do dveh letih. Tožnik sicer navedenemu sodišču zaupa, vendar glede na opisana dejstva predlaga prenos zadeve drugemu okrožnemu sodišču izven pristojnosti Višjega sodišča v Ljubljani in Višjega sodišča v Kopru.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dejanska podlaga tožbenega zahtevka v tej pravdni zadevi je tudi trditev, da je kazenski postopek trajal predolgo, zaradi česar je tožniku nastala določena škoda. Kazenski postopek je tekel pri Okrožnem sodišču v Ljubljani, pri istem sodišču kot krajevno in stvarno pristojnem sodišču pa je tožnik vložil tudi sedanjo odškodninsko tožbo. Navedena trditvena podlaga tožbe v obravnavani zadevi po presoji vrhovnega sodišča narekuje ugoditev tožnikovemu predlogu zaradi razloga smotrnosti. Zato je vrhovno sodišče odločilo kot v izreku tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.