Sodba II Ips 52/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-28

povrnitev negmotne škode - pravična denarna odškodnina - individualizacija škode

Revizijsko sodišče je ugotovilo, da sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili določili 200. in 203. člena ZOR, ko sta tožnikove telesne bolečine, strah in duševne bolečine najprej individualizirali na podlagi njegove izpovedi. To je dopolnil še izvedenec, ki je škodo objektiviziral in omogočil primerjavo s podobnimi primeri v sodni praksi. Glede na okoliščine primera, zlasti pa glede na stopnjo in trajanje bolečin in strahu, sta se nato pravilno odločili, da bosta za posamezne oblike nepremoženjske škode prisodili denarno odškodnino kot zadoščenje za vse prestano trpljenje in strah, ki ga je trpel tožnik. Posamezni zneski, ki sta jih prisodili sodišči prve in druge stopnje za določene oblike nepremoženjske škode, predstavljajo pravično odškodnino.

Sodišče prve stopnje je v zadevi razsodilo drugič. Že prvič je ugotovilo, da je bil tožnik protipravno poškodovan v prometni nesreči dne 20.9. 1989 ob 20. uri. Peljal se je z mopedom, ko ga je na lokalni cesti v naselju V. podrl traktor, ki ga je vozil prvotoženi. Tudi pri ponovnem sojenju je sodišče ugotovilo, da je prvotoženec izključno kriv za nesrečo, z njim pa je odgovorna tudi drugotožena stranka, pri kateri je bilo vozilo tedaj zavarovano proti odgovornosti. Po ugotovitvi obsega škode, ki je v vzročni zvezi z nesrečo, je sodišče prve stopnje prisodilo pravično odškodnino za nepremoženjsko škodo.

Višina odškodnine, ki jo morata plačati toženi stranki, je diferencirana zato, ker je sodišče že pri prvem sojenju prisodilo odškodnino za posamezne oblike nepremoženjske škode. Po pritožbah tožnika in obeh toženih strank je sodišče druge stopnje ugodilo tožeči stranki v celoti, prvotoženemu za znesek, ki je presegal 6,500.000,00 tolarjev in drugotoženi stranki za znesek, ki je presegal 3,970.387,00 tolarjev. Zato je moralo sodišče pri ponovnem sojenju valorizirati pravnomočno prisojene odškodninske zneske za posamezne oblike nepremoženjske škode, ki sta jih morali tožniku plačati prvotožena in drugotožena stranka. Ko je tako ugotovilo, koliko bi v času ponovnega sojenja pred sodiščem prve stopnje znašala odškodnina, za katero je tožnik med pravdo spreminjal tožbene zahtevke, je tožniku priznalo kot pravično odškodnino:

- za telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem vseh zahtevanih 3,000.000,00 tolarjev;

- za duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti vseh zahtevanih 5,650.000,00 tolarjev;

- za prestani strah mu je od zahtevanih 2,025.000,00 tolarjev prisodilo 1,300.000,00 tolarjev in presežek zavrnilo;

- za duševne bolečine zaradi skaženosti pa mu je prisodilo od zahtevanega zneska 1,800.000,00 tolarjev, 645.000,00 tolarjev in presežek zavrnilo.

Od tako prisojene pravične odškodnine, je moralo sodišče odšteti že prisojeno odškodnino in ker sta bili toženi stranki pravnomočno obsojeni na plačilo različnih zneskov za posamezne oblike škode, se je to odrazilo tudi v končnem izračunu tako, da je sodišče prve stopnje obsodilo obe toženi stranki na nerazdelno plačilo 2,210.000,00 tolarjev, drugotoženo pa še na 3,263.200,80 tolarjev, vse z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 8.3.1996 dalje. Po zavrnitvi presežnega zahtevka je še odločilo, da morata toženi stranki povrniti tožniku njegove pravdne stroške.

Sodišče druge stopnje, ki je nato odločalo o pritožbi tožeče in drugotožene stranke, je prvi delno ugodilo, drugo pa je v celoti zavrnilo. Izpodbijano sodbo je spremenilo tako, da je obema toženima strankama dodatno naložilo še nerazdelno plačilo 355.000,00 tolarjev, ker je za ta znesek zvišalo prisojeno odškodnino za tožnikove duševne bolečine zaradi skaženosti. Za pravično odškodnino je namreč prisodilo 1,000.000,00 tolarjev in ne le 645.000,00 tolarjev. V zvezi s pritožbenimi stroški je odločilo, da tožnik trpi svoje stroške odgovora na pritožbo.

Proti sodbi višjega sodišča je v zvezi s sodbo prvostopenjskega sodišča pravočasno vložila revizijo drugotožena stranka. Revizijo vlaga zaradi 2,500.000,00 tolarjev in uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je sodišče prisodilo nesorazmerno visoko odškodnino za nepremoženjsko škodo in ni upoštevalo pritožbenih navedb, pri katerih v celoti vztraja.

