TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sodba II Ips 38/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-22

Izvrševanje pogodbe o pomoči in oskrbi in posledična vselitev oskrbovalke v stanovanje oskrbovanca ne more imeti za posledico pridobitev status imetnika pravice do uporabe stanovanja po oskrbovančevi smrti.

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da se mora izseliti iz stanovanjske hiše z naslovom G. Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga toženka revizijo zaradi revizijskih razlogov iz določbe 385. člena ZPP in predlaga njeno spremembo tako, da bo tožbeni zahtevek zavrnjen, ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Vsebine dogovora med pokojnim I. H. in toženko ni mogoče prosto interpretirati, saj je zapisana v oporoki pokojnika z dne 4.6.1980. Toženka je 8 let živela pri pokojniku in mu gospodinjila, za kar ni prejemala plače ali druge odmene. Njen položaj je bil od vselitve, torej od leta 1979 do leta 1989 izenačen s položajem imetnice pravice uporabe stanovanjske hiše. Določbe tedaj veljavnega Zakona o stanovanjskih razmerjih - 82. člen - so takšne, da smrt lastnika stanovanjske hiše ni vplivala na pravni položaj imetnika pravice uporabe. Po H. smrti je toženka pridobila status imetnice stanovanjske pravice, ki preneha samo po točno določenih zakonitih pogojih.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku - 1977).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 53/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-30

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Dvom v nepristranost sojenje je tehtna okoliščina, ki Vrhovnemu sodišču RS narekuje določitev drugega, stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Mariboru.

Nasprotni udeleženec je laično podal zahtevo za "izločitev sodišča" na Ptuju. Navaja, da se mu zdi pristransko, ker predlagateljica postopka že 25 let dela na tem sodišču. Predlaga dodelitev zadeve drugemu ustreznemu sodišču v drugi občini.

Okrajno sodišče na Ptuju je pojasnilo, da je predlagateljica postopka X. Y. resnično že dalj časa zaposlena na ptujskem sodišču. Do leta 1995 je opravljala dela vpisničarke Temeljnega sodišča v Mariboru, enote na Ptuju, od reorganizacije sodišč pa je zaposlena kot referentka v računovodstvu Okrožnega sodišča na Ptuju.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP 1999, Ur.l. RS, št. 26/99) v zvezi s 6. točko 106. člena Zakona o sodiščih (ZS, Ur.l. RS št. 19/94 in 38/99) Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Razmerje med udeležencema postopka in dejstvo, da je X. Y. zaposlena na krajevno pristojnem sodišču, je tehtna okoliščina, ki bi objektivno lahko povzročila dvom v nepristranskost ptujskega sodišča. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo in ob upoštevanju načela ekonomičnosti postopka določilo drugo sodišče, ki je krajevno v bližini.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 49/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-15

izvršba na premičnine - če v predlogu ni navedeno, kje so stvari - krajevna pristojnost - spor o pristojnosti

V obravnavani izvršilni zadevi je predlagal upnik zoper dolžnico izvršbo z rubežem, ocenitvijo in prodajo premičnih stvari ter pri tem ni navedel, kje so stvari. Za tak primer določa Zakon o izvršbi in zavarovanju v drugem odstavku 78. člena krajevno pristojnost sodišča, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče oziroma sedež.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

Okrajno sodišče v Mariboru se je s sklepom opr. št. I 98/13013 z dne 25.11.1998 izreklo za krajevno nepristojno in odstopilo zadevo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. V obrazložitvi je navedlo, da je za izvršbo krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče.

Okrajno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo in je sprožilo spor o pristojnosti.

V obravnavani izvršilni zadevi je predlagal upnik zoper dolžnico izvršbo z rubežem, ocenitvijo in prodajo premičnih stvari ter pri tem ni navedel, kje so stvari. Za tak primer določa Zakon o izvršbi in zavarovanju v drugem odstavku 78. člena krajevno pristojnost sodišča, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče oziroma sedež. Po podatkih spisa ima dolžnica stalno prebivališče v Mariboru. Zato je podana krajevna pristojnost Okrajnega sodišča v Mariboru.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v tem sporu o pristojnosti odločilo na podlagi drugega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 604/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-16

izredno pravno sredstvo - zahteva za izreden preizkus pravnomočne odločbe pred zveznim sodiščem - zavrženje izrednega pravnega sredstva

Zakon o pravdnem postopku iz leta 1977 je omogočal izreden preizkus pravnomočne odločbe pred zveznim sodiščem (416. do 420. člen) kot izredno pravno sredstvo. Namen tovrstnega izrednega preizkusa je bil v zagotovitvi enotnosti jugoslovanskega trga v primerih, ko je bila ta kršena s kakšno odločbo nekdanjih republiških oziroma pokrajinskih vrhovnih sodišč prejšnje skupne države. Tak namen je prenehal za našo državo obstajati tisti trenutek, ko je država Republika Slovenija razglasila svojo samostojnost in neodvisnost.

