Sodba II Ips 364/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2000-02-03

povrnitev gmotne škode - podlage odškodninske odgovornosti - škoda, povzročena po divjadi - odgovornost lovske organizacije - denarna odškodnina

Ob pravilnem materialnopravnem izhodišču, da mora lovska organizacija, ki upravlja lovišče, po 68. členu Zakona o varstvu, gojitvi in lovu divjadi ter o upravljanju lovišč (ZVGLD, Ur.l.SRS, št. 25/76) preprečevati škodo, ki jo divjad napravi premoženju ali ljudem in ugotovitvi, da tožena stranka ni poskrbela za postavitev prometnega znaka, ki bi opozarjal na divjad na cesti, sta nižji sodišči pravilno uporabili tudi materialnopravna določila Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur.l. SFRJ, št. 29/78 do 57/89) in po 71. členu ZVGLD toženi stranki naložili povrnitev škode na avtomobilu, ki je v lasti tožeče stranke.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki 197.264,50 tolarjev z zamudnimi obrestmi, ki so določene v zakonu in tečejo od 23.11.1994 do plačila. Naložilo ji je tudi povrnitev pravdnih stroškov, za katere je z dopolnilno sodbo dne 31.3.1999, poleg glavnice 72.113 tolarjev, prisodilo tudi zamudne obresti, ki so določene v zakonu in tečejo od dneva izdaja prve sodbe dalje. Po pritožbi tožene stranke je višje sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je tožena stranka pravočasno vložila revizijo. Uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava po 1., 2. in 3. točki prvega odstavka 385. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP 1977, Ur. L. SFRJ, št. 4/77 do 27/90 in RS, št. 55/92). Predlaga ugoditev reviziji, razveljavitev sodb sodišč druge in prve stopnje in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Poudarja, da je se je vozilo gibalo, da je bila ob trčenju avtomobila z živaljo slaba vidljivost in da je bila omejena samo na snop luči. Zato meni, da ni gotovo, da je na cesto skočila prav srna. Dlake, ki so jih po nesreči našli na cesti, so generičen pojem in samo strokovna analiza bi lahko potrdila, da je šlo za dlake srnjadi. Mogoče je, da je na cesto skočila kaka druga žival, npr. potepuški pes, ki se je ponoči klatil okrog, kar na deželi ni nobena redkost. Ker meni, da ni dokazano, da je nesrečo povzročila srna, trdi, da za poškodbo vozila ni odgovorna tožena stranka.

Po 390. členu ZPP 1977 je bila revizija vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Čeprav je 14. julija 1999 začel veljati nov procesni zakon, je tudi revizijsko sodišče odločalo po pravilih ZPP 1977, ker je v prvem odstavku 498. člena novega Zakona o pravdnem postopku (ZPP 1999, Ur. list RS, št. 26/99) določeno, da je treba nadaljevati postopek po prejšnjih pravilih, če je bila pred uveljavitvijo ZPP 1999 na prvi stopnji izdana sodba, s katero se je končal postopek pred sodiščem prve stopnje.

Uvodoma je treba pojasniti, da je revizija izredno pravno sredstvo, ki ga je mogoče vložiti le v izjemnih primerih in iz razlogov, ki so v 385. členu ZPP 1977 taksativno določeni. Tako je mogoče izpodbijati pravilno uporabo procesnega in materialnega prava, medtem ko izpodbijanje dejanskih ugotovitev v revizijskem postopku po tretjem odstavku navedenega člena ni dovoljeno. Ker spada med dejanske ugotovitve tudi dokazna ocena sodišč prve in druge stopnje in ker revizija graja oceno, da je pred avtomobil skočila srna ter navaja možnost, da je šlo za kako drugo žival, take trditve v reviziji ni mogoče upoštevati. Nezadovoljstvo z dokazno oceno po opravljenem dokaznem postopku, ki je bil izveden tako, kot predvideva ZPP 1977, ni dovoljen revizijski razlog, zato sodišče na ta revizijska izvajanja ne odgovarja.

Razlog bistvene kršitve pravdnega postopka tožena stranka sicer navaja, a ga natančneje ne opredeli in ne utemelji. Zato je sodišče v skladu s 385. členom ZPP 1977 po uradni dolžnosti preizkusilo sodbo le glede morebitne kršitve 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP 1977, a je ni našlo.

Ob pravilnem materialnopravnem izhodišču, da mora lovska organizacija, ki upravlja lovišče, po 68. členu Zakona o varstvu, gojitvi in lovu divjadi ter o upravljanju lovišč (ZVGLD, Ur.l. SRS, št. 25/76) preprečevati škodo, ki jo divjad napravi premoženju ali ljudem, in ugotovitvi, da tožena stranka ni poskrbela za postavitev prometnega znaka, ki bi opozarjal na divjad na cesti, sta nižji sodišči pravilno uporabili tudi materialnopravna določila Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur.l. SFRJ, št. 29/78 - do 57/89) in po 71. členu ZVGLD toženi stranki naložili povrnitev škode na avtomobilu, ki je v lasti tožeče stranke.

Tako se izkaže, da niso podani razlogi, ki jih tožeča stranka navaja v reviziji. Ker sodišče tudi ni našlo kršitev procesnih in materialnih predpisov, na katere mora po 386. členu ZPP 1977 paziti po uradni dolžnosti, revizija ni utemeljena in jo je sodišče zavrnilo po 393. členu ZPP 1977. Glede na to, da revizija ni bila uspešna, tožeča stranka ni upravičena do povrnitve stroškov v zvezi z njo (prvi odstavek 166. člena v zvezi s prvim in drugim odstavkom 154. člena ZPP 1977).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.