TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sodba I Ips 141/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-01-09

izredna pravna sredstva - zahteva za varstvo zakonitosti - dejansko stanje

Zahteve za varstvo zakonitosti ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Zahteva zagovornika obs. J.F. za varstvo zakonitosti se zavrne kot neutemeljena.

S sodbo Okrajnega sodišča v Novi Gorici z dne..., je bil obs. J.F. spoznan za krivega kaznivega dejanja ogrožanja javnega prometa po 3. odstavku v zvezi s 1. odstavkom 251. člena KZ/77 in obsojen na 40.000 tolarjev denarne kazni. Višje sodišče v Kopru je s sodbo z dne..., pritožbi okrožnega državnega tožilca v Novi Gorici in zagovornika obsojenca zavrnilo kot neutemeljeni in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zagovornik obsojenca, odvetnik M.L. iz NG, je dne... priporočeno po pošti vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, v kateri uvodoma navaja, da jo vlaga zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka iz zaradi kršitve kazenskega zakona. Predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako, da obsojenca oprosti "krivde in kazni", podrejeno pa predlaga, da razveljavi sodbi sodišča prve stopnje in pritožbenega sodišča ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

V obrazložitvi zahteve za varstvo zakonitosti zagovornik obsojenca ni navedel, v čem naj bi bile podane v uvodu zahteve zatrjevane kršitve zakona. S trditvijo, da ugotovitve sodišča prve in druge stopnje, da je obsojenec povzročil nevarno situacijo, nimajo trdne opore v zbranem dokaznem gradivu, ker sodišče sledov poškodb na obsojenčevem avtomobilu, ki po njegovem mnenju nedvomno kažejo, da vozni pas motorista ni bil v celoti zaprt, uveljavlja razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Iz tega razloga pa po določilu 2. odstavka 420. člena ni mogoče vložiti zahteve za varstvo zakonitosti. Sicer pa je potrebno v zvezi s takim stališčem zagovornika obsojenca še pojasniti, da je bilo obema izvedencema prometne stroke, prav tako pa tudi sodišču, znano, kakšne poškodbe so pri trčenju nastale na vozilu obsojenca, saj so te poškodbe opisane v njunih izvedenskih mnenjih, na katera se je sodišče pri ugotovitvi dejanskega stanja prav tako oprlo.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato zahtevo za varstvo zakonitosti, ki je vložena zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zavrnilo kot neutemeljeno (425. člen ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba I Ips 211/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-02-19

izredna pravna sredstva - zahteva za varstvo zakonitosti

Zahteve za varstvo zakonitosti ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Zahteva zagovornice obs. Z.P. za varstvo zakonitosti se zavrne kot neutemeljena.

S pravnomočno sodbo Okrajnega sodišča na Vrhniki, ki je navedena v uvodu te sodbe, je bila obs. Z.P. zaradi kaznivega dejanja neplačevanja preživnine po 1. odstavku 203. člena KZ izrečena pogojna obsodba, v kateri mu je bila določena kazen 2 mesecev zapora in preizkusna doba 3 let, poleg splošnega pogoja za preklic pogojne obsodbe pa je bil določen še poseben pogoj, da v roku 6 mesecev plača zapadle preživnine.

Zagovornica obsojenca je pravočasno vložila zahtevo za varstvo zakonitosti, v kateri uveljavlja bistveno kršitev določb kazenskega postopka iz 1. odstavka 371. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) in drugih določb postopka, ki naj bi vplivale na zakonitost in pravilnost sodbe. Zatrjuje, da obstaja "precejšnje nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe in tistim, kar ustreza resničnosti" in da je sodba pomanjkljiva v smislu 7. odstavka 364. člena ZKP, vendar pa ne pove, o katerih odločilnih dejstvih in pravnih vprašanjih sodba nima razlogov. Mnenja je tudi, da sta sodišči prve in druge stopnje zmotno ugotovili, da je obsojenec živel z L.P. v zunajzakonski skupnosti že v času, ko je nanjo prenesel lastništvo svoje gospodarske družbe, da je to podjetje uspešno poslovalo in da se je naklepoma izmikal plačevanju preživnine. Trdi, da ima obsojenec proti zakoniti zastopnici oškodovanke terjatve, ki jih je treba pobotati z neplačano preživnino. Predlaga, da se ga oprosti ali pa se izpodbijani sodbi razveljavi ter o zadevi ponovno odloči.

