Sodba II Ips 101/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-03

odstop terjatve s pogodbo (cesija) - katere terjatve se lahko prenesejo s pogodbo - obvestitev dolžnika - razmerje med prevzemnikom in dolžnikom

Določilo 2. odstavka 440. člena ZOR dolžnika ne pooblašča, da posega v razmerje (nagib in podlago pravnega posla) med cedentom in cesionarjem.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da obstoji tožničina terjatev do toženca v višini 10.800 DEM v tolarski protivrednosti po srednjem tečaju Banke Slovenije na dan plačila s pripadki, da pa toženčeva terjatev do tožnice v znesku 286.473,00 SIT oziroma 4.466 DEM ne obstoji. Zato je tožencu naložilo, da mora tožnici plačati znesek 10.800 DEM v tolarski protivrednosti po srednjem tečaju Banke Slovenije na dan plačila s pripadki. Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti tej sodbi vlaga tožena stranka revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka pred sodiščem druge stopnje ter zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo z zavrnitvijo tožbenega zahtevka ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve v novo sojenje. Pogodba o odstopu terjatve, s katero je tožničina mati na tožnico prenesla svojo terjatev do toženca, je v nasprotju s pogoji, ki jih za tak prenos zahteva zakon. Šlo je za obremenjevanje premoženja mladoletne osebe, za kar bi moralo dati soglasje pristojno socialno skrbstvo. Ker pogodba o prenosu terjatve ni veljavna, toženec tožnici ničesar ne dolguje. Posojilna pogodba z dne 30.1.1993, zaradi katere je tudi prišlo do odstopa terjatve, je nična. Temelja za odstop terjatve z dne 2.2.1994 torej ni. V resnici je namreč stanovanje, za katerega naj bi dobila kupnino tožnica, prodala njena mati in le formalno položila denar na tožničin - hčerin račun. V stvari gre tudi za izigravanje upnikov. Sporazum med tožnico in njeno materjo je le posledica tega, da je mati izvedela, da želi toženec poravnati njeno obveznost, ki obstoji do upnika T. L. S tem v zvezi bi bilo treba izvesti ustrezne dokaze. Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, tedanji Javni tožilec Republike Slovenije pa se o njej ni izjavil (tretji odstavek 390. člena ZPP).

Revizijski razlog bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, domnevno storjenih na drugi stopnji, je v reviziji brez ustrezne obrazložitve naveden le s sklicevanjem na določbo 356. člena ZPP, očitno v zvezi z določbo 2. točke prvega odstavka 385. člena ZPP. Vendar pa navedene kršitve revizijsko sodišče ne najde. Določba 356. člena ZPP namreč razlaga pritožbeni razlog napačne uporabe materialnega prava. Sodišče druge stopnje pa na pravilno uporabo materialnega prava pazi tudi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 365. člena ZPP). Gre torej za problem (pravilne) uporabe materialnega prava na drugi stopnji, zaradi česar revizijska graja v tej smeri ne pomeni nič drugega kot uveljavljanje revizijskega razloga zmotne uporabe materialnega prava po 3. točki prvega odstavka 385. člena ZPP. Zato je revizijsko sodišče v okviru revizijskega razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka izpodbijano sodbo preizkusilo le po uradni dolžnosti (386. člen ZPP) in pri tem ugotovilo, da bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke drugega odstavka 354. člena ZPP v pravdi ni bilo.

Obe sodišči pa sta tudi pravilno uporabili materialno pravo. Za presojo utemeljenosti tožničinega tožbenega zahtevka je odločilno, ali je terjatev po pogodbi med tožencem in tožničino materjo z dne 22.12.1993 utemeljena in ali prenos te terjatve na tožnico ne nasprotuje določbi 436. člena ZOR. Vendar pa toženec proti tožnici kot prevzemnici niti ne uveljavlja ugovorov, ki bi jih lahko imel proti odstopnici, okoliščin pa, ki bi mogle utemeljevati ugotovitev o prenosu terjatve v nasprotju z določbo 436. člena ZOR, nižji sodišči nista ugotovili. Tožnica je tudi opravila obvestitev o odstopu v skladu z določbo prvega odstavka 438. člena ZOR.

Obvelja, kar je navedlo že sodišče druge stopnje, ko je odločalo o pritožbi, da tudi v reviziji toženec navaja le razloge, ki se nanašajo na razmerje med tožnico in njeno materjo oziroma celo na razmerje med tožničino materjo in njenim upnikom T. L. Določba drugega odstavka 440. člena ZOR pa toženca kot dolžnika ne pooblašča, da posega v razmerje med tožnico in njeno materjo, torej v nagib in podlago njunega pravnega posla oziroma razloge, zaradi katerih se je mati odločila cedirati svoji hčeri terjatev, ki ji je do toženca nastala s pogodbo z dne 22.12.1993.

Neutemeljneno revizijo je revizijsko sodišče po povedanem zavrnilo (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.