TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 543/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-04-12

CIVILNO PROCESNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO

postopek za priznanje tujih sodnih odločb - dovoljenost revizije - zavrženje revizije

Za izvedbo postopka za priznanje tuje sodne odločbe veljajo določila 101. člena ZUKZ. Ta določajo pristojnost sodišča in meje preizkusa pogojev za priznanje tuje sodne odločbe. Prav tako je predpisano pravno sredstvo - pritožba - in kdo o njej odloča. Ker gre za vrsto nepravdnega postopka, načeloma velja, da izredna pravna sredstva niso dovoljena. V nasprotnem primeru bi moral ZUKZ vsebovati izrecno (nasprotno) določbo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za priznanje tuje sodne odločbe, ki je bila izdana v Republiki Hrvaški, ker je presodilo, da niso izpolnjeni pogoji iz 88. člena Zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih (Ur.l. SFRJ, št. 43/82, ZUKZ). Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi predlagateljev in spremenilo sklep sodišča prve stopnje ter tujo sodno odločbo priznalo. Presodilo je, da so izpolnjeni vsi pogoji iz citiranega predpisa, in da ni bilo napak pri vročanju vabil nasprotni udeleženki (tedaj toženi stranki) v postopku, iz katerega izvira sodna odločba.

Zoper ta sklep je nasprotna udeleženka vložila sicer pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava.

Postopek na prvi stopnji je bil končan pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99), zato je treba skladno z določilom prvega odstavka 498. člena pri odločitvi upoštevati določila Zakona o pravdnem postopku, ki je veljal pred tem (iz leta 1977, ki se je uporabljal na podlagi 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, Ur.l. RS/I, št. 1-6/91, UZITUL).

Za izvedbo postopka za priznanje tuje sodne odločbe veljajo določila 101. člena ZUKZ. Ta določajo pristojnost sodišča in meje preizkusa pogojev za priznanje tuje sodne odločbe. Prav tako je predpisano pravno sredstvo - pritožba - in kdo o njej odloča. Ker gre za vrsto nepravdnega postopka, načeloma velja, da izredna pravna sredstva niso dovoljena. V nasprotnem primeru bi moral ZUKZ vsebovati izrecno (nasprotno) določbo.

Revizijsko sodišče je moralo revizijo zavreči, ker ta ni dovoljena (392. člen ZPP/77).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 19/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-05-04

Presoja obstoja pogojev za delegacijo pristojnosti.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Predstojnica Okrajnega sodišča na Jesenicah v predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v pravdni zadevi opr. št. 40/2000 navaja, da je prvi toženec A. A. bivši izvenzakonski partner strojepiske na tem sodišču B. B.. Spore z njo rešuje v več pravdnih postopkih. To bi lahko povzročilo dvom o nepristranskem odločanju. Zato na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku predlaga prenos pristojnosti na drugo sodišče.

Iz predloga ne izhaja, da bi bila v postopku udeležena tudi B. B., strojepiska pri Okrajnem sodišču na Jesenicah. Toženec A. A. je po navedbah predloga bivši izvenzakonski partner B. B. Takšna nekdanja zveza pa ni razlog, ki bi oteževal izvedbo postopka.

Glede na navedeno razlogi po 67. členu Zakona o pravdnem postopku niso podani. Zato je Vrhovno sodišče Republike Slovenije predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 16/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-04-12

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti - ekonomičnost postopka

Presoja, kakšen bo obseg dokaznega postopka in katere dokaze bo treba izvajati, zahteva, da se o zahtevku izrečeta obe stranki. Zato mora sodnik počakati vsaj na odgovor na tožbo. Šele tedaj bi lahko ocenil, kje bi se postopek laže opravil, oziroma pred katerim sodiščem bi bilo mogoče izvesti postopek na bolj ekonomičen način (11. člen ZPP). Šele tedaj bi zato tudi imel zadostno podlago za predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani. Sodnik, ki zadevo obravnava, je tožbo poslal nasprotni stranki v odgovor, Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije pa (istočasno)

predlagal, da zaradi tehtnih razlogov ("npr. ekonomičnosti") določi drugo stvarno pristojno sodišče po 67. členu ZPP, in sicer Okrožno sodišče v Mariboru. Predlog je utemeljil z dejstvom, da sta "tako tožnik kot toženec iz Maribora." in bi se zato "postopek laže opravil na pristojnem sodišču v Mariboru.".

