TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep VIII R 19/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-09-11

Pavšalne navedbe tožeče stranke o pristranosti, političnem genocidu in diskriminaciji, ki niso konkretizirane, niti dokazane, ne predstavljajo tehtnega razloga v smislu 67. člena ZPP.

Predlog tožeče stranke za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Pri Delovnem sodišču ponovno (že šestič) teče postopek za obnovo postopka, pravnomočno končanega s pravnomočno odločbo Sodišča združenega dela SRS z dne 25.5.1984, s katero je bila potrjena odločba Sodišča združenega dela v ... o zavrnitvi zahtevka predlagatelja (sedanjega tožnika), da se kot nezakonita razveljavita sklep disciplinske komisije z dne 13.12.1983 in sklep Delavskega sveta z dne 30.1.1984 pravnega prednika sedanje tožene stranke, na podlagi katerih mu je bil izrečen disciplinski ukrep prenehanja delovnega razmerja.

Tožnik je po vložitvi predloga za obnovo postopka z dne 27.5.2001, dne 28.6.2001 predlagal delegacijo pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, najustreznejše za tožečo stranko bi bilo Delovno sodišče v Mariboru. Po trditvah v predlogu obstaja tehten razlog za prenos pristojnosti, saj je očitno, da Delovno sodišče v...

zlonamerno in sistematično krši temeljne človekove pravice in svoboščine. Barbarsko politično genocidno ravnanje omenjenega sodišča se kaže v diskriminatornem odločanju, ki resno ogroža pravno varnost države Republike Slovenije, saj gre v obravnavanem primeru za "politično genocidni" sodni proces.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi se postopek laže opravil pred drugim sodiščem. Razlogi, ki jih navaja tožnik, ne predstavljajo tistih razlogov, ki jih je imel v mislih zakonodajalec v omenjenem zakonskem določilu. Zato Vrhovno sodišče ugotavlja, da v konkretnem primeru ni podan razlog za prenos pristojnosti iz 67.

Pavšalne navedbe tožeče stranke o pristranosti, političnem genocidu in diskriminaciji, ki niso konkretizirane, niti dokazane, ne predstavljajo tehtnega razloga v smislu omenjene zakonske norme.

Tožnikovih trditev o zlonamernem in sistematičnem kršenju človekovih pravic in svoboščin ni preizkušalo Ustavno sodišče Republike Slovenije v predpisanem postopku, zato so ostale na ravni subjektivnih občutij tožnika, z njimi pa ne more utemeljevati razlogov za delegacijo pristojnosti.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je iz navedenih razlogov predlog tožeče stranke za delegacijo pristojnosti po 67. členu ZPP zavrnilo kot neutemeljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 53/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-12-11

izredna pravna sredstva - revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

V obravnavani zadevi gre za denarno terjatev. Po drugem odstavku 367. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1.000.000,00 SIT. Ker v obravnavani zadevi vrednost uveljavljene denarne terjatve in s tem vrednost spornega predmeta sploh ni navedena, za vsebinsko obravnavanje revizije ni izpolnjen zahtevan pogoj.

Sodišče prve stopnje je s sodbo delno ugodilo tožbenemu zahtevku, razveljavilo sklep oziroma odločbo tožene stranke z dne 8.4.1991 in 21.5.1991, s katerima je bil tožnik razporejen na drugo delovno mesto, za katero se zahteva eno stopnjo nižja strokovna izobrazba, mu priznalo razliko v plači za čas od 6.4.1991 do 6.10.1991 v znesku 7.605,29 SIT z obrestmi, zavrnilo pa je višji tožnikov zahtevek.