Vrhovni državni tožilec predlaga, da se zahteva za varstvo zakonitosti kot neutemeljena zavrne.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Po določbah 2. in 3. točke 1. odstavka 420. člena ZKP se sme vložiti zahteva za varstvo zakonitosti zaradi katere od številnih bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, ki so naštete v 11. točkah 1. odstavka 371. člena ZKP ali zaradi drugih kršitev postopka, če so te vplivale na zakonitost sodbe. Posplošeno zatrjevanje v zahtevi, da sta sodišči prve in druge stopnje pri izrekanju sodbe, njenih pisnih izdelavah in v postopku pred njima zagrešili bistvene kršitve pravil postopka, je povsem nedoločno. Zahteva ne pojasnjuje, katere konkretne kršitve in s čim naj bi bile storjene ter kako so vplivale na zakonitost in pravilnost sodb, zato zahteve v tem delu sploh ni mogoče preizkusiti. V delu, kjer zahteva izpodbija pravilnost ugotovljenega dejanskega stanja oziroma zatrjuje "nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe in tistim, kar ustreza resničnosti", pa je treba opozoriti, da po izrečni odločbi 2. odstavka 420. člena ZKP zahteve za varstvo zakonitosti ni mogoče vložiti zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Vrhovno sodišče zato navedb zahteve v tej smeri ni moglo upoštevati in je zahtevo v celoti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba IV Ips 85/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-03-06

Po določbah 1. in 3. odstavka 55. člena ZP postopek za prekršek ni dopusten, če preteče od dneva storitve eno leto. Če je bil tek zastaranja enkrat ali večkrat pretrgan vsled dejanj organa v smeri pregona ali zaradi storitve novega prekrška, začne sicer zastaranje teči znova od dneva ukrepa organa oziroma storitve novega prekrška, vendar pa postopek po preteku dveh let ni več dopusten, ne glede na morebitna pretrganja zastaranja (absolutno zastaranje).

Zahtevi vrhovnega državnega tožilca za varstvo zakonitosti se ugodi ter se pravnomočni odločbi Republiškega senata za prekrške z dne... in sodnice za prekrške v Logatcu z dne..., spremenita tako, da se na podlagi 4. točke 1. odstavka 167. člena Zakona o prekrških (ZP)

S pravnomočnima odločbama, ki sta navedeni v izreku te sodbe, je bila V.S. zaradi prekrška nelojalne konkurence iz 4. alinee 1. odstavka 30. člena Zakona o varstvu konkurence kaznovana na 200.000,00 SIT denarne kazni. Dolžna je bila tudi plačati stroške postopka.

Vrhovni državni tožilec je zoper ti odločbi vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, v kateri uveljavlja kršitev določb 3. odstavka 55. člena ZP. Prekršek je bil storjen 24. in 25.1.1995, odločba senata za prekrške, s katero je bila zavrnjena pritožba zagovornika kaznovane in potrjena odločba prve stopnje o kaznovanju V.S., pa je bila izdana..., torej po preteku dveh let od storitve prekrška, zato postopek ni več dopusten. Predlaga, da se odločbi prve in druge stopnje spremenita tako, da se postopek zoper kaznovano V.S. ustavi iz razloga po 4. alinei 1. odstavka 167. člena ZP.

Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

Po določbah 1. in 3. odstavka 55. člena ZP postopek za prekršek ni dopusten, če preteče od dneva storitve eno leto. Če je bil tek zastaranja enkrat ali večkrat pretrgan vsed dejanj organa v smeri pregona ali zaradi storitve novega prekrška, začne sicer zastaranje teči znova od dneva ukrepa organa oziroma storitve novega prekrška, vendar pa postopek po preteku dveh let ni več dopusten, ne glede na morebitna pretrganja zastaranja (absolutno zastaranje).

Iz izreka odločbe prve stopnje, pa tudi iz predloga tržnega inšpektorata za uvedbo postopka in prilog, izhaja, da je V.S. storila obravnavani prekršek.... Odločba druge stopnje, s katero je bila zavrnjena pritožba zagovornika kaznovane zoper odločbo prve stopnje in je bila ta potrjena, je bila izdana dne..., kar izhaja iz njenega uvoda, kjer navaja, da je bila ta dan pritožbena seja in iz istega datuma izdaje na koncu odločbe. Odločba druge stopnje je bila torej izdana po preteku dveh let od storitve prekrška, ko postopek zaradi absolutnega zastaranja ni bil več dopusten. Republiški senat za prekrške bi moral po uradni dolžnosti na podlagi 4. točke 1. odstavka 167. člena ZP postopek zoper kaznovano Vido Sav ustaviti. Ker tega ni storil, je bila z izpodbijano odločbo storjena v zahtevi za varstvo zakonitosti zatrjevana kršitev 3. odstavka 55. člena ZP, zato je bilo treba zahtevi ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba IV Ips 13/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-04-09

Zagovornik v zahtevi za sodno varstvo utemeljeno uveljavlja kršitev materialne določbe iz 3. točke 187. člena ZP, saj je v zadevi nastopilo absolutno zastaranje pregona, ker v roku največ dveh let od dneva, ko naj bi bili prekrški storjeni, ni bila izdana pravnomočna odločba.

Zahtevi zagovornika kaznovanega A.B. za sodno varstvo se ugodi in se pravnomočna odločba Senata za prekrške Republike Slovenije z dne..., v zvezi z odločbo sodnika za prekrške v Radovljici z dne..., spremeni tako, da se postopek o prekršku zoper kaznovanega A.B. po 4. točki 1. odstavka 167. člena Zakona o prekrških (ZP) ustavi.

V izreku odločbe sodnika za prekrške v Radovljici z dne..., je sicer navedeno, da je kaznovani A.B. storil navedene prekrške dne.... Iz gradiva v spisu (predlog za uvedbo postopka o prekršku z dne..., zapisnik o ogledu kraja prometne nesreče z dne..., skica prometne nesreče z dne.., zapisnik o odvzemu krvi z dne..., alkoholimetrična analiza z dne..., obvestilo o poškodbah A.B., poškodovanega v prometni nesreči dne...) pa je razvidno, da naj bi bili očitani prekrški storjeni dne..., saj je bil o očitanih prekrških kaznovani A.B. zaslišan že.... Očitno je torej v izreku prvostopne odločbe o prekršku prišlo do očitne pisne napake o času storitve prekrškov, kar je bilo pri odločanju o pritožbi kaznovanega A.B. prezrto, saj je Senat za prekrške Republike Slovenije z odločbo z dne..., pritožbo kaznovanega zavrnil kot neutemeljeno in potrdil odločbo o prekršku sodnika za prekrške prve stopnje.

Zagovornik kaznovanega A.B. zato v zahtevi za sodno varstvo utemeljeno uveljavlja kršitev materialne določbe iz 3. točke 187. člena ZP. V obravnavani zadevi je namreč nastopilo absolutno zastaranje pregona zaradi prekrškov, ki naj bi bili storjeni dne..., ker v času do..., torej v roku največ 2 let od dneva, ko naj bi bili prekrški storjeni, ni bila izdana pravnomočna odločba (3. odstavek v zvezi s 1. odstavkom 55. člena ZP).