Zahteva za izreden preizkus pravnomočne odločbe se zavrže.

Sodišče prve stopnje je razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank, mladoletna sinova dodelilo v varstvo in vzgojo tožnici - materi, tožencu - očetu pa je naložilo plačevanje preživnine za vsakega sina po 7.500,00 SIT mesečno od 1.10.1997 dalje. Višje sodišče je zavrnilo pritožbo toženca in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, revizijsko sodišče pa je zavrnilo neutemeljeno revizijo tožene stranke.

Toženec je zoper tako pravnomočno sodbo vložil "zahtevo za izreden preskus pravnomočne sodbe P 176/96 pred Vrhovnim sodiščem".

Zahteva za izreden preizkus pravnomočne odločbe ni dovoljena.

Postopek na prvi stopnji je bil končan pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99), zato je potrebno pri odločitvi upoštevati določila Zakona o pravdnem postopku, ki je veljal pred tem (iz leta 1977, ki se je uporabljal na podlagi 4.

člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, Ur.l. RS/I, št. 1-6/91, UZITUL).

Zakon o pravdnem postopku iz leta 1977 je omogočal izreden preizkus pravnomočne odločbe pred zveznim sodiščem (416. do 420. člen) kot izredno pravno sredstvo. Namen tovrstvega izrednega preizkusa je bil v zagotovitvi enotnosti jugoslovanskega trga v primerih, ko je bila ta kršena s kakšno odločbo nekdanjih republiških oziroma pokrajinskih vrhovnih sodišč prejšnje skupne države. Tak namen je prenehal za našo državo obstajati tisti trenutek, ko je država Republika Slovenija razglasila svojo samostojnost in neodvisnost. Po že citiranem 4.

členu UZITUL so se prejšnji zvezni predpisi uporabljali kot republiški (državni) le v obsegu, ki ni v nasprotju s pravnim redom Republike Slovenije. Zagotavljanje enotnosti trga, ki za našo državo ni več obstajal in katerega del nismo več bili, pa je gotovo v nasprotju s pravnim redom države oziroma ni v njeni jurisdikciji.

Tožena stranka je vložila pravno sredstvo, ki ni dovoljeno (predvideno) v pravnem redu Republike Slovenije, zato ga je moralo Vrhovno sodišče zavreči kot nedovoljeno (ob smiselni uporabi 392. člena Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 52/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Dejstva, da sodniki za odločanje krajevno in stvarno pristojnega sodišča poznajo toženo stranko, ki izvaja kot sodnik sodno oblast sicer v istem kraju, vendar pa na drugem sodišču, ne predstavlja drugega tehtnega razloga v smislu določbe 67. člena ZPP/99.

Predlogu za določitev krajevne pristojnosti drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Okrajno sodišče v L. je predlagalo, da naj vrhovno sodišče na podlagi 67. člena ZPP/99 določi, da v zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče. Kot razlog je navedlo, da vsi sodniki Okrajnega sodišča v Ljubljani poznajo toženo stranko, ki je sodnica Okrožnega sodišča v Ljubljani.

Po 67. členu ZPP/99 lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Temeljni namen delegacije pristojnosti po 67. členu ZPP/99 je smotrnost. Očitno morajo biti izkazani razlogi, zaradi katerih bi bilo konkretni postopek laže opraviti pred drugim sodiščem. Takih razlogov Okrajno sodišče v Ljubljani niti ne navaja.

Predlogu za delegacijo pristojnosti bi bilo mogoče ugoditi, če bi razloge, s katerimi ga Okrajno sodišče v Ljubljani utemeljuje, lahko podvedli pod pojem "drugi tehtni razlogi" iz 67. člena ZPP/99. Tega pa ni mogoče storiti.

