TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 244/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-07

Zakonska podlaga za ugotovitev umika revizije sta 383. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 334. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, naj toženka plača prvotožniku 4,560.000 SIT, drugotožnici pa 1,440.000 SIT, ker tožnika zatrjevane neupravičene pridobitve nista dokazala.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo obeh tožnikov in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnika v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavljata revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlagata razveljavitev sodb sodišč druge in prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku - ZPP, ki ga je treba v tej pravdni zadevi uporabiti zato, ker je sodišče prve stopnje sodbo izdalo po uveljavitvi novega zakona).

Dne 10.06.2002 revizijskemu sodišču predloženo revizijo sta tožnika z vlogo z dne 22.10.2002 umaknila.

Po določbi 383. člena ZPP veljajo v postopku z revizijo smiselno določbe istega zakona o pritožbi zoper sodbo, med drugimi tudi določba drugega odstavka 334. člena ZPP. Po njej lahko stranka umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe. Ker sta v obravnavani zadevi tožnika z vlogo z dne 22.10.2002 umaknila revizijo in ker dotlej revizijsko sodišče o njuni reviziji še ni odločalo, je bilo na podlagi navedenih zakonskih določb odločiti kot v izreku tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep II Ips 442/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-14

dovoljenost revizije - spor o razvezi zakonske zveze - zavrženje revizje

Nedovoljena revizija v sporih za razvezo zakonske zveze.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog tožeče stranke za obnovo postopka, ki se je pravnomočno končal z razvezo zakonske zveze med pravdnima strankama. Pritožbo tožeče stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožena stranka vlaga revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga spremembo izpodbijanega sklepa z ugoditvijo predlogu za obnovo postopka iz razlogov po drugem odstavku 394. člena ZPP. Med postopkom so bile storjene bistvene kršitve, ki se nanašajo na vročitev listin, ki so jih sodišča dolžna vročati osebno (drugi odstavek 140. člena, prvi odstavek 141. člena in 145. člen ZPP). Opustitev vročitve ima za posledico ugotovitev, da stranki ni bila dana možnost obravnavanja, zaradi česar je treba pravnomočno končani postopek obnoviti.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku-1999).

Postopek pred sodiščem prve stopnje se je v tej zadevi končal po 14.7.1999, torej po uveljavitvi novega ZPP. Glavna obravnava, na kateri je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, je bila namreč dne 14.7.2000. To toliko bolj velja za sklep sodišča prve stopnje, s katerim je bil predlog tožene stranke za obnovo postopka zavrnjen dne 16.11.2001. Po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP je zato treba glede dovoljenosti revizije uporabiti določbe novega ZPP, ne pa dosedanjih procesnih predpisov (ZPP 1977). Po izrecni določbi prvega odstavka 420. člena ZPP pa v zakonskih sporih revizija ni dovoljena. Ker torej gre za zakonski spor je revizijsko sodišče postopalo po določbi 377. člena ZPP in nedovoljeno revizijo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 146/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-14

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - odločitev o pravdnih stroških - zavrženje revizije

Revizija ni dovoljena zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta, pa tudi sicer je sklep o pravdnih stroških akcesorne narave, ki nima lastnosti končnosti v skladu z določbo prvega odstavka 384. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je sprejelo na znanje, da je tožeča stranka umaknila tožbo, s katero je zahtevala od tožene stranke plačilo zneska 94.375,50 SIT in istočasno sklenilo, da je postopek končan. Tožniku je naložilo, da mora toženi stranki povrniti njene pravdne stroške v znesku 24.300,00 SIT. Proti odločitvi o pravdnih stroških se je tožnik pritožil, vendar je sodišče druge stopnje njegovo pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem delu sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Tožnik vlaga revizijo z navedbo revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njegovo spremembo, s katero bo tožena stranka njemu dolžna povrniti pravdne stroške v znesku 7.050,00 SIT (s posledično odpravo izreka, po katerem je on sam dolžan toženi stranki povrniti njene pravdne stroške). Tožena stranka ni postopala v skladu z določbo 163. člena ZPP in ni upravičena do povrnitve pravdnih stroškov.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan, vendar pa revizije v tem slučaju ni v sporih, v katerih ne bi bila dovoljena revizija zoper pravnomočno sodbo (prvi in drugi odstavek 384. člena v zvezi z drugim in tretjim odstavkom 367. člena ZPP). Revizija v tem primeru torej ni dovoljena že zato, ker se njena dovoljenost presoja v skladu z določbo drugega odstavka 367. člena ZPP: revizije v premoženjskih sporih ni, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1.000.000 SIT. V obravnavanem primeru je postopek tekel zaradi plačila zneska 94.375,50 SIT. Ne glede na to pa je sklep o pravdnih stroških akcesorne narave, ki nima lastosti končnosti v skladu z določbo prvega odstavka 384. člena ZPP.