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato zahtevi za sodno varstvo ugodilo in je pravnomočno odločbo o prekršku spremenilo tako, da je postopek o prekršku zoper kaznovanega A.B. na podlagi 4. točke 1. odstavka 167. člena ZP ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba I Ips 45/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-03-19

izredna pravna sredstva - zahteva za varstvo zakonitosti

V zahtevi za varstvo zakonitosti se zatrjuje kršitev več členov ZKP, predvsem iz poglavja o temeljnih načelih kazenskega postopka, ki pa niso opredeljene, niti obrazložene, zato utemeljenosti zatrjevanih kršitev postopka sploh ni mogoče preizkusiti.

Zahteva obt. D.S. za varstvo zakonitosti se zavrne kot neutemeljena.

Obt. D.S. je bil z nepravnomočno sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani dne... obsojen zaradi kaznivega dejanja neupravičenega prometa z mamili po 1. odstavku 196. člena KZ na 2 leti zapora, v katerega se všteje pripor od... od... ure dalje, ter je dolžan plačati stroške kazenskega postopka. Istočasno mu je bil pripor podaljšan zaradi ponovitvene nevarnosti, torej iz razloga po 3. točki 2. odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP).

Obtoženec je dne... vložil predlog za odpravo pripora, ki ga je senat Okrožnega sodišča v Ljubljani z izpodbijanim sklepom dne... zavrnil.

Zoper sklep o zavrnitvi njegovega predloga za odpravo pripora je obtoženec dne... vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, v kateri ponavlja navedbe iz predloga za odpravo pripora, namreč, da očitanega mu kaznivega dejanja ni storil in da ga soobd. S.A. po krivem obremenjuje. Našteva več členov ZKP in ustave, katerih določbe naj bi sodišče kršilo ter trdi, da je kršilo tudi Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah in Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, vendar pa ni pojasnil, s kakšnim ravnanjem sodišča naj bi bile te določbe prekršene. Zahteva, da se pripor takoj odpravi.

Vrhovni državni tožilec je mnenja, da zahteva obtoženca za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Po določbah 2. in 3. točke 1. odstavka 420. člena ZKP se sme zoper pravnomočno sodno odločbo in postopek, ki je tekel pred njo, vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka iz 1. odstavka 371. ZKP člena, zaradi drugih kršitev določb tega zakona pa le, če so vplivale na zakonitost odločbe. V zahtevi se zatrjuje kršitev več členov ZKP, predvsem iz poglavja o temeljnih načelih kazenskega postopka, ki pa niso opredeljene niti obrazložene, zato utemeljenosti zatrjevanih kršitev postopka sploh ni mogoče preizkusiti. Isti zaključek velja za navedbe o kršitvi ustave in mednarodnih pogodb o človekovih pravicah.

Zahteva obtoženca se v bistvu ukvarja z očitkom o zmotni ugotovitvi sodbe, da je storil kaznivo dejanje, tega pa ni mogoče izpodbijati z zahtevo za varstvo zakonitosti zoper sklep o zavrnitvi predloga za odpravo pripora, ampak je to lahko razlog za vložitev pritožbe zoper sodbo. Vrhovno sodišče zato tudi teh navedb ni moglo upoštevati in je zahtevo za varstvo zakonitosti zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep Kp 2/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-07

Subjektivno mnenje obdolženca o nepristranosti sodnika, ne da bi obdolženec v zvezi s tem navedel razloge, ki bi objektivno vzbujali dvom o njegovi nepristranosti, seveda ne predstavlja izločitvenega razloga iz 6. točke 39. člena ZKP.

Pritožba obd. K.S. se zavrne kot neutemeljena.

Predsednik Višjega sodišča v Mariboru je s sklepom z dne..., na podlagi določbe 2. odstavka 42. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) odločil, da se zahteva obd. K.S. za izločitev okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ljutomeru O.N. in predstojnika tega sodišča M.B. zavrne.

Obd. K.S. je zoper ta sklep vložil pritožbo, v kateri predlaga, da se vpogledajo njegove dosedanje pritožbe in spis... ter da Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi drugo pristojno sodišče za postopke, v katerih nastopa kot oškodovanec ali obdolženec.