Proti toženi stranki, ki je sodnica na Okrožnem sodišču v Ljubljani, je vložena tožba zaradi plačila zneska 45.078 SIT, ki se nanaša na plačilo stroškov vzdrževanja, zavarovanja in upravljanja stanovanja. V teku je tedaj premoženjski spor, ki prav v ničemer ne posega v osebna ali družinska razmerja tožene stranke. Zato dejstva, da sodniki za odločanje krajevno in stvarno pristojnega sodišča poznajo toženo stranko, ki izvaja kot sodnik sodno oblast sicer v istem kraju, vendar pa na drugem sodišču, ne predstavlja drugega tehtnega razloga v smislu določbe 67. člena ZPP/99.

Glede na navedeno predlogu ni bilo mogoče ugoditi. Vrhovno sodišče je zato odločilo tako, kot izhaja iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 61/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-10-13

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Dejstvo, da sta dva od treh sodnikov izločena od reševanja v tej pravdni zadevi, tretji sodnik pa je z letnim razporedom dela razporejen na druga področja, po oceni vrhovnega sodišča tudi ob zatrjevani preobremenjenosti tega sodnika ne sodi med razloge iz 67. člena ZPP, ki bi utemeljevali prenos pristojnosti.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

V tej pravdni zadevi je bila razpravljajoča sodnica s sklepom predsednika Višjega sodišča v ... z dne 8.6.1999 pod opr. št. Su 29/99-27 izločena od opravljanja sodniške dolžnosti, ker jo je v isti zadevi tožeča stranka predlagala za pričo. Druga sodnica v tej pravdni zadevi ne more opravljati sodniške dolžnosti, ker je toženo stranko v preteklosti zastopala kot odvetnica. Predlog Okrajnega sodišča v ... za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je Višje sodišče v ... s sklepom z dne 1.6.1999 pod opr. št. R 68/99-3 zavrnilo, ker so na sodišču prve stopnje zaposleni trije sodniki.

Okrajno sodišče v ... sedaj vrhovnemu sodišču predlaga določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ponavlja svoje razloge iz predloga višjemu sodišču, da tretji sodnik ni predviden za obravnavanje pravdnih zadev, dodaja pa še podatke o starosti in številu nerešenih zadev, ki jih mora tretji sodnik reševati na enem od več področij, na katera je razporejen po letnem razporedu dela. Na nepravdnem področju je stanje posebej zaskrbljujoče. V konkretni pravdni zadevi obe stranki vztrajno prosita za čimprejšnje obravnavanje spora. Zato sodišče meni, da je očitno, da se bo ta zadeva laže in hitreje rešila pred drugim sodiščem.

Po 67. členu Zakona o pravdnem postopku (Ul. RS, št. 26/99; v nadaljevanju: ZPP) lahko vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Iz povzetih razlogov predloga za delegacijo izhaja, da ne gre za primer iz 66. člena ZPP, ko sodišče zaradi izločitve sodnika ne more postopati, ker pri Okrajnem sodišču v S... delajo trije sodniki. Dejstvo, da sta dva od treh sodnikov izločena od reševanja v tej pravdni zadevi, tretji sodnik pa je z letnim razporedom dela razporejen na druga področja, po oceni vrhovnega sodišča tudi ob sedaj na novo zatrjevani preobremenjenosti tega sodnika ne sodi med razloge iz 67. člena ZPP, ki bi utemeljevali prenos pristojnosti. Že višje sodišče je pravilno poudarilo, da delo preostalega sodnika na drugem področju ni relevanten razlog za delegacijo pristojnosti, vrhovno sodišče pa enako ugotavlja tudi za v sedanjem predlogu na novo uveljavljani razlog o preobremenjenosti preostalega sodnika. Zato je moralo predlog sodišča kot neutemeljen zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 79/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-12-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Dejstvo, da je eden od zainteresiranih lastnikov stanovanj v tej zadevi sodnica višjega sodišča, ki je pristojno za odločanje na drugi stopnji, predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni zakonski določbi.

Za odločanje na drugi stopnji v tej zadevi se določi Višje sodišče v Celju.