Predlog je preuranjen in mu zato ni mogoče ugoditi.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v posamezni zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Predlagatelj izhaja iz dejstva, da obe stranki prebivata v Mariboru. To naj bi zadoščalo za presojo, da se bo postopek pred Okrožnim sodiščem v Mariboru laže opravil. Vrhovno sodišče ugotavlja, da navedena podatka v obravnavanem primeru ne zadoščata za presojo, da se bo to tudi res zgodilo.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri Okrožnem sodišču v Ljubljani zaradi razlogov, ki jih v tožbi posebej ni navedla. Gotovo pa je za to potezo imela svoje razloge. Varstvo te stranke pred kršitvijo načela ekonomičnosti postopka zato v tej fazi postopka še ni potrebno. Varstvo nasprotne stranke pa sploh ni možno, saj še ni odgovorila na tožbo. Gre za fazo preizkusa tožbe (272. - 275. člen ZPP), ko sodišče praviloma še ne more ugotoviti, kje se bo postopek dejansko laže (hitreje, z manjšimi stroški) opravil. Presoja, kakšen bo obseg dokaznega postopka in katere dokaze bo treba izvajati, namreč zahteva, da se o zahtevku izrečeta obe stranki. Zato mora sodnik počakati vsaj na odgovor na tožbo. Šele tedaj bi lahko ocenil, kje bi se postopek laže opravil, oziroma pred katerim sodiščem bi bilo mogoče izvesti postopek na bolj ekonomičen način (11. člen ZPP). Šele tedaj bi zato tudi imel zadostno podlago za predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Ker sodnik predloga za delegacijo ni utemeljil še s kakšnim drugim razlogom, ki bi lahko bil tehten za postopanje po 67. členu ZPP, revizijsko sodišče predlogu ni smelo ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 30/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-07-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti

Dejstvo, da je toženčeva mati zaposlena pri sodišču, ki je stvarno in krajevno pristojno, predstavlja razlog za delegacijo pristojnosti v smislu 67. člena ZPP.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v Žalcu.

Tožnik je pri stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Celju 22.11.1999 vložil odškodninsko tožbo, s katero je od toženca zahteval plačilo 500.000,00 SIT s pp. Toženec se je v odgovoru na tožbo upiral tožbenemu zahtevku in hkrati predlagal prenos pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče na območju istega sodnega okrožja. Svoj predlog je utemeljeval s trditvijo, da je njegova mati zaposlena na ... oddelku tega sodišča in da je zato treba že vnaprej odvrniti kakršnekoli pomisleke o nepristranosti sodišča. Okrajno sodišče v Celju je ob predložitvi tega predloga potrdilo toženčeve trditve o zaposlitvi njegove matere in ocenilo, da bi drugo sodišče iz enakega razloga lažje in manj obremenjeno odločilo v tej pravdni zadevi.

Vrhovno sodišče lahko na podlagi 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Ul. RS, št. 26/99) na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dejstvo, da je toženčeva mati zaposlena pri sodišču, ki je za odločanje v tej pravdni zadevi stvarno in krajevno pristojno, predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni zakonski določbi. Vrhovno sodišče je zato toženčevemu predlogu ugodilo in za odločanje v tej pravdni zadevi določilo Okrajno sodiče v Žalcu kot drugo stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 25/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-05-25

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz razlogov smotrnosti

Presoja obstoja okoliščin za delegacijo pristojnosti iz 67. člena ZPP.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Predlagateljica (v nepravdnem postopku nasprotna udeleženka) je vložila predlog po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP). Trdi, da postopek pred Okrajnim sodiščem v Črnomlju traja že 10 let (od 13.7.1990); da je vložila veliko nadzorstvenih pritožb na Ministrstvo za pravosodje, kateremu je sodišče poslalo drugačno pojasnilo kot predlagateljici; da je neuspešno predlagala izločitev sodnika ter da predlagateljico na sodišču "konstantno" obtožujejo, da je sama kriva za počasnost in zavlačevanje. Slednje ni res, saj skuša ves čas pospešiti zadevo. Predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije za sojenje določi Okrajno sodišče v Ljubljani.

