Sklep VIII Ips 85/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-06-09

Tudi sicer ministrstvo ne more nastopati kot stranka v individualnem delovnem sporu pred sodiščem v smislu določb tretjega odstavka 77. člena ZPP. Zakon o vladi Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 4/93, 71/94, 23/96 in 47/97) v prvem odstavku 7. člena (pred sprejemom novele v letu 1996 je bil to 5. člen) določa, da vlada zastopa Republiko Slovenijo kot pravno osebo, če glede posameznih zadev s posebnim zakonom ni drugače določeno. Pri tem s posebnimi predpisi ni določeno, da so ministrstva pravne osebe, to pa pomeni, da ne morejo biti pravdne stranke. Take lastnosti ministrstvu ne more priznati niti sodišče po tretjem odstavku 77. člena ZPP (to je bilo možno po starejših predpisih), saj ministrstva niso organi, pri katerih bi šlo za oblike združevanja, kjer bi združeni imeli družbena sredstva oziroma premoženje, kar je takim združbam izjemoma omogočalo pridobitev lastnosti pravdne stranke.

Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi in zadeva vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je z obravnavano sodbo ugodilo zahtevku tožnika za razveljavitev odločb tožene stranke z dne 16.2.1996, na podlagi katerih je bil z delovnega mesta komandirja Postaje mejne milice razporejen na delovno mesto vodje izmene v Operativno komunikacijskem centru.

Sodišče druge stopnje je z izpodbijano sodbo ugodilo pritožbi tožene stranke in spremenilo sodbo sodišča prve stopnje tako, da je tožbeni zahtevek tožnika kot neutemeljen zavrnilo.

Zoper pravnomočno sodbo drugostopenjskega sodišča je tožnik vložil pravočasno revizijo iz revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da sodišče v izpodbijani sodbi ni upoštevalo navedb revidenta, ki je trdil, da je tožena stranka predpise razlagala tako, kot ji je to ustrezalo. Večino sodelavcev revidenta je namreč razporedila z uporabo 31. člena zakona o delavcih v državnih organih, samo nekatere pa z uporabo 91. člena zakona o notranjih zadevah. Pri tem sodišče ni imelo pomislekov, čeprav niso bile upoštevane določbe zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja, zakona o delovnih razmerjih ali določbe kolektivne pogodbe za negospodarstvo. Menil je tudi, da toženo ministrstvo v postopku ne more biti stranka in ni jasno, zakaj sodišče glede tega vprašanja spreminja svoje stališče. Zato je predlagal, da revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 35/91 in Uradni list RS, št. 55/92 in 19/94) vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

V odgovoru na revizijo je tožena stranka prerekala revizijske navedbe, ponovno pojasnila svoje stališče in predlagala zavrnitev revizije.

Revizija je izredno, nesuspenzivno, devolutivno, dvostransko in samostojno pravno sredstvo proti pravnomočnim odločbam sodišč druge stopnje. Zato revizijsko sodišče revizijo preizkusi le v delu, ki se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, po uradni dolžnosti pazi le na absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Ob reševanju revizije je revizijsko sodišče ugotovilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP, ki se upošteva po uradni dolžnosti, uveljavlja pa jo, čeprav nepopolno in samo vsebinsko, tudi revizija. Po tem določilu je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka vedno podana, če se je postopka kot stranka udeleževal nekdo, ki ne more biti pravdna stranka.

Pri preizkusu izpodbijane sodbe je revizijsko sodišče ugotovilo, da pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje ni vlagala tožena stranka Republika Slovenija ali njen pooblaščenec, čeprav je tožena stranka pravilno označena v tožbi in v uvodih prvostopenjske in drugostopenjske sodbe. Namesto, da bi sodišče druge stopnje ugotavljalo, ali gre za napako in ali je napako možno odpraviti ali pa je pritožba nepopolna ali nedovoljena, je razlogovalo, da tudi Ministrstvo za notranje zadeve Republike Slovenije lahko nastopa kot stranka v individualnem delovnem sporu pred sodiščem v smislu določb tretjega odstavka 77. člena ZPP. Čeprav revizijsko sodišče s takim pravnim stališčem ne soglaša, pa to v konkretnem sporu, kjer je kot pravdna stranka obravnavana Republika Slovenija, tako razlogovanje ni sprejemljivo zaradi razloga, ker sodba v uvodu kot toženo stranko označuje Republiko Slovenijo. To pa pomeni, da je pritožbo vložil organ, ki v tem sporu ni bil tožena stranka.

Tudi sicer Ministrstvo za notranje zadeve ne more nastopati kot stranka v individualnem delovnem sporu pred sodiščem v smislu določb tretjega odstavka 77. člena ZPP. Zakon o vladi Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 4/93, 71/94, 23/96 in 47/97) v prvem odstavku 7. člena (pred sprejemom novele v letu 1996 je bil to 5. člen) določa, da vlada zastopa Republiko Slovenijo kot pravno osebo, če glede posameznih zadev s posebnim zakonom ni drugače določeno. Pri tem s posebnimi predpisi ni določeno, da so ministrstva pravne osebe, to pa pomeni, da ne morejo biti pravdne stranke. Take lastnosti ministrstvu ne more priznati niti sodišče po tretjem odstavku 77. člena ZPP (to je bilo možno po starejših predpisih), saj ministrstva niso organi, pri katerih bi šlo za oblike združevanja, kjer bi združeni imeli družbena sredstva oziroma premoženje, kar je takim združbam izjemoma omogočalo pridobitev lastnosti pravdne stranke.

Ker je pritožbeno sodišče reševalo pritožbo organa, ki ni bil stranka v postopku, je s tem bistveno kršilo določbe pravdnega postopka po 10. točki drugega odstavka 354. člena ZPP. Zaradi navedenih razlogov je revizijsko sodišče v skladu z določbo tretjega odstavka 394. člena ZPP sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo sojenje.

Sodišče je določbe ZPP uporabilo smiselno kot predpise Republike Slovenije v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.