Sodba III Ips 144/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-12-23

izpodbijanje dolžnikovih pravnih dejanj - oblikovanje tožbenega zahtevka

Za pravilno oblikovanje tožbenega zahtevka je pomembna pravilna opredelitev dejanja, ki je povzročilo posledice, zaradi katerih ga je možno izpodbijati. Izpodbijati je možno samo dolžnikovo dejanje (prvi odstavek 125. člena ZPPSL). Treba ga je samo razpoznavno opredeliti - lahko z oznako pravnega posla, če je izpodbijano pravno dejanje pravni posel ali del njega, lahko pa tudi kako drugače. Ne spada pa v opredeljevanje izpodbijanega pravnega dejanja navajanje pravnih poslov, ki so morda bili samo podlaga pravnemu dejanju (pravnemu poslu, ali drugemu pravno relevantnemu dejanju), zaradi katerega je nastala pravna posledica, ki upravičuje njegovo izpodbijanje.

Glede na prvi odstavek 498. člena ZPP je revizijsko sodišče nadaljevalo postopek po določbah ZPP/77.

Tožeča stranka je sodišču predlagala, naj s sodbo ugotovi, da so pogodba o okvirnem likvidnostnem posojilu štev. 99-003-019 z dne 18.6.1996, pogodba o zastavi nepremičnin štev. 99-003-024 z dne 18.6.1996, sporazum o ustanovitvi zastavne pravice opr. štev. II R 867/96 z dne 19.6.1996 in sporazum o ustanovitvi zastavne pravice opr. štev. II R 869/96 z dne 19.6.1996 sklenjeni med tožečo stranko G. d.d. in K. T. d.d., ter sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani o ustanovitvi zastavne pravice opr. štev. II R 869/96 z dne 19.6.1996, na podlagi katerih je ustanovljena zastavna pravica v korist tožene stranke na osmih nepremičninah (v tožbenem zahtevku so opredeljene) brez pravnega učinka proti stečajni masi tožeče stranke.

Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku skoraj v celoti ugodilo. Zavrnilo ga je samo v delu, v katerem je tožeča stranka zahtevala ugotovitev, da so brez pravnega učinka proti stečajni masi pogodba o okvirnem likvidnostnem posojilu štev. 99-003-019 z dne 18.6.1996, pogodba o zastavi nepremičnin štev. 99-003-024 z dne 18.6.1998 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani o ustanovitvi zastavne pravice opr. štev. II R 869/96 z dne 19.6.1996.

Na pritožbi obeh pravdnih strank je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v celoti v delu, v katerem je sodišče prve stopnje tožbenemu zahtevku ugodilo (1. in 3. točka izreka prvostopne sodbe), v tistem delu, v katerem ga je zavrnilo (2. točka izreka prvostopne sodbe) pa samo v odločitvi, nanašajoči se na sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. štev. II R 869/96 z dne 19.6.1996. V ostalem delu pa je pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in odločitev v nerazveljavljenem delu 2. točke izreka prvostopne sodbe potrdilo.

Sodbo sodišča druge stopnje (delna potrditev 2. točke izreka prvostopne sodbe) izpodbija tožeča stranka z revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo spremeni in tožbenemu zahtevku ugodi, podrejeno pa naj sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje tudi v tem delu.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu RS, ki se o njej ni izjavilo in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur. list RS, štev. 67/93...52/99; v nadaljevanju: ZPPSL) ureja v 125. členu in sledečih izpodbijanje pravnih dejanj. "Pravno dejanje" po omenjenih zakonskih določbah ni pojem, ki je identičen pojmu "pravni posel". Je lahko pravni posel, celo več pravnih poslov, če skupno oblikujejo neko dejanje, samo določeno dejanje iz nekega pravnega posla, ali pa dejanje izven karšnega koli pravnega posla. Pomembno je samo, da je zaradi njega prišlo do posledic, zaradi katerih ga je možno po določbah 125. člena in sledečih ZPPSL izpodbijati.

Za pravilno oblikovanje tožbenega zahtevka ja zato pomembna pravilna opredelitev dejanja, ki je povzročilo posledice, zaradi katerih ga je možno izpodbijati. Izpodbijati je možno samo dolžnikovo dejanjo (prvi odstavek 125. člena ZPPSL). Treba ga je samo razpoznavno opredeliti - lahko z oznako pravnega posla, če je izpodbijano pravno dejanje pravni posel ali del njega, lahko pa tudi kako drugače. V obravnavanem primeru bi bil najustreznejši tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je tožnikovo pravno dejanje ustanovitve zastavne pravice (z opredelitvijo zastavljene stvari, predmeta zavarovanja, lahko pa tudi podlage) brez pravnega učinka proti stečajni masi K. T. d.d. - v stečaju. Tudi tako, kot ga je oblikovala tožeča stranka, je možno izposlovati enak učinek. Ne spada pa v opredeljevanje izpodbijanega pravnega dejanja navajanje pravnih poslov, ki so morda bili samo podlaga pravnemu dejanju (pravnemu poslu, ali drugemu pravno relevantnemu dejanju), zaradi katerega je nastala pravna posledica, ki upravičuje njegovo izpodbijanje.

Tožeča stranka je očitno ustanovila zastavno pravico po določbah 251.a člena in sledečih ZIP. Vknjižbo zastavne pravice je odredilo sodišče na podlagi sporazuma iz 251.c člena ZIP. Če ne bi bilo tega sporazuma, sodišče ne bi odredilo vknjižbe zastavne pravice tako, kot jo je. Res je, da zastavna pravica brez odobritve kredita ne bi bila ustanovljena. Če je bila pogodba o zastavi nepremičnin št. 99-003-024 z dne 18.6.1996 sposobna za vknjižbo zastavne pravice na nepremičninah, bi tožeča stranka tudi na njeni podlagi lahko izposlovala omenjeno vknjižbo. Toda tega ni storila, ampak sta stranki spora sklenili sporazum po 251.c členu ZIP. Zato zgoraj omenjenih dveh pogodb pri opredeljevanju pravnega dejanja, ki ga izpodbija tožeča stranka, ni treba navajati.

Uveljavljanega revizijskega razloga ni. Ker tudi ni tistih revizijskih razlogov, na katere mora revizijsko sodišče po 386. členu ZPP paziti po uradni dolžnosti, revizija ni utemeljena. Zato jo je revizijso sodišče zavrnilo (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.