TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 517/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-21

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta po oceni sodišča - zavrženje revizije

Med postopkom ocenjena drugačna vrednost, pa čeprav narejena po pozivu sodišča, ne more vplivati na vrednost spornega predmeta, kadar gre za denarni zahtevek. Celotna vrednost spornega predmeta (celo seštevek po tožbi in nasprotni tožbi!) ne dosega mejne vrednosti za dovoljenost revizije, zato ta ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek po tožbi za plačilo 2.182,00 SIT z zamudnimi obrestmi, ugodilo pa je zahtevku za plačilo 415,23 SIT z zamudnimi obrestmi po nasprotni tožbi, razliko do višine zahtevanega plačila 4.080,00 SIT pa je zavrnilo. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Zaradi preglednosti sta stranki v obrazložitvi poimenovani v razmerju, v kakršnem sta po tožbi.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja vse revizijske razloge in predlaga revizijskemu sodišču, da razveljavi obe sodbi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V postopku, ki je bil opravljen po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, ZPP), tožena stranka na vročeno revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Pravdni postopek v tej zadevi se je začel po določbah ZPP iz leta 1977, dokončal pa skladno z določbama 501. in 503. člena ZPP po novem zakonu. Pri odločanju o dovoljenosti izrednega pravnega sredstva je zato treba prav tako uporabiti določbe ZPP iz leta 1999.

V drugem odstavku 367. člena ZPP je določeno, da je revizija v premoženjskih sporih dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev. V obravnavanem primeru sta tako zahtevek iz tožbe kot zahtevek iz nasprotne tožbe denarna zahtevka (za plačilo določenega zneska). To pomeni, da je vrednost glavnice enaka vrednosti spornega predmeta (39. člen ZPP). Med postopkom ocenjena drugačna vrednost, pa čeprav narejena po pozivu sodišča, ne more vplivati na vrednost spornega predmeta, kadar gre za denarni zahtevek. Celotna vrednost spornega predmeta (celo seštevek po tožbi in nasprotni tožbi!) ne dosega mejne vrednosti za dovoljenost revizije, zato ta ni dovoljena.

Revizijsko sodišče je moralo nedovoljeno revizijo zavreči skladno s 377. členom ZPP, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (374. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 15/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-28

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - objektivnost odločanja pred višjim sodiščem

Po presoji Vrhovnega sodišča na korektnost in objektivnost odločanja na drugi stopnji ne more vplivati dejstvo, da je sklep sodišča prve stopnje izdal višji sodnik, ki je hkrati član stvarno pristojnega pritožbenega sodišča, saj ima to sodišče več pritožbenih senatov za odločanje v civilnopravnih pritožbenih zadevah. Tudi sicer osebno poznanstvo s sodnikom, ki je izdal odločbo sodišča prve stopnje, ni razlog za izločitev posameznih višjih sodnikov niti za prenos pristojnosti, saj morajo sodniki pri sojenju vselej ravnati tako, da varujejo nepristranskost in neodvisnost sojenja.

Predlog za določitev drugega sodišča za odločanje na drugi stopnji se zavrne.

Tožeča stranka je v pritožbi proti sklepu Okrajnega sodišča v Domžalah predlagala, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi določbe 67. člena ZPP določi za obravnavanje na drugi stopnji drugo stvarno pristojno sodišče. Kot razlog je navedla, da je v zadevi na prvi stopnji odločala sodnica, ki je sicer sodnica sodišča, ki bi moralo odločiti o vloženi pritožbi. V podobnem sporu med pravdnima strankama je tudi odločal sodnik višjega sodišča, njegova odločitev pa je bila za tožnico nekoliko nenavadna. O tožbenih zahtevkih tožnice sta doslej tako odločala že dva sodnika, ki sta člana različnih senatov pritožbenega sodišča. Zato je vprašljivo, ali je tožnici sploh omogočeno sojenje na dveh stopnjah, saj bodo o vloženi pritožbi odločali kolegi sodnika, ki je odločil na prvi stopnji.

