TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 63/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-05

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti na vrhovno sodišče

Prenos pristojnosti po 67. členu ZPP je mogoč le od enega stvarno pristojnega sodišča na drugo sodišče iste stvarne pristojnosti.

Vrhovno sodišče ni stvarno pristojno odločati o pritožbi proti sodbi sodišča prve stopnje, ker nima položaja sodišča druge stopnje v smislu tretjega odstavka 333. člena ZPP.

V tej pravdni zadevi toženec v pritožbi proti sodbi Okrajnega sodišča v Kamniku predlaga vrhovnemu sodišču, naj najprej izloči Višje sodišče v Ljubljani in se nato izreče za pristojno za odločanje o vloženi pritožbi. Svoj predlog utemeljuje s trditvami o nepravilnem vodenju postopka v dveh zadevah pri Okrožnem sodišču v Ljubljani in o nepravilnostih pri pritožbenem odločanju na Višjem sodišču v Ljubljani.

Vrhovno sodišče lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Prenos pristojnosti po pravkar navedeni določbi 67. člena ZPP je torej mogoč le od enega stvarno pristojnega sodišča na drugo sodišče iste stvarne pristojnosti, kar za obravnavani predlog pomeni od enega pritožbenega sodišča na drugo pritožbeno sodišče. Vrhovno sodišče pa ni stvarno pristojno odločati o pritožbi proti sodbi sodišča prve stopnje, ker nima položaja sodišča druge stopnje v smislu tretjega odstavka 333. člena ZPP. Toženčev predlog za delegacijo oziroma za določitev vrhovnega sodišča kot stvarno pristojnega za odločanje v tej pritožbeni zadevi, je že iz tega razloga neutemeljen. Tudi sicer samo nezadovoljstvo stranke z odločitvijo pritožbenega sodišča v neki drugi pravdni zadevi ne more biti utemeljen razlog za prenos pristojnosti na drugo pritožbeno sodišče. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo toženčev predlog za delegacijo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 676/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-29

dovoljenost revizije - sosporništvo - subjektivna kumulacija tožbenih zahtevkov - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

V primerih subjektivne kumulacije, ko na tožeči strani nastopa več oškodovancev iz istega škodnega dejanja, se pristojnost sodišča in s tem tudi pravica do revizije, presoja po vrednosti vsakega zahtevka oziroma razsojenega zneska posebej.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, (1.) da morata toženca nerazdelno plačati tožnikom vsakemu po 700.000 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izida sodbe dalje; (2.) tožencema prepovedalo v bodoče posegati v osebnostne pravice tožnikov; (3.) toženi stranki naložilo, naj povrne tožeči stranki pravdne stroške; (4.) v ostalem je tožbeni zahtevek zavrnilo.

Proti sodbi so se pritožili tožeča stranka, prvi toženec in drugi toženec. Ta se je pritožil le zoper odločitev o dajatvenem zahtevku - plačilu odškodnine. Pritožbeno sodišče je vse tri pritožbe zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo.

Zoper obe sodbi je vložil drugi toženec revizijo in v njej predlagal, naj ju vrhovno sodišče razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Po Zakonu o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je v premoženjskih sporih revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena). V obravnavanem primeru izpodbijani del sodbe (tisti, s katerim je bilo tožbenemu zahtevku ugodeno) ne presega te meje. Na tožeči strani namreč nastopajo trije tožniki kot sosporniki, njihovi zahtevki pa se opirajo na bistveno istovrstno dejansko in pravno podlago (2. točka prvega odstavka 191. člena ZPP). V takšnih primerih subjektivne kumulacije se pristojnost sodišča, s tem pa tudi pravice do revizije, presoja po vrednosti vsakega zahtevka oziroma razsojenega zneska posebej (drugi odstavek 41. člena ZPP). Potemtakem ni pomemben seštevek prisojenih zneskov vsem trem tožnikom, marveč vsak znesek posebej.

Povedano pomeni, da je revident vložil revizijo zoper sodbo, zoper katero je ni dovoljeno vložiti (drugi odstavek 374. člena ZPP). Zato je bilo treba nedovoljeno revizijo zavreči (377. člen ZPP).