Sodišče druge stopnje je s sodbo zavrnilo pritožbo tožnika in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V obrazložitvi revizije je očital sodišču, da je v nasprotju z veljavnimi predpisi zavrnilo njegov zahtevek za plačilo pavšalne odškodnine. Zaradi nezakonite odločitve tožene stranke je bil prikrajšan pri plači, tožena stranka pa mu je dolžna plačati tudi pavšalno odškodnino. Zato je predlagal, da se reviziji ugodi in izpodbijana sodba razveljavi ter zadeva vrne v ponovno obravnavanje.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99) vročena Državnu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o vročeni reviziji ni izjavilo, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Po določbi 21. člena zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradni list RS, št. 14/94 in 20/98) je zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, dovoljena revizija v primerih, ki jih dopušča ZPP.

V obravnavani zadevi gre za denarno terjatev. Po drugem odstavku 367. člena ZPP revizija ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1,000.000,00 SIT. Ker v obravnavani zadevi vrednost uveljavljane denarne terjatve tožnika glede razlike v plači ne presega z zakonom določenega zneska, glede pavšalne odškodnine, ki je sicer prav tako denarni zahtevek, pa višina denarnega zneska in s tem vrednost spornega predmeta, čeprav bi enako kot za razliko v plači morala biti, sploh ni bila navedena, za vsebinsko obravnavo revizije ni izpolnjen zahtevan pogoj. Zato je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi določbe 377. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep VIII Ips 218/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-09-11

sodni postopek - sklep procesne narave - revizija zoper sklep - dovoljenost revizije

V prvem odstavku 384. člena ZPP je določba, da lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Sklep o tem, da se ne dovoli razširitev tožbe na novega toženca (drugi odstavek 191. člena ZPP), je procesne narave in sploh ne končuje postopka (pravnomočno), saj se z njim samo tožba v obstoječi pravdi ni mogla razširiti zaradi tega, ker ta v razširitev ni privolil.

Sodišče prve stopnje z obravnavanim sklepom ni dovolilo razširitve spora še na novo toženo stranko Z., kar je tožeča stranka predlagala z vlogo 11.11.1999, ker ta v razšititev ni privolila.

Drugostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zoper pravnomočen sklep je vložila revizijo tožnica. Navajala je razloge, zakaj se je odločila za razširitev tožbe in okoliščine v zvezi z reorganizacijo G.

Revizija je bila v skladu z določbo 375. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list RS, št. 26/99) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

V spornem primeru je treba ugotavljati dovoljenost revizije glede na določbe zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Uradni list RS, št. 19/94), ob upoštevanju določb ZPP. ZDSS v prvem odstavku 21. člena določa, da je dovoljena revizija v delovnih in socialnih sporih zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, če ta zakon ne določa drugače. V drugem odstavku istega člena je določba, da je v premoženjskih sporih revizija dovoljena v primerih, ko jo dopušča zakon o pravdnem postopku (ZPP).

V prvem odstavku 384. člena ZPP je določba, da lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Sklep o tem, da se ne dovoli razširitev tožbe na novega toženca (drugi odstavek 191. člena ZPP), je procesne narave in sploh ne končuje postopka (pravnomočno), saj se z njim samo tožba v obstoječi pravdi ni mogla razširiti na Z. zaradi tega, ker ta v razširitev ni privolil. Zato je revizijsko sodišče zaključilo, da revizija tožeče stranke ni dovoljena in jo je zato v skladu z določbo 377. člena ZPP kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 14/2001 in III R 15/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-03-29

stvarna pristojnost - sprememba stvarne pristojnosti tekom postopka - zavarovanje terjatev - ustalitev pristojnosti

Če zakon po vložitvi tožbe določi stvarno pristojnost drugega sodišča iste vrste, ostane še naprej stvarno pristojno za odločitev sodišče, ki je bilo stvarno pristojno ob vložitvi tožbe.

Stvarno (in krajevno) pristojno sodišče za odločitev o predlogu za zavarovanje z začasno odredbo in za samo zavarovanje je Okrajno sodišče v Ljubljani.

