Sodba VIII Ips 237/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-10-15

Ker je bilo v postopku ugotovljeno, da je revident vsaj v treh primerih deloval v nasprotju z zakonskimi predpisi ali internimi predpisi tožene stranke, je bil organ, ob upoštevanju tudi vseh drugih ugotovljenih dejstev, dolžan revidenta razrešiti.

Sodišče prve stopnje je s sodbo ugodilo tožnikovemu tožbenemu zahtevku na razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 9.3.1993, s katerim je bil tožnik predčasno razrešen opravljanja dolžnosti ravnatelja in mu posledično priznalo tudi razliko do polne plače ravnatelja za čas od 17.3.1993 do 1.3.1996 skupaj s pripadajočimi obrestmi.

Drugostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo pritožbi tožene stranke ugodilo in sodbo spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji je navajal, da izpodbijana sodba nima razlogov, razlogi, ki so navedeni, pa so nerazumljivi in v nasprotju sami s seboj. Dalje je navajal, da formalno kršenje predpisov pri sprejemu delavca toženi stranki ni škodovalo, saj se je kasneje izkazalo, da je bila odločitev pravilna. Pri dodelitvi kadrovskega stanovanja ni bilo ugotovljeno, da bi revident kršil predpise oziroma to ni bilo dokazano, kar velja tudi za očitek o sestavi strokovnega sveta. Kar se tiče neupravičenega razpisa zaslišanja v disciplinskem postopku, pa disciplinska komisija ni odstopila zaradi tega, kot mu je bilo očitano. Ne soglaša niti z očitki glede neprimernega postopka z učiteljem Č., ki ga ugotavlja sodišče, saj ni šlo za medsebojno obračunavanje, ampak je učitelj brez razloga fizično napadel tožnika. Res je, da so v sporu posredovali policisti. Bili so v civilu in niso bili prepoznavni kot policisti. V celoti je šlo za "sproduciran"

proces, v katerem se je nekaj učiteljic z lažmi postavilo na nasprotno stran. Zato je predlagal, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, spremeni izpodbijano sodbo in pritožbo tožene stranke zavrne ali podrejeno, da reviziji ugodi izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP-77 - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 27/90), ki se glede na določbo 498. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99) v tem postopku še uporablja, vročena toženi stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi na absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP-77, ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP-77, ki se upoštevajo po uradni dolžnosti (386. člen ZPP).

Revizijsko sodišče ugotavlja, da izpodbijana sodba v delih, ki jih je revizijsko sodišče upoštevalo kot relevantne za odločitev (točke 1, 3 in 8 izreka sklepa sveta šole z dne 17.3.1993), ima pomembne razloge o odločilnih dejstvih, čeprav je obrazložitev skromna, da si ti razlogi niso v nasprotju in da se sodbo lahko preizkusi. Zato ni ugotoviti bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 13. točke drugega odstavka 354. člena ZPP-77, ki jo sodišču očita revizija.

Po določbi tretjega odstavka 385. člena ZPP-77 revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v delu, kjer se revizija nanaša na ugotovitev dejanskega stanja, ni preizkušalo.

Po določbah drugega odstavka 38. člena zakona o zavodih (ZZ - Uradni list RS, št. 12/91 do 8/96) je direktor lahko razrešen pred potekom časa, za katerega je bil imenovan, pri čemer je pristojni organ dolžan razrešiti direktorja, če

- če nastane kateri od razlogov, ko po predpisih o delovnih razmerjih preneha delovno razmerje po samem zakonu;

- če se direktor pri svojem delu ne ravna po predpisih in splošnih aktih zavoda ali neutemeljeno ne izvršuje sklepov organov zavoda ali ravna v nasprotju z njimi;

- če direktor s svojim nevestnim ali nepravilnim delom povzroči zavodu večjo škodo ali če zanemarja ali malomarno opravlja dolžnosti, tako da nastanejo ali bi lahko nastale hujše motnje pri opravljanju dejavnosti zavoda.

