Sodba U 1683/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-02-17

denacionalizacija stavbnih zemljišč - odškodnina - izvedenci

Za rešitev kakšnega pravnega vprašanja ni mogoče izvesti dokazovanja z izvedencem (gradbene stroke).

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za okolje in prostor Republike Slovenije št. ... z dne 8.10.1996.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Upravne enote Ljubljana, Izpostava Vič Rudnik št. ... z dne 31.1.1996. Upravni organ prve stopnje je v postopku denacionalizacije priznal odškodnino upravičencu J.A. za del zemljišča parc. št. 77/1 v izmeri 472 m2, ki ga ni bilo mogoče vrniti v naravi, ker je sedaj na njem knjižena lastninska pravica druge fizične osebe ter zavezancu Slovenskemu odškodninskemu skladu naložil, da izroči skrbniku za poseben primer obveznice, nominirane v DEM, v vrednosti 31.614,56, v roku petih mesecev po pravnomočnosti te odločbe. Tožena stranka je v obrazložitvi izpodbijane odločbe navedla, da je upravni organ prve stopnje odločil o delu zahtevka, ki ga do te odločitve še ni obravnaval. Predmetni del zemljišča parc. št. 77/1 v izmeri 472 m2 ni možno vrniti v naravi, ker je sedaj v lasti fizičnih oseb, zato je možna le odškodnina za katero je zavezanec Slovenski odškodninski sklad. Vrednost tega dela podržavljene parcele je ugotovil sodni izvedenec gradbene stroke, ki je upošteval tudi ugovor zavezanca glede velikosti parcele. Ni pa upošteval ugovora zavezanca, da gre za nezazidano stavbno zemljišče in ga je zato potrebno vrednotiti v tem smislu. Tožena stranka je pritrdila odločitvi upravnega organa prve stopnje, ki je prevzel mnenje sodnega izvedenca. Svoje stališče je utemeljila s tem, da je ustavno sodišče z odločbo odpravilo določila 1. in 2. odstavka 11. člena Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja, ker so ta določila presegla zakonsko določilo Zakona o denacionalizaciji -

ZDen. Glede na to je izvedenec upošteval določila ZDen, ki se nanašajo na določitev vrednosti premoženja po stanju v času podržavljenja.

Tožeča stranka v svoji tožbi navaja, da cenilec, ki je cenil zemljišče ni upošteval določbe 1. odstavka 44. člena ZDen. Po navedeni določbi se vrednost premoženja določi po stanju v času podržavljenja in ob upoštevanju njegove sedanje vrednosti. Navedena parcela v času podržavljenja ni bila zazidano zemljišče, saj je bila po geodetskih podatkih vrt. Sklicevanje na odločbo ustavnega sodišča je v navedeni zadevi brezpredmetno, saj tožeča stranka ni oporekala ugotovitvi cenilca, da gre za denacionalizacijo stavbnega zemljišča. Tožeča stranka tudi meni, da bi bilo potrebno v izreku odločbe navesti zaplenjeno premoženje, za katero je dolžna plačati odškodnino.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločbi in predlaga, da se tožba kot neutemeljena zavrne.

Prizadeta stranka na tožbo ni odgovorila.

Med strankami v konkretnem upravnem sporu je sporno le vrednotenje stavbnega zemljišča, dela parc. št. 77/1, kot zazidanega ali nezazidanega stavbnega zemljišča. Tožena stranka je tako kot upravni organ prve stopnje brez lastne obrazložitve prevzela stališče sodnega izvedenca - cenilca glede pravnega vprašanja tolmačenja odločbe Ustavnega sodišča št. UI 82/92-27 z dne 11.11.1993, objavljene v Uradnem listu RS, št. 65/93 in z njim utemeljila svojo odločitev. Upravni organ po določilu 183. člena Zakona o splošnem upravnem postopku - ZUP, opravi dokaz z izvedenci, če je za ugotovitev ali presojo kakšnega dejstva, ki je pomembno za razrešitev stvari, potrebno strokovno znanje, s katerim ne razpolaga uradna oseba, ki vodi postopek. Za rešitev kakšnega pravnega vprašanja ni mogoče izvesti dokazovanja z izvedencem. Poleg tega pa stališče sodnega izvedenca, povzeto v odločbah tožene stranke in organa prve stopnje, ni pravilno. ZDen v poglavju odškodnina v 1. odstavku 44. člena določa, da se vrednost podržavljenega premoženja določi po stanju premoženja v času podržavljenja in ob upoštevanju njegove sedanje vrednosti. V 1. odstavku 85. člena ZDen je dano pooblastilo za izdajo Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja. Navedeno navodilo, objavljeno v Uradnem listu RS, št. 23/92, v 13. členu določa, kako se ugotovi vrednost zazidanega stavbnega zemljišča. V 14. členu tega navodila pa je določeno, da vrednost komunalno opremljenega nezazidanega stavbnega zemljišča znaša 40 % vrednosti zazidanega stavbnega zemljišča. Navedeno navodilo, niti odločba Ustavnega sodišča št. UI 82/92, ne določata, da se šele kasneje pozidano zemljišče vrednoti kot zazidano stavbno zemljišče že v času podržavljenja. Navedena odločba ustavnega sodišča je odpravila 1. in 2. odstavek 11. člena Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja in ugotovila, da določba 13. člena navodila ni v neskladju z ustavo in zakonom, ostali členi tega navodila, med njimi tudi 14. člen, pa niso bili v postopku ocene ustavnosti in zakonitosti. Glede na dejstvo, da odpravljeni 1. in 2. odstavek 11. člena Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja sploh nista urejala vprašanja zazidanega ali nezazidanega stavbnega zemljišča, obrazložitev izpodbijane odločbe tožene stranke ni utemeljena.

V ponovnem postopku bo morala tožena stranka pravilno uporabiti določila ZDen (44. člen) in Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja (členi 11., 13. in 14.), sama razrešiti in obrazložiti pravna vprašanja ter odpraviti postopkovne pomanjkljivosti, ki jih uveljavlja tožeča stranka.

Glede na navedeno je sodišče tožbi ugodilo in odpravilo izpodbijano odločbo na podlagi 2 in 3. točke 1. odstavka 60. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97).

Določbo ZUP je sodišče smiselno uporabilo kot republiški predpis na podlagi 1. odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

Tožena stranka mora po 3. odstavku 60. člena ZUS izdati novo odločbo in je pri tem vezana na pravno mnenje sodišča, izraženo v tej sodbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.