Po določbi 67. člena ZPP lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po presoji Vrhovnega sodišča na korektnost in objektivnost odločanja na drugi stopnji ne more vplivati dejstvo, da je sklep sodišča prve stopnje izdal višji sodnik, ki je hkrati član stvarno pristojnega pritožbenega sodišča, saj ima to sodišče več pritožbenih senatov za odločanje v civilnopravnih pritožbenih zadevah. Tudi sicer osebno poznanstvo s sodnikom, ki je izdal odločbo sodišča prve stopnje, ni razlog za izločitev posameznih višjih sodnikov niti za prenos pristojnosti, saj morajo sodniki pri sojenju vselej ravnati tako, da varujejo nepristranskost in neodvisnost sojenja. Tožeča stranka ni uveljavljala drugih razlogov, ki bi jih bilo mogoče presojati v okviru razlogov ekonomičnosti postopka ali drugih tehtnih razlogov iz 67. člena ZPP. Zato je Vrhovno sodišče zavrnilo njen predlog za prenos pristojnosti na drugo pritožbeno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 17/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-21

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov - zloraba procesnih pravic - kaznovanje stranke - pritožba zoper sklep o denarni kazni - sodnik pristojnega višjega sodišča dodeljen na sodišče prve stopnje

V primeru, ko je sodnik, ki je izdal sklep o disciplinskem kaznovanju, sodnik krajevno pristojnega pritožbenega sodišča, nastane situacija, ko ni primerno, da pritožbo rešuje to sodišče.

Za odločanje o pritožbi zoper sklep Okrajnega sodišča v Domžalah z dne 08.01.2002, opr. št. P 107/97 o disciplinskem kaznovanju se določi Višje sodišče v Kopru.

Pooblaščenka tožeče stranke je v tej pravdni zadevi vložila pritožbo zoper sklep z dne 08.01.2002, s katerim jo je sodnik kaznoval z denarno kaznijo zaradi grobe žalitve razpravljajočega sodnika.

Krajevno pristojno za odločanje o tej pritožbi je Višje sodišče v Ljubljani. Ker je sodnik, ki je izdal navedeni sklep sodnik tega sodišča, je pritožnica v isti vlogi predlagala, da naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije za odločanje določi drugo stvarno pristojno sodišče na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP).

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 67. člena ZPP. Po tem določilu lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da v primeru, ko je sodnik, ki je izdal sklep o disciplinskem kaznovanju, sodnik krajevno pristojnega pritožbenega sodišča, nastane situacija, ko ni primerno, da pritožbo rešuje to sodišče. Gre za okoliščino, ko je očitno, da se bo pritožbeni postopek laže opravil pred drugim stvarno pristojnim sodiščem. Pogoj iz 67. člena ZPP je torej izpolnjen. Vrhovno sodišče je zato za odločanje v tem pritožbenem postopku določilo drugo višje sodišče, in sicer Višje sodišče v Kopru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 259/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-10

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ker celotna vrednost spornega predmeta ne dosega mejne vrednosti za dovoljenost revizije, ta ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ne obstaja služnostna pravica hoje in vožnje v breme nepremičnin, last tožeče stranke in naložilo toženi stranki, da takoj opusti vsakršno poseganje v lastninsko pravico, ki jo imata tožnika na spornih nepremičninah. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožena stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 13. točke drugega odstavka 354. člena "ZPP/90".

V postopku, ki je bil opravljen po 375. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, naprej ZPP), tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o prejeti reviziji ni izjavilo.

Pravdni postopek v tej zadevi se je začel po določbah ZPP iz leta 1977, dokončal pa skladno z določbama 501. in 503. člena ZPP, ki se je začel uporabljati 14. julija 1999. Pri odločanju o dovoljenosti izrednega pravnega sredstva je zato treba prav tako uporabiti določbe novega zakona.

V 367. členu ZPP je določeno, da je revizija kot izredno pravno sredstvo dovoljena v premoženjskih sporih, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe presega 1,000.000 tolarjev (drugi odstavek), in še izrecno v taksativno naštetih primerih (tretji odstavek).

Vrednost spora je tožeča stranka dolžna označiti v tožbi, kar jo tudi je, in sicer v višini 150.000 tolarjev. Ker celotna vrednost spornega predmeta ne dosega mejne vrednosti za dovoljenost revizije, ta torej glede na citirano določilo ni dovoljena.