Sodišče prve stopnje je v postopku zavarovanja zavrglo predlog dolžnikov za odlog izvršbe, zavrglo pa je tudi ugovor upravnika stanovanjske hiše proti izdani začasni odredbi. Pritožbo dolžnikov proti prvemu sklepu in upravnika proti drugemu sklepu je poslalo v pritožbeno reševanje sodišču druge stopnje. Pritožbeni senat je menil, da je potrebno predlagati delegacijo pristojnosti. Zato je predsednik sodišča druge stopnje predlagal vrhovnemu sodišču, da za pritožbeno reševanje določi drugo sodišče. V obravnavani zadevi zavarovanja gre za konfliktne situacije lastnikov stanovanj v hiši v ... Ena od lastnic je tudi G.R., ki je sodnica pri Višjem sodišču v ... Njeno ime sicer res ni navedeno v upnikovem seznamu stanovanj, vendar le zaradi pomote, saj je to stanovanje kupila pred vložitvijo predloga za začasno odredbo. Stranke postopka njeno ime omenjajo v vlogah, vsaj nekatere vedo tudi, kje dela in bi zato kakršnakoli odločitev na drugi stopnji utegnila vzbuditi dvom v korektnost dela sodišča.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da v obravnavani zadevi obstoji razlog iz 67. člena Zakona o pravdnem postopku (Ul. RS št. 26/99). Po tej določbi vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dejstvo, da je eden od zainteresiranih lastnikov stanovanj v tej zadevi sodnica višjega sodišča, ki je pristojno za odločanje na drugi stopnji, predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni zakonski določbi. Vrhovno sodišče je zato predlogu pritožbenega sodišča ugodilo in za odločanje na drugi stopnji v tej zadevi določilo Višje sodišče v Celju kot drugo stvarno pristojno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 77/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-12-15

spor o pristojnosti - izvršba na podlagi verodostojne listine - odločanje o ugovoru zoper sklep o izvršbi

Po 2. odstavku 55.a člena Zakona o izvršilnem postopku, ki je veljal tedaj, ko bi sodišče moralo odločiti o dolžnikovem ugovoru zoper sklep o izvršbi, in po 2. odstavku 62. člena zdaj veljavnega Zakona o izvršbi in zavarovanju odloči o ugovoru sodišče, ki je izdalo sklep o izvršbi.

Za odločitev o ugovoru zoper sklep o izvršbi je pristojno Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici.

Tedanje Temeljno sodišče v Mariboru, enota v Slovenski Bistrici je s sklepom opr. št. II I 770/94 z dne 12.9.1994 na predlog upnika dovolilo izvršbo proti dolžniku zaradi izterjave zneska 192.804,80 SIT s pripadki.

Zoper navedeni sklep je dolžnik dne 17.10.1994 vložil ugovor. O tem ugovoru sodišče vse doslej še ni odločilo.

S sklepom opr. št. I 770/94 (Z 99/1324) z dne 5.7.1999 se je Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici izreklo za nepristojno in odstopilo zadevo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. Sklicevalo se je na pogodbeno dogovorjeno krajevno pristojnost sodišča v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani pristojnosti ni sprejelo. Predlagalo je, da na podlagi 1. odstavka 24. člena Zakona o pravdnem postopku in 5. točke 106. člena Zakona o sodiščih o pristojnosti odloči Vrhovno sodišče Republike Slovenije.

Po 2. odstavku 55.a člena Zakona o izvršilnem postopku, ki je veljal tedaj, ko bi sodišče moralo odločiti o dolžnikovem ugovoru zoper sklep o izvršbi, in po 2. odstavku 62. člena zdaj veljavnega Zakona o izvršbi in zavarovanju odloči o ugovoru sodišče, ki je izdalo sklep o izvršbi. Zato je v obravnavani zadevi pristojno za odločanje o ugovoru Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici. Ko bo o ugovoru odločeno, lahko odstopi to sodišče zadevo v nadaljnji postopek krajevno pristojnemu sodišču (2. odstavek 62. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju).

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je odločilo v tem sporu o pristojnosti na podlagi 5. točke 106. člena Zakona o sodiščih ter na podlagi 2. odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju.

ZIP člen 55a, 55a/2.ZIZ člen 15, 62, 62/2.ZPP člen 25, 25/2.ZS člen 106, 106-5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 99/2005, enako tudi I R 125/2005
Sklep I R 69/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-11-10

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Okoliščina, da je bil X. X. pripravnik pri tem sodišču in kasneje kot odvetnik v stikih s sodniki, nima nobenega vpliva na nepristranost sodišča. Odvetniški pripravniki redno opravijo del pripravniške prakse na sodiščih in vsi odvetniki imajo po naravi svojega dela vsakodnevne stike s sodniki. To pa ne pomeni, da imajo možnost na nedovoljen način vplivati na delo sodnikov.

