TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 47/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-08-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti - izločitev sodnika - zloraba pravice

Iz strankine vloge, s katero je predlagala delegacijo drugega sodišča, izhaja, da je že neuspešno zahtevala izločitev razpravljajoče sodnice ter da ima pripombe na predstojnico sodišča iz razloga, ker ni bilo ugodeno strankini zahtevi za izločitev razpravljajoče sodnice. Podatki spisa kažejo, da prihaja do domnevnih nesporazumov zaradi številnih vlog tožnikovega pooblaščenca, ki se nanašajo na procesno vodstvo sodišča in kar je lahko predmet le pritožbe zoper končno odločbo. Omenjeni razlogi po oceni vrhovnega sodišča ne morejo predstavljati procesno tehtnih razlogov za predlagano delegacijo.

Predlogu tožnika za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Pri sodišču prve stopnje je v reševanju odškodninski spor med pravdnimi strankami. V tem sporu je tožnik predlagal, da se naj za razrešitev spora določi drugo pristojno sodišče, ker ga je razpravljajoča sodnica šikanirala, predstojnica okrajnega sodišča pa ni ugodila tožnikovemu predlogu, da se razpravljajoča sodnica izloči. V ravnanju sodnic vidi kršitev določb ZPP ter zato predlaga, da se Okrajno sodišče v Kamniku izloči in določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Vrhovno sodišče predlogu za delegacijo drugega sodišča ni ugodilo.

Po določilu 67. sedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku (ZPP) vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. Iz strankine vloge, s katero je predlagala delegacijo drugega sodišča, izhaja, da je že neuspešno zahtevala izločitev razpravljajoče sodnice ter da ima pripombe na predstojnico sodišča iz razloga, ker ni bilo ugodeno strankini zahtevi za izločitev razpravljajoče sodnice. Podatki spisa kažejo, da prihaja do domnevnih nesporazumov zaradi številnih vlog tožnikovega pooblaščenca, ki se nanašajo na procesno vodstvo sodišča in kar je lahko predmet le pritožbe zoper končno odločbo. Omenjeni razlogi po oceni vrhovnega sodišča ne morejo predstavljati procesno tehtnih razlogov za predlagano delegacijo. Pri tem je opozoriti, da je potrebno vsak procesnopravni inštitut uporabljati v skladu z njegovim namenom in tako, da se preprečujejo procesne zlorabe.

Vrhovno sodišče na podlagi povedanega zaključuje, da tožnikov predlog za določitev drugega stvarnega sodišča ni utemeljen v določbah 67. člena ZPP ter mu zato ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 42/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-07-22

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti

Predlog ne pojasni, za kakšnega delavca sodišča naj bi šlo - za sodnika ali kakšnega drugega delavca. Ni navedeno, kdaj naj bi gospod F. H. postal delavec sodišča. Pravda namreč teče že peto leto, pa ne stranke ne sodišče niso izrazili kakšnih pomislekov v zvezi s tem, da teče postopek pred brežiškim sodiščem. Sicer pa samo dejstvo sorodstvene povezave strank z nekim delavcem sodišča še ni razlog v smislu navedene zakonske določbe.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Predstojnik Okrajnega sodišča v Brežicah je predlagal, naj vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, ker da so stranke po svaštvu, čeprav je bila zakonska zveza razvezana, povezane z delavcem sodišča F. H. Ta okoliščina naj bi spravljala "v dvom nepristranost tega sodišča".

Zakon o pravdnem postopku res določa, da lahko vrhovno sodišče na predlog pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da izvede postopek, če so za to tehtni razlogi (67. člen). Vendar v tej zadevi ni videti takšnih tehtnih razlogov. Predlog namreč niti ne pojasni, za kakšnega delavca sodišča naj bi šlo - za sodnika ali kakšnega drugega delavca. Ni navedeno, kdaj naj bi gospod F. H.

postal delavec sodišča. Pravda namreč teče že peto leto, pa ne stranke ne sodišče niso izrazili kakšnih pomislekov v zvezi s tem, da teče postopek pred brežiškim sodiščem. Sicer pa samo dejstvo sorodstvene povezave strank z nekim delavcem sodišča še ni razlog v smislu navedene zakonske določbe. Zato je sodišče predlog zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 273/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-07-07

revizija - dovoljenost revizije zoper sklep - oprostitev plačila stroškov postopka

Po prvem in drugem odstavku 400. člena ZPP je revizija dovoljena samo proti tistim sklepom, s katerimi je postopek pravnomočno končan.