Pred vložitvijo tožbe je upnik pri Okrajnem sodišču v Ljubljani dne 1.7.1999 vložil predlog za zavarovanje z začasno odredbo. Okrajno sodišče v Ljubljani je predlogu ugodilo. Zoper sklep o začasni odredbi je dolžnik vložil ugovor. Pred odločitvijo o ugovoru pa se je Okrajno sodišče v Ljubljani izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Mariboru. Svojo odločitev je oprlo na točko II/5 prvega odstavka 101. člena Zakona o sodiščih, kot se ta glasi po uveljavitvi Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih (Ur. list RS št. 28/2000; v nadaljevanju: ZS-C).

Okrožno sodišče v Mariboru meni, da se, glede na tretji odstavek 17. člena ZPP, stvarna pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani z uveljavitvijo ZS-C ni spremenila. Zato je Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije predlagalo, da odloči v sporu o pristojnosti.

Za odločitev o vprašanju, katero sodišče je stvarno pristojno odločati o predlogu za zavarovanje z začasno odredbo in za samo zavarovanje po prvem odstavku 266. člena ZIZ po uveljavitvi ZS-C, je treba uporabiti določbe ZPP (239. in 15. člen ZIZ).

Tretji odstavek 17. člena ZPP določa, da ostane v primeru, če se med postopkom spremenijo okoliščine, na katere se opira pristojnost sodišča, sodišče, ki je bilo pristojno ob vložitvi tožbe (predloga za zavarovanje z začasno odredbo), pristojno še naprej, čeprav bi bilo zaradi teh sprememb pristojno drugo sodišče iste vrste. Ta določba, ki je umeščena v "skupne določbe" drugega poglavja ZPP, velja tudi za stvarno pristojnost, razen če iz zakona ne izhaja drugače. Že iz tretjega odstavka 17. člena ZPP n. pr. izhaja, da ne velja za tolikšno medpravdno zvišanje tožbenega zahtevka, ki ima za posledico spremembo stvarne pristojnosti. Vsekakor pa zakonska sprememba stvarne pristojnosti med postopkom ob vložitvi tožbe (predloga za zavarovanje z začasno odredbo) že določene stvarne pristojnosti ne spremeni. Dodatno k navedenemu to sodišče še opozarja na prvi odstavek 54. člena ZIZ, ki se smiselno uporablja tudi v postopku zavarovanja z začasno odredbo (239. člen ZIZ), vendar smiselno v tem smislu, da o ugovoru zoper sklep o začasni odredbi vedno odloča sodišče, ki je sklep izdalo (Vrhovno sodišče RS: Pravna mnenja I/1999, str. 31).

Glede na navedeno je to sodišče na podlagi 5. točke 106. člena Zakona o sodiščih sklenilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

ZPP člen 17, 17/3.ZS člen 101, 101/2-5.ZIZ člen 15, 54, 54/1, 239, 266, 266/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 22/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-05-18

krajevna pristojnost - več sredstev izvršbe - začasna odredba

Kadar je z istim predlogom za izvršbo predlaganih več sredstev izvršbe in začasna odredba, je za odločitev o predlogu za izvršbo in za začasno odredbo krajevno pristojno sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu za izvršbo.

Za odločitev o predlogu za izvršbo in začasno odredbo v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Brežicah.

Upnica je pri Okrajnem sodišču v Brežicah vložila predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine za izterjavo denarne terjatve.

Predlagala je izvršbo z rubežem dolžnikovih denarnih sredstev na žiro računu pri Agenciji RS za plačilni promet (APP), Ekspozitura Brežice, če na računu ne bi bilo sredstev, pa z rubežem dolžnikovih premičnin na njegovem sedežu, najprej pa na plovilu, vpisanem pri vpisniku morskih čolnov za pristanišče Izola. Hkrati je predlagala izdajo začasne odredbe, s katero naj sodišče dolžniku prepove obremeniti ali odtujiti plovilo, na katerem je predlagana izvršba.

Okrajno sodišče v Brežicah je s sklepom odločilo, da ni krajevno pristojno za odločanje o predlogu za izvršbo na dolžnikovo plovilo ter za začasno odredbo in je po pravnomočnosti sklepa zadevo v tem obsegu odstopilo Okrajnemu sodišču v Kopru, na čigar območju je v vpisnik vpisano plovilo. Pri tem se je sklicevalo na določbo 1 odstavka 58. člena ZPP.

