TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 453/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-18

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena, ker vrednost spornega predmeta ne presega 1.000.000 SIT.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožnikov zahtevek, da mu je toženka dolžna plačati 361.700 SIT odškodnine za škodo, nastalo v prometni nezgodi z dne 03.12.1998. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zoper navedeno sodbo zavrnilo kot neutemeljeno in prvostopenjsko sodbo potrdilo.

Revizijo zoper sodbo sodišča druge stopnje je vložil tožnik iz revizijskega razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlagal, da se izpodbijani sodbi razveljavita. V reviziji tožnik opozarja, da mu je toženec izročil kupon zavarovalne police in priznal odgovornost. Zatrjuje, da je bil postavljen tudi prometni znak, ki je iz smeri toženčeve vožnje opozarjal, da prihaja na prednostno cesto. Objektivni dokazi tako pobijajo dejanske ugotovitve sodišč nižjih stopenj, posledično pa je tudi sodba materialnopravno napačna.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožencu, ki nanjo ni odgovoril (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, naprej ZPP).

Spor pravdnih strank je premoženjskopravne narave, v katerem je tožnik iztoževal od toženke plačilo odškodnine 361.700 SIT. V takih sporih je po določilu drugega odstavka 367. člena ZPP dovoljena revizija, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT. Ker pa je predmet spora le terjatev v višini 361.700 SIT (sodba sodišča prve stopnje je bila izdana 09.01.2001, to je po uveljavitvi novega ZPP), tožnikova revizija ni dovoljena ter jo je moralo revizijsko sodišče zavreči. Namreč po določilu 377. člena ZPP revizijsko sodišče zavrže revizijo s sklepom, če je vložena zoper sodbo, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep II Ips 121/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-10

dovoljenost revizije - laična revizija - državni pravniški izpit

Revizija sodi med izredna pravna sredstva (26. poglavje ZPP). V postopku z njimi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik (tretji odstavek 86. člena ZPP).

Izjemoma sme ta pravdna dejanja opravljati stranka sama ali njen zakoniti zastopnik, in sicer če imata opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP). Toženec ni ne med postopkom na prvi in drugi stopnji ne ob vložitvi revizije zatrjeval ali dokazal, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Sodišče prve stopnje je razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank, mladoletnega sina R. S. zaupalo v varstvo in vzgojo materi Z. S., toženca M. S. pa obvezalo, da mora zanj plačevati preživnino v znesku 20.000 SIT mesečno. Odločilo je še o verzijskem zahtevku v znesku 180.000 SIT, ki ga mora plačati toženec tožnici z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 26.03.2000 dalje do plačila. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženca zavrnilo in potrdilo izpodbijano prvostopenjsko sodbo.

Zoper preživninski del sodbe sodišča druge stopnje je vložil laično revizijo toženec zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Smiselno predlaga spremembo izpodbijanih sodb in znižanje preživnine ter zavrnitev verzijskega zahtevka.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP).

Revizija sodi med izredna pravna sredstva (26. poglavje ZPP). V postopku z njimi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik (tretji odstavek 86. člena ZPP).

Izjemoma sme ta pravdna dejanja opravljati stranka sama ali njen zakoniti zastopnik, in sicer če imata opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP). Toženec ni ne med postopkom na prvi in drugi stopnji ne ob vložitvi revizije zatrjeval ali dokazal, da ima opravljen pravniški državni izpit (ob zaslišanju je izjavil, da je upokojenec in da ima štiri razrede osnovne šole - list. št. 14 spisa). Zanj tudi ne velja prehodna določba iz prvega odstavka 499. člena ZPP, ker je bila tožba vložena 21.09.1999, medtem ko je ZPP začel veljati 14.07.1999. Toženca torej navedeni določbi iz 86. člena vežeta.

Ker je toženec revizijo vložil sam, revizijsko sodišče ugotavlja, da jo je vložila oseba, ki te pravice nima. Takšna revizija je nedovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Po 377. členu ZPP jo mora revizijsko sodišče zavreči.

