Sodba in sklep II Ips 418/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-03-20

povrnitev negmotne škode - denarna odškodnina - duševne bolečine zaradi skaženosti

Skaženost sodišče ugotavlja s pomočjo izvedenca medicinske stroke, vendar pa je pravno pomembno tudi, za kakšne spremembe v zunanjosti človeka gre, koliko so opazne za povprečnega človeka, na katerem delu telesa se spremembe nahajajo, možnost njihovega zakrivanja, starost in spol oškodovanca, kakšne reakcije povzročajo spremembe v zunanjosti oškodovanca pri drugih ljudeh.

Reviziji se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje razveljavi v delu, s katerim je bila zaradi delne ugoditve pritožbi tožene stranke delno spremenjena sodba prve stopnje in je bil zavrnjen zahtevek iz naslova odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti v višini 100.000,00 SIT in odločitev o pravdnih stroških, vsebovana v prvem odstavku sodbe, ter se v tem delu zadeva vrne sodišču druge stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je toženec izključno odgovoren za nastanek škode, ki jo je povzročil tožnici z udarcem v obraz, s katerim je tožnico poškodoval, ona pa je trpela: telesne bolečine, za katere je sodišče odmerilo odškodnino v višini 200.000,00 SIT (in upoštevalo tudi neprijetnosti zaradi zdravljenja), strah, za katerega je sodišče odmerilo 50.000,00 SIT, in duševne bolečine zaradi skaženosti, za katere je sodišče prve stopnje odmerilo 100.000,00 SIT odškodnine. Višji tožbeni zahtevek (za plačilo še 300.000,00 SIT odškodnine) je sodišče zavrnilo.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in zavrnilo zahtevek za plačilo odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti. Presodilo je, da objektivno obstoječa brazgotina v velikosti 1 cm, ki je za tožnico moteča le takrat, ko se pogleda v ogledalo in jo to spominja na dogodek, ne predstavlja skaženosti v smislu določila 200. člena ZOR v takšnem obsegu, da bi mogli govoriti o pravno priznani škodi. Sicer je zavrnilo pritožbo tožene stranke v preostalem delu in v celoti pritožbo tožeče stranke.

Zoper tako pravnomočno sodbo je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo, v kateri uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava.

Revizija predvsem povzema in poudarja težave, ki jih je tožnica imela pri prehranjevanju in higieni ust. Začasno je bila prikrajšana pri družabnem življenju, saj ni mogla niti odpreti ust, se nasmejati in je bila brez volje. Zaradi teh prestanih telesnih oblečin in neprijetnosti zahteva še 100.000,00 SIt odškodnine. Naprej revizija poudarja, da je tožnica predvsem prizadeta zaradi podcenjevanja skaženosti, saj gre za vidno brazgotino na ustnici, ki je izpostavljen del telesa. Tožnica je mlado dekle, ki ji zunanji izgled veliko pomeni. Ta vidna brazgotina je predmet pogostih vprašanj. Ni več mogoče govoriti o brezhibnosti obraza, brazgotina pa bo tožnico spremljala celo življenje, zato je utemeljen zahtevek za plačilo odškodnine v višini 200.000,00 SIT.

Postopek na prvi stopnji je bil končan pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99), zato je treba skladno z določilom prvega odstavka 498. člena pri odločitvi upoštevati določila Zakona o pravdnem postopku, ki je veljal pred tem (iz leta 1977, ki se je uporabljal na podlagi 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, Ur.l. RS/I, št. 1-6/91, UZITUL).

V postopku, ki je bil opravljen po 390. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77), tožena stranka na vročeno revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Revizijsko sodišče je po uradni dolžnosti najprej preverilo (386. člen ZPP/77), ali je bila v postopku zagrešena bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP/77, vendar takšne kršitve ni ugotovilo. Druge bistvene kršitve določb pravdnega postopka se upoštevajo samo, če jih revident izrečno in določno uveljavlja. Revizija niti formalno opredeljeno niti vsebinsko ne zatrjuje nobene procesne kršitve.

V škodnem dogodku je bila tožnica poškodovana, diagnoza poškodbe je bila: udarnina desnega obraza, raztrganina desne zgornje ustnice. Zaradi tega je trpela bolečine: tri dni hude, srednje hude pet dni ter občasne in pojenjajoče deset dni. Vezana je bila na pasirano prehrano, začasno je bil moten njen zunanji izgled zaradi otekline na ustnici. Odškodnina, odmerjena v višini 200.000,00 SIT, je za opisane prestane bolečine in neprijetnosti po oceni revizijskega sodišča povsem v skladu s kriteriji iz 200. člena ZOR. Tudi primerjava s sodno prakso v podobnih primerih pokaže, da je odmerjena odškodnina povsem primerna. Enaka presoja velja za odškodnino, odmerjeno za strah, ki se pri tožnici še pojavlja ob srečanju s tožencem. Revizija torej ni utemeljena v tem delu.

