Sklep II Ips 425/2000
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-12-06

res transacta - priznanje očetovstva - izpodbijanje sodne poravnave - zakonski spori - dovoljenost zahteve za varstvo zakonitosti zoper sodno poravnavo - spori iz razmerij med starši in otroki - izpodbijanje očetovstva s sporazumom strank - razpolaganje z zahtevkom - nedopustna razpolaganja - učinki sodne poravnave

Državno tožilstvo RS je z zahtevo za varstvo zakonitosti upravičeno izpodbijati odločitev sodišča v zvezi z dovolitvijo ali zavrnitvijo sodne poravnave. Pri tem sme uveljavljati razloge, s katerimi se utemeljuje zahteva za varstvo zakonitosti, ne pa razlogov za tožbo za razveljavitev sodne poravnave.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi. Sodna poravnava, sklenjena pri Okrajnem sodišču ... 17.4.2000 pod opr. št. Z 14/00-5, ki se glasi:

"Najprej Vi. V., rojena 1.2.1969 in Ma. Z., rojen 30.7.1958 sporazumno ugotavljata, da Ma. Z. ni oče ml. M. Z., čeprav je očetovstvo priznal na Upravni enoti, Oddelek za upravne notranje zadeve ... dne 28.7.1999.

Nato pa se ugotovi in Fu. Z. priznava, da je naravni oče ml. M. Z., ki jo je dne 14.7.1999 ... rodila Vi. V.."

- se ne dovoli in je zato brez pravnega učinka.

Na predlog ml. M. Z., ki jo je tedaj zastopala mati Vi. V. (v predlogu napačno imenovana V. Z.), so Vi. V., Ma. Z., Fu. Z. in K. V. kot skrbnica ml. M. Z. za poseben primer dne 17.4.2000 sklenili pri Okrajnem sodišču ... sodno poravnavo, s katero sta Vi. V. in Ma. Z. ugotovila, da Ma. Z. ni oče ml. M. Z., čeprav je dne 28.7.1999 očetovstvo priznal na Upravni enoti, Oddelku za upravne notranje zadeve ..., Fu. Z. pa je nato priznal, da je oče ml. M. Z., ki jo je dne 14.7.1999 rodila ... Vi. V.

Upravna enota ..., Oddelek za upravne notranje zadeve je z odločbo št... z dne 21.6.2000 zavrnila vpis v rojstno matično knjigo izpodbijanja in ugotovitve očetovstva na podlagi navedene poravnave.

Zoper navedeno sodno poravnavo je Državno tožilstvo Republike Slovenije vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti. Uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava, ker sodišče pri sklepanju poravnave ni uporabilo tretjega odstavka 3. člena Zakona o pravdnem postopku in je nepravilno uporabilo prvi odstavek 412. člena tega zakona v zvezi s 87. členom Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Navaja, da prvi odstavek 412. člena Zakona o pravdnem postopku prepoveduje uporabo določb o sodni poravnavi v sporih iz razmerij med starši in otroki. Opozarja na ureditev priznanja in izpodbijanja očetovstva po Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Veljavno priznanega statusa otroka ni mogoče spreminjati s sporazumom strank, ampak ga je mogoče le izpodbijati v roku in iz razlogov, določenih v zakonu. Zato je nezakonita sodna poravnava, s katero so stranke spremenile pred matičarjem ugotovljen družinski status ml. M. Z.. Predlaga, da Vrhovno sodišče izpodbijano poravnavo razveljavi.

Zahteva za varstvo zakonitosti je bila vročena vsem strankam, ki so podpisale sodno poravnavo (375. člen in drugi odstavek 391. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP), vendar nanjo niso odgovorile.

Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

Izpodbijana poravnava je bila sklenjena pred začetkom pravde, kar je sicer predvideno v 309. členu ZPP. Po vsebini pa poravnava ureja dvoje razmerij: najprej sta Vi. V. kot mati ml. M. Z. in Ma. Z., ki je dne 28.7.1999 pred matičarko veljavno priznal ml. M. Z. za svojo, ugotovila, da Ma. Z. ni oče ml. M. Ta ugotovitev naj bi po volji strank učinkovala kot izpodbijanje očetovstva. Nato pa je Fu. Z.

priznal, da je oče ml. M. Z. Oba dela poravnave sta med seboj povezana v celoto in oba urejata družinski status ml. M. Z., pa tudi status Ma. Z., katerega očetovstvo je izpodbito, in Fu. Z., katerega očetovstvo je ugotovljeno. Gre za družinska razmerja, ki jih na tak način ni mogoče urejati. Veljavno ugotovljeno očetovstvo je mogoče izpodbiti s tožbo (96. do 99. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih - v nadaljevanju ZZZDR), ne pa s sporazumom med strankami. Urejanje družinskih razmerij je zaradi pomembnosti in mnogih pravnih posledic, ki zadevajo osebnostne in premoženjske pravice, podvrženo obličnostim in postopkom, ki omejujejo dispozicijo strank. V skladu s tako nedispozitivno naravo materialnopravnih predpisov ZZZDR 412. člen ZPP v zakonskih sporih in sporih iz razmerij med starši in otroki strankam ne dovoljuje prostega razpolaganja z zahtevki. Navedena določba, ki sicer govori o razpolaganju z zahtevki med pravdo, se nedvomno nanaša tudi na sklepanje sodne poravnave pred pravdo, če se poravnava nanaša na vprašanja iz zakonskih sporov ali sporov iz razmerij med starši in otroki.

Novi Zakon o pravdnem postopku iz leta 1999 je uvedel tožbo za razveljavitev sodne poravnave kot eno od izrednih pravnih sredstev (392. in 393. člen ZPP). S tem je sledil stališčem teoretikov, ki so zagovarjali dvojno pravno naravo sodne poravnave in sicer glede na njene civilnopravne in procesne elemente. Zato so razlogi za izpodbijanje sodne poravnave dvojni: po 1. točki drugega odstavka 392. člena ZPP so to materialnopravni razlogi za neveljavnost pogodb, po 2. in 3. točki pa so razlogi, ki se nanašajo na procesnopravne predpostavke za veljavnost pravdnih dejanj. Vendar so obojni razlogi in s tem tožba za razveljavitev sodne poravnave kot izredno pravno sredstvo namenjeni le strankam, ki so poravnavo sklenile in ki uveljavljajo razloge za njeno razveljavitev.

Sklenitev sodne poravnave je v načelu v dispoziciji strank. Vendar je razpolaganje strank z zahtevki omejeno (četrti odstavek 306. člena ZPP). Po tretjem odstavku 3. člena ZPP namreč sodišče ne prizna razpolaganja strank, ki nasprotuje prisilnim predpisom ali moralnim pravilom. V 27. poglavju ZPP, ki ureja postopek v zakonskih sporih in sporih iz razmerij med starši in otroki kot poseben postopek, je določeno, da se ne uporabljajo določbe o sodbi na podlagi pripoznave, sodbi na podlagi odpovedi in zamudni sodbi ter določbe o sodni poravnavi (prvi odstavek 412. člena ZPP). Da bi se preprečile kršitve teh prepovedi je potrebna tudi takšna procesna možnost kontrole zakonitosti sodnih poravnav, ki ni pridržana le strankam v postopku. Po tretjem odstavku 3. člena in po 9. členu Zakona o državnem tožilstvu vlaga državno tožilstvo v civilnih in drugih sodnih postopkih procesne akte in druga pravna sredstva, za katera je pooblaščeno z zakonom. Z Zakonom o pravdnem postopku je pooblaščeno za vložitev zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodno odločbo.