ZPP člen 86, 86/3, 86/4, 374, 377, 499, 499/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 468/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-11

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena, ker vrednost spornega predmeta ne presega 1.000.000 SIT.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka izročiti tožniku listino, na podlagi katere se bo vknjižil v zemljiški knjigi kot lastnik pri deljenem delu posameznega dela stavbe in sicer shrambe, v izmeri 7m2, v pritličju stavbe v ...., ki je vpisana v vl. št. E 274 k.o... Višji tožbeni zahtevek je sodišče zavrnilo.

Proti tej sodbi se je pritožila tožena stranka, toda sodišče druge stopnje je njeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Proti sodbi pritožbenega sodišča, s katero je postala pravnomočna sodba sodišča prve stopnje, je tožena stranka pravočasno vložila revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava v zvezi s toženkinim podpisom na prodajni pogodbi. Navaja, da zaradi šibkega gmotnega položaja ni mogla založiti predujma za izvedenca-grafologa. Predlaga razveljavitev sodb sodišč druge in prve stopnje in vrnitev zadeve v novo odločanje sodišču prve stopnje pred drugim sodnikom.

Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS, št. 26/99) je bila revizija vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki ga je mogoče vložiti potem, ko pravdna stranka izčrpa svojo ustavno varovano pravico do pritožbe. Ker je torej naperjeno proti pravnomočni sodni odločbi, je omejeno in je dovoljeno samo v tistih primerih, ki jih ZPP posebej določa.

Zakon v drugem odstavku 367. člena določa, da je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela sodbe presega 1.000.000 tolarjev. Zato je logično, da mora biti za zadostitev temu pogoju najprej vrednost tožbenega zahtevka višja od navedenega zneska. V 44. členu ZPP je določeno, da je v primeru, če se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarni znesek, odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo navede tožeča stranka v tožbi, oziroma tista vrednost, ki jo določi sodišče pred začetkom glavne obravnave.

V konkretnem primeru je tožeča stranka navedla kot vrednost spornega predmeta vrednost 25.000 tolarjev, toda po ugovoru tožene stranke je sodišče na glavni obravnavi dne 11.10.1999 sklenilo, da znaša vrednost spornega predmeta 180.000 tolarjev, kolikor je bila navedena kupnina v sporni prodajni pogodbi. Ker ta znesek ne presega zneska 1.000.000 tolarjev, ki je določen kot revizijski prag, revizija tožene stranke ni dovoljena. Zato je revizijsko sodišče ni moglo vsebinsko obravnavati, temveč jo je po 377. členu ZPP zavrglo, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (374. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 25/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi obstoja izločitvenega razloga

Zatrjevanje izločitvenega razloga ne more biti podlaga za odločanje po 67. členu ZPP.

Tožeča stranka je vložila tožbo na ukinitev služnosti pri Okrajnem sodišču ... Tožena stranka je z vlogo z dne 30.11.2001 predlagala, da vrhovno sodišče odloči po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP). V predlogu navaja, da ima predlagatelj več sodnih sporov, ki jih rešuje Okrajno sodišče v ... Trdi, da je predstojnica tega sodišča v sorodu z nasprotnimi strankami ... Oče predstojnice sodišča je sin I. P., ki je sestra M. B., M. B. pa je mati F. K., matere nasprotnih strank. Takšno sorodstveno razmerje po njegovem mnenju pomeni izločitveni razlog po 3. točki 70. člena ZPP. Zato vrhovnemu sodišču predlaga, naj odloči "v smislu 67. člena ZPP".

Vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo iz naslednjih razlogov:

Po 67. členu ZPP Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Po 3. točki 70. člena ZPP sodnik ali sodnik porotnik ne sme opravljati sodniške funkcije, če je stranka ali njen zakoniti zastopnik ali pooblaščenec z njim v krvnem sorodstvu v ravni vrsti do kateregakoli kolena, v stranski vrsti pa do četrtega kolena. Po prvem odstavku 73. člena o zahtevi stranke za izločitev odloča predsednik sodišča. To pomeni, da zatrjevanje izločitvenega razloga ne more biti podlaga za odločanje po 67. členu ZPP. Poleg tega predlagatelj zatrjuje sorodstveno razmerje med predstojnico (sedaj predsednico) Okrajnega sodišča v ... in nasprotnimi strankami, in ne med razpravljajočo sodnico in nasprotno stranko. Še več, zatrjuje tudi sorodstveno razmerje v stranski vrsti (šesto koleno), ki tudi izločitveni razlog ne bi bil.

Vprašanje je torej, ali je lahko zatrjevanje tako oddaljenega sorodstvenega razmerja med predsednico okrajnega sodišča in nasprotno stranko, ob nadaljnjem dejstvu, da ne gre za razpravljajočo sodnico, tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča po 67. členu ZPP. Vrhovno sodišče ugotavlja, da ni. Zato predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 522/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-17

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - sosporništvo - deljive obveznosti - zavrženje revizije

Kadar se sodbeni izrek glasi na skupen znesek in gre za deljivo obveznost, se ta deli na enake dele med toženci. Če takšen del ne presega mejne vrednosti 1.000.000,00 tolarjev za dovoljenost revizije, ta ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je ob drugem sojenju razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki 1,963.873,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.1.1994 dalje in ji povrniti pravdne stroške. Na podlagi sklepa o dedovanju bi morali toženki plačati tožnicama v treh letih četrtino vrednosti podedovane hiše.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje v zvezi s sodbo višjega sodišča je revizijo vložila prva toženka. Uveljavlja razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Predlaga, naj se obe sodbi razveljavita in vrne zadeva sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

V premoženjskih sporih, za kar gre v tej zadevi, je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000,00 tolarjev (drugi odstavek 367. člena ZPP). Revidentka sicer ni navedla, v kakšnem obsegu izpodbija sodbo. Toda tudi če bi jo v celoti, izpodbijani del ne presega omenjene meje. Izrek prvostopenjske sodbe, potrjene z drugostopenjsko se glasi na skupen znesek, ki ga mora plačati tožena stranka tožeči, pri čemer ni navedeno, kako se deli ta sicer deljiva obveznost. V takšnih primerih se obveznost deli na enake dele in vsak izmed upnikov more zahtevati svoj svoj del terjatve (tretji odstavek 412. člena Zakona o obligacijskih razmerjih). Tudi iz materialnopravne podlage obveznosti, o kateri je bilo odločeno v tej zadevi - oporočno dedovanje obeh toženk po enakih deležih, ki jima je bilo naloženo izplačilo volila tožnicama, sledi, da gre za obveznost oziroma terjatev po enakih delih.

Polovica prisojenega zneska, ki bi ga lahko revidentka izpodbijala v celoti, torej ne presega zakonske meje za dovoljenost revizije.

Revizija je potemtakem vložena zoper sodbo, zoper katero je ni mogoče vložiti (drugi odstavek 371. člena ZPP). Zato je moralo sodišče nedovoljeno revizijo zavreči (377. člen ZPP).

S to odločitvijo je zajeta tudi odločitev o zahtevani povrnitvi revizijskih stroškov (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP).

ZPP člen 367, 367/2, 371, 371/2, 377.ZOR člen 412, 412/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 31/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Okoliščine, ki jih v predlogu navaja tožnik, bi bile morda lahko izločitveni razlog, ne morejo pa biti razlog za delegacijo pristojnosti po 67. členu ZPP. To zlasti velja ob dejstvu, da te okoliščine obstajajo in so tožniku znane že ves čas postopka, ki je praktično pred zaključkom. Delegacija pristojnosti v tej fazi postopka bi bila zato v direktnem nasprotju z načelom ekonomičnosti postopka.

