TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 1/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - stvarna pristojnost - spor o varstvu in vzgoji otrok - spor o zakonitem preživljanju

Po 67. členu ZPP lahko vrhovno sodišče določi le drugo krajevno pristojno sodišče, ne more pa posegati v stvarno pristojnost sodišča.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri Okrajnem sodišču v Škofji Loki zaradi dodelitve otrok in plačila preživnine. To sodišče se je glede tožbenega zahtevka, ki se nanaša na dodelitev otrok, izreklo za stvarno nepristojno, in v tem delu zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Kranju. Ko je nato ugotovilo, da pred Okrožnim sodiščem v Kranju teče postopek tudi o nasprotni tožbi za dodelitev otrok in preživninskem zahtevku D. V., je razpravljajoča sodnica Okrajnega sodišča v Škofji Loki Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije predlagala, naj na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. list RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP) določi tudi za odločanje v tej zadevi Okrožno sodišče v Kranju. Sodnica meni, da smotrnost narekuje izvedbo celotnega dokazovanja pred enim sodiščem, in sicer Okrožnim sodiščem v Kranju.

Vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo iz naslednjih razlogov:

Po 67. členu ZPP vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po tej določbi lahko vrhovno sodišče določi le drugo krajevno pristojno sodišče, ne more pa posegati v stvarno pristojnost sodišča. Določba 67. člena ZPP je umeščena v poglavje c) Določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču. Vrhovno sodišče tudi po kakšni drugi določbi ZPP ni pristojno za spreminjanje stvarne pristojnosti sodišča. Stvarno pristojnost lahko določa le zakon.

V 1. točki drugega odstavka 30. člena ZPP je določeno, da je okrajno sodišče, ne glede na vrednost spornega predmeta, pristojno v sporih o zakonitem preživljanju, če se ne rešujejo skupaj z zakonskimi spori ali spori o ugotavljanju ali izpodbijanju očetovstva ali materinstva. Spor o dodelitvi otrok ne sodi mednje. Spor o dodelitvi otrok spada med spore o varstvu in vzgoji otrok, za katere je po 4. točki drugega odstavka 32. člena ZPP stvarno pristojno okrožno sodišče. To pomeni, da je za odločanje o preživninskem tožbenem zahtevku tožeče stranke pristojno le okrajno sodišče. Kumulacija z zahtevkom za dodelitev otrok ni dovoljena (drugi odstavek 182. člena ZPP). Do dejanske kumulacije pred okrožnim sodiščem lahko pride le v primerih iz drugega odstavka 19. člena ZPP.

Ker torej vrhovno sodišče, kljub nesmotrnosti takšne ureditve (popraviti jo bo moral zakonodajalec!), v obravnavanem sporu ni smelo odločati o spremembi stvarne pristojnosti sodišča, predlogu razpravljajoče sodnice ni smelo ugoditi.

ZPP člen 19, 19/2, 32, 32/2-4, 67, 182, 182/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 536/2001, enako tudi sklep II Ips 348/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-31

dovoljenost revizije - premoženjskopravni spor - vrednost spornega predmeta

V premoženjskih sporih je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000,00 tolarjev (drugi odstavek 367. člena ZPP). Ta pogoj v obravnavani zadevi ni izpolnjen.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da mora toženka izprazniti sobo št. 105 in skupne prostore v stavbi v Kranju, ter tožnici povrniti stroške postopka.

Sodišče druge stopnje je pritožbo toženke zavrnilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila toženka revizijo in v njej uveljavljala revizijska razloga bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Razlogi sodbe so v nasprotju z vsebino listin, ki so v pravdnem spisu. Prostor, ki ga zaseda toženka, je stanovanje. Zato bi morali sodišči uporabiti določbe prejšnjega Zakona o stanovanjskih razmerjih in Stanovanjskega zakona. Ker jih nista, sta zmotno uporabili materialno pravo. Reviziji naj se zato ugodi.