Nedovoljeno revizijo je bilo po povedanem treba po določbi 377. člena ZPP zavreči.

ZPP člen 367, 367/2, 377, 384, 384/1, 498.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 707/2009, enako tudi VS RS Sklep II Ips 846/2009, VS RS Sklep II Ips 760/2009, VS RS Sklep II Ips 685/2009, VS RS Sklep II Ips 490/2009
Sklep I R 108/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-21

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - predlog za določitev pristojnosti po sedežu podružnice - nižji stroški pravdnega postopka

Toženka sama priznava, da ima tožnik pravico izbrati splošno krajevno pristojnost. Če ni izbral pristojnosti po kraju, v katerem je podružnica pravne osebe, je to stvar njegovega preudarka. Razlogi, ki jih navaja predlog v zvezi z večjimi stroški pravdanja, niso ne dejansko ne pravno pomembni. Za gospodarno pravdanje in ustrezno odločanje o pravdnih stroških obstajajo različni instituti civilnega procesnega prava. Tako ni podlage za smotrno delegacijo pristojnosti.

Predlog tožene stranke za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

V tej odškodninski pravdni zadevi je tožena stranka hkrati z odgovorom na tožbo vložila predlog za delegacijo iz razlogov smotrnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP). V njem navaja, da gre za zadevo, ki izvira iz zavarovanja oškodovalčevega vozila, zavarovanega v k. podružnici tožene stranke. Tožnik stanuje bliže Kopru. Prevozi in porabljeni čas obeh strank in tožnikovega pooblaščenca bi vplivali na višino skupnih stroškov. Prometno nesrečo je obravnavala PPP Koper in bolnik se je zdravil v Izoli. Tako bi pričnine povečale stroške. Tožnikov pooblaščenec je izbral ljubljansko sodišče namesto koprskega, pri katerem je sicer doslej redno vlagal tožbe, iz razloga, ker pričakuje pri izbranem sodišču prisojo višje odškodnine. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj za stvarno in krajevno pristojno sodišče v tej zadevi določi Okrožno sodišče v Kopru.

Zakon o pravdnem postopku sicer v 67. členu med drugim določa, da lahko vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da obravnava zadevo, če so za to tehtni razlogi. Med te pa toženkinih razlogov ni mogoče uvrstiti. Kot toženka sama priznava, ima tožnik pravico izbrati splošno krajevno pristojnost (46. člen ZPP). Če ni izbral pristojnosti po kraju, v katerem je podružnica pravne osebe (60. člen ZPP), je to stvar njegovega preudarka. Razlogi, ki jih navaja predlog v zvezi z večjimi stroški pravdanja, niso ne dejansko ne pravno pomembni. Za gospodarno pravdanje in ustrezno odločanje o pravdnih stroških obstajajo različni instituti civilnega procesnega prava, kot so na primer zaslišanje prič in strank pred zaprošenim sodiščem (217. in 219. člen ZPP), priznavanje le potrebnih stroškov (155. člen ZPP), sklenitev sodne poravnave (306. člen ZPP), možnost, da pravno osebo zastopa pooblaščenec z njegovega sedeža itd.