Predlogu za določitev krajevne pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

V pravdni zadevi, ki je pri Okrožnem sodišču v Krškem v teku od 2.11.1999, je tožnik dne 19.3.2002 predlagal, naj Vrhovno sodišče določi za obravnavanje drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog je utemeljil s trditvami, da je bila v avtomobilu, ki je poškodoval tožnika, kot sopotnica A. A., ki je zunajzakonska partnerka tretjega toženca. Do pred kratkim je bila sodna pripravnica na Okrožnem sodišču v Krškem, nato strokovna sodelavka na istem sodišču, pa pomočnica Okrožnega državnega tožilca v Krškem, sedaj pa je sodnica na Okrajnem sodišču ... Kot sodni pripravnici so ji bili mentorji tudi sodniki Okrožnega sodišča v Krškem, med njimi verjetno tudi razpravljajoča sodnica ... Zunajzakonska partnerka tretjega toženca je gotovo zainteresirana za izid pravde. Glede na to, da je s sodniki sodišča, pred katerim se zadeva obravnava, v kolegialnih odnosih, bi to lahko vplivalo na nepristranskost sodišča. Za obravnavanje zadeve naj se zato določi Okrožno sodišče v Novem mestu.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi bilo konkretni postopek laže opraviti pred drugim sodiščem. Takih razlogov tožnik niti ne navaja.

Predlogu za delegacijo bi bilo mogoče ugoditi, če bi razloge, s katerimi ga tožnik utemeljuje, lahko podvedli pod pojem "drugi tehtni razlogi" iz 67. člena ZPP. Tega pa ni mogoče storiti.

Okoliščine, ki jih v predlogu navaja tožnik, bi bile morda lahko izločitveni razlog, ne morejo pa biti razlog za delegacijo pristojnosti po 67. členu ZPP. To zlasti velja ob dejstvu, da te okoliščine obstajajo in so tožniku znane že ves čas postopka, ki je praktično pred zaključkom. Delegacija pristojnosti v tej fazi postopka bi bila zato v direktnem nasprotju z načelom ekonomičnosti postopka.

Vrhovno sodišče je zato neutemeljen predlog za delegacijo pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 37/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-05-16

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - sodni izvršitelj kot pravdna stranka - motenje posesti

Dejstvo, da je stranka v motenjski pravdi sodni izvršitelj, do motenja posesti pa naj bi prišlo med njegovim opravljanjem izvršbe, je utemeljen razlog za smotrno delegacijo.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Kranju.

Tožeča stranka je na Okrajno sodišče v ... vložila tožbo zoper toženca, ki je sodni izvršitelj iz ... Tožbo je vložila zaradi motenja posesti, ki naj bi ga zakrivil toženec, ko je opravljal izvršbo na tožničinih stanovanjskih prostorih.

Sodnica omenjenega sodišča je na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku poslala vrhovnemu sodišču predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Pojasnjuje, da je bil toženec določen za izvršitelja za območje Okrajnega sodišča v ... in zato to sodišče z njim sodeluje vsak dan. Sodnica rešuje izvršilne zadeve in tako tudi zadevo In 99/47, na katero se nanaša ta pravdna zadeva. Zato bi bilo pravičneje (morda je mišljeno: pravilneje) pravdni postopek prenesti na drugo stvarno pristojno sodišče, tako pa bi se postopek tudi laže opravil.

Zakon o pravdnem postopku določa v 67. členu, da lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da obravnava zadevo, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Prvega izmed teh razlogov za smotrno delegacijo predlog ne obrazloži in tudi sicer ni videti okoliščin, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da bi se postopek laže opravil pri drugem sodišču.

