sodba VIII Ips 112/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-09-01

delovno razmerje pri delodajalcu - trajno presežni - delavci

Smisel programa razreševanja trajno presežnih delavcev ni v obliki programa, ampak v vsebini. Če so na sejah organa, rezultati katerih so razvidni iz zapisnikov, obravnavali vse elemente programa in so tudi bili obravnavani vsi možni ukrepi za omilitev možnih posledic, če so na sejah bili prisotni vsi, ki morajo pri sestavi programa sodelovati, sprejeti sklepi oziroma dogovori pa so bili zapisani, to lahko vsebinsko tudi nadomesti poseben program razreševanja, predvsem pa zagotavlja potrebno pravno varnost prizadetim delavcem.

Sodišče prve stopnje je z obravnavano sodbo zavrnilo tožnikov zahtevek za razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 15.1.1992 o prenehanju delovnega razmerja tožnika kot trajno presežnega delavca.

Sodišče druge stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožbo tožnika kot neutemeljeno in potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča.

Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnik vložil pravočasno revizijo, v kateri je uveljavljal revizijske razloge kršitve ustave, bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajal je, da je sodišče v izpodbijani sodbi bistveno kršilo določbe pravdnega postopka zato, ker ni obrazložilo, zakaj pritrjuje prvostopenjskemu sodišču. Materialni zakon je bil zmotno uporabljen zato, ker je sodišče samovoljno interpretiralo določbe 35. člena ZDR. Ni namreč vseeno, ali je program razreševanja sprejet kot enoten splošni akt, ali pa je bil sprejet v različnih sklepih. S tem ni zagotovljena pravna varnost delavca niti enakost (14. člen Ustave Republike Slovenije). Zato je predlagal, da sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo odpravi ter zadevo vrne v novo odločanje.

Revizija je bila v skladu z določbo 390. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP - Uradni list SFRJ, št. 4/77 do 27/90) vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu, ki se o njej ni izjavilo.

Revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP, ki se upoštevajo po uradni dolžnosti (386. člen ZPP), prav tako pa ni ugotovilo bistvene kršitve določb postopka, ki jih zatrjuje revizija.

Revizija smiselno uveljavlja bistveno kršitev postopka v zvezi z določbo 13. točke drugega odstavka 354. člena ZPP, ki naj bi jo sodišče storilo s tem, ker ni obrazložilo, zakaj pritrjuje stališčem prvostopenjskega sodišča. To pa bi naj pomenilo, da v odločbi ni razlogov o odločilnih dejstvih. Glede te očitane kršitve revizijsko sodišče ugotavlja, da je izpodbijana sodba dovolj natančno obrazložena in da so ob upoštevanju ugotovljenega dejanskega stanja navedeni tudi razlogi o odločilnih dejstvih. Po mnenju revizijskega sodišča zato ta revizijski razlog ni podan.

Po določbi tretjega odstavka 385. člena ZPP revizije ni mogoče vlagati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zato revizijsko sodišče izpodbijane sodbe v tej smeri ni preizkušalo.

Revizija nima prav v tistem delu, ko napada uporabo materialnega prava, na kar sicer revizijsko sodišče pazi tudi po uradni dolžnosti (386. člen ZPP). Drugostopenjsko sodišče je ugotovilo, da je bil v tožnikovem primeru pravilno ugotovljen obstoj trajnega prenehanja potreb po delu delavca, kot to določata 33. in 34. člen zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93). Tožnikovo delo je postalo nepotrebno za dalj kot šest mesecev, možnosti za ohranitev delovnega razmerja pa ni bilo. Tožena stranka je sicer iskala možnost ustrezne druge zaposlitve tožnika (36.a člen ZDR), vendar je ta po ugotovitvah sodišča vztrajal pri zahtevi, da se mu zagotovi delo profesorja fizike, za kar pa ni imel ustrezne strokovne izobrazbe. Zato ni bilo druge možnosti, kot da se ugotovi, da njegovo delo trajno ni potrebno.

Revizijsko sodišče soglaša s pravnim stališčem drugostopenjskega sodišča, da smisel programa razreševanja trajno presežnih delavcev ni v obliki programa, ampak v vsebini. Če so na sejah organa, rezultati katerih so razvidni iz zapisnikov, obravnavali vse elemente programa in so tudi bili obravnavani vsi možni ukrepi za omilitev možnih posledic, če so na sejah bili prisotni vsi, ki morajo pri sestavi programa sodelovati, sprejeti sklepi oziroma dogovori pa so bili zapisani, to lahko vsebinsko tudi nadomesti poseben program razreševanja, predvsem pa zagotavlja potrebno pravno varnost prizadetim delavcem. Če je le en delavec presežek, pa posebnega programa ni potrebno sprejemati, saj program na drugačno rešitev ne bi mogel vplivati (sodba VS RS opr. št. VIII Ips 82/95 z dne 12.3.1996). Bistveno je, da je bilo ugotovljeno, da je trajno prenehala potreba po delu delavca in da mu ni mogoče zagotoviti druge ustrezne zaposlitve. Zato tudi revizijsko sodišče ugotavlja, da določbe 35. člena ZDR s postopanjem tožene stranke v spornem primeru niso bile kršene.

Ob upoštevanju ugotovljenega dejanskega stanja, da revident ni izpolnjeval pogojev za opravljanje del profesorja fizike, ni več pomembno, ali in kdaj je prišlo do razpisa tega delovnega mesta, čeprav so posledice različne. Zaradi neizpolnjevanja pogojev za zasedbo tega delovnega mesta je bil revident sploh opredeljen kot trajno presežni delavec, tega delovnega mesta pa kasneje, po prenehanju delovnega razmerja, zaradi takega dejanskega stanja tudi ne bi uspel zasesti ob uporabi določbe četrtega odstavka 36.f člena ZDR.

Navedba v zvezi z zasedbo delovnega mesta laboranta predstavlja novoto, ki je zaradi določbe 387. člena ZPP v reviziji ni mogoče upoštevati.

Revizijsko sodišče zato ob upoštevanju ugotovitev in zaključkov v izpodbijani sodbi zaključuje, da v reviziji zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ni ugotoviti, prav tako pa ne zmotne uporabe materialnega prava. Zaradi navedenih razlogov je v skladu z določbo 393. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Sodišče je določbe zakona o pravdnem postopku uporabilo smiselno kot predpise Republike Slovenije v skladu z določbo 1. odstavka 4. člena zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.