Sklep višjega sodišča, s katerim je bil potrjen sklep prvostopenjskega sodišča, ki tožnika ni oprostilo plačila stroškov za izvedenca, ni tak sklep, saj se z njim postopek še ni končal.

Sodišče prve stopnje, ki mora odločiti o veljavnosti oporoke pokojnega R. P. starejšega, je tožniku naložilo, da mora založiti predujem za izvedenca - psihiatra. Ob tem je zavrnilo tožnikov predlog za oprostitev plačila stroškov za izvedenca in višje sodišče je zavrnilo tožnikovo pritožbo ter potrdilo izpodbijani sklep. Nato je tožnik vložil revizijo, ki jo je sodišče prve stopnje zavrglo, ker ni bila dovoljena.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Na to je tožnik ponovno vložil revizijo. V njej navaja, da ni sposoben plačati izvedenčevih stroškov, ker je bil večkrat napaden, poškodovan in oropan, davčna uprava pa mu je onemogočila poslovanje. Poleg tega meni, da je predujem za izvedenčeve stroške previsok.

Tožnik navaja še domnevne nepravilnosti, ki naj bi jih doživel na sodišču in zaradi katerih se je pritožil na Ustavno sodišče Republike Slovenije. Na koncu predlaga razveljavitev sklepov glede zavrženja revizije in vrnitev zadeve Okrožnemu sodišču v novo odločanje.

Po določilu 390. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. list SFRJ, št. 4/77 do 27/90 in RS, št. 55/92) je bila revizija vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno pravno sredstvo. Zato je omejena in je dovoljena le za primere, ki so v zakonu posebej določeni. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je po prvem in drugem odstavku 400. člena ZPP revizija dovoljena samo proti tistim sklepom, s katerimi je postopek pravnomočno končan. Sklep višjega sodišča, s katerim je bil potrjen sklep prvostopenjskega sodišča, ki tožnika ni oprostilo plačila stroškov za izvedenca, ni tak sklep, saj se z njim postopek še ni končal. Ker je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določilo prvega odstavka 389. člena ZPP, ko je zavrglo tožnikovo nedovoljeno revizijo, je tudi zavrnitev pritožbe proti temu sklepu pravilna in v skladu z 2. točko 380. člena ZPP.

Glede na navedeno je vrhovno sodišče, ki je obravnavalo revizijo v skladu z določilom tretjega odstavka 400. člena ZPP, le-to zavrnilo po določilu 393. člena v zvezi s četrtim odstavkom 400. člena kot neutemeljeno.

ZPP (1977) člen 389, 389/1, 393, 400, 400/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 531/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-07-07

revizija - dovoljenost revizije v zapuščinskem postopku

Ker v Zakonu o dedovanju (ZD, Ur.l. SRS, št. 15/76 do RS, št. 82/94) v zvezi z revizijo ni nobenih določb, je treba uporabiti določilo 34. člena ZNP, po katerem revizija ni dovoljena. Zaradi tega jo je vrhovno sodišče po določilu 392. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD zavrglo.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o dedovanju ugotovilo obseg zapuščine po pok. B. Ž., ugotovilo, da sta zakonita dediča po prvem dednem redu zapustnikov sin M. Ž. in zapustnikova hči T. H., roj. Ž., ter sklenilo, da na podlagi dednega dogovora, sklenjenega na zapuščinski obravnavi dne 15.12.1997 pridobita dediča vsak do 1/2 zapuščine.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo zakonite dedinje T. H. in vnukov A. H. in B. H. ter potrdilo izpodbijani sklep.

Proti sklepu sodišča druge stopnje so zakonita dedinja T. H. in vnuka A. H. in B. H. vložili revizijo. Uveljavljajo razlog zmotne ugotovitve materialnega prava, ker sodišči druge in prve stopnje nista pravilno ocenili pravnega standarda izrednih razmer in predlagajo razveljavitev sklepov ter vrnitev zadeve v nov postopek.

Po določilu 390. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. SFRJ, št. 4/77 do 27/90 in RS, št. 55/92) je bila revizija vročena M. Ž., ki je predlagal njeno zavrnitev, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

S sklepoma sodišč druge in prve stopnje je bil pravnomočno končan zapuščinski postopek, ki je po določilu 1. člena Zakona o nepravdnem postopku (ZNP, Ur.l. SRS, št. 30/86 in RS, št. 55/92) vrsta nepravdnega postopka. Po določilu prvega in drugega odstavka tega člena se namreč pravila nepravdnega postopka uporabljajo za obravnavanje osebnih stanj, družinskih in premoženjskih razmerij ter drugih zadev, za katera zakon tako določa ali jih glede na njihovo naravo ni mogoče obravnavati v kakem drugem postopku. Ker v Zakonu o dedovanju (ZD, Ur.l. SRS, št. 15/76 do RS, št. 82/94) v zvezi z revizijo ni nobenih določb, je treba uporabiti določilo 34. člena ZNP, po katerem revizija ni dovoljena. Zaradi tega jo je vrhovno sodišče po določilu 392. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD zavrglo.