Revizija je bila vročena tožnici in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije. Tožnica je v vlogi z dne 8.9.2001 predlagala zavrženje revizije, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o reviziji ni izjavilo.

Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo dne 17.10.2000, sodišče druge stopnje pa dne 13.6.2001. Zato je treba ob preizkusu dovoljenosti toženkine revizije uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZPP), ki je začel veljati 14.7.1999 (498. člen ZPP).

V premoženjskih sporih je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1.000.000,00 tolarjev (drugi odstavek 367. člena ZPP).

Ta pogoj v obravnavani zadevi ni izpolnjen. Tožnica je v tožbi navedla, da znaša vrednost spornega predmeta 20.000,00 SIT. V kasnejših vlogah pravdnih strank se sicer pojavljajo tudi drugačne vrednosti spornega predmeta (v vlogi tožnice z dne 16.3.1999 znesek 120.000,00, v reviziji toženke pa znesek 240.000,00), ki tudi ne presegajo zneska 1.000.000,00 tolarjev in ki jih, tudi če bi ga presegale, revizijsko sodišče zaradi določbe drugega odstavka 44. člena ZPP ne bi moglo (in smelo) upoštevati.

Iz navedenih razlogov revizija toženke ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (377. ZPP).

Opr. št: II Ips 348/2001, ECLI:SI:VSRS:2001:II.IPS.348.2001

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 89/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-31

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi dvoma v nepristranskost sodnikov

Razlogi, ki jih v predlogu navaja, pa tudi ne predstavljajo "drugih tehtnih razlogov" v smislu določbe 67. člena ZPP. V primeru, da tožnik z odločitvijo sodišča, ki je za odločanje stvarno pristojno, ne bo zadovoljen, bo imel na razpolago pravno sredstvo. Vnaprejšnje nezadovoljstvo stranke, ki se nanaša kar na vse sodnike sodišča, pri katerem je postopek v teku, pa ne more biti razlog za delegacijo pristojnosti.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Med pravdnima strankama je pri Okrajnem sodišču v Celju v teku pravdni postopek zaradi plačila 13.584,00 SIT.

V vlogi z dne 10.12.2001 je toženec med drugim navedel, da so sodniki Okrajnega in Višjega sodišča v Celju pristranski, tožencu nenaklonjeni, zaradi česar v zadevi niso sposobni pravično in pošteno odločiti. Vrhovno sodišče naj zato za obravnavanje zadeve določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Glavni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP je smotrnost. Da bi se postopek laže opravil pred drugim sodiščem, toženec ne zatrjuuje.

Razlogi, ki jih v predlogu navaja, pa tudi ne predstavljajo "drugih tehtnih razlogov" v smislu določbe 67. člena ZPP. V primeru, da tožnik z odločitvijo sodišča, ki je za odločanje stvarno pristojno, ne bo zadovoljen, bo imel na razpolago pravno sredstvo. Vnaprejšnje nezadovoljstvo stranke, ki se nanaša kar na vse sodnike sodišča, pri katerem je postopek v teku, pa ne more biti razlog za delegacijo pristojnosti. Sicer pa mora sodnik pri uresničevanju svojih pravic vselej, tedaj tudi tedaj, ko stranka ni zadovoljna, da zadevo obravnava ravno on, ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi - Uradni list RS, št. 19/94 in nasl.).

Ker tehtnih razlogov, na podlagi katerih bi bilo mogoče odločati o prenosu pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, ni na razpolago, predlogu toženca ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 373/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-07

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Ker niti ocena vrednosti glavnega tožbenega zahtevka niti znesek iz podrejenega denarnega zahtevka ne dosegata mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP, revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo glavni tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je tožnik izključni lastnik spornega stanovanja in za zemljiškoknjižni prenos njegove lastninske pravice sposobne listine, zavrnilo pa je tudi podrejeni tožbeni zahtevek za plačilo 404.711,50 SIT s pp.

Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnik v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga tako ugoditev reviziji, da se izpodbijana sodba spremeni in njegovemu tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da se obe sodbi razveljavita in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku - Ur. l. RS, št.

Novi ZPP je na podlagi 503. člena začel veljati 14.07.1999. Po prehodni določbi prvega odstavka 498. člena se postopek po dotakratnih predpisih nadaljuje samo, če sta bila pred uveljavitvijo novega zakona na prvi stopnji izdana sodba ali sklep, s katerima se je postopek pred sodiščem prve stopnje končal pred navedenim datumom. Zato je treba za postopke, ki do takrat na prvi stopnji še niso bili končani, uporabiti nov zakon. To velja za vse določbe novega zakona, razen izjem, ki so določene v 499. členu. Velja tudi za vprašanje dovoljenosti revizije, saj novi zakon ni sledil zgledu novel prejšnjega zakona, ki so v prehodnih določbah posebej uredile tudi vprašanje dovoljenosti revizije zaradi sprememb denarnih zneskov v zakonu.

Procesna predpostavka za dovoljenost revizije je med drugim tudi vrednost revizijsko izpodbijanega dela sodbe. Ta vrednost mora v premoženjskih sporih po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP presegati 1,000.000 SIT.

Obravnavani spor je premoženjske narave. Tožnik je svoj glavni nedenarni zahtevek za ugotovitev lastninske pravice in izstavitev zemljiškoknjižne listine ocenil z vrednostjo 323.000 SIT. Njegov podrejeni denarni zahtevek se glasi na plačilo 400.711,50 SIT. Ker nobeden od navedenih zneskov ne dosega mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP, je moralo revizijsko sodišče nedovoljeno tožnikovo revizijo na podlagi 377. člena ZPP zavreči, z njo pa tudi tožnikove priglašene revizijske stroške.

ZPP člen 367, 367/2, 377, 498, 498/1, 499.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 3/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-23

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Tožnik zaposlen pri krajevno in stvarno pristojnem sodišču - razlog za delegacijo.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Cerknici.

Tožnik je proti tožencu vložil tožbo zaradi plačila zneska 1,508.823,00 SIT pri čemer jo je naslovil na stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče ....

Okrajno sodišče ... pa je dne 24.12.2001 podalo predlog, naj v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, ki ni krajevno pristojno, ker je tožnik T. T. zaposlen pri Okrajnem sodišču ... kot pravdni in izvršilni vpisničar.

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če so za to tehtni razlogi. Okoliščina, da je tožnik zaposlen pri stvarno in krajevno pristojnem sodišču kot pravdni in izvršilni vpisničar je gotovo tako tehten razlog, da je možno uporabiti določbo 67. člena ZPP in zadevo prenesti na drugo stvarno pristojno sodišče, Okrajno sodišče v Cerknici.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 12/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Dejstvo, da je tožnik mož sodnice, ki sodi pri pristojnem sodišču, in tožbena trditev, da je tožena stranka odgovorna za škodo, ker je padel in se poškodoval na neočiščenem poledenelem parkirišču Okrožnega sodišča ..., sta okoliščini, ki predstavljata tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

Za postopanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v Mariboru.

Pri Okrožnem sodišču ... teče pod opravilno številko P 15/2002 pravdni postopek med tožnikom B. R. in R. S. zaradi plačila odškodnine v znesku 6.000.000 SIT.

Okrožno sodišče ... predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) določi za postopanje v tej zadevi drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog utemeljuje s podatki, da je tožnik mož sodnice svetnice tega sodišča B. R. in da se je tožnik po navedbah tožbe poškodoval na parkirišču Okrožnega sodišča ...

Vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi (67. člen ZPP). Dejstvo, da je tožnik mož sodnice, ki sodi pri tem sodišču, in tožbena trditev, da je tožena stranka odgovorna za škodo, ker je padel in se poškodoval na neočiščenem poledenelem parkirišču Okrožnega sodišča ..., sta okoliščini, ki predstavljata tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče. Zato je Vrhovno sodišče odločilo, da bo postopek opravilo Okrožno sodišče v Mariboru kot bližnje stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 302/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-07

dovoljenost revizije - nedovoljena revizija - vložitev pritožbe

Nedovoljena je revizija revidentke, ki se zoper prvostopenjsko sodbo ni pritožila, in ki z drugostopenjsko sodbo ob reševanju pritožbe nasprotne stranke ni bila spremenjena.

V zvezi z obratno nesrečo 15.11.1988, v kateri je umrl mož prve tožnice oziroma oče mladoletnih tožnikov oziroma sin zadnje tožnice, je sodišče prve stopnje z delno sodbo odločilo le o zahtevku za negmotno škodo. Tako je naložilo toženkama plačati prvi tožnici 1,999.336,00 SIT, mladoletnima tožnikoma po 1,793.368,00 SIT in zadnji tožnici 376.024,00 SIT (od zahtevanih 1,800.000,00 SIT), medtem ko je v presežku tožbeni zahtevek zavrnilo (pod 2. izreka).

Proti sodbi sta se pritožili obe toženki. Višje sodišče je pritožbo prve tožene stranke s sodbo zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo, prepozno pritožbo druge toženke pa je s sklepom zavrglo.

Proti tej sodbi je vložila revizijo četrta tožeča stranka. Uveljavlja razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga spremembo te sodbe in sodbe sodišča prve stopnje v izreku pod 2., tako da ji bo prisojenih nadaljnjih 1,300.000 SIT.

Toženki na revizijo nista odgovorili, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) določa, da lahko stranke vložijo revizijo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena). Revidentka se zoper zavrnilni del prvostopenjske sodbe ni pritožila. Tako je s potekom pritožbenega roka postal ta del sodbe pravnomočen (prvi odstavek 319. člena ZPP). V ta del sodbe tožena stranka ni mogla več poseči, saj za njeno izpodbijanje ni imela interesa. Res je sicer pritožbeno sodišče v izreku svoje sodbe zapisalo, da se "izpodbijana sodba potrdi", kar bi samo zase kazalo, da je potrjena v celoti. Vendar je sodišče preizkusilo prvostopenjsko sodbo le v njenem obsodilnem delu, kar pomeni, da jo je lahko zaradi neutemeljenosti pritožbe potrdilo le v tem delu. Ob takšnem razpletu zadeve se je pokazalo, da je revidentka s tem, ko ni vložila pritožbe zoper zavrnilni del prvostopenjske sodbe, "preskočila" to pravno sredstvo, s tem da je vložila revizijo. Z njenega vidika gledano jo je vložila le zoper prvostopenjsko sodbo, kar pa, kot je bilo spočetka povedano, ni dovoljeno.

Revizijo je vložila potemtakem zoper sodbo, zoper katero je ni mogoče vložiti. To pomeni, da je revizija nedovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Ker je ni zavrgla že sodnica prvega sodišča, je moralo to storiti revizijsko sodišče (377. člen ZPP).

Odločitev o revizijskih stroških je zajeta z izrekom o zavrženju (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP).

ZPP člen 319, 319/1, 367, 367/1, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 394/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-14

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Glede na vrednost spornega predmeta revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da ostane v veljavi plačilni nalog opr. št. I Pl 2143/99 z dne 20.05.1992 sodišče prve stopnje glede glavnice v znesku 130.343,80 SIT s pripadki. Sodišče druge stopnje je toženčevo pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga toženec revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno razveljavitev ter razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. Po mnenju tožene stranke je izračun anuitet napačen. To sledi iz izvedenskega mnenja, ki ga sodišče ni upoštevalo. Med glavno obravnavo sodišče prve stopnje tudi ni ugotavljalo vseh dejstev in izvajalo vseh dokazov, ki jih je predlagala tožena stranka. Ta je namreč poskušala dokazati ničnost sporne pogodbe.

