Sodba U 1291/95-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-08-28

Ukinitev dela poti kot javne poti, na katero je predviden izvoz po izdanem lokacijskem dovoljenju, na zakonitost izdane lokacijske odločbe ne vpliva.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila pritožbo tožnikov zoper odločbo Sekretariata za okolje in prostor občine z dne 2.6.1994, s katero je ta v obnovi postopka pustil v veljavi lokacijsko dovoljenje Komiteja za družbeno planiranje in urejanje prostora Občine z dne 17.9.1985, ki je bilo izdano investitorju V.K. za gradnjo nadomestne stanovanjske hiše na parc. št. 7/2 in 7/3. V obrazložitvi izpodbijane odločbe tožena stranka navaja, da je bila obnova postopka, končanega z izdajo lokacijskega dovoljenja z dne 17.9.1985, dovoljena na predlog tožnikov, ker nista sodelovala v postopku in ker sta trdila, da sporno lokacijsko dovoljenje, dano za gradnjo nadomestne hiše, posega v njuno dovozno pot parc. št. 1044 (javno dobro). Po dejanskih ugotovitvah, da je gradnja nadomestne stanovanjske hiše določena na parc. št. 7/2 in 7/3, ter da je dostop in dovoz iz obstoječe poti okoli naselja, to je poti parc. št. 1044, je tožena stranka presodila, da s predvideno gradnjo tožnika nista prizadeta. Morebitna ukinitev poti, parc. št. 1044 (javno dobro) po mnenju tožene stranke ni stvar tega postopka, ker pot ni bila ukinjena v tem lokacijskem postopku.

Tožnika v tožbi navajata, da je ukinitev dela parc. št. 1044 kot javne poti, ki povezuje njun objekt z javno potjo, nezakonita, saj o izvzetju dela poti iz javne rabe ne obstaja odločba. V zemljiški knjigi je še vedno vpis javne poti. Trditev, da sporno lokacijsko dovoljenje ne zadeva navedene javne poti oziroma njunega dostopa do njunega objekta, je grobo sprenevedanje.

V odgovoru na tožbo se tožena stranka sklicuje na razloge v izpodbijani odločbi in predlaga, naj sodišče neutemeljeno tožbo zavrne.

Prizadeta stranka V. K. v odgovoru na tožbo navaja, da razpolaga tudi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor, s katero je tudi gradbeno dovoljenje, izdano za gradnjo stanovanjske hiše na parc. št. 7/2 in 7/3, dokončno.

Po pregledu upravnih spisov se sodišču ne vzbuja dvom o pravilnosti odločitve tožene stranke. Pravilna in v skladu s podatki v upravnih spisih je ugotovitev, da je investitorjema izdano lokacijsko dovoljenje za nadomestno gradnjo na parc. št. 7/2 in 7/3 in ne na parc. št. 1044, ki je v naravi pot. Zato je pravilna odločitev, da se izdano lokacijsko dovoljenje pusti v veljavi, ker tudi morebitna sprememba ali delna ukinitev te poti (parc. št. 1044) kot javnega dobra, na to odločitev ne vpliva. Kolikor je gradnja potekala v nasprotju z izdano lokacijsko odločbo, je to lahko predmet inšpekcijskega postopka, ni pa razlog za odpravo lokacijskega dovoljenja v obnovi lokacijskega postopka. Sodišče je moralo neutemeljeno tožbo na podlagi 2. odstavka 42. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS) zavrniti. Določbe ZUS je v skladu s 1. odstavkom 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94) smiselno uporabilo kot republiški predpis.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.