ZNP člen 1, 34.ZD člen 163. ZPP (1977) člen 392.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 43/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-07-08

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Dejstvo, da je toženka zaposlena kot strojepiska pri Okrajnem sodišču v A., predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni zakonski določbi.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v R..

Tožnica je 9.6.1999 vložila tožbo zaradi plačila tolarske protivrednosti 5.000 DEM s pp pri krajevno pristojnem Okrajnem sodišču na J. To je dne 16.6.1999 predlagalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, da naj na podlagi 68. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) v tej pravdni zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje, ker je toženka že več kot 14 let zaposlena kot strojepiska pri tem sodišču.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 68. člena ZPP. Po tej določbi Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če za to obstajajo tehtni razlogi. Dejstvo, da je toženka zaposlena kot strojepiska pri Okrajnem sodišču v A., predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni zakonski določbi. Zato je vrhovno sodišče za odločanje v tej pravdni zadevi določilo drugo stvarno pristojno sodišče iz istega sodnega okrožja, to je Okrajno sodišče v R.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 559/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-05-12

denacionalizacija - revizija - dovoljenost revizije - revizija zoper sklep o stroških postopka

V 2. odstavku 71. člena ZDen je določeno, da se za odločanje o stroških postopka uporabljajo predpisi, ki se uporabljajo pred organom za denacionalizacijo. V konkretnem primeru to pomeni, da je potrebno o stroških postopka odločiti v skladu z določili ZPP.

Sodišče prve stopnje je določilo skrbnico za poseben primer pokojnemu upravičencu do denacionalizacije za začasno upravljanje njegovega premoženja, nasprotnemu udeležencu naložilo izdajo obveznic Slovenskega odškodninskega sklada, nominiranih v nemških markah in v višini 293.169,80 DEM, ki jih mora izročiti skrbnici za poseben primer ter nasprotnega udeleženca obvezalo k povrnitvi stroškov postopka predlagateljem. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo nasprotnega udeleženca in sklep v izpodbijanem stroškovnem delu potrdilo.

Zoper tak pravnomočen sklep je nasprotni udeleženec vložil pravočasno revizijo, s katero izpodbija odločitev o povrnitvi stroškov postopka.

V postopku, ki je bil opravljen po 390. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP), predlagatelji na vročeno revizijo niso odgovorili, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

V obravnavani zadevi je nasprotni udeleženec vložil pritožbo izrecno le zoper tisti del sklepa sodišča prve stopnje, ki mu nalaga povrnitev stroškov postopka (3. točka izreka sklepa sodišča prve stopnje). Odločitve o glavni stvari ni izpodbijal s pritožbo in je pritožbeno sodišče ni preizkušalo.

Revizija je v denacionalizacijskih postopkih izrecno dovoljena skladno z 2. odstavkom 56. člena Zakona o denacionalizaciji (ZDen), ta določba pa se nanaša na odločitev o utemeljenosti zahteve za vrnitev nacionaliziranega premoženja in odločitev o obsegu vrnitve le-tega. V 2. odstavku 71. člena ZDen pa je določeno, da se za odločanje o stroških postopka uporabljajo predpisi, ki se uporabljajo pred organom za denacionalizacijo. V konkretnem primeru to pomeni, da je potrebno o stroških postopka odločiti v skladu z določili ZPP.

Odločitev o povrnitvi stroškov postopka ni del odločitve o glavni stvari. Dovoljenost revizije zoper (sklep) odločitev o povrnitvi stroškov je potrebno presojati skladno z določilom 400. člena ZPP, po katerem je revizija dovoljena zoper sklep, s katerim je postopek pravnomočno končan. Sklep o povrnitvi stroškov postopka pa ni sklep s tako naravo in zoper tak sklep revizija ni dovoljena (primerjaj pravno mnenje, objavljeno v Poročilu o sodni praksi, št. II/98, stran 4). Nedovoljeno revizijo je zato revizijsko sodišče moralo zavreči (392. člen v zvezi z 400. členom ZPP).