Revizijsko sodišče je moralo nedovoljeno revizijo zavreči skladno s 377. členom ZPP. Izrek o zavrnitvi zahteve za povrnitev stroškov revizijskega postopka je zajet v izreku o zavrženju revizije (165. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 502/2003, enako tudi sklep II Ips 65/2003, II Ips 45/2003, II Ips 210/2002, II Ips 96/2003,II Ips 138/2003
Sklep I R 20/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-07

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti

V tej zadevi je na prvi stopnji res sodil sodnik višjega sodišča v Ljubljani, ki je dodeljen, da začasno opravlja sodniško funkcijo pri Okrajnem sodišču v Domžalah. Vendar to ni razlog za prenos pristojnosti na drugo višje sodišče na podlagi 67. člena ZPP.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka v pritožbi zoper sodbo prve stopnje navaja, da je v zadevi odločal sodnik Višjega sodišča v Ljubljani. Zato je Višje sodišče v Ljubljani izločeno od pravice do reševanja pritožbe v zadevi, v kateri je že odločal njen sodnik. Predlaga, da vrhovno sodišče določi eno od višjih sodišč, da bo reševalo pritožbo.

V tej zadevi je na prvi stopnji res sodil sodnik Višjega sodišča v Ljubljani, ki je dodeljen, da začasno opravlja sodniško funkcijo pri Okrajnem sodišču v Domžalah. Vendar to ni razlog za prenos pristojnosti na drugo višje sodišče na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Sodnik, ki je sodil na prvi stopnji, ne sme opravljati sodniške funkcije v pritožbenem postopku (5. točka 70. člena ZPP). Vendar pri Višjem sodišču v Ljubljani deluje več pritožbenih senatov v civilnih zadevah in zato izločitev enega sodnika, ne glede na razlog izločitve, ni ovira, da to sodišče ne bi odločalo na pritožbeni stopnji v senatu, v katerem ni izločenega sodnika.

Razlog, ki ga navaja tožeča stranka v svojem predlogu za delegacijo pristojnosti pritožbenega sodišča, ni tehten razlog v smislu 67.

člena ZPP. Zato vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 426/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-06

dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti spornega predmeta v tožbi - nedenarni tožbeni zahtevek - zvišanje vrednosti spornega predmeta

Za dovoljenost revizije je odločilna vrednost spornega predmeta nedenarnega tožbenega zahtevka. Kasnejšega zvišanja te vrednosti se ne upoštevajo.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnikov za prestavitev krajevne ceste in za odstranitev asfalta z obstoječe ceste ter za preoranje tega območja. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnikov zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje v zvezi z drugostopenjsko sodbo sta tožnika vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlagala, naj vrhovno sodišče obe sodbi razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodba sodišča prve stopnje je bila izdana pred 14.07.1999, ko je začel veljati novi Zakon o pravdnem postopku. Po njegovi prehodni določbi prvega odstavka 498. člena se v takšnih primerih nadaljuje postopek po predpisih, ki so veljali poprej. Torej je treba tudi v revizijskem postopku uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 (v nadaljevanju ZPP 1977).

Revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek nanaša na izročitev stvari ali izvršitev kakšne druge dajatve, če vrednost spornega predmeta izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega določenega denarnega zneska (drugi odstavek 382. člena ZPP 1977). Tožnika sta uveljavljala nedenarni zahtevek in v takšnem primeru mora tožnik navesti v tožbi vrednost spornega predmeta, če naj si zagotovi pravico do revizije (drugi odstavek 186. člena ZPP 1977). Tožnika sta v tožbi, ki sta jo vložila 13.12.1990, navedla vrednost spornega predmeta 5.000 din. Takrat je znašala meja za dovoljenost revizije 8.000 din (1. člen Zakona o spremembah ZPP, Ur. list SFRJ št. 20/90). Tako si tožnika takrat nista zagotovila pravice do revizije. Res sta kasneje zvišala vrednost spornega predmeta na 45.000 SIT (02.11.1992) in na 100.000 SIT (09.06.1995). Vendar teh zvišanj ni mogoče upoštevati, ker je odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi (drugi odstavek 40. člena ZPP 1977). Ob preizkusu dovoljenosti revizije se je tako pokazalo, da ta ni dovoljena, ker ni vložena zoper sodbo, zoper katero jo je mogoče vložiti (drugi odstavek 389. člena ZPP 1977). Ker je ni zavrglo že sodišče prve stopnje, je moralo to storiti revizijsko sodišče (392. člen ZPP 1977).

