Sklep VIII Ips 188/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-04-18

delovno razmerje pri delodajalcu - prenehanje potreb po delavcih zaradi nujnih operativnih razlogov - prenehanje delovnega razmerja - program razreševanja presežnih delavcev - kriteriji za določitev presežnih delavcev - sodni postopek - materialno pravo - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Revidentka upravičeno izpodbija odločitev pritožbenega sodišča, s katero je to sodišče zavrnilo pritožbo tožnice ter ugovarja obrazložitvi sodbe sodišča druge stopnje o razlogih zavrnitve pritožbenih navedb tožnice o tem, da v postopku ni bilo ugotovljeno, ali je tožena stranka pravilno uporabila določila 2. odstavka 36. a člena ZDR, ki zahtevajo, da se pri izbiri oseb, katerim naj se zagotovi ohranitev zaposlitve v organizaciji, upoštevajo že omenjeni kriteriji, ki jih v zvezi s tem določa zakon.

S tem, ko je sodišče druge stopnje v razlogih sodbe navedlo, da je bila delavka razporejena na delo komercialista v drugo organizacijo, čeprav takšna ugotovitev ne izhaja iz ugotovljenega dejanskega stanja pred sodiščem prve stopnje in iz listin priloženih spisu, je bistveno kršilo določila 13. točke 2. odstavka 354. člena ZPP/77. Sodišči prve in druge stopnje nista upoštevali, da bi bilo treba v tej zadevi ugotoviti ali so podani pogoji za ohranitev zaposlitve tožnice pri toženi stranki po določilih 3. odstavka 36. a člena ZDR. Namen teh določil je, da zagotavljajo enak položaj delavcev v postopku razreševanja presežnih delavcev v organizaciji (14. člen Ustave Republike Slovenije) zato ima njihovo neupoštevanje za posledico nezakonitost odločitve prenehanju delovnega razmerja posameznika. S tem sta sodišči zmotno uporabili materialno pravo, kar je imelo za posledico, da je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno.

Reviziji se ugodi. Sodbi sodišča druge in prve stopnje se razveljavita in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizijski stroški so nadaljnji stroški postopka.

Tožnica je zahtevala, da sodišče razveljavi sklepe organov tožene stranke z dne 9.11.1995, z dne 11.2.1996 ter 14.2.1996, s katerimi je bilo odločeno, da ji preneha delovno razmerje kot trajno presežni delavki. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo, sodišče druge stopnje pa je zavrnilo njeno pritožbo zoper omenjeno sodbo sodišča prve stopnje. Pritrdilo je stališčem sodišča prve stopnje, ki ni sprejelo mnenja tožnice, da je bila uvedba nove organizacije dela pri toženi stranki nezakonita, ker naj bi bila v nasprotju s kolektivnimi pogodbami in zakonsko ureditvijo sodelovanja delavcev pri odločanju, da je bil program razreševanja presežnih delavcev nezakonit in da so bili zato nezakoniti tudi omenjeni sklepi organov tožene stranke.

Tožeča stranka je zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje pravočasno vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbeno sodišče je po navedbah revidentke neustrezno ocenilo pritožbene navedbe tožnice in zato tudi zmotno uporabilo materialno pravo, kot je to storilo tudi sodišče prve stopnje. V času ugotavljanja presežkov pri toženi stranki je ob splošni kolektivni pogodbi in kolektivni pogodbi dejavnosti veljal tudi notranji pravilnik o razreševanju presežnih delavcev, ki v postopku ni bil pridobljen in upoštevan. Kot podlaga odločanju je bil večkrat omenjen v programu. Če pravilnik ni bil upoštevan, materialno pravo ni moglo biti pravilno uporabljeno.