Tožeča stranka je na revizijo odgovorila in predlagala, naj jo revizijsko sodišče zavrže kot nedovoljeno, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku - 1999, v nadaljevanju ZPP).

Sodba, s katero se je v tej zadevi postopek pred sodiščem prve stopnje končal, je bila izdana dne 26.10.1999, torej po uveljavitvi ZPP iz leta 1999 (po določbi 503. člena je navedeni zakon začel veljati devetdeseti dan po objavi v Uradnem listu RS dne 15.04.1999, torej dne 14.07.1999), zaradi česar se po določbi 1. odstavka 498. člena ZPP postopek nadaljuje po določbah novega ZPP. Dovoljenost revizije je zato treba presojati po drugem odstavku 367. člena ZPP:

revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1.000.000,00 SIT.

S sodbo sodišča prve stopnje je ostal v veljavi plačilni nalog z dne 20.05.1992, po katerem mora toženec tožeči stranki plačati znesek 130.343,80 SIT s pripadki. Z izpodbijano sodbo je bila takšna odločitev potrjena. Po določbi 2. odstavka 367. člena ZPP torej v tem premoženjskem sporu revizija ni dovoljena, ker vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega v navedeni zakonski določbi predpisanega zneska. Zato je revizijsko sodišče postopalo po določbi 377. člena ZPP in nedovoljeno revizijo zavrglo.

Izrek o stroških revizijskega postopka je odpadel, ker jih tožeča stranka v odgovoru na revizijo ni zaznamovala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 13/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-20

izvršba za izterjavo denarne terjatve na premičnine - spor o pristojnosti - izrek o nepristojnosti po uradni dolžnosti - izbirna splošna pristojnost

Tudi izvršilno sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti le, če je drugo sodišče izključno krajevno pristojno.

Za odločitev o predlogu za izvršbo je pristojno Okrajno sodišče v Kranju.

Upnik je podal predlog za izvršbo na premičnine, ne da bi navedel, kje so stvari. Navedel je tožnikovo stalno bivališče na območju sodišča, kjer je bil vložen predlog, in začasno bivališče na območju sodišča, kateremu je bila zadeva odstopljena. Prvo sodišče se je s sklepom izreklo za krajevno nepristojno, ker je po drugem odstavku 78. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ)

krajevno pristojno sodišče, na območju katerega dolžnik dejansko biva. Po pravnomočnosti tega sklepa je odstopilo zadevo drugemu sodišču, ki je sprožilo pristojnostni spor, ker je ugotovilo s poizvedbami, da dolžnik začasno ne biva na njegovem območju. Zato predlaga, naj vrhovno sodišče sklep prvega sodišča razveljavi in ugotovi njegovo krajevno pristojnost.

Za odločitev o predlogu za izvršbo je pristojno Okrajno sodišče v Kranju.

V tej zadevi je prišlo do pristojnostnega spora. Takšnega spora niti ugotovitve nepristojnosti ZIZ ne ureja. Zato je treba po 15. členu ZIZ uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Ta določa, da se sodišče lahko po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno le, kadar je kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno (drugi odstavek 22. člena). Za izvršbo za izterjavo denarne terjatve na premičnine določa zakon za primer, če v izvršilnem predlogu ni navedeno, kje so dolžnikove stvari, da je za odločitev o tem predlogu krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče (drugi odstavek 78. člena ZIZ). Gre za tako imenovano izbirno splošno pristojnost po enem ali drugem prebivališču (primerjaj tretji odstavek 47. člena ZPP). Potemtakem ne gre za izključno krajevno pristojnost. Prvo sodišče torej ni ravnalo prav in zato je bilo treba v tem pristojnostnem sporu, sicer iz drugačnih razlogov, kot jih je navedlo drugo sodišče, odločiti, da je pristojno prvo sodišče za odločitev o izvršilnem predlogu.

ZIZ člen 15, 78, 78/2.ZPP člen 22, 22/2, 47, 47/2, 47/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.