Sodba VIII Ips 81/2001
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2002-02-26

delovno razmerje pri delodajalcu - prenehanje delovnega razmerja - prevzem na delo v drugo organizacijo - sodni postopek - dokazi in izvajanje dokazov

Z določbo 22. člena URS se zagotavlja vsakemu enako varstvo pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih in pravnih interesih. S to določbo je zagotovljena pravica vsake stranke, da sodišče obravnava, ovrednoti in obrazloženo sprejme ali zavrne njene trditve in stališča, če so uveljavljana v skladu z določbami pravdnega postopka in če niso očitno pravno nepomembna. Ustavno jamstvo se zato odraža tudi v dokaznem postopku, vendar pa to ne pomeni, da ima stranka pravico do izvedbe vseh dokazov, ki jih predlaga.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbene zahtevke na razveljavitev sklepov tožene stranke z dne 7.7.1995 in z dne 25.8.1995, na podlagi katerih je tožnikom prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki. Ugotovilo je, da je bil tožečim strankam skladno določilu 15. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Uradni list SFRJ, št. 60/89 in 42/90 - ZTPDR) in 11. člena Splošne kolektivne pogodbe za gospodarstvo (Uradni list RS, št. 11/93 - SKPG) ponujen prevzem na ustrezna dela v S. A. R. Zato jim je pravno veljavno z dokončnostjo izpodbijanega sklepa prenehalo delovno razmerje.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožnikov M. A., H. Č., M. J., Z. R., Č. M., N. D., L. H., M. B. ter S. F. in v tem delu sodbo sodišča prve stopnje glede datuma prenehanja delovnega razmerja razveljavilo in v tem obsegu zadevo vrnilo temu sodišču v novo sojenje. Pri svoji odločitvi se je oprlo na določbo 9. točke 1. odstavka 100. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93 - ZDR), po kateri preneha delavcu, ki noče delati na delovnem mestu, na katerega je razporejen, delovno razmerje v 30. dneh po dokončnosti sklepa o prenehanju delovnega razmerja. V ostalem je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje so tožeče stranke vložile revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. V obrazložitvi revizije očitajo sodišču prve stopnje, da je na grob, nezakonit in nedovoljen način onemogočilo tožnikom sodelovanje v postopku, saj je bil čas trajanja obeh obravnav za tako zamotano in obsežno zadevo občutno prekratek. S takim postopanjem sodišča so bile kršene njihove temeljne človekove pravice iz Ustave Republike Slovenije predvsem iz 23., 15., 21., 22., 49., 50., 52. in 2. člena. Tožniki so sklenili delovno razmerje pri novem delodajalcu, ker so bili v to prisiljeni, čeprav so delovni pogoji občutno slabši in v nasprotju z določili kolektivnih pogodb. Zato je odločitev sodišča ne samo materialnopravno zmotna, temveč tudi moralno sporna. Ne gre prezreti dejstva, da je večina tožnikov delovnih invalidov, ki so bili zaposleni pri toženi stranki več kot 15 let, da so slabšega zdravja in so ostali brez vsakršnega varstva. Zato predlagajo, da revizijsko sodišče razveljavi sodbi sodišča druge in prve stopnje in zadevo vrne v novo sojenje senatu drugega stvarno pristojnega in od K. čimbolj oddaljenega delovnega sodišča.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila (390. člen Zakona o pravdnem postopku -Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 27/90 - ZPP-77, ki ga je glede na določbo 498. člena Zakona o pravdnem postopku - Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP uporabiti).

Revizijsko sodišče pri preizkusu izpodbijane sodbe po uradni dolžnosti pazi samo na tiste bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki so navedene v 10. točki 2. odstavka 354. člena ZPP-77. Na druge bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki so lahko revizijski razlog (1. in 2. točka 1. odstavka 385. člena ZPP-77), mora revident določno opozoriti, sicer jih revizijsko sodišče ne upošteva.

Do bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP-77 v postopku ni prišlo. Tožeče stranke očitajo sodišču prve stopnje, da naj bi jim bilo onemogočeno sodelovanje v postopku, kar pomeni absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Uveljavljano kršitev revidenti formalno pravno niso opredelili, če pa so imeli v mislih 7. točka 2. odstavka 354. člena ZPP-77 (storjeno s tem, da kakšni stranki z nezakonitim postopanjem ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem), ta kršitev v postopku ni bila storjena. Iz 1. odstavka 264. člena ZPP-77, po katerem se sporna dejstva, ki so pomembna za odločanje, lahko ugotovijo tudi z zaslišanjem strank izhaja, da je izvedba tega dokaza dopustna le subsidiarno. Ker so listinski dokazi obsegali vsa odločilna dejstva, pomembna za odločitev, se je sodišče prve stopnje skladno z določbo 2. odstavka 220. člena ZPP-77 lahko omejilo samo na izvedbo teh dokazov. Zato očitano ravnanje sodišča ni v nasprotju s procesnimi pravili izvajanja dokazov. Uveljavljana bistvena kršitev določb pravdnega postopka torej ne obstaja.

