Sodba II Ips 446/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-05-13

premoženjska razmerja med zakonci - skupno premoženje

Premoženje, ki ga razvezani zakonec kupi po razvezi z denarjem, ki ga pridobi prav tako po razvezi, ni skupno premoženje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je petsobno stanovanje v drugem nadstropju hiše v P., skupna last pravdnih strank in da je tožničin delež na tem stanovanju ena polovica, ter nadaljnji zahtevek na izstavitev ustrezne zemljiškoknjižne listine. Ugotovilo je, da stanovanje, ki ga je toženec kupil neposredno po razvezi zakonske zveze med pravdnima strankama, ni bilo plačano z njunimi prihranki, ampak z denarjem, ki si ga je toženec izposodil.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo prve stopnje. Čeprav je ugotovilo nekatere nedoslednosti v toženčevi izpovedbi, je potrdilo bistvene ugotovitve sodbe prve stopnje in sicer, da si je toženec denar za nakup stanovanja izposodil in da tožnica ni dokazala skupnih prihrankov.

Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijano sodbo in ugodi tožbenemu zahtevku, podrejeno pa, da sodbi razveljavi in vrne zadevo v novo sojenje.

Opozarja na številna protislovja in nedoslednosti v toženčevih navedbah in izpovedbi. Meni, da sodišče tožencu ne bi smelo verjeti. Če bi sodišče kritično obravnavalo toženčeve navedbe, bi se izkazalo, da je resnica to, kar navaja tožnica.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (3. odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Ves čas postopka je med strankama sporno, ali je bilo stanovanje kupljeno s skupnimi prihranki ali pa z izposojenim denarjem. Če bi se ugotovilo, da je toženec stanovanje plačal z denarjem, ki sta ga pravdni stranki prihranili v času trajanja njune zakonske skupnosti, bi bilo skupna lastnina obeh, čeprav je bila kupna pogodba sklenjena že po razvezi zakonske zveze. Gre torej za odločilna dejstva. Obstoj prihrankov je dejansko vprašanje. Ugotovitev o tem je rezultat dokazovanja. Enako velja za okoliščine v zvezi s posojilom, na katero se sklicuje toženec. Ali je bilo dejansko stanje v zvezi s prihranki in posojilom ugotovljeno pravilno, pa revizijsko sodišče ne more presojati, kajti zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja revizije ni mogoče vložiti (3. odstavek 385. člena ZPP). Zato revizijsko sodišče ne more preizkusiti pravilnosti dokazne ocene in ne more obravnavati posameznih revizijskih navedb, ki se ukvarjajo s tem.

Izpodbijanima sodbama ni mogoče utemeljeno očitati zmotne uporabe materialnega prava. Glede na dejansko stanje, na katerem temeljita, je določba 2. odstavka 51. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih uporabljena pravilno. Po tej določbi je skupno premoženje zakoncev tisto, ki ga zakonca pridobita z delom v času trajanja zakonske zveze. Premoženje, ki ga razvezani zakonec kupi po razvezi z denarjem, ki ga pridobi prav tako po razvezi, ni skupno premoženje. V obravnavani zadevi je odločitev odvisna od ugotovitve, ali je bilo stanovanje kupljeno s skupnim denarjem ali ne. Na ugotovitev o tem pa je, kot rečeno, revizijsko sodišče vezano.

Glede na navedeno uveljavljani revizijski razlog ni podan. Prav tako niso podani drugi razlogi, na katere pazi revizijsko sodišče po uradni dolžnosti (386. člen ZPP). Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.