Sodišče je obravnavalo le predlog programa, za katerega ni jasno, ali je bil v nespremenjeni obliki tudi veljavno sprejet. Pred tem je direktorica tožene stranke 1.8.1995 ugotovila, da odpuščanje zaposlenih zahtevajo nujni operativni razlogi pri toženi stranki, vendar pa na delovnem mestu tožnice v resnici ni prišlo do zmanjšanja potreb po delu, temveč do povečanja potreb po delu. Dela, ki jih je opravljala tožnica pri toženi stranki, še vedno obstajajo. Pri ugotavljanju presežkov so bili nekateri delavci razporejeni na druga delovna mesta, kjer za opravljanje dela niso izpolnjevali pogojev. Delavka Jadviga W. Pirc, ki je po poklicu primerjalna slavistka, je bila razporejena na delovno mesto komercialista, čeprav tožnica bolj izpolnjuje pogoje za opravljanje teh del. Če je tožena stranka razporejala delavce z njihovim soglasjem na druga delovna mesta, ki ne ustrezajo njihovi strokovni izobrazbi, znanju in zmožnostim (36. a člen ZDR), bi morala izbiro med delavci, katerim bi ponudila takšno zaposlitev, opraviti po kriterijih, ki jih določa zakon (2. odstavek citiranega člena), česar pa tožena stranka ni storila. Ni utemeljena navedba tožene stranke, da je delavka Jadviga W. Pirc prešla na delo v drugo pravno osebo. Čeprav se tožena stranka sklicuje na to, da je ugotavljanje presežkov delavcev posledica nove organizacije dela pri toženi stranki in nove sistemizacije, pri kateri naj bi prišlo do ukinitve njenega delovnega mesta, pa v sodnem postopku ni bilo ugotovljeno, ali je do sprememb sistemizacije, na katero se sklicuje tožena stranka, v resnici sploh prišlo. V postopku ni bilo preverjeno, ali je bil program dejansko vročen delavskim predstavništvom, česar sodišče ni preverilo. Revidentka predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijani sodbi spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, in da toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi ali da sodbo sodišča druge stopnje razveljavi in zadevo vrne temu sodišču v novo sojenje.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP/77 - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 35/91 in Uradni list RS, št. 55/92 in 19/94) vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo. Tožena stranka reviziji nasprotuje. Navaja, da ni dopustna, ker jo revidentka vlaga zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Za sprejetje odločitve o prenehanju delovnega razmerja tožnice so obstajale ustrezne pravne podlage kot tudi program razreševanja presežnih delavcev, ki je bil sprejet v skladu s predpisi in je zakonit.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Zato revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le v delu, ki se z revizijo izpodbija in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni. Po uradni dolžnosti pazi le na absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP/77 ter na pravilno uporabo materialnega prava (določba 386. člena ZPP/77). Navedene kršitve iz 10. točke revizijsko sodišče pri preizkusu izpodbijane sodbe ni ugotovilo.

Po določilih 29. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Uradni list RS, št. 14/90, 5/91, 13/93, 71/93) za nujne operativne razloge, zaradi katerih lahko delavcu preneha delovno razmerje, štejejo med drugim tudi organizacijski razlogi, ki prispevajo k večji učinkovitosti delodajalca. Če postane delo delavca zaradi nujnih operativnih razlogov nepotrebno za več kot šest mesecev, torej trajno, delovno razmerje preneha na način in pod pogoji kot to določa Zakon o delovnih razmerjih (33. člen ZDR). Obstoj trajnega prenehanja potreb po delu delavca ugotavlja poslovodni organ oziroma delodajalec. O tem je dolžan obvestiti delavska predstavništva (1. in 2. odstavek 34. člena ZDR). Sprejeti mora program z vsemi elementi, ki jih določa zakon, med temi elementi pa so tudi ukrepi za preprečitev prenehanja delovnega razmerja delavcev (1. odstavek 35. člena ZDR). Med temi ukrepi je mogoče predvideti tudi razporeditev delavca na drugo delovno mesto, ki ne ustreza njegovi strokovni izobrazbi, znanju in zmožnostim, če delavec s tako razporeditvijo soglaša. V tem primeru delovno razmerje delavca, katerega delo postane trajno nepotrebno, ne preneha. Če je mogoče omenjeni ukrep uporabiti le za omejeno število delavcev iz širše skupine delavcev, ki so določeni kot presežni, je treba pri izbiri med delavci zaradi njihovega enakega obravnavanja upoštevati kriterije, ki jih določa zakon, to je delovna uspešnost oziroma strokovna izobrazba, delovna doba v organizaciji ter delovne razmere, v katerih delavci živijo (2. odstavek 36. a člena ZDR).

Pri ugotavljanju, katere osebe bodo presežki, je treba upoštevati kriterije, ki jih določa zakon in avtonomni pravni viri (36. b člen ZDR). Ob tem zakon še določa obdobja, v katerih presežnim delavcem ne more prenehati delovno razmerje, posebne pogoje za prenehanje delovnega razmerja relativno zavarovanih kategorij delavcev, minimalne pravice presežnih delavcev (odpovedni roki, odpravnina, prednostna pravica pri kasnejši zaposlitvi).

