Sodba II Ips 291/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-13

pogodba o dosmrtnem preživljanju - razveza pogodbe

Ker sodišči nista ugotovili, da je razmerje med pravdnima strankama omajano v tolikšni meri, da je postalo njuno skupno življenje neznosno in ker tudi nista ugotovili neizpolnjevanja obveznosti, ki jih je s pogodbo prevzela tožena stranka, sta z zavrnitvijo tožbenega zahtevka tožeče stranke materialno pravo (120. člen zakona o dedovanju) pravilno uporabili.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, s katerim je zahtevala, naj sodišče razveže izročilno pogodbo, ki sta jo pravdni stranki sklenili dne 29.8.1988. Glede stroškov postopka je odločilo, da jih je dolžna tožeča stranka povrniti toženi stranki v znesku 180.600,00 SIT.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Glede stroškov pritožbenega postopka je odločilo, da trpi vsaka stranka svoje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je vložila tožeča stranka pravočasno revizijo in v njej uveljavljala revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Med razlogi pritožbenega sodišča in podatki spisa obstaja nasprotje, to nasprotje pa je podano tudi med samimi razlogi pritožbenega sodišča. Odločitev pritožbenega sodišča namreč temelji na tem, da naj bi se tožnici zaradi "znane starostne nestanovitnosti" le dozdevalo, da je postalo skupno življenje s toženko nevzdržno. Sodišče prve stopnje pa "starostne nestanovitnosti" tožnice sploh ni ugotovilo. Tudi pritožbeno sodišče le sklepa nanjo. To pa pomeni, da ta razlog za zavrnitev tožbenega zahtevka sploh ni bil ugotovljen. Protispisna je tudi trditev pritožbenega sodišča, da so se stvari začele zapletati šele po vložitvi tožbe. Ugotovitve, da se pogodba izpolnjuje in da je tožena stranka tožeči stranki nudila vse, kar se je zavezala, pa v izvedenih dokazih tudi nimajo opore. Toženka tožeči stranki v resnici ni nudila vsega, kar bi ji po pogodbi morala. Izročene nepremičnine je začela hasnovati sama, tožeči stranki pa v zvezi s tem ni dovolila reči niti besede. Neprepričljivi izpovedbi toženke je sodišče sledilo v preveliki meri. Dejstva, da je toženka zasvojena z alkoholom in zato nesposobna skrbeti za tožnico in gospodariti s posestvom, pa sodišče sploh ni ugotavljalo. Reviziji naj se zato ugodi, sodbi sodišč druge in prve stopnje pa tako spremenita, da se tožbenemu zahtevku stroškovno ugodi. Podrejeno naj se obe sodbi razveljavita, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, ter Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (390. člen zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Revizijska trditev, da temelji odločitev sodišča druge stopnje na le domnevani "starostni nestanovitnosti" tožeče stranke, ni točna. Po izvedenem dokaznem postopku in oceni izvedenih dokazov je namreč sodišče prve stopnje v obširnih razlogih utemeljilo, zakaj ni podan prav nobeden od številnih v tožbi in tekom postopka pred sodiščem prve stopnje zatrjevanih razlogov za razvezo med pravdnima strankama sklenjene pogodbe. Za neobstoj vsakega od zatrjevanih razlogov (da tožena stranka tožeči stranki ne dovoli gospodariti, da ji ne dovoli nič reči, da z njo fizično obračunava, da ji ne nudi oskrbe in nege, da ne izpolnjuje s pogodbo prevzetih obveznosti itd.) je sodišče prve stopnje navedlo razloge, pritožbeno sodišče pa se je s temi razlogi strinjalo. Zato je to sodišče (ob upoštevanju prvostopnih ugotovitev, da prav nobeden od zatrjevanih razlogov za razvezo ni podan) pritožbo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo, in na koncu svojih razlogov izrecno zapisalo, da "pred sodiščem prve stopnje ugotovljena dejstva ne dopuščajo drugačne uporabe materialnega prava od tiste v napadeni sodbi". V nadaljevanju razlogov je drugostopno sodišče res tudi zapisalo, da "ne gre prezreti tudi pojava nestanovitnosti, ki mu bolj ali manj zapadajo ljudje v visoki starosti", vendar pa je že iz doslej povedanega razvidno, da ta sicer dokaj posplošena trditev ni bila razlog za zavrnitev pravnega sredstva tožeče stranke in potrditev sodbe sodišča prve stopnje. Netočna pa je tudi revizijska trditev, da naj bi drugostopno sodišče ugotovilo, da so se odnosi med pravdnima strankama začeli zapletati šele po vloženi tožbi. Iz jasnih razlogov pritožbenega sodišča (zadnji odstavek na 3. in prvi odstavek na 4. strani sodbe) namreč izhaja, da so nesporazumi med strankama obstajali tako pred kot tudi po vloženi tožbi, da pa je prvostopno sodišče večjo pozornost posvetilo dogajanjem po vloženi tožbi in ugotovilo, da tudi zaradi teh dogajanj razmerja med pravdnima strankama ni mogoče opredeliti kot "omajano, nevzdržno ali neznosno". V reviziji zatrjevana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 13. točke 2. odstavka 354. člena ZPP zato ni podana.

Z obširnimi revizijskimi trditvami, da tožena stranka tožeči stranki ne nudi pomoči, da ji ne dovoli gospodariti, da zaradi zasvojenosti z alkoholom ne more izpolnjevati pogodbenih obveznosti, da sta sodišči druge in prve stopnje v preveliki meri sledili izpovedbi toženke, da v resnici tožena stranka gospodari s celotnim posestvom itd., pa tožeča stranka izpodbija v postopku pred sodiščema prve in druge stopnje ugotovljeno dejansko stanje in dokazno oceno teh sodišč. To pa v revizijskem postopku ni dovoljeno (3. odstavek 385. člena ZPP). Ker sodišči nista ugotovili, da je razmerje med pravdnima strankama omajano v tolikšni meri, da je postalo njuno skupno življenje neznosno in ker tudi nista ugotovili neizpolnjevanja obveznosti, ki jih je s pogodbo prevzela tožena stranka, sta z zavrnitvijo tožbenega zahtevka tožeče stranke materialno pravo (120. člen zakona o dedovanju) pravilno uporabili. Ob preizkusu po uradni dolžnosti (386. člen ZPP) je revizijsko sodišče tudi ugotovilo, da nižji sodišči tekom obravnavanja zadeve bistvene kršitve iz 10. točke 2. odstavka 354.člena ZPP nista zagrešili. Revizijo tožeče stranke je zato kot neutemeljeno zavrnilo (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.