Utemeljeno pa revizija izpodbija zavrnitev zahtevka za plačilo odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti. Pri presoji utemeljenosti zahtevka za plačilo odškodnine iz naslova te pravno priznane škode je pomemben objektivni kriterij (obstoj skaženosti) in subjektivno doživljanje objektivnih sprememb v zunanjosti oškodovanca. Skaženost sodišče ugotavlja s pomočjo izvedenca medicinske stroke, vendar pa je pravno pomembno tudi, za kakšne spremembe v zunanjosti človeka gre, koliko so opazne za povprečnega človeka, na katerem delu telesa se spremembe nahajajo, možnost njihovega zakrivanja, starost in spol oškodovanca, kakšne reakcije povzročajo spremembe v zunanjosti oškodovanca pri drugih ljudeh. Pri presoji teh okoliščin je lahko zelo pomembno tudi opažanje sodnika, ki v zadevi sodi in ima neposredni vizualni vtis o oškodovančevi zunanjosti. Subjektivni kriterij je vpliv vseh objektivno opisanih elementov na oškodovančevo psihično ravnovesje in počutje nasploh, upoštevati pa jih je treba do razumne meje (primerjaj Poročilo VS SRS št. I/72). Opisanim ugotovitvam mora slediti še primerjava s podobnimi primeri iz sodne prakse. Upoštevanje vseh opisanih kriterijev zagotavlja dosojanje pravične denarne odškodnine, ki je tudi v skladu z namenom in naravo odškodnine za negmotno škodo.

Sodišče druge stopnje v izpodbijani sodbi ni upoštevalo in presodilo vseh objektivnih in subjektivnih elementov za prisojo odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi skaženosti. Obema elementoma mora sodišče dati vsebino, ki izhaja iz dejanske podlage.

Sodišče druge stopnje je "ob sicer pravilno ugotovljenem dejanskem stanju" (na prvi stopnji) kot dejansko podlago za svojo odločitev o odškodnini za duševne bolečine zaradi skaženosti ugotovilo objektivno okoliščino obstoja brazgotine in temu objektivnemu dejstvu dodalo le eno iz subjektivne vsebine skaženosti: da obstoj brazgotine tožnico moti (le) takrat, ko se pogleda v ogledalo (ker jo to spominja na škodni dogodek). O drugi vsebini sporne skaženosti - odnosu drugih do ugotovljene spremembe tožničine zunanjosti in njenem doživljanju tega odnosa, pa se sodišče druge stopnje na dejanski ravni ni opredelilo. Zato ni v celoti izčrpalo (sicer zatrjevane in na prvi stopnji ugotavljane) materialnopravne vsebine subjektivnega kriterija za presojo obstoja skaženosti in duševnih bolečin zaradi nje kot pravno priznane škode. Posledica tega pa je, da izpodbijana sodba druge stopnje nima dejanskih ugotovitev o vseh dejstvih, ki jih je treba poznati za materialnopravno pravilno odločitev o tožničinem odškodninskem zahtevku iz naslova duševnih bolečin zaradi skaženosti.

Tako se je izkazalo, da je utemeljen revizijski očitek zmotne uporabe materialnega prava pri odločitvi o tej odškodninski postavki, vendar po presoji revizijskega sodišča le v delu, kolikor je bilo ugodeno pritožbi tožene stranke in je bil tožničin zahtevek iz tega naslova zavrnjen tudi glede na prvi stopnji prisojenih 100.000,00 SIT.

Revizijsko sodišče je zato razveljavilo izpodbijano odločitev o zavrnitvi odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi skaženosti do višine 100.000,00 SIT (drugi odstavek 395. člena ZPP/77) in v ustreznem delu pravdnih stroškov, ter vrnilo zadevo sodišču druge stopnje v novo odločanje. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče druge stopnje ustrezno upoštevati npr. starost tožnice in njeno subjektivno doživljanje skaženosti ter preveriti, kako se to odraža v psihi tožnice, predvsem seveda glede morebitnega obstoja duševnih bolečin zaradi brazgotine oziroma skaženosti. V preostalem delu je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo, saj ni utemeljena (393. člen ZPP/77).

Izrek o pravdnih stroških temelji na določilu 166. člena ZPP/77.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.