Sodba II Ips 59/99
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1999-06-23

etažna lastnina - prepoved gradbenih posegov na etažnem objektu - solastnina

Etažno lastnino naš pravni red pozna, delno pa jo urejata SZ v 13. in 14. členu in ZTLR v 19. členu. Za etažno lastnino v bistvenem veljajo določbe o (izključni) lastninski pravici (in ne o solastništvu). Ker je bilo ugotovljeno, da sta toženca lastnika podstrešne etaže, na kateri izvajata sporna dela, tožnik v preurejevalna dela tožencev kot etažnih lastnikov podstrešja ne more posegati na podlagi v tožbi oziroma postopku zatrjevanih upravičenj, ki naj bi jih imel kot solastnik hiše.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožnikov zahtevek, da naj se prepove tožencema izgradnja stanovanja na podstrešju hiše v L. in da morata tudi ustaviti vsa dela na podstrešju. Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da sta pravdni stranki dejansko etažna lastnika, pri čemer sta toženca lastnika prostorov v I. nadstropju in celotnega podstrešja. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in navedeno sodbo potrdilo.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlagal, da naj se sodba spremeni. V reviziji navaja, da ugotovitev o etažni lastnini hiše ni pojasnjena, prav tako pa niso navedeni predpisi, na podlagi katerih naj bi se hiša štela za etažno. Razdeljena sta namreč le posest in uživanje. V sporu pa je pomembno, da toženca gradita brez dovoljenj in da s tem spreminjata velikost idealnega delaža strank na nepremičnini.

Ugotovitve sodišč prve in druge stopnje o skupnem hodniku si nasprotujejo ter je hodnik tožnikova lastnina. Dela v podstrešju predstavljajo poseg, ker podstrešje funkcionalno služi pritličnim in kletnim prostorom, prišlo pa je tudi do zunanjih sprememb objekta.

Državno tožilstvo Republike Slovenije se o vročeni reviziji ni izjavilo, toženca pa na revizijo nista odgovorila (tretji odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku, naprej ZPP).

Sodišči nižjih stopenj sta na podlagi izvedenih dokazov ugotovili, da je prejšnji lastnik sporne hiše prodal le-to po etažah in sicer tožniku med drugim pritlično etažo in nekaj kletnih prostorov, tožencema oziroma njunemu pravnemu predniku pa celotno prvo nadstropje in celotno podstrešje ter tudi nekaj kletnih prostorov. V obeh kupoprodajnih pogodbah je bilo dogovorjeno, da se bosta kupljena dela nepremičnin vknjižila kot etažna lastnina čim bodo stopili v veljavo predpisi o vknjižbi etažne lastnine, do tedaj pa se nepremičnini vknjižita kot solastnina in sicer na vsako stranko do 1/2. Ugotovljeno je tudi bilo, da pravdni stranki uživata kupljeni nepremičnini po etažah in sicer tožnik od leta 1965 dalje, toženec oziroma njun pravni prednik pa od leta 1961 dalje. Dalje je bilo še ugotovljeno, da imata pravdni stranki skupen vhod v hišo ter da iz hodnika v pritličju peljejo stopnice v etažo tožencev. Prav tako je bilo ugotovljeno, da toženca res opravljata določena gradbena dela v podstrešni etaži.

Na podlagi zgoraj navedenega dejanskega stanja sta sodišči nižjih stopenj zaključili, da sta pravdni stranki dejansko etažna lastnika hiše, da je tudi podstrešje v etažni lastnini tožencev in da toženca zaradi izvajanja del v podstrešju ne posegata v kakšne tožnikove pravice, ker podstrešje ni njegova lastnina in da zato njegov zahtevek na prepoved domnevne izgradnje stanovanja na podstrešju nima podlage v zakonu. Tožnikov zahtevek sta zato zavrnili.