Pač pa so v predlogu naštete okoliščine takšne, da jih je mogoče uvrstiti med tehtne razloge za delegacijo. Toženec je sodni izvršitelj, imenovan za območje Okrajnega sodišča v ... in torej oseba, katere naloga je opravljati neposredna dejanja izvršbe in zavarovanja (tretji in prvi odstavek 7. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). Za ta dejanja daje naloge izvršitelju sodišče (drugi odstavek 8. člena ZIZ). Iz teh zakonskih določb sledi tesna povezava med sodiščem in sodnim izvršiteljem. V obravnavani zadevi pa gre še za to, da spor izvira prav iz dela toženca kot sodnega izvršitelja. Ti okoliščini zato narekujeta, da se pristojnost prenese na drugo stvarno pristojno sodišče. Tako bo odpravljen sleherni dvom o nepristranskosti sodišča. Iz tega vidika je vrhovno sodišče utemeljenemu predlogu ugodilo in določilo za odločanje v tej zadevi bližnje sodišče v Kranju.

ZPP člen 67.ZIZ člen 7, 7/1, 7/3, 8, 8/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 83/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-05-14

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost delovnega in socialnega sodišča - spor med delavcem in delodajalcem v zvezi z delovnim razmerjem

Za sojenje v sporu med državo in policistom zaradi škode, ki jo je ta povzročil tretji osebi na svojem delu, je stvarno pristojno delovno in socialno sodišče.

Za sojenje v tej zadevi je stvarno pristojno Delovno in socialno sodišče v Ljubljani, oddelek v Kranju.

Tožeča stranka je proti tožencema pri Okrajnem sodišču v Kranju vložila tožbo zaradi plačila zneska 1,525.294,38 SIT. Okrajno sodišče v Kranju se je s sklepom z dne 22.2.1999 izreklo za krajevno nepristojno ter zadevo odstopilo v obravnavanje stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Škofji Loki. Predstojnica Okrajnega sodišča v Škofji Loki je dne 31.3.2000 podala predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z obrazložitvijo, da sta toženca policista na Policijski postaji v Škofji Loki, s katerima sodniki Okrajnega sodišča v Škofji Loki pri svojem delu tesno in pogosto sodelujejo. Vendar pa je Vrhovno sodišče Republike Slovenije s svojim sklepom z dne 1.6.2000 opr. št. I R 18/2000 odločilo, da se predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča ne ugodi.

Okrajno sodišče v Škofji Loki je dne 9.5.2001 sprožilo spor o pristojnosti (prvi odstavek 24. člena Zakona o pravdnem postopku 1999 - v nadaljevanju ZPP) z oceno, da ni podana stvarna pristojnost rednega sodišča, temveč delovnega sodišča. Predmet postopka je namreč zahtevek delodajalca (Ministrstva za notranje zadeve Republike Slovenije) proti delavcema za škodo, ki sta jo kot policista povzročila na delu ali v zvezi z delom tretji osebi. Zato predlaga, naj se zadeva odstopi v reševanje pristojnemu delovnemu sodišču.

Tožbena trditvena podlaga in drugi podatki spisa kažejo, da je tožencema očitano, da sta tretji osebi povzročila škodo pri opravljanju svojega dela policistov. Podana naj bi torej bila materialna odgovornost delavcev (tožencev) v zvezi z delovnim razmerjem med njima in tožečo stranko. Po določbi 2. točke 4. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 19/94, 20/98) so delovna sodišča pristojna odločati v individualnih delovnih sporih o premoženjskih in drugih pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja ali v zvezi z delovnim razmerjem med delavcem in delodajalcem. Prav za takšen spor gre v tem primeru. Tožeča stranka je namreč po tožbenih trditvah že poravnala škodo, ki naj bi jo toženca kot delavca v delovnem razmerju povzročila tretji osebi. Zato je bilo treba po določbi prvega odstavka 24. člena in ob uporabi določbe drugega odstavka 25. člena ZPP - ne glede na to, da do spora o pristojnosti med sodišči različne vrste še ni prišlo - odločiti o prenosu zadeve na stvarno in krajevno pristojno Delovno in socialno sodišče v Ljubljani, oddelek v Kranju.

ZDSS člen 4, 4-2.ZPP člen 24, 24/1, 25, 25/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.