Sodba III Ips 72/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-12-11

stečajni postopek - izpodbijanje dolžnikovih pravnih dejanj - vnaprejšnje plačilo terjatve - nakazilo - pravno mnenje

Dejansko stanje v obravnavanem primeru je glede vseh bistvenih okoliščin enako dejanskemu stanju v zadevi III Ips 105/97 in v navedenem pravnem mnenju. Ker sta se stranki dogovorili za vnaprejšnje plačilo tožeče stranke z dvema nakaziloma, nakazili kot pravni dejanji nista izpodbojni. Ker pa nista izpodbojni nakazili, tudi dajatveni zahtevek za plačilo 7.814.113,50 SIT ni utemeljen.

Tožeča stranka mora vrniti toženi stranki stroške revizijskega postopka v višini 185.475,00 SIT v roku osmih dni.

Tožeča stranka je z dvema nakaziloma v skupni vrednosti 7.814.113,50 SIT poplačala svojo obveznost iz pogodbe št..., ki jo je imela do tožene stranke. Nakazili sta bili dani meseca maja 2000. Nad tožečo stranko je bil dne 5.10.2000 začet stečajni postopek. Tožeča stranka je zahtevala, da se ugotovi, da obe nakazili nimata pravnega učinka nasproti stečajni masi tožeče stranke in plačilo 7.814.113,50 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi ter stroškov pravdnega postopka.

Prvostopenjsko sodišče je tožbenemu zahtevku ugodilo.

Pritožbeno sodišče je ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo prvostopenjsko sodbo tako, da je zavrnilo tožbeni zahtevek.

Sodbo drugostopenjskega sodišča izpodbija tožeča stranka z revizijo. Uveljavlja revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 370. člena ZPP). Revizijskemu sodišču predlaga, naj spremeni sodbo drugostopenjskega sodišča tako, da zavrne pritožbo in potrdi sodbo prvostopenjskega sodišča. S podrejenim predlogom predlaga tožeča stranka, naj revizijsko sodišče razveljavi sodbo drugostopenjskega sodišča in zadevo vrne v ponovno sojenje sodišču druge stopnje.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki je predlagala njeno zavrnitev in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Iz ugotovitev prvostopenjskega sodišča izhaja, da sta tožeča in tožena stranka dne 9.5.2000 sklenili pogodbo .... Po tej pogodbi je bila tožena stranka dolžna dobaviti blago, tožeča pa to blago plačati. Stranki sta se dogovorili za vnaprejšnje plačilo z dvema nakaziloma in sicer 11.5.2000 za 5.001.577,00 SIT in dne 18.5.2000 za 2.812.536,50 SIT. Tožena stranka je bila prejemnik nakazila, nakazovalec tožeča stranka, nakazanec pa v obeh primerih isti, namreč Z. d.d.. Stečajni postopek se je začel 5. 10. 2000 s sklepom stečajnega senata, stečajni upravitelj pa je 7. 12. 2000 tudi dal dovoljenje za vložitev izpodbojne tožbe.

Iz ugotovljenega dejanskega stanja izhaja, da sta se tožeča in tožena stranka dogovorili za obe nakazili zato, da se poravna ena sama pogodbena obveznost in da je bil v obeh primerih nakazanec isti.

Dejanska in pravna podlaga obeh nakazil sta enaki, obe nakazili sta le dve izpolnitveni dejanji za plačilo istega dolga. Sporni predmet je en sam, njegova višina pa znaša 7.814.113,50 SIT. Ker njegova vrednost presega 5.000.000,00 SIT, je revizija dovoljena (490. člen ZPP).

Ugotovljeno dejansko stanje ne pušča dvoma, da je bilo izpodbijano pravno dejanje storjeno v zadnjem letu pred začetkom stečajnega postopka. Iz dejanskega stanja tudi jasno izhaja, da se je tožeča stranka zavezala izpolniti pogodbeno obveznost toženi kot prva.