Okrajno sodišče v Kopru je na podlagi določb 1. odstavka 24. člena in 2. odstavka 25. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pred vrhovnim sodiščem sprožilo spor o pristojnosti. Menilo je namreč, da je po 35. členu ZIZ za odločitev o celotnem predlogu za izvršbo in za začasno odredbo pristojno Okrajno sodišče v Brežicah, ker je pristojno za odločitev po prvo navedenem sredstvu za izvršbo.

Po določbi 35. člena ZIZ je v primeru, ko je upnik predlagal za izvršbo več sredstev ali več predmetov, krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu za izvršbo. Prvo navedeno sredstvo za izvršbo so v upničinem izvršilnem predlogu denarna sredstva, ki jih ima dolžnik na žiro računu pri enoti APP v Brežicah. Za odločitev o predlogu za izvršbo s tem izvršilnim sredstvom je po določbi 143. člena ZIZ pristojno tisto sodišče, na območju katerega je sedež enote organizacije za plačilni promet, ki vodi dolžnikov račun. To pa je Okrajno sodišče v Brežicah. Ker se po določbi 239. člena ZIZ določbe tega zakona o izvršbi smiselno uporabljajo tudi za zavarovanje, velja krajevna pristojnost po prvo navedenem sredstvu izvršbe tudi za zavarovanje z začasno odredbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep III R 18/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-04-20

krajevna pristojnost - več sredstev izvršbe

Za odločitev o celotnem predlogu za izvršbo je v primeru, ko je predlaganih več sredstev izvršbe, krajevno pristojno tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za prvo navedeno sredstvo.

Za odločitev o celotnem predlogu za izvršbo je pristojno Okrajno sodišče v Celju.

Upnik je pri Okrajnem sodišču v Celju vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine, za izterjavo denarne terjatve.

Predlagal je izvršbo z rubežem pokojnine, ki jo doložnik prejema od Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije v Ljubljani, z rubežem dolžnikovih denarnih sredstev na žiro računu pri banki Volksbank Ljudska banka d.d., Celje ter z rubežem dolžnikovih premičnin v Celju ter nepremičnine, ki je vknjižena v zemljiški knjigi Okrajnega sodišča v Črnomlju.

Okrajno sodišče v Celju je izdalo sklep o izvršbi, s katerim je dovolilo izvršbo na denarna sredstva na dolžnikovem žiro računu in na njegovo pokojnino. Z istim sklepom pa je izreklo, da ni krajevno pristojno za odločanje o predlogu za izvršbo na dolžnikove nepremičnine in je po pravnomočnosti sklepa zadevo v tem obsegu odstopilo Okrajnemu sodišču v Črnomlju, na čigar območju je nepremičnina. Pri tem se je sklicevalo na določbo 166. člena ZIZ. Okrajno sodišče v Črnomlju je na podlagi določb 1. odstavka 24. člena in 2. odstavka 25. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pred vrhovnim sodiščem sprožilo spor o pristojnosti. Menilo je namreč, da je po 35. členu ZIZ za odločitev o celotnem predlogu za izvršbo pristojno Okrajno sodišče v Celju, ker je pristojno za odločitev po prvo navedenem sredstvu za izvršbo.

Po določbi 35. člena ZIZ je v primeru, ko je upnik predlagal za izvršbo več sredstev ali več predmetov, krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu za izvršbo. Prvo navedeno sredstvo za izvršbo je v upnikovem izvršilnem predlogu pokojnina, ki jo dolžnik prejema od Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije v Ljubljani. Za odločitev o predlogu za izvršbo s tem izvršilnim sredstvom je po določbi 100. člena v zvezi s 128. členom ZIZ pristojno tisto sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče. To pa je Okrajno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 5/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-02-07

dovoljenost revizije zoper sklep o stroških

Pritožbeno sodišče ni pravnomočno končalo postopka s sklepom o stroških v sodbi. Zato revizija zoper sklep o stroških ni dovoljena.