Po 67. členu ZPP Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so drugi tehtni razlogi.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije ugotavlja, da v konkretnem primeru ni podan noben razlog iz 67. člena ZPP. Razlogov, zaradi katerih naj bi se postopek pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani laže opravil, predlagateljica v predlogu ne navaja. Drugih tehtnih razlogov, ki bi lahko imeli za posledico hitrejše končanje postopka pred navedenim sodiščem, pa po podatkih v spisu prav tako ni. Zato vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep III R 54/2004, enako tudi III R 48/2004
Sklep I R 14/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-06-01

Odločanje v sporu o pristojnosti med sodišči z območja različnih višjih sodišč.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Piranu.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri tedanjem Temeljnem sodišču v Kranju, enota v Radovljici, to sodišče pa se je po ugovoru tožene stranke s sklepom z dne 25.1.1999 izreklo za krajevno nepristojno in obenem odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Kopru. Okrajno sodišče v Kopru pa pristojnosti ni sprejelo. Po njegovem mnenju je za odločanje v sporu stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Piranu. Zato je vrhovnemu sodišču predlagalo, da odloči v sporu o pristojnosti.

Za odločanje je pristojno Okrajno sodišče v Piranu.

Do škodnega dogodka in nastanka škode je prišlo v Izoli, kjer ima toženec tudi stalno prebivališče. Za območji sodnih okrajev Izola in Piran ni krajevno pristojno Okrajno sodišče v Kopru, ampak Okrajno sodišče v Piranu (27. točka 114. člena Zakona o sodiščih). Okrajno sodišče v Kopru, kateremu je Okrajno sodišče v Radovljici odstopilo zadevo kot krajevno in stvarno pristojnemu sodišču, je zato sprejem pristojnosti utemeljeno odklonilo, vrhovnem sodišču pa predlagalo da odloči v sporu o pristojnosti. Iz razlogov, ki so že navedeni, izhaja, da bi moralo Okrajno sodišče v Radovljici zadevo odstopiti Okrajnemu sodišču v Piran. Ker tega ni storilo, je vrhovno sodišče na predlog Okrajnega sodišča v Kopru odločilo, da je za odločanje v tej pravdni zadevi stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Piranu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 23/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-06-01

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Po presoji vrhovnega sodišča dejstvo, da je tožnik upokojeni sodnik Višjega sodišča v ..., ki naj bi v času opravljanja sodniške funkcije kot mentor prihajal v stik s sodniki Okrožnega sodišča v ..., ne predstavlja "drugega tehtnega razloga" v smislu določbe 67. člena ZPP.

Predlog za določitev drugega krajevno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnik je vložil dne 30.3.2000 pri Okrožnem sodišču v ..., ki je za odločanje v sporu krajevno in stvarno pristojno, proti toženima strankama tožbo zaradi plačila odškodnine.

Okrožno sodišče v ... je dne 25.4.2000 predlagalo, da naj vrhovno sodišče določi za obravnavanje zadeve drugo stvarno pristojno sodišče. Kot razlog za delegacijo pristojnosti je navedlo dejstvo, da je bil tožnik, ki je upokojeni sodnik Višjega sodišča v ..., mentor sedanji generaciji sodnikov Okrožnega sodišča v ...

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99) vrhovno sodišče lahko določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Po presoji vrhovnega sodišča dejstvo, da je tožnik upokojeni sodnik Višjega sodišča v ..., ki naj bi v času opravljanja sodniške funkcije kot mentor prihajal v stik s sodniki Okrožnega sodišča v ..., ne predstavlja "drugega tehtnega razloga" v smislu določbe 67. člena ZPP. Zato je predlog za delegacijo pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 18/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-06-01

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti

Sodnik mora pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi). To pa pomeni, da v obravnavanem primeru ni tehtnega razloga, zaradi katerega bi bilo mogoče odločiti o prenosu krajevne pristojnosti na drugo sodišče samo zato, ker sta toženca policista na policijski postaji, ki se nahaja v kraju, kjer ima tudi sodišče svoj sedež.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je proti tožencema pri Okrajnem sodišču v Kranju vložila tožbo zaradi plačila zneska 1,525.294,38 SIT. Okrajno sodišče v Kranju se je s sklepom z dne 22.2.1999 izreklo za krajevno nepristojno ter zadevo odstopilo v obravnavanje stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Škofji Loki.

