Sodba II Ips 290/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-01-07

pogodba o dosmrtnem preživljanju - razveza pogodbe

Materialnopravno sporno tudi v revizijskem postopku je predvsem vprašanje, ali so v tem primeru izpolnjene predpostavke za razvezo spornih pogodb po tretjem odstavku 120. člena ZD. Po tem določilu lahko vsaka stranka zahteva, da se pogodba razveže, če druga stranka ne izpolnjuje svojih obveznosti. Pri odločanju na tej pravni podlagi je pravna praksa dajala poudarek dejstvu, da gre za trajna razmerja strank, v katerih se oblikujejo zapletena premoženjska in osebna razmerja ter da je razveza takih pogodb zaradi neizpolnjevanja obveznosti utemeljena predvsem takrat, kadar gre za pomemben obseg neizpolnjevanja obveznosti in če je za neizpolnjevanje podana odgovornost prevzemnikov premoženja. Ker izhaja iz dejanskega stanja, ki je bilo ugotovljeno v postopkih pred nižjima sodiščema, da je toženec izpolnjeval s pogodbo prevzete obveznosti v takem obsegu, kot sta to tožnika želela, da jih je izpolnjeval vse do nastanka spora (ki ga je povzročil prvi tožnik) in na drugi strani, da tožnika nista dokazala, da bi se toženec zavezal plačevati njima mesečno rento po 1.000 DEM in kar naj bi predstavljalo bistven razlog za spor oz. za očitek neizpolnjevanja pogodbe po tožbenem temelju, sta sodišči druge in prve stopnje tudi po presoji revizijskega sodišča utemeljeno zavrnili tožbeni zahtevek tožnikov kot neutemeljen.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo zahtevek, da naj se razveže pogodba, ki sta jo 28.4.1992 sklenila s tožencem in s katero sta mu izročila v last in posest svoje nepremičnine v vl. št... k.o..., in pogodba z dne 13.2.1991, s katero sta izročila tožencu v last več premičnih stvari, predvsem stroje. Zavrnilo je tudi zahtevek na izstavitev zemljiškoknjižne listine, sposobne za prenos lastninske pravice na spornih nepremičninah na tožnika ter zahtevek na vrnitev premičnih stvari.

Sodišče druge stopnje pa je s pobijano sodbo zavrnilo pritožbo tožnikov zoper sodbo sodišča prve stopnje in navedeno sodbo potrdilo.

Zoper sodbo sodišča druge stopnje sta vložila revizijo tožnika zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter predlagala, da naj se pobijana sodba spremeni ali razveljavi. Po revizijskih izvajanjih je sodišče kršilo določbo tretjega odstavka 120. člena Zakona o dedovanju, ker sodba sodišča druge stopnje ne pove, kakšen procent ali stopnjo izvrševanja spornih pogodb bi toženec moral opustiti, da bi bila razveza pogodb utemeljena. Prav tako ne pove, katerih obveznosti toženec ni izpolnjeval. Sicer pa bi moral toženec pogodbo v celoti izpolnjevati, ker drugače lahko nasprotni pogodbenik zahteva razvezo pogodbe.

Na revizijo toženec ni odgovoril, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o reviziji ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena zakona o pravdnem postopku, naprej ZPP).

Revizija je izredno pravno sredstvo, ki dopušča le omejen, z zakonom predpisan preizkus pravnomočne odločbe sodišča druge stopnje. Zato je odločanje revizijskega sodišča omejeno na razloge, ki jih v okviru dopuščenega obsega uveljavlja revident in razloge, ki jih mora upoštevati po uradni dolžnosti, predpisane z določilom 386. člena ZPP.

Procesnih kršitev revizija ni uveljavljala, uradni preizkus pobijane sodbe v smeri bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP pa je pokazal, da navedena kršitev postopka ni bila zagrešena.

Materialnopravna presoja pravnomočne odločbe sodišča druge stopnje v revizijskem postopku je omejena na dejansko stanje, ki je bilo ugotovljeno na nižji stopnji. Revizijsko sodišče zato ni moglo upoštevati tistih revizijskih izvajanj, s katerimi se zahteva natančna ugotovitev obveznosti, katerih naj bi toženec ne izpolnjeval. Iz ugotovljenega dejanskega stanja izhaja, da sta tožnika, ki sta starša toženca, sklenila s tožencem dve pogodbi: s pogodbo z dne 13.2.1991 sta tožencu izročila v last in posest določene kovinske in plastične stroje, s pogodbo z dne 28.4.1992 pa sta mu izročila v last in posest določene poslovne prostore in stavbo v vl. št... k.o..., toženec pa se je s pogodbo zavezal nuditi tožnikoma kot staršema dosmrtno potrebno oskrbo, hrano pri skupni mizi in v primeru njune bolezni ustrezno zdravniško oskrbo in pomoč.

Na podlagi takih ugotovitev sta sodišči nižjih stopenj tudi po presoji revizijskega sodišča pravilno zaključili, da sta pravdni stranki sklenili odplačno (in ne neodplačno - darilno) pogodbo in da se taka pogodba ob izpolnjenih predpostavkah iz tretjega odstavka 120. člena zakona o dedovanju (ZD) lahko razveže, pri čemer pa je oceniti, da sta pogodbi skupaj po prevladujočih elementih preužitkarski (upoštevajoč pri tem tako ugotovljeno obliko pogodb kot njuno vsebino in določila zakona o dedovanju o izročitvi in razdelitvi premoženja za življenja oziroma pogodbe o dosmrtnem preživljanju).

Materialnopravno sporno tudi v revizijskem postopku je predvsem vprašanje, ali so v tem primeru izpolnjene predpostavke za razvezo spornih pogodb po tretjem odstavku 120. člena ZD. Po tem določilu lahko vsaka stranka zahteva, da se pogodba razveže, če druga stranka ne izpolnjuje svojih obveznosti. Pri odločanju na tej pravni podlagi je pravna praksa dajala poudarek dejstvu, da gre za trajna razmerja strank, v katerih se oblikujejo zapletena premoženjska in osebna razmerja ter da je razveza takih pogodb zaradi neizpolnjevanja obveznosti utemeljena predvsem takrat, kadar gre za pomemben obseg neizpolnjevanja obveznosti in če je za neizpolnjevanje podana odgovornost prevzemnikov premoženja. Ker izhaja iz dejanskega stanja, ki je bilo ugotovljeno v postopkih pred nižjima sodiščema, da je toženec izpolnjeval s pogodbo prevzete obveznosti v takem obsegu, kot sta to tožnika želela, da jih je izpolnjeval vse do nastanka spora (ki ga je povzročil prvi tožnik) in na drugi strani, da tožnika nista dokazala, da bi se toženec zavezal plačevati njima mesečno rento po 1.000 DEM in kar naj bi predstavljalo bistven razlog za spor oz. za očitek neizpolnjevanja pogodbe po tožbenem temelju, sta sodišči druge in prve stopnje tudi po presoji revizijskega sodišča utemeljeno zavrnili tožbeni zahtevek tožnikov kot neutemeljen. Drugačna revizijska izvajanja (po katerih je razveza utemeljena že zgolj zaradi dejstva neizpolnitve, ne glede na vzroke in njihov obseg) so pravno zmotna in neutemeljena. Revizijsko sodišče je v skladu z navedenimi razlogi zavrnilo revizijo tožnikov kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.