ZPP člen 41, 41/2, 191, 191/1-2, 367, 367/2, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 721/2004, enako tudi II Ips 633/2007
Sklep II Ips 599/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-29

dovoljenost revizije - pravočasnost revizije - rok za vložitev revizije - zavrženje revizije

Revizija je bila vložena po izteku 30 dnevnega roka iz 367. člena ZPP in je prepozna.

Prva tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega odgovora.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da sta prodajni pogodbi za dvosobno stanovanje med tožnikom in drugim tožencem ter med drugim in prvim tožencem nični. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje.

Tožeča stranka vlaga revizijo proti tej sodbi. Uveljavlja revizijske razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijani sodbi in ugodi tožbenemu zahtevku, podrejeno pa, da obe sodbi razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena toženima strankama in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije (375. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP). Prva tožena stranka v odgovoru predlaga, da revizijsko sodišče zavrže revizijo kot prepozno, podrejeno, da jo zavrne kot neutemeljeno. Druga tožena stranka na revizijo ni odgovorila in Državno tožilstvo Republike Slovenije se o njej ni izjavilo.

Sodba sodišča druge stopnje je bila vročena tožniku, ki tedaj ni imel pooblaščenca, dne 23.8.2001. To je razvidno iz povratnice na l. št. 90 spisa. Tridesetdnevni rok za vložitev revizije po prvem odstavku 367. člena ZPP, je začel teči dne 24.8.2001 in je potekel dne 22.9.2001. Ker pa je bila tega dne sobota, bi bila revizija pravočasna še, če bi bila vložena v ponedeljek 24.9.2001 (četrti odstavek 111. člena ZPP). Toda revizija je bila vložena priporočeno po pošti dne 26.9.2001, kar je razvidno iz prejemnega potrdila z dne 27.9.2001 na reviziji (l. 105 spisa) in iz potrdila pošte na poštni ovojnici, priloženi pri l. 108 spisa. Revizija je bila torej vložena po izteku 30 dnevnega roka iz 367. člena ZPP in je prepozna. Zato jo je revizijsko sodišče na podlagi 377. člena ZPP zavrglo.

Prva tožena stranka sicer v svojem revizijskem odgovoru opozarja na to, da je revizija prepozna, vendar navaja napačne podatke o datumu, ko je tožnik sprejel drugostopenjsko sodbo. Zato navedbe odgovora na revizijo niso utemeljene in jih ni bilo mogoče upoštevati pri odločanju. Glede na to stroški niso bili potrebni (155. člen ZPP) in je revizijsko sodišče odločilo, da jih krije tožena stranka sama (165. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 60/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-29

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi možne združitve pravd

Zgolj procesna možnost (ki ni obveznost) da sodišče združi več pravd med istimi osebami po določilu 300. člena ZPP, delegacija drugega sodišča ni utemeljena na podlagi 67. člena ZPP.

Tožnik iztožuje od toženke plačilo odškodnine za škodo, ki mu jo je domnevno povzročil toženkin delavec. Ta odškodninski spor se rešuje na Okrožnem sodišču v Kopru. Tožnik je z vlogo 12.09.2001 predlagal na Okrožnem sodišču v Kopru, da iz razlogov smotrnosti odstopi zadevo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, kjer je v teku tožnikova odškodninska tožba zoper R. P., ki je domnevni povzročitelj škode in bi bilo možno obe zadevi združiti v enotno obravnavanje. Tudi Okrožno sodišče v Kopru je v predlogu za delegacijo drugega sodišča menilo, da bi bila predlagana delegacija smotrna, ker bi bili v primeru združitve obeh zadev na Okrožnem sodišču v Ljubljani, stroški postopka manjši, saj so v Ljubljani pisarne vseh pooblaščencev strank.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V tem primeru temelji predlog za delegacijo drugega sodišča na okoliščini, da bi bila možna združitev dveh pravd, ki jih tožnik kot oškodovanec vodi na dveh različnih sodiščih zaradi plačila odškodnine iz istega škodnega dogodka. Iz podatkov spisa izhaja, da je bila predmetna odškodninska pravda sprožena že 06.02.1991 in da je tožnik zatem 17.05.1993 razširil odškodninsko tožbo še na R. P., da je Okrožno sodišče v Kopru s sklepom 18.07.2002 izločilo iz zadeve postopek zoper R. P.. Glede na tako stanje in predvsem zgolj le procesno možnost (ne pa obveznost), da sodišče združi več pravd med istimi osebami po določilu 300. člena ZPP, ocenjuje vrhovno sodišče, da v predlogu za delegacijo navedene okolnosti ne utemeljujejo predlagane delegacije na podlagi 67. člena ZPP. Zato predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 56/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-08-29