Sodna poravnava ima procesne učinke, ki jo v nekaterih bistvenih lastnostih izenačujejo s pravnomočno sodbo. S sodno poravnavo (res transacta) je spor med strankami končan, enako kot s pravnomočno sodbo (res iudicata). Nov spor o istem spornem predmetu ni mogoč (308. člen ZPP). Sodna poravnava je izvršljiva. Te procesne lastnosti sodne poravnave dovoljujejo razlago 385. člena ZPP v tem smislu, da se upravičenje Državnega tožilstva Republike Slovenije za vložitev zahteve za varstvo zakonitosti nanaša tudi na izpodbijanje sodne poravnave. Pri tem je vezano na razloge, zaradi katerih je dovoljena zahteva za varstvo zakonitosti, ne pa na razloge, s katerimi se utemeljuje tožba za razveljavitev sodne poravnave po 392. členu ZPP. Državno tožilstvo z zahtevo za varstvo zakonitosti deluje v skladu s svojo pristojnostjo, da v obsegu 387. člena ZPP skrbi za zakonitost v pravdnih postopkih. Ta nadzor sega tudi na sklepanje sodnih poravnav, zlasti glede spoštovanja prisilnih predpisov in moralnih pravil (tretji odstavek 3. člena ZPP). V tem pogledu so pristojnosti Državnega tožilstva enake kot pri drugih procesnih razpolaganjih, ki se izražajo v sodbi na podlagi pripoznave, sodbi na podlagi odpovedi ter zamudni sodbi. Zato je Državno tožilstvo upravičeno z zahtevo za varstvo zakonitosti izpodbijati odločitev sodišča v zvezi z dovolitvijo ali zavrnitvijo dovolitve sodne poravnave. Pri tem ni ovira dejstvo, da ZPP ne zahteva za dovolitev poravnave posebnega formalno oblikovanega sklepa, kot ga zahteva za zavrnitev predloga za sklenitev poravnave po petem odstavku 306. člena ZPP. Poravnava sama, katere sklenitev sodišče dovoli, vsebuje dovolitveno odločitev sodišča. To je podlaga za prej navedene procesne učinke sodne poravnave (pravnomočnost, izvršljivost), po katerih se sodna poravnava loči od poravnave kot pravnega posla po 1089. in naslednjih členih Zakona o obligacijskih razmerjih.

V obravnavanem primeru so stranke, ki so sklenile izpodbijano sodno poravnavo, urejale izpodbijanje in priznanje očetovstva, kar zadeva družinski status otroka in staršev, na način, ki ni predviden z zakonom. Ta vprašanja urejuje Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, tako da omejuje dispozicijo strank. Poravnava o zahtevkih iz takih razmerij je v nasprotju s prepovedjo iz 1. točke tretjega odstavka 3. člena, četrtega odstavka 306. člena in prvega odstavka 412. člena ZPP. Zato je sodišče ne sme dovoliti.

Iz navedenega sledi, da je sodišče ravnalo napačno, ko je dovolilo sodno poravnavo o vprašanjih, ki so jih v tem primeru želele urediti stranke. Obravnavana poravnava je sklenjena v nasprotju s predpisi o izpodbijanju očetovstva (97., 98. in 99. člen ZZZDR), ki omejujejo dispozicijo strank pri urejanju vprašanj družinskega statusa. Te omejitve so sankcionirane s prvim odstavkom 412. člena ZPP. Zahteva za varstvo zakonitosti utemeljeno uveljavlja nepravilno uporabo te določbe tudi v njeni materialnopravni vsebini. Zato je Vrhovno sodišče v tem obsegu ugodilo zahtevi za varstvo zakonitosti in spremenilo odločitev sodišča tako, da je odločilo, da se poravnava ne dovoli. V posledici tega je obravnavana poravnava brez pravnega učinka.

Vrhovno sodišče je odločilo na podlagi prvega odstavka 380. člena v zvezi z drugim odstavkom 391. člena ZPP.

ZPP člen 3, 3/3, 292, 306, 306/4, 308, 309, 385, 392, 412, 412/1.ZZZDR člen 96, 98, 99.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.