Po povedanem tako ni podlage za smotrno delegacijo pristojnosti. Zato je bilo treba predlog zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 106/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-21

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodišča

Dejstvo, da je stranka postopka notar s sedežem v kraju krajevno pristojnega sodišča, ni tehten razlog za prenos pristojnosti.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je pred Okrajnim sodiščem v ... vložila proti tožencu tožbo zaradi plačila zneska 46.803,00 SIT. Okrajno sodišče v ... pa je vložilo zahtevo za prenos sojenja na drugo sodišče z obrazložitvijo, da je toženec notar s sedežem v ..., ki ga poznajo vsi sodniki. Zaradi dnevnih stikov s tožencem in prijateljskih odnosov z njim so podani tehtni razlogi za prenos pristojnosti na drugo sodišče. Končno je toženčeva žena tudi kolegica sodnikom stvarno pristojnega sodišča, saj je ta okrožna sodnica na Okrožnem sodišču v ....

Po določbi 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999) lahko Vrhovno sodišče RS na predlog stranke ali sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vendar pa v predlogu za prenos pristojnosti navedeni razlogi niso takšne narave, da bi mogli utemeljiti predlagano odločitev.

Okoliščina, da toženec opravlja na sedežu stvarno pristojnega sodišča notarsko službo, sama po sebi še ne pomeni utemeljenega razloga za odločitev, da bi bilo treba zaradi dvoma v nepristranskost sojenja določiti za sojenje drugo stvarno pristojno sodišče. Morebitni posamezni primeri, ki bi takšen dvom mogli potrjevati, so lahko podlaga za odločanje v skladu z določbo 6. točke 70. člena ZPP. Sicer pa mora po določbi drugega člena Zakona o sodniški službi (Ur. l. RS, št. 19/94) vsak sodnik pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 107/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-21

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi napake pri izbiri krajevne pristojnosti - posebna krajevna pristojnost

V skladu z določbo 67. člena ZPP pa napaka pri izbiri krajevne pristojnosti zaradi možnosti uporabe določb ZPP o posebni krajevni pristojnosti ni zakonsko opredeljen in utemeljen razlog za prenos krajevne pristojnosti na drugo sodišče, ki bi tudi moglo biti krajevno pristojno.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je pri Okrožnem sodišču v Ljubljani proti toženi stranki vložila tožbo zaradi plačila odškodnine v znesku 10.881.978,00 SIT. Pri izbiri krajevne pristojnosti se je sicer ravnala po določbi prvega odstavka 46. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999), vendar pa je krajevno pristojno tudi sodišče, na katerega območju ima tožeča stranka stalno bivališče (drugi odstavek 52. člena ZPP). Zato predlaga, naj se sojenje v zadevi prepusti stvarno in krajevno pristojnemu Okrožnemu sodišču v Mariboru.

Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče RS na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Predlog tožeče stranke za prenos pristojnosti na Okrožno sodišče v Mariboru ne zadošča niti enemu od navedenih pogojev. Tožeča stranka je v skladu z določbo prvega odstavka 46. člena ZPP pri določitvi krajevne pristojnosti za sojenje izbrala Okrožno sodišče v Ljubljani kot sodišče, ki je splošno krajevno pristojno za toženo stranko, katere sedež je na območju tako izbranega sodišča. V skladu z določbo 67. člena ZPP pa napaka pri izbiri krajevne pristojnosti zaradi možnosti uporabe določb ZPP o posebni krajevni pristojnosti ni zakonsko opredeljen in utemeljen razlog za prenos krajevne pristojnosti na drugo sodišče, ki bi tudi moglo biti krajevno pristojno. Predlogu zato ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 64/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-10-30

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Dejstvo, da na manjših sodiščih sodnik v pretežni meri dela le na nekaterih pravnih področjih, na drugih pa manj zato, ker zadeve s tega področja praviloma v pretežni meri obravnava drug sodnik, zato v primeru, ko pride do izločitve sodnika, ki v pretežni meri obravnava zadeve s tega pravnega področja, ne more biti razlog za delegacijo pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča po 67. členu ZPP.