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti - priložnostno delo pravdne stranke na sodišču

Če stranka dela na sodišču priložnostno prek študentskega servisa, to ni razlog za smotrno delegacijo.

Predlog za določitev drugega sodišča se zavrne.

Toženec je na naroku za glavno obravnavo, potem ko je sodnica ugotovila, da pozna na videz tožnika, ki trenutno dela prek študentskega servisa na Okrajnem sodišču v ..., naj se določi drugo krajevno pristojno sodišče za obravnavanje te zadeve. Sodišče samo pa je v dopisu, s katerim je posredovalo ta toženčev predlog, pojasnilo, da so vsi sodniki tega sodišča s tožnikom v "dnevnih kontaktih".

Predlog ni utemeljen. Zakon o pravdnem postopku res določa, da lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da obravnava zadevo, če so za to podani tehtni razlogi (67. člen). Vendar v ta pravni standard ni mogoče uvrstiti primera, ko se sodniki videvajo z nekom, ki začasno opravlja pomožna dela na sodišču. Sodnik mora namreč vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja (2. člen Zakona o sodniški službi). Gre torej za trdno osebnost, ki je ne more in ne sme omajati poznanstvo na videz, po drugi strani pa tudi pri nasprotni stranki se ne more vzbuditi utemeljen dvom o morebitni pristranskosti sojenja v takšnih primerih. Zato predlog toženca, podprt s stališčem sodišča ni utemeljen in ga je bilo treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 114/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - sodnik pristojnega sodišča kot stranka v postopku

Dejstvo, da se postopka pri Okrajnem sodišču v Ljubljani udeležuje sodnica, ki dela pri tem sodišču, narekuje ugoditev predlogu za delegacijo.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče na Vrhniki.

Pri Okrajnem sodišču v Ljubljani je bila pod opr. št. VII P 758/96 vložena tožba tožeče stranke A. d.o.o., L., proti toženi stranki B. B.. Tožba je bila vročena okrožni sodnici B. C., ki sodi pri tem sodišču. Vodja pravdnega oddelka Okrajnega sodišča v Ljubljani navaja, da pomeni navedena okoliščina tehten razlog in predlaga, da Vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Dejstvo, da se navedenega postopka pri Okrajnem sodišču v Ljubljani udeležuje sodnica, ki dela pri tem sodišču, narekuje ugoditev predlogu. Zaradi znanstva sta se po podatkih spisa doslej izločili dve sodnici, po navedbah predloga pa je mogoče pričakovati, da se bodo želeli izločiti tudi drugi sodniki. Zato je podan za prenos pristojnosti tehten razlog, kakršnega ima v mislih 67. člena Zakona o pravdnem postopku. Glede na to je Vrhovno sodišče določilo kot pristojno za odločanje v tej zadevi Okrajno sodišče na Vrhniki kot bližnje stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 34/2005, enako tudi I R 103/2010

Sklep I R 48/2006, enako tudi I R 63/2006
Sklep II Ips 591/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-04

dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti izpodbijanega dela tožbenega zahtevka - odškodninski spor - zavrženje revizije

Z revizijsko navedbo (predlogom), da se "zniža dosojena odškodnina tožeči stranki" (kar je edina revizijska opredelitev predmeta izpodbijanja), revident vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ni navedel. Ta predpostavka za dovoljenost revizije zato ni podana.