Vrhovno sodišče je že enkrat odločilo v zadevi, v kateri je tožena stranka zahtevala, da ji (kasnejši) stečajni dolžnik prvi izpolni svojo obveznost, stečajni dolžnik pa je pravno dejanje (vnaprejšnje) izpolnitve izpodbijal po prvem odstavku 125. člena ZPPSL (III Ips 105/97). Občna seja Vrhovnega sodišča je o tem sprejela tudi pravno mnenje (Pravna mnenja 2/97, stran 10), na katerega so senati Vrhovnega sodišča vezani (drugi odstavek 110. člena Zakona o sodiščih; Ur. l. RS št. 19/94, 45/95, 26/99, 38/99 in 28/2000). V pravnem mnenju je Vrhovno sodišče zavzelo stališče, da pravna dejanja, pri katerih upnik od stečajnega dolžnika prejme vnaprejšnje plačilo, niso izpodbojna. Kot razlog za takšno odločitev je navedlo, da v takšnem primeru tožeči stranki po izpolnitvi svoje obveznosti ostane terjatev proti toženi stranki; tudi če ta svojo obveznost izpolni in ta terjatev ugasne, ne pride do zmanjšanja bodoče stečajne mase. Premoženje tožeče stranke le spremeni svojo obliko. Ena od predpostavk za izpodbitje pravnih dejanj (prvi odstavek 125. člena ZPPSL), tako imenovana objektivna predpostavka, ni podana.

Dejansko stanje v obravnavanem primeru je glede vseh bistvenih okoliščin enako dejanskemu stanju v zadevi III Ips 105/97 in v navedenem pravnem mnenju. Ker sta se stranki dogovorili za vnaprejšnje plačilo tožeče stranke z dvema nakaziloma, nakazili kot pravni dejanji nista izpodbojni. Ker pa nista izpodbojni nakazili, tudi dajatveni zahtevek za plačilo 7.814.113,50 SIT ni utemeljen.

Pritožbeno sodišče je spremenilo prvostopenjsko sodbo in zavrnilo tožbeni zahtevek zato, ker naj bi bili obe nakazili dani v postopku prisilne poravnave, vendar pa v okviru tekočega poslovanja (31. in 127. člen ZPPSL). Glede na zgoraj povedano je pritožbeno sodišče svojo odločitev oprlo na drugo pravno podlago in na druga dejstva, kot revizijsko sodišče, vendar pa je sam izrek sodbe drugostopenjskega sodišča pravilen.

Tožeča stranka meni v svoji reviziji, da je pritožbeno sodišče ugotovilo dejstva, ki jih tožena stranka ni nikoli ugovarjala. Višje sodišče naj bi tako ugotovilo, da je se je nad tožečo stranko 30.5.2000 začel postopek prisilne poravnave, da je bil postopek 4. 9. 2000 prekinjen in da je tožeča stranka naročila blago pri toženi stranki zato, da je z njim lahko opravljala svojo registrirano dejavnost. Pritožbeno sodišče naj bi s tem kršilo vrsto določb pravdnega postopka, zlasti pa 7. in 355. člen ZPP, toženi stranki pa naj bi bila odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem. S tem pa naj bi bil podan tudi revizijski razlog po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v povezavi z prvo točko prvega odstavka 370. člena ZPP. Ker je sodišče ugotovilo dejstva, ki jih ne bi smelo, je po revidentovem mnenju tudi zmotno uporabilo materialno pravo.

Revidentova graja se nanaša na dejstva, ki za odločitev v tej zadevi nimajo pomena. Za pravilno in zakonito sodbo o tožbenem zahtevku je odločilno, da sta se tožeča in tožena stranka dogovorili za vnaprejšnjo poravnavo obveznosti tožeče stranke iz pogodbe .... To dejstvo pa je ugotovilo že prvostopenjsko sodišče in ne pritožbeno. Tožena stranka torej ni bila prikrajšana za možnost obravnavanja dogovora o vnaprejšnji izpolnitvi pred drugostopenjskim sodiščem, tako da kršitev določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP glede dogovora o vnaprejšnji izpolnitvi ni podana.

Revizija torej ni utemeljena. Revizijsko sodišče jo je zato zavrnilo (378. člen ZPP).

Tožena stranka je zahtevala povrnitev revizijskih stroškov, ki jih ima z nagrado za delo odvetnika v višini 1.200 odvetniških in DDV, materialnih stroškov v višini 2 % od nagrade za delo odvetnika in sodne takse. Glede na vrednost spornega predmeta (7.814.113,50 SIT) je tožena stranka upravičena do povrnitve plačila za pooblaščenčevo delo v višini 1.200 odvetniških točk in DDV (tarifni številki 16 tč. 3 in 13 tč. 1 Odvetniške tarife), kar znaša v denarju skupaj 144.000,00 SIT, do povračila materialnih stroškov v višini 2.400,00 SIT in do povrnitve sodne takse v višini 39.075,00 SIT. Skupaj znašajo upravičeni stroški tožene stranka 185.475,00 SIT.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.