Glede na prvi odstavek 498. člena ZPP je sodišče izvedlo revizijski postopek po določbah ZPP iz leta 1977. Postopek pred sodiščem prve stopnje se je namreč končal s sodbo 11.12.1998.

S sodbo, s katero je bil gospodarski spor pravnomočno končan, je pritožbeno sodišče odločilo tudi o stroških vsega postopka. Tožeči stranki je naložilo, da mora toženi stranki povrniti 697.191,00 SIT pravdnih stroškov.

Tožena stranka je pritožbenemu sodišču predlagala, naj sodbo v sklepu o stroških dopolni (med drugim tudi) tako, da naloži tožeči stranki, da mora povrniti toženi stranki 1.594.499,00 SIT pravdnih stroškov.

Predlog tožene stranke je pritožbeno sodišče z izpodbijanim sklepom zavrnilo.

Sklep pritožbenega sodišča izpodbija tožena stranka z revizijo.

Revizijskemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep spremeni in tožeči stranki naloži, da mora toženi stranki povrniti 1.594.499,00 SIT pravdnih stroškov z zamudnimi obrestmi.

Sodišče je revizijo vročilo Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Zakon dovoljuje revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, če je bil postopek z njim pravnomočno končan (prvi odstavek 400. člena ZPP). V obravnavanem primeru je bil postopek pravnomočno končan s sodbo, s katero je pritožbeno sodišče pravnomočno odločilo o tožbenem zahtevku, ne pa s sklepom o stroških v njej. Res je sicer, da odloči sodišče s sodbo tudi o stranskih terjatvah (prvi odstavek 325. člena ZPP). Toda stroški postopka niso sporna stranska terjatev, o kateri je (tudi) bil začet sodni postopek zaradi odločitve o njej, ampak so stranska terjatev, ki je nastala med postopkom ali zaradi postopka, sproženega zaradi odločitve o sporni terjatvi (prvi odstavek 151. člena ZPP). Zato se tudi odločitev o stroških postopka v sodbi vedno šteje za sklep (peti odstavek 129. člena ZPP), kar ne velja za meritorne odločitve o drugih stranskih terjatvah. Postopek na pritožbeni stopnji torej ni bil končan z odločitvijo o stroških postopka, ampak z odločitvijo o glavni stvari in o drugih stranskih terjatvah, konkretno o zamudnih obrestih. Zato predpostavka dovoljenosti revizije iz prvega odstavka 400. člena ZPP: "sklep, s katerim je bil postopek pravnomočno končan", ni izpolnjena. Revizija tako ni dovoljena, zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (392. člen ZPP).

ZPP (1977) člen 129, 129/5, 392, 400, 400/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 10/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-02-21

Dvom o sodnikovi nepristranskosti je razlog za izločitev, ne pa razlog za delegacijo krajevne pristojnosti. Šele, če je izločeno tolikšno število sodnikov, da sodišče ne more postopati, določi višje sodišče po 66. členu ZPP drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi kot krajevno pristojno.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča kot krajevno pristojnega se ne ugodi.

Tožeča stranka je vrhovnemu sodišču predlagala, naj na podlagi 67. člena ZPP določi drugo sodišče prve in druge stopnje kot krajevno pristojno za odločanje v sporu. Meni, da je za to podan tehten razlog. Tožeča stranka zahteva namreč s tožbo sklenitev prodajne pogodbe, do katere ni prišlo zaradi napake v postopku javne dražbe, ki ga je vodil sodnik Okrožnega sodišča v Mariboru. Ker pa se sodniki istega sodišča med seboj poznajo, drug sodnik istega sodišča težko ostane nepristranski pri odločanju v sporu, do katerega je prišlo zaradi napake sodnika. To velja tudi za sodnike pritožbenega sodišča, ki je svoje stališče o glavni stvari že izrazilo pri odločanju o utemeljenosti pritožbe zoper sklep, s katerim je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe.