Sodišči prve in druge stopnje sta pravilno ugotovili, da so pri toženi stranki v letu 1995 obstajali nujni operativni razlogi, zaradi katerih je bila tožena stranka upravičena izdelati in izvesti program za razreševanje presežnih delavcev. Sodišči sta ugotovili, da so pri izdelavi programa sodelovala delavska predstavništva in da je program sprejela skupščina gospodarske družbe kot pristojni organ za sprejetje programa po tem, ko je poslovodni organ ugotovil število in kategorije presežnih delavcev. V dokaznem postopku je bilo ugotovljeno, da je bila tožnica edina izvajalka del na delovnem mestu, kjer se je za opravljanje dela zahtevala prav takšna stopnja strokovne izobrazbe določene vrste poklica, kot jo je imela tožnica. Tožnica je bila torej pri toženi stranki edina izvajalka del v določeni kategoriji, zato uporaba kriterijev za izbiro med več delavci iste kategorije v konkretnem primeru ni mogla priti v poštev.

Revidentka upravičeno izpodbija odločitev pritožbenega sodišča, s katero je to sodišče zavrnilo pritožbo tožnice ter ugovarja obrazložitvi sodbe sodišča druge stopnje o razlogih zavrnitve pritožbenih navedb tožnice o tem, da v postopku ni bilo ugotovljeno, ali je tožena stranka pravilno uporabila določila 2. odstavka 36. a člena ZDR, ki zahtevajo, da se pri izbiri oseb, katerim naj se zagotovi ohranitev zaposlitve v organizaciji, upoštevajo že omenjeni kriteriji, ki jih v zvezi s tem določa zakon. Pritožbeno sodišče je v obrazložitvi sodbe navedlo, da je bila delavki J. W. P. v postopku razreševanja presežkov zagotovljena zaposlitev v drugi organizaciji, čeprav tega dejstva v sodbi sodišče prve stopnje ni ugotovilo. Ker je pritožbeno sodišče vezano na ugotovitev dejanskega stanja pred sodiščem prve stopnje, ki je ugotovilo, da je bila omenjena delavka razporejena na drugo delovno mesto pri toženi stranki, bi moralo oceniti pritožbene navedbe tožnice o tem ali je bilo dejansko stanje popolno ugotovljeno, da bi bilo v tej zadevi mogoče pravilno uporabiti materialno pravo. Če je bila omenjena delavka razporejena na drugo delovno mesto pri toženi stranki in če ima ta razporeditev značilnosti razporeditve po določilih 1. alineje 1. odstavka 36. a člena ZDR, je treba preveriti pritožbene ugovore tožnice o tem, ali so bili pri odločanju o tem, katera izmed delavk bo razporejena na drugo delovno mesto, upoštevani kriteriji, ki jih določa 2. odstavek 36. a člena ZDR. S tem, ko je sodišče druge stopnje v razlogih sodbe navedlo, da je bila delavka J. W. P. razporejena na delo komercialista v drugo organizacijo, čeprav takšna ugotovitev ne izhaja iz ugotovljenega dejanskega stanja pred sodiščem prve stopnje in iz listin priloženih spisu, je bistveno kršilo določila 13. točke 2. odstavka 354. člena ZPP/77. Sodišči prve in druge stopnje nista upoštevali, da bi bilo treba v tej zadevi ugotoviti ali so podani pogoji za ohranitev zaposlitve tožnice pri toženi stranki po določilih 3. odstavka 36. a člena ZDR. Namen teh določil je, da zagotavljajo enak položaj delavcev v postopku razreševanja presežnih delavcev v organizaciji (14. člen Ustave Republike Slovenije) zato ima njihovo neupoštevanje za posledico nezakonitost odločitve prenehanju delovnega razmerja posameznika. S tem sta sodišči zmotno uporabili materialno pravo, kar je imelo za posledico, da je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno.

Zato je bilo treba sodbi sodišča prve in druge stopnje na podlagi 2. odstavka 395. člena ZPP/77 razveljaviti in vrniti v ponovno sojenje sodišču prve stopnje.

O stroških je revizijsko sodišče odločilo na podlagi tretjega odstavka 166. člena ZPP/77.

Določbe ZPP je revizijsko sodišče smiselno uporabilo na podlagi prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I, 45/I/94) kot predpise Republike Slovenije.

ZDR (1990) člen 33, 35, 35/1, 36a, 36a/2, 36b. ZPP (1977) člen 354, 354/2, 354/2-13, 395, 395/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.