Sodba II Ips 603/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-13

služnostna pravica - stvarna služnost - pridobitev stvarne služnosti s priposestvovanjem

V pravdi zaradi ugotovitve obstoja stvarne služnosti je problem njene ekonomske upravičenosti mogoče obravnavati le ob ustreznem (nasprotnem) zahtevku po 2. odst. 58. čl. ZTLR.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da v korist hiše in gospodarskih stavb tožnika, ki stojijo na parc. št. 7 in 8 k.o... ter ohišnice na parceli št. 117 k.o..., obstaja pravica služnosti pešpoti preko toženčeve parcele št. 113 iste k.o. Pri tem je natančen potek služnosti opredelilo glede na skico geometra F. G. z dne 14.1.1993. Tožencu je naložilo, da mora tožniku dovoliti uporabo te pešpoti in mu tudi izstaviti listino, na katere podlagi bo lahko služnostno pot vpisal v zemljiško knjigo. Toženec je tudi dolžan podreti lesene kole z železno mrežo v širini 1 metra na začetku steze za pešce med parcelama št. 8 in 114 k.o... ter podreti zid v širini 1 metra, železne kole in mrežo na kraju, kjer steza za pešce prehaja s parcele št. 113 na parcelo št. 97/3 k.o... Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti tej sodbi toženec vlaga revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo z zavrnitvijo tožbenega zahtevka, ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Ker je bil tožbeni zahtevek spočetka nedoločen in neizvršljiv, bi sodišče druge stopnje ne smelo sodbe sodišča prve stopnje razveljaviti in zadeve vrniti v novo odločanje samo zato, da bi lahko tožnik postavil sklepčen in izvršljiv zahtevek. Zato bi bilo treba tožbeni zahtevek ob prvem odločanju na pritožbenem sodišču zavrniti. Pravnomočno je že ugotovljeno, da tožeči stranki ne pripada služnost poti po parceli št. 114. Stvarna služnost poti pa je vezana na zemljišče; če tožnik nima služnosti po parceli št. 114, je ne more imeti tudi po parceli št. 113. Dostop do gospodujočega zemljišča je namreč zaradi vmesne parcele št. 114 prekinjen. Končno pa se nižji sodišči nista spustili v vprašanje ekonomske upravičenosti vtoževane služnosti. Tožnik ima namreč za smotrno uporabo svojega zemljišča na razpolago dostop z vaške poti in preko tastovega zemljišča.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP, zakona o pravdnem postopku).

Predmet revizijskega preizkusa je sodba sodišča druge stopnje z dne 26.6.1996, ne pa njegova razveljavitvena odločba z dne 18.11.1992. V okviru revizijskega razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni mogoče poseči v presojo pravilnosti ali nepravilnosti sklepa sodišča druge stopnje, s katerim je bila odločitev sodišča prve stopnje razveljavljena. Revizijo je mogoče vložiti le proti pravnomočni sodbi, izdani na drugi stopnji (prvi odstavek 382. člena ZPP). Razpravljanje o tem, ali je sodišče druge stopnje prav ravnalo, ker je enkrat že razveljavilo sodbo sodišča prve stopnje - po stališču revizije bi moralo tožbeni zahtevek s spremembo sodbe zavrniti - je tako brezpredmetno.

Res je, da je tožnikov zahtevek na ugotovitev služnosti pešpoti preko parcele št. 114 k.o... zavrnjen. Vendar pa ta zavrnitev ne more vplivati na ugotovitev obstoja služnosti preko sosednje parcele št. 113 iste k.o. Sodišče druge stopnje je namreč pravilno ugotovilo, da je do zavrnitve zahtevka prišlo zaradi vprašljive pasivne legitimacije poprej zajetih subjektov na toženi strani. Problem obstoja stvarne služnosti preko parcele št. 114 torej toženca ne zadeva, ker gre za razmerje med tožnikom in tretjimi, ki na razmerje med njim in tožnikom ne vpliva. Pravica stvarne služnosti preko toženčeve parcele št. 113 pa je zanesljivo ugotovljena. V reviziji nakazana "prekinitev" poti tako za obravnavanje v tej pravdi ni odločilna.

Po ugotovitvah nižjih sodišč je tožnik sporno stvarno služnost pridobil z dolgoletno, nemoteno rabo služečega zemljišča (51. in 54. člen ZTLR, zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih). Revizija te pravne presoje niti ne graja. Izpodbijani sodbi le očita, da je zmotno uporabila materialno pravo, ker se ni spustila v problem ekonomske upravičenosti pridobljene služnosti (drugi odstavek 58. člena ZTLR). Vendar pa s tem prehaja na področje navajanja novih dejstev na revizijski stopnji (387. člen ZPP), kar ni dovoljeno. V tej smeri med postopkom tožena stranka v svojih trditvah ni navajala ustreznih dejstev, niti ni v okviru določbe drugega odstavka 58.

člena ZTLR postavila ustreznega zahtevka.

Ker izpodbijani sodbi tudi ni mogoče očitati napak, na katere je revizijsko sodišče po določbi 386. člena ZPP dolžno paziti po uradni dolžnosti, je bilo treba revizijo zavrniti kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.