Sodišče prve stopnje je s sodbo na podlagi pripoznave naložilo tožencu, da mora plačevati drugemu tožniku rento v znesku po 5.000 SIT mesečno od 01.09.1996 dalje, s sodbo pa mu je naložilo nadaljnjo obveznost, da mora plačati vsakemu od tožnikov po 2,500.000 SIT odškodnine za duševne bolečine v zvezi s smrtjo življenjskega partnerja prve tožnice oziroma očeta drugega tožnika. Višji odškodninski zahtevek je zavrnilo. Zoper odločitev o plačilu odškodnine je toženec vložil pritožbo, ki jo je sodišče druge stopnje zavrnilo ter potrdilo izpodbijani del sodbe.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je vložil revizijo toženec, ki je uveljavljal vse revizijske razloge in predlagal, da se zniža dosojena odškodnina. V reviziji vztraja na stališču, da je dejanje storil v obrambi in da je oškodovanec sam povzročil toženčevo ravnanje. Le po nesrečnem razpletu dogodkov je prišlo do oškodovančeve smrti. Sodišče bi moralo ob takem stanju upoštevati prispevek oškodovanca k nastanku škodnega primera.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo in tožnikoma, ki nanjo nista odgovorila (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, naprej ZPP).

Zoper odločitev o rentnem zahtevku (sprejete s sodbo na podlagi pripoznave) se toženec ni pritožil, ampak se je pritožil samo zoper odločitev, da mora vsakemu od tožnikov plačati po 2,500.000 SIT odškodnine za duševne bolečine. Tudi revizijo je vložil le zoper odločitev o odškodnini ter predlagal, da se jo zniža. Ob takem stanju ugotavlja revizijsko sodišče, da je predmet revizije le odločitev o odškodninskem zahtevku. Spor je zato premoženjskopravne narave, v katerem je po določilu drugega odstavka 367. člena ZPP revizija dovoljena le, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 SIT. Po določilu 371. člena ZPP pa mora revizijsko sodišče preizkusiti izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija. Glede na taka določila mora revident opredeljeno navesti v reviziji poleg tega, kateri del odločitve izpodbija, tudi vrednost izpodbijanega dela sodbe. Opredelitev vrednostnega obsega izpodbijanja je namreč procesna predpostavka, od katere je odvisna dovoljenost revizije. Z revizijsko navedbo (predlogom), da se "zniža dosojena odškodnina tožeči stranki" (kar je edina revizijska opredelitev predmeta izpodbijanja), revident vrednosti izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ni navedel. Ta predpostavka za dovoljenost revizije zato ni podana. Zaradi navedenih ugotovitev je moralo revizijsko sodišče zavreči toženčevo revizijo kot nedovoljeno (377. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 66/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-05

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Predlog za delegacijo pristojnosti je utemeljen, ker je ena od strank delavka pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Celju.

V navedeni pravdni zadevi, ki je v teku na Okrajnem sodišču v Žalcu, je omenjeno sodišče predlagalo, da se za odločanje o sporu pravdnih strank določi drugo stvarno pristojno sodišče, ker bi lahko dejstvo, da je prva tožnica uslužbenka Okrajnega sodišča v Žalcu, vzbudilo dvom o nepristranosti sodišča oziroma sodnikov.

Po določi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okolnost, da je prva tožnica uslužbenka na Okrajnem sodišču v Žalcu, ki naj bi rešilo predmetno pravdo, je po oceni Vrhovnega sodišča take narave, da utemeljuje določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za rešitev spora pravdnih strank. Predlogu je zato ugodilo in določilo Okrajno sodišče v Celju za rešitev navedene pravde.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep II Ips 631/2001, enako tudi sklep II Ips 567/2001, sklep II Ips 647/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-07-04

dovoljenost revizije - premoženjskopravni spor - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ker v tem sporu vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP), toženčeva revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je s sodbo naložilo tožencu, da mora izprazniti dvosobno stanovanje v pritličju stanovanjske zgradbe v Ljubljani in ga praznega izročiti tožnici ter ji povrniti tudi stroške postopka. Sodišče druge stopnje je toženčevo pritožbo zoper navedeno sodbo zavrnilo in prvostopenjsko sodbo potrdilo.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je toženec vložil revizijo iz revizijskih razlogov 1., 2. in 3. točke prvega odstavka 370. člena ZPP ter predlagal, da se sodba spremeni. Po revizijskih izvajanjih sta sodišči nižjih stopenj zagrešili zmotno uporabo materialnega prava in bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Tožnica namreč v tožbi ni trdila, da je toženec brez najemne pogodbe ampak, da stanovanja ne uporablja več kot šest mesecev, kar pa se ni potrdilo. Tožnica ni trdila, da ni pripravljena skleniti najemne pogodbe s tožencem. Ob takem stanju je bilo odločeno preko zahtevka.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo in tožnici, ki nanjo ni odgovorila (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku, naprej ZPP).