Po njenem bi bila za telesne bolečine in nevšečnosti v zvezi z zdravljenjem pravična odškodnina 2,000.000,00 tolarjev (in ne prisojenih 3,000.000,00 tolarjev); za primarni in sekundarni strah bi zadoščalo 800.000,00 tolarjev (in ne prisojenih 1,300.000,00 tolarjev); za duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti pa bi bila primerna odškodnina 4,650.000,00 tolarjev (in ne prisojenih 5,650.000,00 tolarjev). Zato predlaga, da vrhovno sodišče ugodi reviziji in izpodbijano sodbo spremeni, tako da tožniku zniža prisojeno odškodnino, kar naj upošteva tudi pri odmeri stroškov.

Po določilu 390. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. SFRJ, št. 4/77 do 27/90 in RS, št. 55/92) je bila revizija vročena tožniku in prvotoženi stranki, ki nanjo nista odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno, samostojno, devolutivno, nesuspenzivno, omejeno in dvostransko pravno sredstvo. V njej mora stranka, ki jo vloži, navesti: v katerem delu izpodbija sodbo in revizijske razloge.

Skicevanje na vloge, ki so v spisu in so naslovljene na sodišče prve in druge stopnje ni dovoljeno. Po določilu 386. člena ZPP namreč revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo le v mejah razlogov, ki so navedeni v reviziji, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ker revidentka v zvezi z zmotno uporabo materialnega prava navaja, da sta sodišči prve in druge stopnje prisodili nesorazmerno visoko odškodnino za nekatere oblike nepremoženjske škode, je sodišče najprej preizkusilo pravilnost uporabe določila 200. in 203. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur.l. SFRJ št. 29/78 do 57/89).

Ugotovilo je, da sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili navedeni določili zakona, ko sta tožnikove telesne bolečine, strah in duševne bolečine najprej individualizirali na podlagi njegove izpovedi. To je dopolnil še izvedenec dr. E. S., ki je škodo objektiviziral in omogočil primerjavo s podobnimi primeri v sodni praksi. Glede na okoliščine primera, zlasti pa glede na stopnjo in trajanje bolečin in strahu, sta se nato pravilno odločili, da bosta za posamezne oblike nepremoženjske škode prisodili denarno odškodnino kot zadoščenje za vse prestano trpljenje in strah, ki ga je trpel tožnik. Posamezni zneski, ki sta jih prisodili sodišči prve in druge stopnje za določene oblike nepremoženjske škode, predstavljajo pravično odškodnino.

Tožnikove telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem so bile hude, saj je bil štirikrat operiran in je izvedenec pojasnil, da je trpel več tednov zelo hude bolečine, ki so nato prešle v srednje in lahke, a niso prenehale. Poleg trajnih bolečin, ki so posledica poškodovanih organov in operacij, bodo prisotne tudi bolečine v križu, ki se pojavljajo kot posledica tožnikove prikrajšave desne noge. Vse to bo tožnik glede na njegovo mladost še zelo dolgo prenašal, zato je prisojena odškodnina ob dolgotrajnem in težkem zdravljenju, pravična. Upoštevati je namreč treba, da je bil tožnik štiri mesece v bolnici, od česar je skoraj dva meseca preležal, da je sledila fizioterapija in da je bil več kot leto dni na berglah.

Tudi odškodnina za strah v zvesku 1.300.000,00 tolarjev ni previsoka, čeprav nominalno prisojeni znesek ni majhen. Toda ob upoštevanju, da se je tožnik zavedal vsega dogajanja ob nesreči in po njej in da se je še šest mesecev po nesreči bal, da ne bo mogel uporabljati nog, da je nato mislil, da bo vedno hodil le ob pomoči bergel in da je šele na koncu ugotovil, da bo shodil, je odškodnina za tako intenziven in dolgotrajen strah vsekakor primerna.

Tudi odškodnina za duševne bolečine zaradi tožnikove zmanjšane življenjske aktivnosti v znesku 5,650.000,00 tolarjev ni pretirana. Gre namreč za določitev denarnega zadoščenja dijaku, ki mu je prometna nesreča korenito spremenila življenjska pričakovanja. Le njegova upornost, življenjska moč in pridnost so mu omogočili, da ni izgubil šolskega leta in da sedaj študira ter se usposablja za poklic, tako da na tem področju ni nastala dodatna škoda. Seveda pa ni dvoma, da bo moral kljub temu vlagati v delo in v opravila v vsakdanjem življenju več naporov kot njegovi vrstniki in da bo za marsikaj prikrajšan.

Tako se izkaže, da sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili materialno pravo. Da tožnik ne bi prejel dvakratne odškodnine za isto škodo, sta tudi pravilno upoštevali že pravnomočno prisojeno odškodnino, tako da materialno pravo ni bilo kršeno. Ker revizijsko sodišče tudi ni našlo kršitve postopka, na katero mora paziti po uradni dolžnosti, je po določilu 393. člena ZPP zavrnilo neutemeljeno revizijo.

Ker revizija ni bila uspešna, je sodišče po določilu prvega odstavka 166. člena v zvezi s prvim in drugim odstavkom 154. členom ZPP zavrnilo tudi zahtevek za povrnitev revizijskih stroškov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.