TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep III R 17/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-04-25

predhodna odredba - ugovor zoper sklep o predhodni odredbi - stvarna pristojnost

Za odločanje o ugovoru zoper sklep o predhodni odredbi je pristojno prevostopenjsko in ne pritožbeno sodišče.

Za odločanje o ugovoru je v tej zadevi stvarno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani je izdalo sklep, s katerim je ugodilo predlogu upnika za izdajo predhodne odredbe. Dolžnik je zoper sklep vložil ugovor. Okrajno sodišče je ocenilo, da je ugovor neutemeljen, zato ga je poslalo Višjemu sodišču v Ljubljani, da o njem odloči kot o pritožbi. Višje sodišče v Ljubljani je spis vrnilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani, ker meni, da je za odločanje o ugovoru zoper sklep o predhodni odredbi pristojno okrajno sodišče, enako kot v primeru ugovora proti začasni odredbi (v skladu s pravnim mnenjem občne seje Vrhovnega sodišča RS z dne 16.6.1999). Okrajno sodišče v Ljubljani pa je na podlagi določb prvega odstavka 24. člena in drugega odstavka 25. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ sprožilo spor o pristojnosti. Menilo je namreč, da se navedeno pravno mnenje nanaša samo na pristojnost za odločanje o ugovoru proti sklepu o začasni odredbi in ne velja za predhodno odredbo.

Bistvena podlaga za sprejem pravnega mnenja, da je za odločanje o ugovoru zoper sklep o začasni odredbi pristojno sodišče prve stopnje in ne pritožbeno sodišče, je v tem, da je treba v postopku izdaje začasne odredbe ugotavljati dejansko stanje glede verjetnosti obstoja upnikove terjatve (prvi odstavek 272. člena ZIZ) in verjetnost ene od predpostavk iz drugega odstavka 272. člena ZIZ. Dejansko stanje pa je mogoče ugotavljati samo v postopku pred sodiščem prve stopnje. Pri predhodni odredbi je razlika v bistvu samo v tem, da je verjetnost terjatve že izkazana z izvršilnim naslovom iz 257. člena ZIZ. Še vedno pa je treba ugotavljati dejansko stanje v zvezi z verjetnostjo obstoja nevarnosti, da bo uveljavitev terjatve brez predhodne odredbe onemogočena ali precej otežena. Zato je tudi za odločanje o predhodni odredbi stvarno pristojno okrajno sodišče, ki jo je izdalo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 58/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-11-21

izvršilni postopek - krajevna pristojnost - sprememba zakona tekom postopka

V primerih, ko se med postopkom z zakonom spremeni določba o krajevni pristojnosti, je treba tako spremembo šteti za spremembo okoliščine, na katero se opira pristojnost sodišča, zato ostane sodišče, ki je bilo pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo, pristojno še naprej, kljub prehodni določbi zakona, po kateri se pred njegovo uveljavitvijo začeti izvršilni postopki nadaljujejo in dokončajo po določbah novega zakona.

Za odločitev o predlogu za izvršbo v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Krškem.

Okrajno sodišče v Kopru se je s sklepom izreklo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi in jo je po pravnomočnosti sklepa odstopilo Okrajnemu sodišču v Krškem. To je na podlagi določb prvega odstavka 24. člena in drugega odstavka 25. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pri vrhovnem sodišču sprožilo spor o pristojnosti. Menilo je namreč, da je po določbi 100. člena ZIZ krajevno pristojno Okrajno sodišče v Brežicah, ker ima dolžnik stalno prebivališče na njegovem območju.

Upnik je predlagal izvršbo z več sredstvi. Kot prvo je navedel izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik na računu pri Agenciji RS za plačilni promet, Podružnica Krško. Glede na določbo 143. člena ZIZ, veljavnega v času vložitve predloga za izvršbo, je za odločitev o predlogu izvršbo na sredstva, ki jih ima dolžnik na računu pri organizaciji za plačilni promet, krajevno pristojno sodišče, na območju katerega je sedež organizacije oziroma njene enote, ki vodi dolžnikov račun. To pa je v obravnavanem primeru Okrajno sodišče v Krškem.