Predstojnica Okrajnega sodišča v Škofji Loki je dne 31.3.2000 podala predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z obrazložitvijo, da sta toženca policista na Policijski postaji v Škofji Loki, s katerima sodniki Okrajnega sodišča v Škofji Loki pri svojem delu tesno in pogosto sodeljujejo.

Predlog na določitev drugega stvarno pristojnega sodišča ni utemeljen.

Po določbi 67. člena Zakona o pravdnem postopku lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Obrazložitev predloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča zajema sicer okoliščine, zaradi katerih naj bi se postopek proti tožencema lažje opravil pred drugim sodiščem, vendar pa argumenti v predlogu niso take narave, da bi bilo mogoče utemeljeno odločiti v skladu z določbo 67. člena ZPP. Sodnik mora pri uresničevanju svojih pravic vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe (2. člen Zakona o sodniški službi). To pa pomeni, da v obravnavanem primeru ni tehtnega razloga, zaradi katerega bi bilo mogoče odločiti o prenosu krajevne pristojnosti na drugo sodišče samo zato, ker sta toženca policista na policijski postaji, ki se nahaja v kraju, kjer ima tudi sodišče svoj sedež.

Policijsko delo, ki je v predlogu opredeljeno s stališča sodelovanja s sodiščem, poteka ločeno od sodnih postopkov in v okviru zakonskih pooblastil. Zato ni ovire, da se ta pravda ne bi mogla nadaljevati in dokončati pred stvarno in krajevno pristojnim Okrajnim sodiščem v Škofji Loki. Neutemeljen predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je bilo zato treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 13/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-03-30

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti zaradi zagotovitve nepristranosti

Zagotovitev nepristranosti ni razlog za delegacijo po 67. členu ZPP.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožniki so pri Okrožnem sodišču v Novi Gorici proti tožencu vložili tožbo zaradi plačila odškodnine. Dva sodnika tega sodišča sta bila na svoj predlog s sklepoma podpredsednika sodišča izločena iz obravnavanja v tej zadevi. Toženec je v odgovoru na tožbo predlagal, naj se zadeva zaradi zagotovitve nepristranosti odstopi v odločanje drugemu stvarno pristojnemu sodišču, ker "naj bi bila oziroma če je ena od tožnic zaposlena pri pristojnemu sodišču oziroma Okrajnemu sodišču v Novi Gorici". Njegov predlog je na podlagi 67. člena novega Zakona o pravdnem postopku (Ul. RS št. 26/99; v nadaljevanju: ZPP) Okrožno sodišče v Novi Gorici poslalo vrhovnemu sodišču v odločitev in dodatno pojasnilo, da je tretjetožnica ... zaposlena pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Toženec svoj predlog utemeljuje z razlogom zagotovitve nepristranosti. Ta razlog ne sodi niti v sklop razlogov, ki utemeljujejo prenos pristojnosti zaradi lažje oprave postopka, niti v sklop drugih tehtnih razlogov iz navedene zakonske določbe. Tretjetožnica namreč ni zaposlena pri Okrožnem sodišču v Novi Gorici, ki je stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi, pač pa pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici. Le če bi bila zaposlena pri stvarno pristojnem sodišču, bi to utegnil biti eden od drugih tehtnih razlogov v smislu 67. člena ZPP. Nepristranost se tudi sicer zagotavlja v okviru inštituta izločitve sodnika po 70. členu ZPP, saj je lahko pristran le posamezni in konkretni sodnik, ne pa samo sodišče. Vrhovno sodišče še ugotavlja, da v tej zadevi tudi ni bilo na podlagi 66. člena ZPP zatrjevano, da zaradi izločitve vseh sodnikov stvarno pristojno sodišče ne bi moglo postopati. Zato je neutemeljen predlog za prenos pristojnosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 8/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-03-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija pristojnosti iz drugih tehtnih razlogov

Pravdna stranka je sodnik pristojnega sodišča.

