Sodba II Ips 489/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-08-11

preživnina za otroka - potrebe upravičenca do preživnine

Otrokove preživninske potrebe so odločilna podlaga za uporabo določbe 129. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih o določitvi višine preživnine glede na možnosti obeh staršev. Uporaba navedenega pravnega standarda zahteva ustrezne dejanske ugotovitve. Pri tem so otrokove potrebe odraz njegove starosti, okolja, v katerem živi in njegovih individualnih značilnosti. Vezane so tudi na zmožnosti staršev: ob slabše situiranih starših se morajo tudi otrokove potrebe prilagoditi njihovim zmožnostim.

Ob razvezi zakonske zveze med pravdnima strankama je sodišče prve stopnje, ko je njuno mladoletno hčer M. Z. dodelilo v vzgojo, varstvo in oskrbo tožnici, tožencu naložilo, da mora za njeno preživljanje od 1.1.1999 dalje plačevati znesek 14.000,00 SIT mesečno. Višji preživninski zahtevek je bil zavrnjen. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožnice in v zavrnitvi preživnine nad 14.000,00 SIT mesečno sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo v novo sojenje. Sodišče prve stopnje je nato dne 4.4.2000 tožencu naložilo, da mora za preživljanje hčerke M. Z. poleg že pravnomočno prisojene preživnine, ki od 1.1.1999 dalje znaša 14.000,00 SIT mesečno, plačevati za čas od 1.1.1999 do 30.4.1999 še 2.000,00 SIT mesečno, za čas od 1.1.2000 dalje pa še dodatnih 6.000,00 SIT na mesec, kar skupaj znese 20.000,00 SIT mesečno. V presežku in za obdobje od 1.5.1999 do 31.12.1999 je preživninski zahtevek zavrnilo. Sodišče druge stopnje je nato z izpodbijano sodbo toženčevo pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v celoti potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga tožena stranka revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. V znesku 20.000,00 SIT mesečno določena preživnina, ki bi jo moral toženec plačevati od 1.1.2000 dalje, je previsoka in ni adekvatna otrokovim potrebam. Slednje so ocenjene le na podlagi proste presoje, čeprav jih je mogoče natančno ugotoviti in ovrednotiti. Zato izpodbijana sodba ne vsebuje razlogov o odločilnih dejstvih.

Zanemarjen je tudi podatek o višini toženčeve plače, ki je leta 2000 znašala povprečno 72.500,00 SIT mesečno. Dodaten toženčev zaslužek je zanemarljivo majhen. Če otrokove potrebe res znašajo 30.000,00 SIT na mesec, od česar mora toženec plačevati 20.000,00 SIT, bi ob otroškem dodatku v znesku 9.600,00 SIT mesečno in s tožničinim prispevkom v višini 3.000,00 SIT mesečno, otrok bil deležen višjega prispevka od ugotovljenih življenjskih stroškov. Zato toženec predlaga spremembo izpodbijane sodbe z znižanjem mesečne preživnine, ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999).

Otrokove preživninske potrebe so odločilna podlaga za uporabo določbe 129. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih o določitvi višine preživnine glede na možnosti obeh staršev. Zato je res, da uporaba navedenega pravnega standarda zahteva ustrezne dejanske ugotovitve. Pri tem so otrokove potrebe odraz njegove starosti, okolja, v katerem živi in njegovih individualnih značilnosti. Vezane so tudi na zmožnosti staršev: ob slabše situiranih starših se morajo tudi otrokove potrebe prilagoditi njihovim zmožnostim. Z zneskom 30.000,00 SIT na mesec ocenjene dekličine potrebe se približujejo minimalnim življenjskim potrebam. Gre za splošno znana dejstva, torej za približno oceno, ne pa, kot pravilno ugotavlja izpodbijana sodba za matematično ugotovitev.

Revizija zato izpodbijani sodbi v tej smeri neutemeljeno očita nejasne, nasprotujoče si razloge in s tem bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 354. člena ZPP.

Toženčev preživninski prispevek v znesku 20.000,00 SIT mesečno (6.000,00 SIT mesečno več od že dosojenega zneska 14.000,00 SIT) od 1.1.2000 dalje je tudi pravilno odmerjen. Trditev, da ni bilo upoštevano, da zasluži toženec v letu 2000 nekoliko manj, ne drži. Pri tem pa okoliščina, da lahko toženec dodatno, honorarno zasluži, ni bila upoštevana kot dejstvo, temveč kot možnost: za preživljanje otrok morajo starši izrabiti vse možnosti pridobivanja dohodka.

Tožnica je brez redne zaposlitve, občasni honorar pa ji zato služi tudi za lastno eksistenco. Za deklico lahko v celoti porabi le otroški dodatek v znesku 9.600,00 SIT na mesec. Prav je odločeno, da mora toženec k ugotovljenim preživninskim stroškom prispevati večji, približno dvotretinjski delež. V tem obsegu revizijsko sodišče v reviziji nakazanega matematičnega izračuna, po katerem bi ob tožničinem prispevku v znesku 3.000,00 SIT na mesec, otrokove potrebe bile (upoštevaje otroški dodatek) ocenjene na 32.600,00 SIT mesečno, kar naj bi bilo v nasprotju z osnovno ocenitvijo potreb v znesku 30.000,00 SIT na mesec, ne sprejema: matematično seštevanje in odštevanje pri opredeljevanju otrokovih potreb lahko privede v špekulacije, ki življenjsko niso sprejemljive. Višina otrokovih potreb je vedno le približek; poleg osnovnih stvari imajo otroci pravico tudi normalno pričakovanih priboljškov. Navidezna matematična netočnost zato ne posega v zatrjevano področje procesnih kršitev, še manj pa v področje nepravilne pravne presoje.

Neutemeljeno revizijo je revizijsko sodišče zavrnilo po določbi 393. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.