Sodba II Ips 262/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2001-12-05

zavarovanje avtomobilske odgovornosti - splošni zavarovalni pogoji - izguba zavarovalnih pravic - alkoholiziranost voznika - regres zavarovalnice - vrnitev izplačane odškodnine - obresti - stroški

Ob izgubi zavarovalnih pravic ima zavarovalnica pravico regresirati od zavarovanca odškodnino, ki jo je izplačala oškodovanki. Pri tem ima pravico od zavarovanca izterjati odškodnino, plačano oškodovancu, in to z obrestmi in stroški.

Sodišče prve stopnje je tudi ob drugem sojenju v tej regresni zadevi razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožeči 356.390,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 07.06.1994 dalje in ji povrniti pravdne stroške. Ugotovilo je, da je bil toženec v času prometne nezgode 19.12.1991 alkoholiziran, odpeljal s kraja prometne nesreče in pozneje na domu odklonil preizkus alkoholiziranosti. Zato je izgubil zavarovalne pravice po 3. točki zavarovalnih pogojev.

Sodišče druge stopnje je toženčevo pritožbo zavrnilo. Zavzelo je stališče, da sme tožeča stranka po razveljavitvi sodbe svoje navedbe dopolniti in tako tudi s trditvijo, da se je toženec po nesreči izmaknil preiskavi alkoholiziranosti in doma odklonil preizkus.

Proti tej sodbi je toženec vložil pritožbo, ki jo je treba šteti kot revizijo. Meni, da je odločitev pavšalna in nepravilna, ker niso bili upoštevani napotki iz prve razveljavitvene odločbe. Trdi, da za nesrečo ni kriv in da ni bil pod vplivom alkohola, ker ga sploh ne sme piti. Tožeča stranka je prekrojila tožbo in ravnala oderuško, ker terja ob izplačilu škode 138.000,00 SIT, zdaj kar 356.390,00 SIT.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

V tej zadevi je treba tudi v revizijskem postopku uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 (v nadaljevanju ZPP 1977), ker je bila sodba sodišča prve stopnje izdana pred 14.07.1999, ko je začel veljati novi Zakon o pravdnem postopku (prvi odstavek 498.

Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno odločbo z omejenimi možnostmi izpodbijanja. Tako ni mogoče pravnomočne sodbe izpodbijati tudi iz razlogov zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 385. člena ZPP 1977). Toženčeve trditve o tem, da sodišče ni zbralo drugega dokaznega gradiva, da so priče spreminjale izjave, da nesreče ni zakrivil, da ni bil pod vplivom alkohola in podobne, pomenijo nedovoljeno poseganje v dejansko stanje, kakršno je bilo ugotovljeno na nižjih stopnjah sojenja. Zato na te revizijske trditve ne bo odgovorov.

Ne gre pritrditi revizijskemu očitku, da je tožeča stranka "prekrojila tožbo". Očitno revident misli na spremembo tožbenega zahtevka, vendar za kaj takšnega ne gre. Podlaga zahtevka je bila ves čas v tem, da je toženec z vožnjo pod vplivom alkohola in z dejstvom, da ni dal svojih podatkov po nesreči, izgubil svoje pravice iz zavarovanja, in to po 3. členu pogojev za zavarovanje avtomobilske odgovornosti (AO-90). Ko je tožeča stranka po razveljavitvi prve prvostopenjske sodbe navedla poleg prvih dveh okoliščin še dejstvo, da je tožnik odklonil preizkus alkoholiziranosti, to ne pomeni spremembe tožbe (191. člen ZPP 1977). Tožbeni zahtevek je namreč ostal isti, dejanska podlaga tožbe pa prav tako, le da se je prvotnima dejstvoma pridružilo še tretje, ki pa je prav tako zajeto z razlogom izgube zavarovalnih pravic: ... če se po prometni nesreči izmakne preiskavi njegove alkoholiziranosti oziroma jo odkloni, tako da onemogoči ugotavljanje prisotnosti alkohola v krvi...

Sodišči sta materialno pravo pravilno uporabili. Čeprav gre v tej zadevi za obvezno zavarovanje avtomobilske odgovornosti, je bilo zavarovalno razmerje med strankama sklenjeno na podlagi zavarovalne police in ob pogojih tožeče stranke AO-90. Materialnopravna podlaga za razsojo v tem sporu je prav v teh pogojih. Ob dejanskih ugotovitvah nižjih sodišč, na katere je vezano revizijsko sodišče, in sicer da je toženec ob nesreči, ki jo je zakrivil, vozil pod vplivom alkohola, po dogodku odpeljal s kraja nesreče in pozneje odklonil preizkus alkoholiziranosti (zadoščala bi že ena izmed teh okoliščin), je pravilno sklepanje, da je toženec kot zavarovanec izgubil svoje pravice iz zavarovanja. V 3. členu omenjenih pogojev je namreč določena izguba zavarovančevih pravic iz zavarovanja, če v času prometne nezgode vozi pod vplivom alkohola, pri čemer se šteje, da je voznik pod vplivom alkohola, če se po nesreči izmakne preiskavi alkoholiziranosti oziroma jo odkloni. Ob takšni izgubi pravic ima tožeča stranka kot zavarovalnica pravico regresirati od toženca odškodnino, ki jo je izplačala oškodovanki (drugi odstavek 95. člena v času obravnavane nezgode veljavnega Zakona o temeljih sistema premoženjskega in osebnega zavarovanja - Ur. l. SFRJ, št. 17/90). Po tem predpisu ima pravico od zavarovanca izterjati odškodnino, plačano oškodovancu, in to z obrestmi in stroški. Tako se pokaže kot neutemeljen toženčev ugovor (ki ga v pritožbi ni uveljavljal) o višini tožbenega zahtevka. Tožeči stranki gredo torej poleg izplačane glavnice tudi kapitalizirane obresti, ki so se natekle od izplačila odškodnine do vložitve tožbenega zahtevka.

Končno ni mogoče upoštevati revizijske trditve, da toženec živi od pokojnine in da je brez premoženja. Takšne okoliščine pri razsoji o regresnem zahtevku zavarovalnice ni mogoče upoštevati, ker za to ni podlage ne v omenjenem zakonu, ne v pogojih zavarovalne pogodbe.

Reviziji potemtakem ni bilo mogoče pritrditi v nobenem pogledu. Zato jo je sodišče zavrnilo (393. člen ZPP 1977).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.