Sodba VIII Ips 101/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-29

delovno razmerje pri delodajalcih - prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - prevzem delavcev na delo v drugo organizacijo - odpravnina

Če se delodajalec v Sporazumu o prevzemu delavcev dogovorita, da se bo prevzetim delavcem upoštevalo neprekinjeno delovno razmerje, je treba pri določanju odpravnine trajno preseženim delavcem upoštevati tudi delovno dobo, dosežno pri prejšnjem delodajalcu.

Tožena stranka trpi sama svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki odpravnino zaradi prenehanja delovnega razmerja in regres za redni letni dopust za leto 1993. Tožena stranka ni nasprotovala zahtevku za plačilo regresa in odpravnine za dve leti delovne dobe. Upirala pa se je plačilu odpravnine na podlagi delovne dobe, ki jo je tožeča stranka dosegla pri prejšnjem delodajalcu.

Sodišče je sicer ugotovilo, da ni šlo za pravno nasledstvo tožene stranke, pač pa za prevzem delavcev na podlagi 15. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Uradni list SFRJ, št. 60/89 in nasl. - ZTPDR) in je na podlagi sklenjenega sporazuma treba upoštevati tudi delovno dobo pri prejšnjem delodajalcu.

Sodišče druge stopnje je pritožbo, vloženo le zoper odločitev o odpravnini, zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Soglašalo je z ugotovljenim dejanskim stanjem in pravnim stališčem sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, je tožena stranka vložila pravočasno revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Navaja, da takratni delodajalec E. T. in tožena stranka nista sklenila sporazuma o napotitivi in prevzemu delavcev skladno s 15. členom ZTPDR. Namen sporazuma je bil le zagotavljanje socialnovarstvenih pravic delavcev ter zagotavljanje dela, ni pa zagotavljal prenašanja pridobljenih pravic pri bivšem delodajalcu. Pri pisanju sporazuma naj bi prišlo do strokovnih napak, ki se odražajo v pravno nesprejemljivih določbah o zagotavljanju neprekinjenega delovnega razmerja in o urejanju delovnega razmerja v skladu s splošnimi akti, ki so urejali delovno razmerje pri prejšnjem delodajalcu. Zato odločitev sodišča temelji na zmotni dokazni oceni.

Postopek na prvi stopnji je bil končan pred pričetkom veljavnosti Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP), zato je treba v skladu s prvim odstavkom 498. člena ZPP pri odločanju upoštevati prej veljavni Zakon o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in nasl. - v nadaljevanju ZPP-77).

Revizija je bila v skladu s 390. členom ZPP-77 vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Po določbi 386. člena ZPP-77 revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v delu, ki se z revizijo izpodbija, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP-77, in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri preizkusu izpodbijane sodbe revizijsko sodišče kršitve iz 10. točke 354. člena ZPP-77 ni ugotovilo. Ker revizija drugih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ni uveljavljala (razen splošne navedbe, da vlaga revizijo tudi iz tega revizijskega razloga), revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

Po izrecni prepovedi iz tretjega odstavka 385. člena ZPP-77 revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Ugotavljanje vsebine sporazuma med toženo stranko in prejšnjim delodajalcem pomeni ugotavljanje dejanskega stanja, morebitna napačna razlaga tega sporazuma pa bi pomenila nepravilno ugotovitev dejanskega stanja. Zato navedb revizije o vsebini sporazuma, namenih in motivih za njegov sprejem ter o zmotni dokazni oceni, ni mogoče upoštevati. Revizijsko sodišče je pri materialno pravnem preizkusu pravnomočne sodbe vezano na dejansko stanje, ugotovljeno pred sodiščem prve stopnje, ki ga je preizkušalo sodišče druge stopnje.

Revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan. Trditev revizije, da sporazum o napotitvi in prevzemu delavcev ni bil sklenejen "skladno s 15. členom ZTPDR", je v nasprotju z jasno in nedvoumno zapisanim v uvodu sporazuma, da je sklenjen "v skladu s 15. členom Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja " (priloga B4 v spisu). Ta zakonska določba omogoča prevzem delavcev v drugo organizacijo oziroma pri drugem delodajalcu, pod pogoji in v primerih, določenih s splošnim aktom. Dejstvo, da v spornem času veljavna Splošna kolektivna pogodba za gospodarstvo (Uradni list RS, št. 31/90) tovrstnih prevzemov ni urejala, zato ne pomeni zatrjevane "pravne praznine". Zakon namreč ne predpisuje, da bi prevzemi delavcev morali biti urejeni v kolektivni pogodbi. Zato sta nižji sodišči pravilno upoštevali pri odločitvi neposredno 15. člen ZTPDR in sporazum, sklenjen med delodajalcema.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da med toženo stranko in prejšnjim delodajalcem tožeče stranke ni statusnopravne kontinuitete oziroma, da tožena stranka ni pravni naslednik podjetja E. T., p.o. Ne glede na to, pa lahko gre za kontinuiteto delovnega razmerja delavcev, ki so prešli na delo iz tega podjetja k toženi stranki. Razlogi za prevzem so lahko različni, prav tako pa so različni lahko tudi načini prevzema delavcev in dogovori delodajalcev glede zagotavljanja pravic delavcem iz delovnega razmerja. V nobenem primeru pa jih ni mogoče razlagati v škodo delavcu.

Sporazum o napotitvi in prevzemu delavcev, ki sta ga dne 26. 3. 1992 sklenila tožena stranka in E. T., p.o., izhaja iz naslednjih ugotovitev: da je s preoblikovanjem podjetja E.-T. nastala nova družba TSN-ELING, katere ustanoviteljica je E.-T. (1. člen sporazuma); da se s sporazumom ureja minimum pravic prevzetim delavcem (2. člen sporazuma); da bo T.-E. do sprejetja svojih aktov uporabljal še veljavne splošne akte E.-T. (5. člen sporazuma); da bo T.-E. zagotavljala prevzetim delavcem osebni dohodek ter druge pravice v skladu z ZDR in kolektivnimi pogodbami (6. člen sporazuma); in da morajo imeti delavci, ki se prerazporejejo, zagotovljeno neprekinjeno delovno razmerje (8. člen sporazuma). Tudi pogodba o zaposlitvi (priloga A4) je bila sklenjena na podlagi 135. člena ZDR, torej kot pogodba, ki se sklepa z že zaposlenimi delavci in ne na podlagi nove zaposlitve (12. člen ZDR). Navedeno pa kaže, da ni šlo zgolj za zagotavljanje zaposlitve brez prekinitve, temveč tudi za to, da se prevzetim delavcem zaposlitev pri E.-T. upošteva kot delovna doba pri T.-E. v primerih, ko so pravice iz delovnega razmerja odvisne od delovne dobe pri tem delodajalcu.

Ker je glede na navedeno izpodbijana sodba materialno pravno pravilna, je bilo revizijo treba zavrniti kot neutemeljeno (393. člen ZPP-77).

Ker tožena stranka z revizijo ni uspela, trpi sama svoje stroške tega postopka (prvi odstavek 166. člena v zvezi s 154. členom ZPP-77).

Sodišče je določbe ZPP-77 uporabilo kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.