Predlogu za določitev krajevne pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Predsednica Okrajnega sodišča v Kamniku je poslala na vrhovno sodišče predlog, naj se za postopanje določi drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog pojasnjuje s tem, da je sodnici, ki je obravnavala zadevo, prenehala sodniška funkcija v mesecu marcu leta 2002. Po razporedu dela sodnikov Okrajnega sodišča v Kamniku bi morala prevzeti zadevo predsednica sodišča, ki pa je na podlagi sklepa predsednika Višjega sodišča v Ljubljani izločena. Zato bi morala biti zadeva dodeljena v delo sodniku ..., ki pa ima pri obravnavanju pravdnih zadev malo izkušenj, saj je v pretežni meri obravnaval le izvršilne in kazenske zadeve. Ker gre za starejšo zadevo, v kateri se ugotavljajo deleži na skupnem premoženju zakoncev, bi moral v zadevi odločati sodnik, ki bi imel vsaj določeno mero izkušenj pri obravnavanju pravdnih zadev.

V 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je zakonodajalec pooblastil Vrhovno sodišče, da na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. To določilo je izjema od predpisanih pravil o pristojnosti in je tudi predvideno za izjemne primere, ko se laže izpelje postopek pri drugem stvarno pristojnem sodišču, morda zaradi tega, ker se tam nahaja procesno gradivo, ali pa to narekujejo posebni oziri na javni red in mir.

V konkretni zadevi ni razlogov za delegacijo pristojnosti. Sodnik, izvoljen v sodniško funkcijo, je usposobljen za obravnavanje zadev, ki se obravnavajo na sodišču, pri katerem je nastopil sodniško službo. Zlasti na manjših sodiščih, kjer je malo sodnikov, za tako sodišče pa v obravnavani zadevi gre, mora vsak sodnik opravljati sodniško funkcijo na različnih pravnih področjih. Dejstvo, da na manjših sodiščih sodnik v pretežni meri dela le na nekaterih pravnih področjih, na drugih pa manj zato, ker zadeve s tega področja praviloma v pretežni meri obravnava drug sodnik, zato v primeru, ko pride do izločitve sodnika, ki v pretežni meri obravnava zadeve s tega pravnega področja, ne more biti razlog za delegacijo pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča po 67. členu ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 73/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-12-05

CIVILNO PROCESNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO

določitev pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti po 68. členu ZPP - ugotovitev očetovstva

Določitev pristojnega sodišča v RS, kadar je stalno bivališče strank v tuji državi.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v Novi Gorici.

Tožnica je 21.08.2002 pri Okrožnem sodišču v Novi Gorici vložila tožbo zaradi izpodbijanja očetovstva in v njej med drugim predlagala, naj vrhovno sodišče določi, katero stvarno pristojno sodišče v državi naj bo krajevno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi. Okrožno sodišče v Novi Gorici je tožničin predlog poslalo v odločanje vrhovnemu sodišču.

Če je po pravilih o mednarodni pristojnosti za sojenje pristojno sodišče Republike Slovenije, vendar se pa Zakonu o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99) ne da ugotoviti, katero sodišče je krajevno pristojno, odloči vrhovno sodišče na predlog stranke, katero stvarno pristojno sodišče naj bo krajevno pristojno (68. člen ZPP). Tožnica v predlogu zatrjuje, da sta ona in ml. drugi toženec državljana Republike Slovenije, prvi toženec pa ni. Glede na 71. člen Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (Ur. l. RS, št.

56/99) meni, da je podana pristojnost sodišča v Republiki Sloveniji. Vse tri pravdne stranke imajo stalno prebivališče v Italiji. Zato po določbah ZPP ni mogoče ugotoviti, katero stvarno pristojno sodišče naj bi bilo krajevno pristojno za odločanje. Tožnica zaradi bližine stalnega prebivališča pravdnih strank predlaga določitev Okrožnega sodišča v Novi Gorici. O trditvah v zvezi z državljanstvom in prebivališčem strank je priložila ustrezne listine.