ZPP (1977) člen 40, 40/2, 186, 186/2, 382, 382/2, 389, 389/2, 392.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 22/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - spor iz razmerij med starši in otroci

Spor o varstvu in vzgoji mladoletnih otrok je dejansko take narave, da lahko pride v njem do razkrivanja okoliščin iz osebnega in družinskega življenja, ki so zaupne narave in katerih raziskovanje je lahko otežkočeno tudi zaradi vsakodnevnih službenih stikov ene od pravdnih strank s sodniki stvarno in krajevno pristojnega sodišča. Taka narava spora o varstvu in vzgoji otrok glede na toženkin službeni položaj zato predstavlja drug tehten razlog v smislu 67. člena ZPP.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v Kranju.

Tožnik je pri stvarno in krajevno pristojnem Okrožnem sodišču v ... mestu vložil tožbo zaradi spremembe sodbe o varstvu, vzgoji in dodelitvi mladoletnega otroka. Toženka je po prejemu tožbe vložila predlog za določitev drugega stvarno in krajevno pristojnega sodišča za odločanje v tej pravdni zadevi. Utemeljuje ga z okoliščinami, da je sama okrožna državna tožilka na Okrožnem državnem tožilstvu v ..., ki ima svoj sedež v stavbi Okrožnega sodišča v ... Večkrat skupaj dežura z razpravljajočo sodnico in tudi ostalimi okrožnimi sodniki, katere vse osebno pozna. V tem sporu gre za občutljive osebne zadeve, napoveduje se razkrivanje osebnega in družinskega življenja pravdnih strank, zaradi česar je toženki že sedaj neprijetno pred razpravljajočo sodnico in ostalimi sodniki, meni pa še, da so tudi oni v težkem položaju pri odločanju.

Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZPP) v 67. členu določa, da vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Vrhovno sodišče pritrjuje utemeljenosti prej povzetih razlogov za delegacijo drugega sodišča. Spor o varstvu in vzgoji mladoletnih otrok je dejansko take narave, da lahko pride v njem do razkrivanja okoliščin iz osebnega in družinskega življenja, ki so zaupne narave in katerih raziskovanje je lahko otežkočeno tudi zaradi vsakodnevnih službenih stikov ene od pravdnih strank s sodniki stvarno in krajevno pristojnega sodišča. Taka narava spora o varstvu in vzgoji otrok glede na toženkin službeni položaj zato predstavlja drug tehten razlog v smislu 67. člena ZPP. Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče toženkinemu predlogu ugodilo in za odločanje v tej pravdni zadevi določilo Okrožno sodišče v Kranju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 21/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-14

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz tehtnih razlogov

Dejstvo, da je toženčeva žena sodnica na pristojnem sodišču je tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

Za odločanje v tej zadevi ostane pristojno Okrožno sodišče v Novem mestu.

V pravdni zadevi Okrožnega sodišča v Novem mestu P 389/2001, v kateri nastopa toženka kot tožnica in oba tožnika kot toženca, sta tožnika vložila proti toženki nasprotno tožbo, za katero je sodišče odločilo, da se ne dopusti in da bo vpisana kot samostojna tožba (P 53/2002). Zadevo P 389/2001 obravnava omenjeno sodišče na podlagi sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. I R 52/2001 z dne 003.10.2001 o predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Po takšnem razpletu zadeve je toženka izjavila, da bi lahko šele sedaj ugovarjala krajevno pristojnost, ker je po njej krajevno pristojno Okrožno sodišče v ... Pri tem sodišču pa je zaposlena kot sodnica tožnikova žena. Predlaga, naj se zadeva odstopi Okrožnemu sodišču v Celju.