Na tako stališče ne more vplivati dejstvo, da je bila z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršilnem postopku (ZIZ-A, Uradni list RS 75/2002) navedena določba o krajevni pristojnosti spremenjena in je po novi določbi 136. člena v zvezi s 100. členom ZIZ za odločitev o predlogu za izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik pri organizaciji za plačilni promet, krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik - pravna oseba - sedež. Po določbi tretjega odstavka 17. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ namreč ostane sodišče še naprej krajevno pristojno za odločanje, čeprav se med postopkom spremenijo okoliščine, na katere se opira pristojnost sodišča. Taka okoliščina, ki ne vpliva na spremembo pristojnosti, pa je tudi sprememba ZIZ. Zato v takem primeru ne pride v poštev uporaba prehodne določbe 122. člena ZIZ-A, po katerem se postopki, v katerih je bil predlog za izvršbo vložen pred uveljavitvijo tega zakona, nadaljujejo in dokončajo po določbah tega zakona. Vprašanje krajevne pristojnosti namreč ni vprašanje nadaljevanja postopka, ampak vprašanje uporabe določb o krajevni pristojnosti po stanju ob vložitvi predloga za izvršbo.

ZIZ člen 15, 100, 136. ZIZ-A člen 122, 122/1.ZPP člen 17, 17/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 333/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-10

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Revizija ni dovoljena, ker revizijsko sporni znesek 400.000 SIT ne dosega mejnega zneska iz 2. odstavka 367. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da mora plačati tožnici 1.450.000,00 SIT odškodnine s pripadajočimi zamudnimi obrestmi in pravdnimi stroški. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke delno ugodilo in odškodnino znižalo na 1.050.000,00 SIT, na novo odmerilo pravdne stroške, v ostalem pa pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnica v pravočasni reviziji proti sodbi sodišča druge stopnje uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga tako spremembo izpodbijane sodbe, da se odškodnina odmeri v znesku 1.450.000,00 SIT, torej pritožba tožene stranke v celoti zavrne.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena novega Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

Novi ZPP je na podlagi 503. člena začel veljati 14.07.1999. Postopek se glede na prehodno določbo prvega odstavka 498. člena navedenega zakona po dotakratnih predpisih nadaljuje samo, če sta bila pred uveljavitvijo novega zakona na prvi stopnji izdana sodba ali sklep, s katerim se je postopek pred sodiščem prve stopnje končal pred navedenim datumom. Za postopke, ki do takrat na prvi stopnji še niso bili končani, je zato treba uporabiti novi zakon. To velja za vse določbe novega zakona, razen izjem, ki so določene v 499. členu.

Velja torej tudi za vprašanje dovoljenosti revizije, saj novi zakon ni sledil zgledu novel prejšnjega zakona, ki so v prehodnih določbah posebej uredile tudi vprašanje dovoljenosti revizije zaradi sprememb denarnih zneskov v zakonu.

Procesna predpostavka za dovoljenost revizije je med drugim tudi vrednost revizijsko izpodbijanega dela sodbe. Ta vrednost mora po določbi drugega odstavka 367. člena ZPP presegati 1.000.000,00 SIT.

V tej pravdni zadevi tožnica v reviziji izpodbija sodbo sodišča druge stopnje v delu, s katerim je bilo delno ugodeno pritožbi tožene stranke in odškodnina znižana od 1.450.000,00 SIT na 1.050.000,00 SIT. Revizijsko sporni znesek znaša torej 400.000,00 SIT. Ker ne dosega mejnega zneska iz drugega odstavka 367. člena ZPP, je moralo revizijsko sodišče nedovoljeno tožničino revizijo na podlagi 377. člena ZPP zavreči, z njo pa tudi tožničine priglašene revizijske stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 88/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-17

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Trditev, da je predstojnica sodišča, ki ne sodi v tej zadevi, v oddaljenem sorodstvu s tožencem, ni tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče. Sodnik je pri svojem delu neodvisen in samostojen. Izločitveni razlog zoper drugega sodnika, tudi če bi bil utemeljen, sam zase ni ovira za nemoten potek postopka.

Predlog tožeče stranke, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče, se zavrne.

Tožnik ponovno vlaga predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča in navaja, da je predstojnica Okrajnega sodišča v ... sodnica svetnica A. A. v sorodu s tožencem J. K. Sorodstvo opisuje tako, da je stara mati sodnice A. A., sestra toženčeve stare matere M. B. To je izločitveni razlog po 3. točki 70. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Zato na podlagi 67. člena ZPP predlaga, da se predlog "odstopi Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije v reševanje in odločanje".