Predlogu dolžnice, da se v izvršilnem postopku Okrajnega sodišča v Sežani opr. št. I 1/93 za odločanje o pritožbi določi drugo stvarno pristojno sodišče, se ne ugodi.

Okrajno sodišče v Sežani je s sklepom opr. št. I 1/93 z dne 14.10.1998 zavrnilo dolžničin ugovor zoper sklep o izvršbi. V pritožbi zoper ta sklep, ki ga je napačno naslovila kot ugovor, je dolžnica predlagala, da o njej odloči Višje sodišče v Ljubljani.

Dolžnica je svoj predlog z vlogo z dne 19.10.1999 obrazložila z navedbo, da "že časovni zamik kaže na dvom o strokovnosti" in se pri tem sklicevala na ustavno pravico do odločitve v razumnem roku.

Navedla je še, da jo je zastopal odvetnik X. X., ki ima na Višjem sodišču v Kopru dobre zveze in bi lahko vplival na sodnike.

Zakon o pravdnem postopku v 67. členu določa, da lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Dolžnica se sklicuje na to določbo. Vendar v obravnavani zadevi razlogi za delegacijo pristojnosti niso izkazani. Dolžničin predlog, podan v njeni pritožbi z dne 24.10.1998 (napačno datirani 24.11.1998), ni bil dovolj določen, tako da je pritožbeno sodišče utemeljeno zahtevalo od prvostopnega sodišča, da razjasni, ali zahteva izločitev sodnikov ali delegacijo pristojnosti. Zato pritožbenemu sodišču ni mogoče utemeljeno očitati zavlačevanja postopka.

Prav tako ni utemeljen dvom, ki ga izraža dolžnica glede nepristranosti sodišča. Okoliščina, da je bil X. X. pripravnik pri tem sodišču in kasneje kot odvetnik v stikih s sodniki, nima nobenega vpliva na nepristranost sodišča. Odvetniški pripravniki redno opravijo del pripravniške prakse na sodiščih in vsi odvetniki imajo po naravi svojega dela vsakodnevne stike s sodniki. To pa ne pomeni, da imajo možnost na nedovoljen način vplivati na delo sodnikov. Tak očitek bi bil upošteven, če bi bil konkretiziran in bi ga bilo zato mogoče preveriti. V obravnavanem primeru, ko je bil odvetnik X. prej pooblaščenec dolžnice, pa sploh ni razumljivo, zakaj naj bi deloval proti njenim interesom.

Glede na navedeno dolžnica ne zatrjuje okoliščin, zaradi katerih bi drugo sodišče laže opravilo postopek. Razlogi, ki jih navaja, niso tehtni razlogi v smislu določila 67. člena Zakona o pravdnem postopku. Zato Vrhovno sodišče Republike Slovenije njenemu predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 73/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-12-02

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Ker sta tožnika oziroma toženca starša ene od sodnic in gre za zadevo, ki se nanaša na uporabo hiše in okolice, v kateri živita, bi sojenje lahko otežilo medsebojne odnose pri delu sodišča, poleg tega pa bi objektivno lahko prišlo tudi do dvoma v nepristranost sojenja.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v K..

V sporu med pravdnima strankama je sodnica D. R., ki je tedaj sodila na Okrajnem sodišču v ..., že razsodila dne 15.1.1996. Po pritožbi tožencev je Višje sodišče v Ljubljani 8.5.1996 razveljavilo sodbo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sedaj so se kadrovske razmere na prvostopenjskem sodišču spremenile, tako da sodnica K. ne dela več na tem sodišču, med sodniki, ki sodijo, pa je tudi N. R., hčerka obeh tožnikov. Zato so sodnice Okrajnega sodišča v ... predlagale, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi za sojenje drugo sodišče, ki je stvarno pristojno za sojenje v zadevi.

Po določilu 67. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. list RS, št. 26/99) v zvezi s 6. točko 106. člena Zakona o sodiščih (ZS, Ur. list RS, št. 19/94 do 38/99) Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Ker sta v konkretnem sporu tožnika oziroma toženca starša ene od sodnic in gre za zadevo, ki se nanaša na uporabo hiše in okolice, v kateri živita, bi sojenje lahko otežilo medsebojne odnose pri delu sodišča, poleg tega pa bi objektivno lahko prišlo tudi do dvoma v nepristranost sojenja. Zato je vrhovno sodišče ugodilo predlogu in določilo Okrajno sodišče, ki je krajevno v bližini.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.