ZPP (1977) člen 392, 400.ZDen člen 56, 56/2, 71, 71/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 512/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-06-09

revizija - dovoljenost revizije - sestavine tožbe - nepopolna vloga - vrednost spornega predmeta

Ker vlagatelja v svoji nepopolni vlogi nista ocenila vrednosti spornega predmeta za povrnitev škode v naravi in za prepoved posegov v njeno lastnino, nista ravnala v skladu z 2. odstavkom 186. člena ZPP in si zato nista zagotovila pravice do revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrglo vlogo predlagateljev z dne 26.7.1996, ker kljub njegovemu sklepu o vrnitvi vloge v popravo te vloge nista ustrezno popravila oziroma dopolnila. Sodišče druge stopnje je pritožbo vlagateljev zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Vlagatelja se v pravočasni reviziji proti sklepu sodišča druge stopnje ne strinjata s stališčem tega sodišča, da niti prva niti druga vloga ni sposobna za obravnavanje, saj sta pojasnila, da zahtevata povrnitev škode v naravi, spoštovanje njune lastnine in opustitev bodočih samovoljnih posegov. Za morebitne pomanjkljivosti se opravičujeta, pri svojih vlogah pa vztrajata in zahtevata njihovo obravnavo.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Kaj mora vsebovati tožba, je določeno v 186. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP). Če predmet tožbenega zahtevka ni denarni zahtevek, pa je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, mora tožnik po drugem odstavku navedenega člena to vrednost navesti že v tožbi. Navesti jo mora zato, da si zagotovi pravico do revizije. Zahtevek vlagateljev za povrnitev škode v naravi in za prepoved posegov v njuno lastnino je premoženjske narave, ne glasi pa se na denarno terjatev. Vprašanje dovoljenosti revizije se presoja po 382. členu ZPP tako glede revizije proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje, kot tudi glede revizije proti pravnomočnemu sklepu sodišča druge stopnje (četrti odstavek 400. člena ZPP). Po tretjem odstavku 382. člena ZPP revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska. Vlagatelja vrednosti spornega predmeta v svoji vlogi nista opredelila. Ker nista ravnala v skladu z določbo drugega odstavka 186. člena ZPP, si nista zagotovila pravice do revizije.

Zato je revizijsko sodišče na podlagi četrtega odstavka 400. člena ZPP v zvezi s 392. členom ZPP njuno revizijo zavrglo kot nedovoljeno.

ZPP (1977) člen 109/4, 186, 186/2, 382, 382/3, 400, 400/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 32/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-05-26

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Presoja o tem, ali je sodišče v določenem postopku ravnalo zakonito, ne more biti prepuščena istemu sodišču.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Škofji Loki.

Pri Okrajnem sodišču v Kranju so vložili tožniki dne 16.5.1997 tožbo zaradi motenja posesti proti obema toženima strankama.

Okrajno sodišče v Kranju v predlogu z dne 10.5.1999 navaja, da tožniki utemeljujejo svojo tožbo z navedbo, da so ravnali organi Okrajnega sodišča v Kranju pri deložaciji tožnikov nasilno in nezakonito. Ker gre za presojo dela delavcev Okrajnega sodišča v Kranju, predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi na podlagi 68. člena Zakona o pravdnem postopku drugo stvarno pristojno sodišče.

Iz tožbe v zadevi opr. št. P 322/97 je razvidno, da tožeča stranka očita organom Okrajnega sodišča v Kranju nezakonito postopanje pri deložaciji tožnikov in šteje to kot bistveno utemeljitev svojega tožbenega zahtevka.

Presoja o tem, ali je sodišče v določenem postopku ravnalo zakonito, ne more biti prepuščena istemu sodišču. Zato je Vrhovno sodišče odločilo, da bo v tej zadevi odločalo Okrajno sodišče v Škofji Loki kot bližnje stvarno pristojno sodišče (68. člen Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 31/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-05-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz drugih tehtnih razlogov

Pravdna stranka je predsednik višjega sodišča.

Za postopanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče .

Pri Okrajnem sodišču X. je upnik proti dolžniku vložil izvršilni predlog zaradi izterjave zneska 702.924,00 SIT.

Predstojnik Okrajnega sodišča X. je podal predlog, naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot najvišje sodišče v državi na podlagi določbe 68. člena ZPP določi za postopanje v tej izvršilni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče. Upnik je namreč predsednik Višjega sodišča v ..., ki je pritožbeno sodišče tudi za Okrajno sodišče X., kamor je vložen izvršilni predlog.