Pravdno zadevo tožnika J. P. proti tožencu J. K. zaradi varstva služnostne pravice, opr. št. P 209/97 Okrajnega sodišča v ... vodi sodnica B. B. Trditev, da je predstojnica sodišča, ki ne sodi v tej zadevi, v oddaljenem sorodstvu s tožencem, ni tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče. Sodnik je pri svojem delu neodvisen in samostojen. Izločitveni razlog zoper drugega sodnika, tudi če bi bil utemeljen, sam zase ni ovira za nemoten potek postopka. Tožnik ni utemeljil, zakaj naj bi oddaljeno sorodstvo med predstojnico sodišča in tožencem oviralo postopek, tako da bi bilo zaradi tega smotrno določiti za postopanje drugo stvarno pristojno sodišče. Zgolj zatrjevana okoliščina o sorodstvu predstojnice sodišča s tožencem ni tehten razlog po 67. členu ZPP. Zato je Vrhovno sodišče tožnikov predlog za delegacijo pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 90/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-24

spor o pristojnosti - regresni odškodninski zahtevek - izbirna krajevna pristojnost

Po tretjem odstavku 52. člena ZPP predvidena izbirna krajevna pristojnost po kraju škodnega dejanja velja tudi v sporih o regresnih odškodninskih zahtevkih proti regresnim dolžnikom. Glede na to, da je tožeča stranka izbrala pristojnost sodišča, na katerem je bilo storjeno škodno dejanje, je za odločanje v zadevi pristojno tudi Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah, kjer je vložila tožbo.

Za odločanje v zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri Okrajnem sodišču v Slovenskih Konjicah in pojasnila, da je po 52. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP) izbrala pristojnost tega sodišča, ker se je prometna nesreča zgodila v kraju Tepanje, ki je na območju navedenega sodišča. Nato je Okrajno sodišču v Slovenskih Konjicah izdalo sklep, v katerem je navedlo, da ni krajevno pristojno za odločanje v zadevi in da bo po pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo krajevno pristojnemu sodišču v Slovenski Bistrici. Slednje je sprožilo negativni kompetenčni spor.

Po 24. členu ZPP lahko sodišče, ki mu je bila zadeva odstopljena, pa misli, da je pristojno tisto sodišče, ki mu je odstopilo zadevo, pošlje zadevo sodišču, ki naj reši spor o pristojnosti. Ker je Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah na območju Višjega sodišča v Celju, Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici pa na območju Višjega sodišča v Mariboru, je po drugem odstavku 25. člena ZPP za odločitev o sporu pristojno vrhovno sodišče.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije ugotavlja, da je po 46. in 47. členu ZPP določena splošna krajevna pristojnost sodišča, na območju katerega ima tožena stranka svoje bivališče. Toda v nekaterih sporih je določena še posebna krajevna pristojnost za sojenje, ki je lahko izključna ali izbirna. V konkretnem primeru se spor nanaša na odškodnino, ki jo je tožeča stranka izplačala oškodovancu v prometni nesreči v kraju Tepanje in katere vračilo zahteva na podlagi pogodbe o zavarovanju avtomobilske odgovornosti, od toženca. Ker je po tretjem odstavku 52. člena ZPP predvidena izbirna krajevna pristojnost po kraju škodnega dejanja tudi v sporih o regresnih odškodninskih zahtevkih proti regresnim dolžnikom in je tožeča stranka izbrala pristojnost sodišča, na katerem je bilo storjeno škodno dejanje, je za odločanje v zadevi pristojno tudi Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah, kjer je vložila tožbo. Ker je torej to sodišče krajevno pristojno, ni bilo razlogov za to, da se je izreklo za krajevno nepristojno (drugi odstavek 22. člena ZPP). Zato je Vrhovno sodišče Republike Slovenije odločilo, naj krajevno pristojno Okrajno sodišče v Slovenskih Konjicah odloča o zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 331/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-24

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Vrednost spornega predmeta 76.800,00 SIT glede na novelirano določbo tretjega odstavka 382. člena ZPP ne zadostuje za dovoljenost revizije.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora toženka na podlagi odpovedi najemne pogodbe izprazniti stanovanje v hiši v Mariboru in ga izročiti tožeči stranki.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti tej sodbi vlaga tožena stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče spremeni obe sodbi in tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da sodbi razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (390. člen Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977).

Ker je bila sodba prve stopnje izdana pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999 (Ur. l. RS, št. 26/99), je revizijsko sodišče na podlagi 498. člena tega zakona uporabilo Zakon o pravdnem postopku iz leta 1977 (Ur. l. SFRJ, št 4/77 do 27/90 - v nadaljevanju ZPP 1977).

