Sodba I Ips 82/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-01-14

zahteva za varstvo zakonitosti - zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja - stroški kazenskega postopka

Bistvo ugotovitve pritožbenega sodišča je, da bi bilo lahko zaradi plačila stroškov kazenskega postopka ogroženo obsojenčevo preživljanje, če bi bila plača njegov edini dohodek, da pa ima primeren dohodek tudi od posestva in zato njegove premoženjske razmere niso tako slabe... Gre za vprašanje pravilno ugotovljenega dejanskega stanja, kar pa glede na že navedeno zakonsko določbo ne more biti predmet ugotavljanja v postopku, ki teče na zahtevo za varstvo zakonitosti.

Zahteva zagovornice obsojenega I.T. za varstvo zakonitosti se zavrne kot neutemeljena.

Okrajno sodišče v Celju je s sodbo z dne 28.8.1996 I.T. spoznalo za krivega kaznivega dejanja surovega ravnanja z mladoletno osebo po 2. odstavku 201. člena KZ in mu izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je določilo kazen 5 mesecev zapora s preizkusno dobo 2 let. Sodišče je obdolžencu v plačilo naložilo stroške kazenskega postopka, pri tem pa določilo povprečnino v znesku 30.000,00 tolarjev. Zoper sodbo se je pritožila obdolženčeva zagovornica zaradi odločbe o stroških kazenskega postopka. Višje sodišče v Celju je s sodbo z dne 3.12.1996 pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje in kot stroške pritožbenega postopka obdolžencu naložilo v plačilo povprečnino v znesku 30.000,00 tolarjev.

Obsojenčeva zagovornica je dne 6.2.1997 zoper navedeno pravnomočno sodbo vložila zahtevo za varstvo zakonitosti iz razlogov, kot sama navaja, po 420. členu Zakona o kazenskem postopku (ZKP). Navaja, da je pritožbeno sodišče povprečnino odmerilo zgolj na podlagi pavšalnih ugotovitev o pridobitnih sposobnostih obdolženca in da se sodišče opira na pavšalno ugotovitev, da je obdolženec solastnik stanovanjske hiše, gospodarskega poslopja in posestva v izmeri 4 ha. Ne strinja se z oceno premoženjskih in pridobitnih sposobnosti obsojenca in ob upoštevanju njegove mesečne plače ter preživninskih obveznosti prikazuje, da pomeni povrnitev še dodatne povprečnine odločanja na drugi stopnji resno ogrozitev preživljanja samega obsojenca in tudi vseh štirih ostalih oseb. Po oceni vložnice je odločitev o povprečnini sodišče druge stopnje sprejelo protispisno, saj na eni strani ugotavlja, da obsojenec nima velikih dohodkov, po drugi strani pa utemeljuje naloženo povprečnino s tem, da ima posestvo, ki ga obdeluje in ugotavlja, da "če ima za pijačo, bo imel tudi za sodne stroške." Vložnica zatrjuje, da obsojenec pijače ne kupuje, saj jo pridela na svojem posestvu in poudarja, da bo s plačilom povprečnine v celoti ogroženo preživljanje štirih članov družine, ki jih je dolžan preživljati. Predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije sodbo spremeni tako, da zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi in obsojenca v celoti oprosti plačila stroškov drugostopenjskega odločanja.

Vrhovni državni tožilec, svetnik F.M., je v odgovoru, ki ga je podal v skladu z določbo 2. odstavka 423. člena ZKP, ocenil, da zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena. S tem, ko se uveljavlja, da živi obsojenec v slabih gmotnih razmerah, zaradi česar ne more plačati stroškov kazenskega postopka, se izpodbija pravilnost ugotovitve dejanskega stanja, to pa ne more biti predmet presoje v tem postopku.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Zagovornica obsojenca izpodbija odločbo o stroških pritožbenega postopka sodbe sodišča druge stopnje, ne da bi navedla, katera določba zakona naj bi bila z njo kršena. Izrecno pravi, da se ne more strinjati z odmerjeno povprečnino iz razloga nepravilne ocene premoženjskih in pridobitnih sposobnosti obsojenca, kar utemeljuje s prikazom njegovih dohodkov in preživninskih obveznosti.

Iz navedenih razlogov zahteve izhaja, da vložnica izpodbija pravilnost in popolnost ugotovitev o premoženjskih razmerah obsojenca, to je pravilnost in popolnost ugotovljenega dejanskega stanja, zaradi česar pa po določbi 2. odstavka 420. člena ZKP zahteve za varstvo zakonitosti ni mogoče vložiti.

Pri zatrjevanju, da je pritožbeno sodišče odločitev o povprečini sprejelo protispisno, vložnica zahteve ugotovitev sodišča, ki naj bi bila "protispisna", povzema, predvsem pa razlaga drugače, kot je ta zapisana v sodbi. Bistvo kritizirane ugotovitve pritožbenega sodišča je, da bi bilo lahko zaradi plačila stroškov kazenskega postopka ogroženo obsojenčevo preživljanje, če bi bila plača njegov edini dohodek, da pa ima primeren dohodek tudi od posestva in zato njegove premoženjske razmere niso tako slabe. Ne gre torej za vprašanje, ali je o odločilnih dejstvih precejšnje nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin ali zapisnikov o izpovedbah v postopku in med samimi temi listinami oziroma zapisniki (takoimenovana protispisnost), ampak zopet za vprašanje pravilno ugotovljenega dejanskega stanja, kar pa glede na že navedeno zakonsko določbo ne more biti predmet ugotavljanja v postopku, ki teče na zahtevo za varstvo zakonitosti.

Na podlagi ugotovitve, da je zahteva za varstvo zakonitosti vložena zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, jo je Vrhovno sodišče v skladu z določbo 425. člena ZKP zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.