Predlogu tožeče stranke ni bilo mogoče ugoditi.

Razlog, na katerem temelji tožeča stranka predlog, ni "drug tehten razlog" iz 67. člena ZPP, ki bi upravičeval ugoditev predlogu.

Okoliščina, ki vzbuja dvom o sodnikovi nepristranskosti, je samo razlog za njegovo izločitev po 6. točki 70. člena ZPP. Šele če bi tožeča stranka, zaradi dvoma o njihovi nepristranskosti, izposlovala izločitve tolikšnega števila sodnikov sodišča, da to ne bi moglo postopati, bi prišla v poštev določitev krajevne pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča, vendar ne po 67. členu ZPP, ampak po 66. členu ZPP. Tega pa tožeča stranka ni storila. Določbe 66. člena ZPP pa ni mogoče obiti s pavšalnim uveljavljanjem domneve pristranskosti vseh sodnikov določenega sodišča in na tej podlagi predlagati delegacijo krajevne pristojnosti po 67. členu ZPP. Zato je to sodišče odločilo tako kot to izhaja iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 21/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-06-20

krajevna pristojnost - dogovor o krajevni pristojnosti po razveljavitvi sklepa o izvršbi, izdanega na podlagi verodostojne listine

Po razveljavitvi sklepa o izvršbi, izdanega na podlagi verodostojne listine, upošteva sodišče dogovor strank o krajevni pristojnosti sodišča samo, če ga je upnik uveljavljal v predlogu za izvršbo in ga predlogu za izvršbo priložil, oziroma če ga je dolžnik uveljavljal v ugovoru zoper sklep o izvršbi in ga ugovoru tudi priložil.

Krajevno pristojno sodišče za odločanje v sporu je Okrožno sodišče v Kopru.

Okrajno sodišče v Kopru je izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Po vložitvi ugovora ga je razveljavilo v delu, s katerim je izvršbo dovolilo, ter zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Celju kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču za odločanje v sporu. Krajevno pristojnost Okrožnega sodišča v Celju je utemeljilo na sporazumu pravdnih strank.

Okrožno sodišče v Celju je sprožilo spor o pristojnosti. Meni, da je krajevno pristojno sodišče za odločitev v sporu Okrožno sodišče v Kopru po določbah ZPP o splošni krajevni pristojnosti. Nobena od strank spora se namreč ni sklicevala na sporazum o krajevni pristojnosti Okrožnega sodišča v Celju, slednje pa tudi ni izključno krajevno pristojno za odločanje v sporu.

Kadar izvršilno sodišče zaradi dolžnikovega ugovora razveljavi sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, odstopi zadevo pristojnemu pravdnemu sodišču (drugi stavek drugega odstavka 62.

člena ZIZ). Pri tem pa ne sme po uradni dolžnosti upoštevati morebitnega sporazuma strank o krajevni pristojnosti. Upošteva ga lahko samo, če ga je upnik uveljavljal v predlogu za izvršbo in ga predlogu za izvršbo tudi priložil, oziroma če ga je dolžnik uveljavljal v ugovoru zoper sklep o izvršbi in ga ugovoru tudi priložil (tretji stavek drugega odstavka 62. člena ZIZ). V tem primeru pa nista tako ravnala niti upnik niti dolžnik. Zato je treba določiti krajevno pristojnost sodišča po določbah o splošni krajevni pristojnosti - to je po 48. členu ZPP. Po podatkih v spisu (glej drugi odstavek 17. člena ZPP) namreč ne gre za spor, za katerega bi ZPP določal izključno krajevno pristojnost Okrožnega sodišča v Celju. Zato je to sodišče na podlagi 5. točke 106. člena Zakona o sodiščih odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa. To pa zato, ker je sedež tožene stranke v Izoli, to je na območju Okrožnega sodišča v Kopru.

ZIZ člen 62, 62/2.ZS člen 106, 106-5.ZPP člen 48.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.