Po tretjem odstavku 382. člena ZPP 1977, ki je bil spremenjen z 9. členom Zakona o valorizaciji denarnih kazni za kazniva dejanja in gospodarske prestopke ter drugih denarnih zneskov (Ur. l. RS, št. 55/92) revizija ni dovoljena v premoženjskopravnih sporih z nedenarnim zahtevkom, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega 80.000,00 SIT. V tej zadevi je tožeča stranka v tožbi navedla vrednost spornega predmeta 76.800,00 SIT. To vrednost je sodišče sprejelo in jo navedlo v sodbi prve stopnje. Ta znesek glede na prej navedeno novelirano določbo tretjega odstavka 382. člena ZPP ne zadostuje za dovoljenost revizije. Zato je na podlagi 392. člena ZPP revizijsko sodišče zavrglo revizijo tožene stranke kot nedovoljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 312/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-23

dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Revizija ni dovoljena zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek, po katerem bi moral toženec tožniku izročiti v posest izpraznjen garažni boks v garažnem objektu v Kamniku, ugodilo pa je zahtevku iz nasprotne tožbe in tožniku naložilo, da tožencu in M. Š. izda zemljiškoknjižno listino, na katere podlagi se bosta vknjižila kot lastnika vsak do 1/2 omenjenega garažnega boksa. Pritožbo tožnika je sodišče druge stopnje zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo z zavrnitvijo tožbenega zahtevka po nasprotni tožbi in ugoditvijo tožbenemu zahtevku, ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Toženec in M. Š. sta že ob nakupu garaže vedela, da ta ni bila last F. S., temveč tožnika.

Tožnikova starša sta namreč garažo F. S. dala le v najem. O eventualni realizaciji kupne pogodbe med J. in S. v izpodbijani sodbi ni ustreznih ugotovitev. Tudi cena garaže se ni ugotavljala. Sodba sodišča druge stopnje ne vsebuje potrebnih sklepanj in odgovorov na postavljene trditve o bistvenih vprašanjih.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 375. člena Zakona o pravdnem postopku iz leta 1999, v nadaljevanju ZPP).

Sodba, s katero se je v tej zadevi postopek pred sodiščem prve stopnje končal, je bila izdana dne 04.01.2000, torej po uveljavitvi ZPP (po določbi 503. člena je navedeni zakon začel veljati 90. dan po objavi v Uradnem listu dne 15.04.1999, torej dne 14.07.1999), zaradi česar se po določbi prvega odstavka 498. člena ZPP postopek nadaljuje po določbah ZPP. Dovoljenost revizije je zato treba presojati po drugem odstavku 367. člena ZPP: revizija ni dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 1.000.000,00 SIT.

Tožnik je v obravnavani zadevi vrednost spornega predmeta označil v tožbi z zneskom 200.000,00 SIT, v nasprotni tožbi pa je ta vrednost označena z zneskom 800.000,00 SIT. Pravna podlaga obeh zahtevkov je različna, zaradi česar bi vrednost spornega predmeta pri vsakem zahtevku zaradi dovoljenosti revizije morala preseči znesek 1.000.000,00 SIT. V tožbi in nasprotni tožbi označena vrednost spornega predmeta ne presega v drugem odstavku 367. člena ZPP predpisanega zneska, zaradi česar je bilo treba po določbi 377. člena ZPP revizijo zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 4/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti

Obravnavana zadeva teče pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici že od leta 1997. Trenutno stanje zadeve je tako, da Višje sodišče v Kopru s sklepom z dne 20.09.2000 ugodilo pritožbama predlagateljev in nasprotne udeleženke in razveljavilo prvostopenjski sklep o prekinitvi nepravdnega postopka in napotitvi na pravdo. Glede na stanje zadeve in glede na to, da se nanaša postopek na delitev nepremičnin, ki ležijo na območju Okrajnega sodišča v Novi Gorici, delegacija pristojnosti ne bi bila smotrna.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici je v teku nepravdni postopek za delitev solastnega premoženja pod opr. št. N 45/97 predlagateljev B. in C. A. proti nasprotni udeleženki D. A. in udeležencema E. in F. A.

Predsednik Okrajnega sodišča v Novi Gorici predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku določi za postopanje drugo stvarno pristojno sodišče.