Zakon o pravdnem postopku določa v 67. členu, da lahko vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če so za to tehtni razlogi. Med te vsekakor spada tudi obravnavani primer, ko bi moralo po splošni krajevni pristojnosti odločati sodišče, na katerem dela kot sodnica tožnikov zakonec. Ob takšni okoliščini bi se namreč lahko porodil dvom o nepristranskosti odločanja in korektnosti postopka. V nastalem položaju je tako prav, da ne bi odločalo Okrožno sodišče v ... in da ostane Okrožno sodišče v Novem mestu še naprej pristojno.

Nesprejemljiv je namreč predlog za delegacijo Okrožnega sodišča v Celju. Obema pravdnima strankama, ki sta iz ..., je namreč bliže novomeško sodišče.

Zaradi povedanega je bilo treba odločiti, da ostane Okrožno sodišče v Novem mestu pristojno še naprej.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 26/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-27

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov - žalitev višjega sodnika - reševanje pritožbe zoper sklep o denarni kazni

Ker je denarno kazen stranki izrekel sodnik višjega sodišča (kot dodeljeni sodnik na okrajnem sodišču), je ta okolnost tehten razlog, ki utemeljuje prenos pristojnosti za reševanje pritožbe zoper sklep o denarni kazni na drugo sodišče.

Za odločanje o pritožbi zoper sklep Okrajnega sodišča v Domžalah z dne 21.01.2002, opr. št. P 53/98, se določi Višje sodišče v Celju.

Okrajno sodišče v Domžalah je s sklepom z dne 21.01.2002 zaradi žalitve sodišča kaznovalo tožnika z denarno kaznijo 100.000 SIT.

Predsednik Višjega sodišča v Ljubljani je predlagal vrhovnemu sodišču, da za reševanje pritožbe zoper navedeni sklep sodišča prve stopnje določi drugo sodišče. Predlog je utemeljil s pojasnilom, da naj bi bil z žaljivim ravnanjem tožnika oškodovan sodnik Višjega sodišča v Ljubljani in da je to tehten razlog za prenos pristojnosti sodišča.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po oceni vrhovnega sodišča predstavljajo v predlogu navedene okolnosti tehtne razloge, ki utemeljujejo prenos pristojnosti za reševanje pritožbe zoper sklep o denarni kazni na drugo sodišče. Zato je predlogu ugodilo in za rešitev pritožbe zoper obravnavani sklep določilo kot pristojno sodišče Višje sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 447/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-03-20

dovoljenost revizije - zavrženje revizije - revizija, ki jo vloži stranka sama

Sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in tako ugotovilo, da je izvršba po sklepu tega sodišča In 99/00041 na tožnici solastnem deležu nepremičnim, vpisanih v vl. št. 1644 k.o..., nedopustna.

Sodišče druge stopnje je na toženkino pritožbo to sodbo spremenilo, tako da je tožbeni zahtevek zavrnilo.

Tožnica sama je vložila "ugovor na sodbo", ki ga je treba šteti kot revizijo, in predlagala, naj se razveljavi sodba višjega sodišča in obdrži v veljavi sodba okrajnega sodišča.

Toženka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Revizija spada med izredna pravna sredstva (šestindvajseto poglavje Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP). V postopku z njimi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik (tretji odstavek 86. člena ZPP).

Izjemoma smeta pravdna dejanja v takšnem postopku opravljati stranka sama ali njen zakoniti zastopnik, če imata opravljen pravniški državni izpit (četrti odstavek 86. člena ZPP).

Tožnica ni ne med postopkom na prvi in drugi stopnji ne ob vložitvi revizije zatrjevala, da ima opravljen pravniški državni izpit niti ni predložila dokaza o njem.

Tako se je izkazalo, da je revizijo vložila tožnica sama, ki te pravice nima. Takšna revizija je nedovoljena (drugi odstavek 374. člena ZPP). Ker je ni zavrgla že sodnica sodišča prve stopnje, je to moralo storiti revizijsko sodišče (377. člen ZPP).

ZPP člen 86, 86/3, 86/4, 374, 374/2, 377.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.