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki je v premoženjskih sporih dovoljena samo, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega vrednost 1,000.000 SIT (drugi odstavek 367. člena ZPP). V tem primeru je bila vrednost spora ocenjena na 100.000 SIT. Ker v tem sporu vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1,000.000 SIT, toženčeva revizija ni dovoljena. Zato jo je moralo revizijsko sodišče zavreči na podlagi 377. člena ZPP.

Opr. št: II Ips 567/2001, ECLI:SI:VSRS:2001:II.IPS.567.2001

Opr. št: II Ips 647/2002, ECLI:SI:VSRS:2002:II.IPS.647.2002

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 641/2001, enako sklep II Ips 606/2001
Sklep I R 57/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-09-05

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - prenos pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Okoliščina, da je sodnica, ki je najprej vodila ta pravdni postopek, prenehala opravljati sodniško službo in postala družbenica v odvetniški družbi obeh odvetnikov, ki zastopata toženko, ne predstavlja nobenega od razlogov iz 67. člena ZPP.

Tožnica svoj predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v tej pravdni zadevi utemeljuje s trditvami, da je pravdni postopek najprej vodila sodnica A. A., nato pa je tožnica iz vabila na zadnjo obravnavo ugotovila, da sedaj postopek vodi druga sodnica, iz zadnje toženkine vloge pa, da je A. A. sedaj poleg odvetnikov B. in C. tudi toženkina pooblaščenka, kar je razvidno iz njihove štampiljke. Ta dejstva tožnici vzbujajo dvom v nepristranskost sojenja Okrajnega sodišča v Kamniku.

Toženka se v odgovoru na predlog obrazloženo upira predlagani delegaciji.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena ZPP na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je sodnica, ki je najprej vodila ta pravdni postopek, prenehala opravljati sodniško službo in postala družbenica v odvetniški družbi obeh odvetnikov, ki zastopata toženko, ne predstavlja nobenega od razlogov iz navedene zakonske določbe. Vrhovno sodišče sicer pritrjuje stališču v odgovoru na predlog za delegacijo, da ni nobene ovire, da sodnik določenega sodišča ne bi mogel kasneje opravljati odvetniške dejavnosti na sedežu tega sodišča, saj Zakon o odvetništvu ne vsebuje več take določbe. Vendar pa vrhovno sodišče ugotavlja, da je zmotno stališče v istem odgovoru, da je toženkin pooblaščenec v tej pravdni zadevi le odvetnik B. B., torej fizična oseba. Po izrecni določbi četrtega odstavka 87. člena ZPP lahko stranka za zastopanje pred sodiščem pooblasti tudi odvetniško družbo. Prav to je storila toženka v tej pravdni zadevi, kar jasno izhaja iz pooblastila v prilogi pod B 11. Zato okoliščina, da se je k tej odvetniški družbi naknadno kot odvetnica pridružila še A. A., ki je pred tem kot sodnica vodila ta pravdni postopek, lahko pri nasprotni stranki vzbudi pomislek, ali bi bilo treba ponovno preveriti okoliščine iz tretjega odstavka 5. člena Zakona o odvetništvu. To vprašanje pa po presoji vrhovnega sodišča ne sodi v okvir odločanja o predlagani delegaciji. Sodnik mora pri sojenju vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja. Zato osebno poznanstvo sodnika z odvetnikom, ki je bil pred tem sodnik na istem sodišču, ni razlog niti za izločitev sodnika niti za prenos pristojnosti. Če torej tožnica meni, da bi prejšnja sodnica in sedanja odvetnica lahko vplivala na posamezne ali celo vse sodnike okrajnega sodišča, s takim tudi sicer samo pavšalnim namigom na morebitni vpliv ne more uspeti. Zato je vrhovno sodišče zavrnilo njen predlog za prenos stvarne pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.