Po presoji revizijskega sodišča tožnikova revizija ni utemeljena. Tožnik v reviziji formalno ni opredelil, kakšna bistvena kršitev določb pravdnega postopka naj bi bila zagrešena. Domnevne kršitve postopka ni pojasnil v revizijskih razlogih niti vsebinsko. Kolikor pa je revizijska izvajanja o skupnem hodniku razumeti, da s temi uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 13. točke drugega odstavka 354. člena ZPP, je ugotoviti, da sta ugotovitvi sodišč obeh stopenj o hodniku v bistvenem enaki, sicer pa dovolj izčrpno pojasnjeni in dokazno podprti ter sta zato sodbi sodišč nižjih stopenj tudi o tej okoliščini dovolj jasni in v celoti razumljivi. Uradoma upoštevne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP pa revizijsko sodišče ni ugotovilo.

Za pravilno pravno presojo spora je odločilnega pomena ugotovitev, da sporna hiša ni v solastnini ampak v etažni lastnini pravdnih strank. Tako obliko lastnine pravdnih strank sta sodišči nižjih stopenj izrečno ugotovili, pri čemer sta se utemeljeno sklicevali na kupoprodajni pogodbi pravdnih strank. Iz teh pogodb tudi jasno izhaja, da se etažna lastnina pravdnih strank vpiše (začasno) kot solastnina le do trenutka, ko bo mogoče vpisati v zemljiški knjigi etažno lastnino. Zato so tista revizijska izvajanja tožnika, ki govorijo o solastnini pravdnih strank in o kršitvah tožnikove solastninske pravice zaradi posegov tožencev v njuni etaži, brez dejanske in pravne podlage. Etažno lastnino (o kateri govori tudi tožnik sam v svoji vlogi na listovni številki 91) naš pravni red pozna, delno pa jo urejata Stanovanjski zakon (v 13. in 14. členu) in Zakon o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (19. člen, naprej ZTLR). Za etažno lastnino v bistvenem veljajo določbe o (izključni) lastninski pravici (in ne o solastništvu). Ker je bilo ugotovljeno v tem primeru, da sta toženca lastnika podstrešne etaže, na kateri izvajata sporna dela, tožnik v preurejevalna dela tožencev kot etažnih lastnikov podstrešja ne more posegati na podlagi v tožbi oziroma postopku zatrjevanih upravičenj, ki naj bi jih imel kot solastnik hiše. Pri tem je opozoriti, da mora sodišče odločati na podlagi v tožbi uveljavljenih trditev in postavljenega zahtevka (2. in naslednji členi ZPP). Če pa toženca kot etažna lastnika podstrešja izvajata kakšne posege na eventualnih skupnih (solastnih) delih stavbe (v smislu 8. člena in tretjega odstavka 12. člena SZ), pa je opozoriti, da tožnik take podlage ni uveljavljal, pri čemer je zaradi jasnosti dodati, da je bilo to, kar je prejšnji lastnik prodal po etažah, že bilo razdeljeno pred nakupi pravdnih strank. V zvezi s problematiko skupnega vhoda, ki se prav tako omenja v reviziji, je pritrditi stališčema nižjih sodišč, da ta za odločitev o tožbenem zahtevku ne more biti pravno pomembna (saj vhod še ni obremenjen zaradi potreb tega stanovanja). Če toženca oblastnih dovoljenj za preureditev podstrešja res nimata kot tožnik zatrjuje, to na njegove domnevne pravice kot etažnega lastnika v tem sporu ne more vplivati. Neutemeljena pa so tudi izvajanja, da utegneta toženca s preureditvijo podstrešne etaže spremeniti velikost tožnikovega idealnega deleža na hiši (saj ni idealni solastnik kot je že pojasnjeno spredaj ampak etažni lastnik).

Revizijsko sodišče glede na povedano ugotavlja, da v postopku niso bile zagrešene uveljavljene ali uradoma upoštevne kršitve. Zato je neutemeljeno revizijo tožnika zavrnilo (393. člen ZPP).

ZTLR člen 8, 12, 12/3, 19.SZ člen 13, 14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.