Sodba III Ips 162/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-04-06

Toženec lahko odreče sodišču pristojnost za sojenje zaradi sklenjenega arbitražnega dogovora samo v postopku pred sodiščem prve stopnje.

Glede na prvi odstavek 498. člena ZPP je revizijsko sodišče nadaljevalo postopek po določbah ZPP/77.

Pritožbo zoper sodbo, s katero je sodišče prve stopnje naložilo toženi stranki, da mora tožeči stranki plačati 1.410.000,00 ATS z zamudnimi obrestmi ter ji povrniti pravdne stroške, je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Sodbo pritožbenega sodišča izpodbija tožena stranka z revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Revizijskemu sodišču predlaga, naj sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavi in tožbo zavrže.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Okoliščina, da je sodišče sodilo kljub dogovoru strank, da bosta spore iz pogodbe, iz katere izvira ta spor, reševali po arbitražnih pravilih Mednarodne gospodarske zbornice v Ženevi, ni absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 3. točke drugega odstavka 354. člena ZPP. Kršitev omenjene procesne določbe je podana samo kadar sodišče sodi, čeprav je za to absolutno nepristojno (16. člen ZPP). Ta spor pa ni takšen. Spor izhaja iz civilnopravnega - pogodbenega razmerja, v katerem je sodišče načeloma pristojno za sojenje, sta se pa stranki spora v skladu s 469. členom ZPP dogovorili za pristojnost tuje arbitraže. Neupoštevanje arbitražnega dogovora v nasprotju z določbami ZPP je zato po določbah ZPP/77 samo relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka po prvem odstavku 354. člena ZPP v zvezi s 473. členom ZPP, ne pa absolutna bistvena kršitev po 3. točki drugega odstavka 354. člena ZPP (ki se izrecno sklicuje samo na 16. člen ZPP).

Uveljavitev arbitražnega dogovora je bila odvisna samo od strank spora. Ker ga tožeča stranka ni želela uveljaviti, kar je izkazala z vložitvijo tožbe na sodišče, bi ga lahko uveljavila tožena stranka tako, kot to določa drugi odstavek 473. člena ZPP. Sodišče se pa ni smelo samo po uradni dolžnosti izreči za nepristojno in tožbe zavreči (primerjaj: prvi odstavek 437. člena ZPP). Če je že tožeča stranka vložila tožbo pri sodišču, bi se torej sodišče lahko izreklo za nepristojno samo na ugovor tožene stranke. Zato je treba pravilnost ravnanja sodišča presojati samo po 473. členu ZPP.

Drugi odstavek 473. člena ZPP določa, do kdaj lahko tožena stranka uveljavlja sklenitev arbitražnega sporazuma. Res je sicer, da se tožena stranka v obravnavanje glavne zadeve sploh ni spustila (ni hotela spustiti). V obravnavanje glavne stvari pa se stranka spusti v postopku pred sodiščem prve stopnje. Drugi odstavek 473. člena ZPP določa zato tudi, da lahko toženec odreče sodišču pristojnost za sojenje zaradi sklenjenega arbitražnega dogovora samo v postopku pred sodiščem prve stopnje. Tega pa tožena stranka ni naredila.

Uveljavljanje nepristojnosti sodišča iz omenjenega razloga prvič šele v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje je zato prepozno.

Glede na navedeno je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je o zadevi odločilo ne upoštevajoč dogovor strank o arbitraži, sodišče druge stopnje pa tudi, ker ni upoštevalo prepozno uveljavljanega ugovora tožene stranke, da sodišče zaradi arbitražnega dogovora ni pristojno za sojenje.

Ni razumljivo, zakaj se tožena stranka v reviziji sklicuje tudi na 55. člen Zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih (Ur. list SFRJ štev. 43/82). Ta ureja pristojnost, kadar se vodi spor proti osebi, ki ima sedež v tujini. V tem primeru pa se vodi spor proti osebi, ki ima sedež v Republiki Sloveniji. Po prvem odstavku 46. člena omenjenega zakona pa je za sojenje v tem sporu pristojno sodišče Republike Slovenije.

Uveljavljani revizijski razlogi torej ne obstojijo. Ker revizijsko sodišče tudi ni ugotovilo obstoja tistih revizijskih razlogov, na katere mora po 386. členu ZPP paziti po uradni dolžnosti, je revizijo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.