Prav tako ni podana kršitev določila 23. člena Ustave Republike Slovenije, po kateri ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče (1. odstavek). S tem ustavnim določilom je zagotovljena pravica do sodnega varstva kot ena temeljnih ustavnih pravic. 22. člen Ustave Republike Slovenije pa zagotavlja vsakemu enako varstvo pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih in pravnih interesih. S to določbo je zagotovljena pravica vsake stranke, da sodišče obravnava, ovrednoti in obrazloženo sprejme ali zavrne njene trditve in stališča, če so uveljavljana v skladu z določbami pravdnega postopka in če niso očitno pravno nepomembna (odločba US z dne 11.6.1998 št. Up-118/95 - Odl US VII/, 227). Ustavno jamstvo se mora odražati tudi v dokaznem postopku, vendar pa ne pomeni, da ima stranka pravico do izvedbe vseh dokazov, ki jih predlaga. Pri vodenju postopka mora namreč sodišče poleg načela materialne resnice iz 7. člena ZPP-77 upoštevati tudi načelo procesne ekonomije iz 10.

člena, ki mu nalaga, da ob smotrni izrabi časa in sredstev pravočasno opravi svojo nalogo. V obravnavanem primeru, ko je sodišče ocenilo, da izvedba dokaza z zaslišanjem tožnikov, za odločitev v sporu ni odločilna, ni bilo dolžno tega dokaza izvesti. Zato pavšalne trditve tožečih strank v smeri kršitve navedenih ustavnih določb, po presoji revizijskega sodišča nimajo dejanske podlage.

Pravno podlago za odločitev v sporu vsebuje določilo 15. člena ZTPDR, ki določa, da je delavec lahko prevzet na delo v drugo organizacijo oziroma pri drugem delodajalcu pod pogoji in primeri, določeni s splošnim aktom. Prevzem na delo je torej posebna pravna oblika opravljanja drugih del, vendar pojmovno sodi med inštitut razporejanja delavcev. Natančnejše pogoje za uporabo tega inštituta je določila splošna kolektivna pogodba za gospodarstvo v 11. členu. Po tem določilu je delavec lahko prevzet na delo k drugemu delodajalcu, če se v organizaciji ukine določena dejavnost v celoti in iz tega razloga preneha potreba po delu vseh delavcev določene organizacijske enote oziroma določenega poklicnega profila, če druga organizacija oziroma delodajalec vse delavce zaposli na delovnih mestih, ki ustrezajo strokovni izobrazbi, znanju in zmožnostim prevzetih delavcev in da se delovna doba delavca, ki je prevzet na delo v drugo organizacijo oziroma k drugemu delodajalcu, kot podlaga za uveljavljanje pravic iz delovnega razmerja upošteva, kot da delavec ni spremenil zaposlitve.

Iz pogodbe, ki sta jo dne 20.7.1995 sklenila delavski svet tožene stranke in S. A. R., izhaja, da je tožena stranka ukinila dejavnost čiščenja poslovnih prostorov za lastne potrebe in jo prenesla na omenjeni servis. Ta se je s pogodbenim določilom (3. člen) zavezal prevzeti na delo vse delavce in z njimi skleniti delovno razmerje za nedoločen čas ter jih razporediti na taka delovna mesta, ki ustrezajo njihovi strokovni izobrazbi, znanju in zmožnostim. Delavcem se pri uveljavljanju pravic, vezanih na delovno dobo le-ta upošteva kot neprekinjena. Na podlagi te pogodbe so bile tožnikom izdane izpodbijane individualne odločbe, ki so po presoji revizijskega sodišča materialnopravno pravilne. Na njihovo zakonitost in pravilnost ne morejo vplivati zatrjevanja revizije o kršitvah pravic tožnikov pri drugem delodajalcu.

Zato je revizijsko sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (393. člen ZPP-77).

URS člen 22, 23, 23/1. ZPP (1977) člen 220, 220/2, 264, 264/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.