Navaja, da je A. A., ki je hčerka predlagateljev in vnukinja udeležencev, zaposlena pri sodišču kot strojepiska. Gre za majhno sodišče, kjer se vsi zaposleni dobro poznajo. Prenos pristojnosti na drugo sodišče je smotrn, da bi se izognili pomislekom strank in da bi se varovala pravosodna funkcija sodišča.

Na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku določi Vrhovno sodišče drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Za prenos pristojnosti morajo torej obstajati razlogi smotrnosti.

Obravnavana zadeva teče pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici že od leta 1997. Trenutno stanje zadeve je tako, da je Višje sodišče v Kopru s sklepom z dne 20.9.2000 ugodilo pritožbama predlagateljev in nasprotne udeleženke in razveljavilo prvostopenjski sklep o prekinitvi nepravdnega postopka in napotitvi na pravdo. Glede na stanje zadeve in glede na to, da se nanaša postopek na delitev nepremičnin, ki ležijo na območju Okrajnega sodišča v Novi Gorici, delegacija pristojnosti ne bi bila smotrna. Dejstvo, da je pri sodišču kot strojepiska zaposlena hči oziroma vnukinja strank, ni takega pomena, da bi pretehtalo navedene okoliščine. Vsekakor bo morala kot zapisnikarica v tem postopku sodelovati druga delavka sodišča, kar je mogoče doseči z ustrezno prerazporeditvijo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 5/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-24

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razloga smotrnosti - sprememba stalnega bivališča

Če se med postopkom toženec preseli v drug kraj, opravljen pa ni bil še niti prvi narok za glavno obravnavo, je iz razloga ekonomičnosti postopka smotrno delegirati sodišče, ki je splošno pristojno po novem prebivališču toženca.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Celju.

V tej regresni pravdi je tožeča stranka vložila tožbo na Okrajno sodišče v Kopru kot splošno krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je imel toženec stalno prebivališče. Med postopkom se je toženec preselil v Celje. Ni podal odgovora na tožbo in ni ugovarjal krajevni pristojnosti. Zato tožeča stranka predlaga iz razloga ekonomičnosti postopka odstop zadeve sodišču v Celje.

Z "odstopom zadeve" tožeča stranka bržkone misli na predlog iz 67. člena Zakona o pravdnem postopku, po katerem lahko vrhovno sodišče tudi na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek. Gre torej za smotrno delegacijo. Predlog je utemeljen, saj je očitno bolj ekonomično, posebej še za toženca, da se postopek opravi na sodišču v kraju, kjer ima prebivališče. Pomembna je tudi okoliščina, da v zadevi še ni bil opravljen niti prvi narok za glavno obravnavo. Predlogu je bilo zato treba ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 11/2002
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-01-31

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Tožena stranka se očitno sklicuje na tehtni razlog, ki naj bi bil v tem, da je ena izmed prizadetih strank, ki sicer ni tožeča stranka, sodnica pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. Vendar pa je pravda v teku le med tožečo in toženo stranko, pri čemer procesno ugibanje tožene stranke o prizadetosti ali neposredni prizadetosti drugih stanovalcev s stališča določb Zakona o pravdnem postopku ni upoštevno.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je pri Okrajnem sodišču v Ljubljani proti toženi stranki vložila tožbo zaradi motenja posesti štirisobnega stanovanja v stanovanjskem objektu Ljubljani, ki naj bi bilo storjeno s prekinitvijo oskrbe z vodo. Istočasno je predlagala tudi izdajo začasne odredbe. Med postopkom je tožena stranka zahtevala "izločitev sodnikov Okrajnega sodišča v Ljubljani", ker naj bi po njenih informacijah dve neposredno prizadeti stanovalki - lastnici stanovanj v stanovanjski hiši bili zaposleni pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. Predsednica Okrajnega sodišča v Ljubljani je nato zahtevo tožene stranke posredovala vrhovnemu sodišču v odločitev v skladu z določbo 67. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Tožena stranka se očitno sklicuje na tehtni razlog, ki naj bi bil v tem, da je ena izmed prizadetih strank, ki sicer ni tožeča stranka, sodnica pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. Vendar pa je pravda v teku le med tožečo in toženo stranko, pri čemer procesno ugibanje tožene stranke o prizadetosti ali neposredni prizadetosti drugih stanovalcev s stališča določb Zakona o pravdnem postopku ni upoštevno. Ne glede na to pa mora sodnik pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi - Uradni list RS, št. 19/94).

Ker tehtnih razlogov, na katerih podlagi bi bilo mogoče odločati o prenosu pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče, ni na razpolago, je bilo treba predlog tožene stranke zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.