Predlog na določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je utemeljen.

Po določbi 68. člena ZPP lahko najvišje sodišče v državi na predlog pristojnega sodišča določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče v državi, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Iz podatkov spisa in navedb predlagatelja je razvidno, da je upnik predsednik Višjega sodišča v ..., ki je obenem sodišče druge stopnje tudi za Okrajno sodišče X. kjer naj bi tekel izvršilni postopek. Zaradi izločitve vsakršnega dvoma o nepristranosti odločanja je bilo treba predlogu na določitev drugega stvarno pristojnega sodišča z izbiro Okrajnega sodišča na V. ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 29/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-05-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču

Okoliščina, da je pritožnica zaposlena na Višjem sodišču v X., pomeni tehten razlog iz 68. člena ZPP. Navedeno dejstvo utegne pri nasprotni stranki povzročiti dvom v nepristranskost sojenja.

Za odločanje v tem pritožbenem postopku se določi Višje sodišče v Y.

Dedinja v navedenem zapuščinskem postopku A. M. je vložila pritožbo zoper sklep o dedovanju Okrajnega sodišča v X. z dne 20.1.1999, opr. št. D 835/98 na krajevno in stvarno pristojno Višje sodišče v X..

Vodja Oddelka za civilno sodstvo Višjega sodišča v X. predlaga Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, naj na podlagi 68. člena ZPP za odločanje določi drugo stvarno pristojno sodišče. V predlogu ugotavlja, da je pritožnica A. M. vodja strojepisnice na Višjem sodišču v X., kar bi lahko vzbudilo dvom v nepristranskost odločanja.

Po 68. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če za to obstajajo tehtni razlogi.

Okoliščina, da je pritožnica zaposlena na Višjem sodišču v X., pomeni tehten razlog iz 68. člena ZPP. Navedeno dejstvo utegne pri nasprotni stranki povzročiti dvom v nepristranskost sojenja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 53/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-09-22

ugovor zoper plačilni nalog - prepozen ugovor - zavrženje ugovora - relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Revizijski razlogi kažejo, da toženec uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 354. člena ZPP v zvezi s 450. in naslednjimi členi ZPP. Toda domnevnih procesnih kršitev ni določno opredelil, niti ne navedel za utemeljitev revizije potrebnih trditev o procesnih kršitvah ali jih dokazno podprl (v smislu določila 387. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je s sklepom 8.4.1997 zavrglo toženčev ugovor zoper plačilni nalog kot prepozen, ker je ugotovilo, da ga je vložil po preteku 8 dnevnega ugovornega roka. Sodišče druge stopnje je toženčevo pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in prvostopni sklep potrdilo.

Zoper sklep sodišča druge stopnje je toženec vložil revizijo. V njej navaja, da je šele naknadno opazil, da plačilni nalog ni imel pravnega poduka in da se je zato pritožil v okviru 15 dnevnega roka. Predlaga, da se sklep pregleda in njegova pritožba upošteva.

Po podatkih spisa je sodišče prve stopnje izdalo plačilni nalog 21.2.1997 in ga vročilo tožencu 19.3.1997. Zoper plačilni nalog je toženec ugovarjal 2.4.1997, ugovor pa je sodišče prve stopnje zavrglo kot prepozen, ker je ugotovilo, da ga je toženec vložil po preteku 8 dnevnega roka. Toženčevo pritožbo zoper navedeni sklep, v kateri je navedel, da se mu datumi ne ujemajo in da bo terjatev plačal v najkrajšem času, je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno, ker ni ugotovilo kakšnih procesnih kršitev.

Revizijsko sodišče ugotavlja, da je sicer toženčeva revizija dovoljena na podlagi določb prvega odstavka 400. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ni pa utemeljena. Revizijski razlogi kažejo, da uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 354. člena ZPP v zvezi s 450. in naslednjimi členi ZPP. Toda domnevnih procesnih kršitev ni določno opredelil, niti ne navedel za utemeljitev revizije potrebnih trditev o procesnih kršitvah ali jih dokazno podprl (v smislu določila 387. člena ZPP). V sklepih vsebovani (in celo v spisu nahajajoči) podatki pa ne potrjujejo uveljavljenih ali uradoma (to je na določilu 386. člena ZPP temelječih) upoštevnih kršitev postopka. Revizijsko sodišče je glede na tako stanje moralo toženčevo revizijo zavrniti kot neutemeljeno (prvi odstavek 400. člena v zvezi s 393. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.