Sodba II Ips 145/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-10-07

izpodbojne pogodbe - izpodbijanje sodne poravnave - smrt stranke, ki ima pooblaščenca - prekinitev postopka

Po določilu 1093. člena ZOR za pogodbo o poravnavi veljajo tudi splošne določbe o dvostranskih pogodbah, če ni zanjo določeno kaj drugega. Pogodbo pa je proti volji druge stranke oziroma pogodbenika možno razveljaviti le v primeru, če so bili ugotovljeni razlogi, zaradi katerih je ta izpodbojna (prvi odstavek 112. člena ZOR). Ker v obravnavanem primeru v postopkih na nižjih stopnjah niso bile ugotovljene okolnosti, zaradi katerih bi bila izpodbijana sodna poravnava lahko neveljavna (posebno členi 60 do 65 ZOR), sta sodišči nižjih stopenj pravilno odločili, ko sta tožbeni zahtevek tožnikov zavrnili.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo zahtevek tožnikov, da naj se razveljavi sodna poravnava, ki so jo pravdne stranke sklenile 15.6.1993 pred Temeljnim sodiščem v Celju, Enota v Slovenskih Konjicah pod opr. št. P 248/92, ker je ugotovilo, da niso bili ugotovljeni razlogi, zaradi katerih bi bila sodna poravnava neveljavna. Sodišče druge stopnje pa je s spodbijano sodbo zavrnilo pritožbo tožnikov zoper sodbo sodišča prve stopnje kot neutemeljeno in navedeno sodbo potrdilo.

Iz razlogov 1. in 3. točke prvega odstavka 385. člena ZPP je tožeča stranka vložila revizijo in predlagala, da naj se sodbi sodišč nižjih stopenj razveljavita. Tožeča stranka zatrjuje v reviziji, da je poravnavo podpisala pod pritiskom in v okoliščinah, zaradi katerih ni bila sposobna razumeti pomena svojih dejanj. Ostaja pa tudi dejstvo, da je eden od tožnikov - F. M., med postopkom umrl in po njem ni bilo izvedeno nasledstvo, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP.

Na podlagi 390. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je bila revizija vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o reviziji ni izjavilo in toženi stranki, ki na revizijo ni odgovorila.

Na podlagi obširno izvedenega dokaznega postopka sta sodišči prve in druge stopnje ugotovili, da na strani tožeče stranke, ko je sklepala in podpisala v pravdi izpodbijano sodno poravnavo, ni bila ugotovljena nobena okolnost, ki bi kazala na napake njene volje v času sklepanja poravnave. Ugotovili sta še, da je tožečo stranko med postopkom in torej tudi med sklepanjem poravnave zastopal odvetnik in da je tožeča stranka v celoti soglašala s takšno poravnavo, kot je bila zapisana. Ker sodišči nižjih stopenj na strani tožeče stranke nista ugotovili zatrjevanih napak volje ali poslovno omejene sposobnosti tožnikov pri sklepanju izpodbijane sodne poravnave, sta ocenili, da niso podani razlogi za izpodbijanje poravnave ter sta zato zahtevek na razveljavitev poravnave zavrnili.

Po presoji revizijskega sodišča sta sodišči nižjih stopenj spor pravdnih strank materialnopravno pravilno razrešili ter ni podan revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Po določilu 111. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR) je pogodba izpodbojna, če jo je sklenila stranka, ki je poslovno omejeno sposobna, če so bile pri njeni sklenitvi napake glede volje strank, kot tudi če je v tem zakonu ali v posebnem predpisu tako določeno. Po določilu 1093. člena ZOR pa za pogodbo o poravnavi veljajo tudi splošne določbe o dvostranskih pogodbah, če ni zanjo določeno kaj drugega. Pogodbo pa je proti volji druge stranke oziroma pogodbenika možno razveljaviti le v primeru, če so bili ugotovljeni razlogi, zaradi katerih je ta izpodbojna (prvi odstavek 112. člena ZOR). Ker v obravnavanem primeru v postopkih na nižjih stopnjah niso bile ugotovljene okolnosti, zaradi katerih bi bila izpodbijana sodna poravnava lahko neveljavna (posebno členi 60 do 65 ZOR), sta sodišči nižjih stopenj pravilno odločili, ko sta tožbeni zahtevek tožnikov zavrnili.

Po presoji revizijskega sodišča ni bila v postopkih na nižjih stopnjah zagrešena niti bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP. Okolnost, če ena izmed pravdnih strank med postopkom umre pa ima pooblaščenca, ne vpliva na tek pravdnega postopka (1. točka prvega odstavka 212. člena ZPP). Smrt stranke res povzroči konec njene pravne sposobnosti in s tem konec sposobnosti biti stranka v pravdi (prvi odstavek 77. člena ZPP). Toda kadar ima stranka pravdnega pooblaščenca in umre, pravno pooblastilo s smrtjo ne preneha ter namesto nje vstopijo v trenutku smrti po sili zakona njeni dediči. Po pravni teoriji in sodni praksi okolnost, če dediči pozneje tudi formalno vstopijo v pravdo, tak vstop nima konstitutivnega ampak le deklaratorni značaj, ker dediči niso pravdna stranka šele od vstopa ampak že od smrti prednika dalje. V tem primeru pa je po podatkih spisa sin drugega to je umrlega tožnika B. M. izrecno vstopil v pravdo (dedičeva izjava na listovni št. 25). Glede na tako procesnopravno stanje (in ne glede na okolnost, da sodišči nižjih stopenj ob umrli stranki nista navedli dedičev po njej v uvodu izpodbijanih sodb) v postopkih na prvi in drugi stopnji sojenja ni bila zagrešena bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP. V skladu z navedenimi ugotovitvami je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožnikov kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

ZOR člen 60, 61, 62, 63, 64, 65, 111, 112, 112/1, 1093. ZPP (1977) člen 77, 77/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.