Za sojenje v tej stvari se določi Okrožno sodišče v Krškem.

Tožnik X. je proti toženi stranki Y. vložil tožbo na razvezo zakonske zveze, dodelitve mladoletnega otroka in plačevanje preživnine. Tožbo je vložil pri Okrožnem sodišču v Krškem.

Po vročitvi tožbe je tožena stranka ugovarjala krajevni pristojnosti Okrožnega sodišča v Krškem s sklicevanjem na okoliščino, da je zadnje skupno prebivališče pravdnih strank bilo v Črnomlju, kar ima za posledico krajevno pristojnost Okrožnega sodišča v Novem mestu.

Okrožno sodišče v Krškem, ki je opravilo že vročitev tožbe, je po ugovoru tožene stranke zadevo odstopilo v pristojno reševanje Okrožnemu sodišču v Novem mestu, predsednik tega sodišča pa je podal predlog na določitev drugega stvarno pristojnega sodišča (67. člen ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1999), ker je X. sodnik Okrožnega sodišča v Novem mestu.

Po določbi 67. člena ZPP lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po pregledu zadeve ni dvoma, da so taki razlogi podani. Tožnik je namreč okrožni sodnik pri Okrožnem sodišču v Novem mestu, pri katerem naj bi tekel postopek. Iz tega razloga je bila zadeva odstopljena v reševanje stvarno pristojnemu Okrožnemu sodišču v Krškem.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 216/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-06-29

revizija - meje revizijskega preizkusa - zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja kot revizijski razlog

Tožeča stranka trpi sama svoje stroške odgovora na revizijo.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da se mora izseliti iz stanovanja na G., ki obsega dnevno sobo, predsobo, kuhinjo, spalnico, kopalnico z WC in atrij ter pripadajočo klet in ga izročiti tožeči stranki praznega oseb in stvari. Pritožbo toženca je sodišče druge stopnje zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Toženec vlaga proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo z vsebinsko navedbo revizijskih razlogov iz določbe 385. člena ZPP in predlogom na njeno razveljavitev ter vrnitev zadeve v novo sojenje. Meni, da izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih. Pri tem ni odločilno, koliko toženec dolguje iz naslova neplačane najemnine. Potrebno je odločiti o obstoju "najemne pogodbe" in o tem po potrebi zaslišati priče.

Tožeča stranka je na revizijo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1977).

S pogodbo o oddaji spornega stanovanja, sklenjeno v letu 1981, je nastalo med pravdnima strankama pogodbeno razmerje: med tožnikoma kot lastnikoma stanovanja in tožencem kot uporabnikom. Glede na ugotovljeno pogodbeno voljo je bila sklenjena podnajemna pogodba za določen čas. Toženec na stanovanju ni mogel pridobiti statusa imetnika pravice do uporabe stanovanja (primerjaj določbo 77. člena Zakona o stanovanjskih razmerjih - Uradni list SRS, št. 35/82). V dokaznem postopku ugotovljena pogodbena volja pravdnih strank ob sklepanju pogodbe sega na področje revizijsko neizpodbojnih dejanskih ugotovitev (tretji odstavek 385. člena ZPP).

Toženec torej po tedaj veljavnih določbah Zakona o stanovanjskih razmerjih ni pridobil stanovanjske zaščite, ki bi onemogočala prisilno izselitev brez pridobitve drugega primernega stanovanja. Materialno pravo v izpodbijani sodbi je pravilno uporabljeno. V tem obsegu pa se sodbeni razlogi, v nasprotju z revizijsko grajo, nanašajo na okoliščine, ki so odločilnega pomena (prvi odstavek 375. člena ZPP).

Revizijsko sodišče, ki ni ugotovilo niti v reviziji navajanih napak, niti tistih nepravilnosti, na katere mora po določbi 386. člena ZPP paziti po uradni dolžnosti, je revizijo zavrnilo (393. člen ZPP).

Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na določbah 154., 155. in 166. člena ZPP. Tožeča stranka trpi sama stroške, ki so ji nastali zaradi vloženega odgovora na revizijo, ker z navedbami v njem k odločitvi ni prispevala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.