Zbrani in znani podatki, na katere se tožeča stranka sklicuje v predlogu, lahko privedejo do odločitve, da je za odločanje v tej zadevi pristojno sodišče v Republiki Sloveniji. Zato je na podlagi 68. člena ZPP za odločanje v tej pravdni zadevi bilo treba določiti Okrožno sodišče v Novi Gorici, katerega lokacija je najbližja sedanjemu prebivališču strank postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 124/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-12-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - dvom v nepristranskost sodišča

Razlogi za prenos pristojnosti po 67. členu ZPP se lahko nanašajo le na sodišče kot celoto, oziroma na vse sodnike tega sodišča in morajo biti določno opredeljeni. Splošno izražanje nezaupanja v sodišče in nekonkretizirane trditve o sorodstvenih povezavah in podobnem, niso tehtni razlogi za prenos pristojnosti na drugo sodišče po 67. členu ZPP.

Predlogu, da se za odločanje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče, se ne ugodi.

V pravdni zadevi tožnika N. F. proti tožencu A. P. zaradi ugotovitve solastnine oziroma plačila 300.000 SIT, ki teče pri Okrajnem sodišču v ... pod opr. št. P 200/99, tožnik predlaga prenos pristojnosti na drugo sodišče. Navaja, da nima zaupanja v to sodišče, ker je predsednica sodišča soproga odvetnika, ki zastopa toženo stranko. Njej pripisuje nepravilnosti v zemljiškoknjižnem postopku, v katerem je bil udeležen. Navaja, da so predsednica, njen soprog in ostali zaposleni pri sodišču v vsakodnevnih stikih, pogojenih z znanstvom, sošolstvom, prijateljstvom in sorodstvom . Glede na to Okrajno sodišče v ... ni več sposobno v njegovih zadevah odločati nepristransko in pošteno.

Sodnica, ki vodi zadevo, v svoji izjavi pojasnjuje, da s predsednico sodišča in njenim možem ni v nikakršnih "neslužbenih" odnosih, z njima ni v sorodu in ni bila njuna sošolka.

Razlogi za prenos pristojnosti po 67. členu Zakona o pravdnem postopku se lahko nanašajo le na sodišče kot celoto, oziroma na vse sodnike tega sodišča in morajo biti določno opredeljeni. Splošno izražanje nezaupanja v sodišče in nekonkretizirane trditve o sorodstvenih povezavah in podobnem, niso tehtni razlogi za prenos pristojnosti na drugo sodišče po 67. členu Zakona o pravdnem postopku. Zato Vrhovno sodišče tožnikovemu predlogu za delegacijo ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 118/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-12-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - delavka pristojnega sodišča je zakonita zastopnica stranke

Zgolj dejstvo, da je zakonita zastopnica tožnice delavka pri sodišču, ni tehten razlog za prenos pristojnosti.

Predlogu tožene stranke, da se za odločanje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče, se ne ugodi.

Pri Okrajnem sodišču v ... teče pod opravilno številko P 236/2002 pravdni postopek tožnice ml. K. R., zastopane po materi I. R. zoper toženca Z. R. zaradi zvišanja preživnine. Toženec v odgovoru na tožbo navaja, da je zakonita zastopnica tožnice zaposlena pri tem sodišču. Meni, da zato ne bi bilo korektno, če bi to sodišče razsojalo o tožbenem zahtevku. Predlaga, da se zadeva odstopi drugemu sodišču.

V tej zadevi je predlagalo delegacijo pristojnosti že sodišče in navajalo enak razlog, namreč da je zakonita zastopnica tožnice delavka pri tem sodišču. Vrhovno sodišče je predlog za delegacijo zavrnilo s sklepom opr. št. I R 48/2002 z dne 19.8.2002 in svojo odločitev obrazložilo tako, da uveljavljana okoliščina sama po sebi ni utemeljen razlog za prenos pristojnosti, ker delavka sodišča ne more vplivati na sojenje. Enaki razlogi veljajo tudi za toženčev predlog. Zgolj dejstvo, da je zakonita zastopnica tožnice delavka pri sodišču, ni tehten razlog za prenos pristojnosti. Iz tega je sicer mogoče sklepati, da sodniki poznajo tožničino zakonito zastopnico, kar pa samo po sebi ni razlog za dvom o nepristranosti razpravljajoče sodnice, niti ne pomeni ovire za nemoten potek postopka.

Razlogi za prenos pristojnosti (67. člen Zakona o pravdnem postopku), niso izkazani. Zato je Vrhovno sodišče predlog za delagacijo zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.