Sodba VIII Ips 160/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-02-01

prenehanje delovnega razmerja - prenehanje potreb po delavcih zaradi nujnih operativnih razlogov - kriteriji za določitev presežnih delavcev - delovno razmerje pri delodajalcu

Delavci iste kategorije so delavci, katere je mogoče zaradi nujnih potreb delovnega procesa razporediti na delovna mesta, na katerih delo ni več potrebno. Praviloma gre za vse delavce v organizaciji, ki jih je mogoče na ta način razporejati, avtonomni pravni vir pa lahko določi, da kot kategorija štejejo le delavci v določeni delovni enoti ali delu delovnega procesa, katere je mogoče razporediti na prej omenjeni podlagi. Krog pripadnikov kategorije delavcev, med katerimi je obvezno opraviti izbiro, ne more biti omejen z upravljalsko odločitvijo, kakršna je ukinitev posameznega delovnega mesta, saj bi dopuščanje takšne razlage "kategorije" izničilo namen zakonskega pravila o "kategoriji" zaposlenih kot o skupini zaposlenih, znotraj katere je treba izbrati presežne delavce.

Tožnica je s tožbo izpodbijala sklepe organov tožene stranke z dne 26.10.1992 in 23.11.1992, na temelju katerih ji je kot presežni delavki prenehalo delovno razmerje, ker je ocenila, da postopek izbire med njo in njeno sodelavko ni bil ustezno opravljen. Sodišče je njenemu zahtevku ugodilo, razveljavilo omenjene sklepe, ugotovilo, da ji delovno razmerje ni prenehalo in ji priznalo uveljavljane pravice iz delovnega razmerja ter pravdne stroške.

Pritožbo tožene stranke, ki je trdila, da je opravila izbiro presežne delavke v skladu s predpisi, je pritožbeno sodišče zavrnilo.

Tožena stranka je vložila pravočasno revizijo zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje iz vseh revizijskih razlogov s predlogom, da revizijsko sodišče spremeni sodbo sodišča druge stopnje tako, da pritožbi tožene stranke v celoti ugodi in odloči o stroških postopka. Podrejeno predlaga razveljavitev sodb sodišč prve in druge stopnje ter vrnitev zadeve v ponovno sojenje. Revizijo utemeljuje s tem, da pritožbeno sodišče ugotavlja, da med delovnim mestom na katerem je delala, ter tistim, na katerem je delala delavka, ki bi po mnenju tožnice morala biti ugotovljena kot presežek, ni bilo bistvenih razlik. S tem sodišče posredno ugotavlja, da so obstajale razlike med delovnimi mesti, torej da delo tožnice ni bilo enako delu njene sodelavke. Pritožbeno sodišče po mnenju revidenta zmotno ugotavlja, da je tožena stranka omenjeni delovni mesti združila. Delovni mesti nista bili združeni, temveč je tožena stranka delovno mesto, na katerem je delala tožnica, ukinila. Ker je bilo ukinjeno delovno mesto z enim samim izvajalcem, ni bilo potrebe, da bi tožena stranka pri ugotavljanju presežkov bila dolžna uporabiti kriterije iz 36. b člena ZDR. Napačna in v nasprotju z ugotovljenim dejanskim stanjem je ocena pritožbenega sodišča, da je tožena stranka zlorabila pravico določanja kroga izbire presežnih delavcev. Delodajalec lahko sam določi krog delavcev, znotraj katerega se opravi izbira presežnih delavcev. Organizacija ima pravico reorganizirati poslovanje po lastni presoji. Napačna je tudi ocena sodišča, da ob upoštevanju veljavnih kriterijev tožnica ne bi mogla biti opredeljena kot presežna delavka.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 35/91 in Uradni list RS, št. 55/92 in 19/94) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP, na katere pazi po uradni dolžnosti (386. člen ZPP).

Po določilih 34. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Uradni list RS, št. 14/90, 5/91, 13/93, 71/93) je dolžan poslovodni organ v primeru, če ugotovi obstoj trajnega prenehanja potreb po delavcih, določiti število in kategorije presežnih delavcev. Izbiro med delavci iste kategorije, v okviru katere so ugotovljeni presežki, opravi poslovodni organ oziroma delodajalec (2. odst. 42. člena ZDR) po kriterijih, ki jih določajo pravila 36. b člena ZDR ter pravila kolektivnih pogodb oziroma splošnega akta delodajalca (3. odstavek 36. b člena ZDR). Delavci iste kategorije so delavci, katere je mogoče zaradi nujnih potreb delovnega procesa razporediti na delovna mesta, na katerih delo ni več potrebno. Praviloma gre za vse delavce v organizaciji, ki jih je mogoče na ta način razporejati, avtonomni pravni vir pa lahko določi, da kot kategorija štejejo le delavci v določeni delovni enoti ali delu delovnega procesa, katere je mogoče razporediti na prej omenjeni podlagi. Krog pripadnikov kategorije delavcev, med katerimi je obvezno opraviti izbiro, ne more biti omejen z upravljalsko odločitvijo, kakršna je ukinitev posameznega delovnega mesta, saj bi dopuščanje takšne razlage "kategorije"

izničilo namen zakonskega pravila o "kategoriji" zaposlenih kot o skupini zaposlenih, znotraj katere je treba izbrati presežne delavce. Omogočilo bi, da pristojni organi z izvajanjem organizacijskih sprememb povsem prosto odločajo, kateri delavci bodo postali presežek, kar bi bilo v nasprotju z namenom zakonske ureditve določanja in izbiranja presežnih delavcev. Zato niso utemeljene navedbe revizije, da tožena stranka ni bila dolžna ob ukinitvi določenega delovnega mesta ugotavljati, pri kateri kategoriji delavk so se pojavili presežki in ugotavljati, katera izmed delavk v tej kategoroji bo ugotovljena kot presežek. Enak sklep velja tudi v primeru, da je šlo v konkretnem primeru za združitev dveh delovnih mest, zato revizijski ugovor o napačni opredelitvi organizacijske spremembe v sodbi sodišča druge stopnje ni sprejemljiv. Enaka ugotovitev velja tudi za revizijski ugovor, s katerim revident nasprotuje oceni sodišča druge stopnje, da je tožena stranka z omenjenimi organizacijskimi spremembami zlorabila pravico ugotavljanja presežnih delavcev. Revident ugovarja oceni sodišča druge stopnje, po kateri to sodišče pritrjuje sodišču prve stopnje, da ob upoštevanju veljavnih kriterijev tožnica ne bi mogla biti opredeljena kot presežna delavka, pri tem pa revident ne navaja razlogov za svoje nasprotovanje. Revizijsko sodišče v zvezi s tem ugotavlja, da rezultati pravilnega ugotovljenega dejstva, katera delavka bi morala postati presežek, niso odločilni za odločanje v tej zadevi, saj gre za razveljavitev odločitev delodajalca, ki so iz vseh navedenih razlogov nezakonite in ki zato zahtevajo vzpostavitev takšnega pravnega stanja, kot je bilo pred sprejetjem teh odločitev.

Revizijsko sodišče je po obrazloženem revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

Določbe ZOR in ZPP je revizijsko sodišče smiselno uporabilo na podlagi prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I, 45/I/94) kot predpise Republike Slovenije.

ZDR (1990) člen 34, 34/1, 36b, 36b/1, 36b/3. ZPP (1977) člen 393.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.