Iz izpodbijanega sklepa tožene stranke izhaja, da je ta ugotovila osem razlogov, zaradi katerih je po določbah tretje in četrte alinee 38. člena ZZ pristojni organ sklenil, da se revidenta predčasno razreši opravljanja dolžnosti ravnatelja.

Sodišče prve stopnje je po izvedenem postopku ugotovilo, da je revidentu možno očitati tri od uveljavljanih osmih razlogov, vendar je sodišče prve stopnje zavzelo stališče, da razlogi, čeprav obstajajo, niso taki (gre po mnenju sodišča samo za lažje disciplinske prekrške), da bi bil podan dejanski stan iz alinej 38. člena, in da torej ni potrebno uporabiti sankcije razrešitve.

Sodišče druge stopnje je zavzelo drugačno stališče in je zaključilo, ob upoštevanju še nekaterih drugih v postopku ugotovljenih dejstev, da je šlo za razloge, zaradi katerih je tožena stranka imela dejansko in pravno podlago, da je revidenta predčasno razrešila z del ravnatelja.

Revizijsko sodišče soglaša s pravnim zaključkom izpodbijane sodbe, ker zakon predpisuje, da je v primerih, ki so našteti v drugem odstavku 38. člena ZZ, pristojni organ dolžan razrešiti direktorja. Ker je bilo v postopku ugotovljeno (česar revident ne zanika, ampak samo skuša zmanjševati pomen dogodkov ali spremeniti pravno podlago), da je revident vsaj v treh primerih deloval v nasprotju z zakonskimi predpisi ali internimi predpisi tožene stranke (izbira delavca, sestava strokovnega sveta, nepooblaščen razpis zaslišanja v disciplinskem postopku), je bil organ, ob upoštevanju tudi vseh drugih ugotovljenih dejstev, dolžan revidenta razrešiti.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, (1. točka izreka sklepa sveta šole) da je tožena stranka M. H. zaposlila v nasprotju z določbami 10. člena zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št.

14/90, 5/91 in 71/93) in 12. in 16. členom pravilnika o delovnih razmerjih tožene stranke. Revident v reviziji to imenuje formalno kršenje predpisov, brez škode za toženo stranko. Ugotovilo je tudi (2) napačno sestavo strokovnega sveta, kar naj bi bila zgolj nestrokovnost zaradi nepoznavanja pravnih pravil. Revident to napako pripisuje svetu zavoda, čeprav je bil po zakonu on odgovoren za zakonito delo zavoda. Tožnik je neupravičeno razpisal zaslišanje učitelja v disciplinskem postopku (8), kar pa naj bi pomenilo le lažji disciplinski prekršek. Revident dejstva ne zanika, navaja samo, da zaradi tega njegovega ravnanja ni odstopila disciplinska komisija. Vse navedeno pomeni, da se revident pri svojem delu ni ravnal po predpisih in splošnih aktih zavoda. Pri tem revident svojega ravnanja ne more opravičiti z naknadnimi uskladitvami z zakonom (strokovni izpit), ne more se uspešno sklicevati na to, da je sklep sprejel nekdo drug, če ja sam odgovoren za zakonito delo zavoda (določbe 31. člena ZZ). Ne more se upoštevati kot opravičilo dejstvo, da je funkcijo ravnatelja opravljal šele nekaj mesecev (nepoznavanje pravil disciplinskega postopka). Zato ob dejanskih ugotovitvah razlogov, ki dajejo podlago za predčasno razrešitev ravnatelja, ni možno ugotavljati, da ni podan dejanski stan iz drugega odstavka 38. člena in da ni potrebe po uporabi tako stroge sankcije.

Revizijsko sodišče je zato v skladu z določbo 393. člena ZPP-77 revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Sodišče je določbe ZPP-77 uporabilo smiselno kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.