Stranka, torej tudi obdolženec, lahko zahteva izločitev sodnika in tudi predstojnika sodišča iz razloga po 6. točki 39. člena ZKP, to je, če so podane okoliščine, ki vzbujajo dvom o njihovi nepristranosti. Takih okoliščin pa obdolženec ni navedel niti v zahtevi za izločitev, ki je bila z izpodbijanim sklepom zavrnjena, niti takih okoliščin ne navaja v pritožbi zoper navedeni sklep. V pritožbi ne navaja nikakršne take okoliščine, ki bi pomenila, da je bil na njegovo škodo kršen bodisi kazenski zakonik, bodisi zakon o kazenskem postopku, prav tako pa tudi ne okoliščine, ki bi vzbudile pomisleke o nepristranosti sodnika in predstojnika sodišča. Trditve obdolženca, da mu sodnik ni hotel preskrbeti fotokopij listin, ni točna. Res je, da obdolžencu, ki je sicer pri zaslišanju dne...

umaknil predlog, da se mu postavi zagovornik po uradni dolžnosti, je pa tak predlog kasneje ponovno podal, ni bil postavljen zagovornik po uradni dolžnosti. V zvezi s tem pa je potrebno pripomniti, da zaradi kaznivih dejanj, zaradi katerih je obdolženec v kazenskem postopku pred Okrajnim sodiščem v Ljutomeru, niso podani pogoji za obvezno obrambo, pač pa obdolžencu, ki po svojih gmotnih razmerah ne more plačati stroškov za obrambo, lahko sodnik na njegovo zahtevo postavi zagovornika po uradni dolžnosti, vendar le, če je to v interesu pravičnosti. O takem predlogu obdolženca ter tudi o predlogu obdolženca, da se ga oprosti povrnitve taks za fotokopiranje listin, pa sodnik doslej še ni mogel odločiti, saj iz spisa ni razvidno, da bi že prejel podatke o premoženjskih razmerah obdolženca, ki jih je zaprosil od Centra za socialno delo v Mariboru. Le subjektivno mnenje obdolženca o nepristranosti sodnika O.N., ne da bi obdolženec v zvezi s tem navedel razloge, ki bi objektivno vzbujale dvom o njegovi nepristranosti, pa seveda ne predstavlja izločitvenega razloga iz 6. točke 39. člena ZKP.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato pritožbo obd. K.S zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Ips 23/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-04-02

Ker je stranka umaknila zahtevo za varstvo zakonitosti, jo je sodišče kot nedovoljeno zavrglo.

Zahteva obs. I.K. za varstvo zakonitosti se zavrže kot nedovoljena.

Obs. I.K. je dne... priporočeno po pošti vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru z dne..., v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča LR Slovenije z dne..., s katero je bil zaradi kaznivega dejanja sovražne propagande po 1.

odstavku 118. člena KZ/51 obsojen na 1 leto zapora.

Dne... je okrožni državni tožilec v Mariboru na podlagi 1. točke 1. odstavka 22. člena Zakona o popravi krivic- ZPKri (Ur.list RS, štev. 59/96) pri Okrožnem sodišču v Mariboru vložil zoper navedeno pravnomočno sodbo zahtevo za revizijo, v kateri je predlagal, da sodišče pravnomočno sodbo spremeni tako, da obs. I.K. na podlagi 1. točke 358. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) oprosti obtožbe.

Okrožno sodišče v Mariboru je s sodbo z dne..., na podlagi 31. člena ZPKri zahtevi za revizijo ugodilo in je navedeno pravnomočno sodbo spremenilo tako, da je obs. I.K. po 1. odstavku 358. člena ZKP oprostilo obtožbe, da je storil kaznivo dejanje sovražne propagande po 1. odstavku 118. člena KZ/51. Sodba Okrožnega sodišča v Mariboru z dne..., je postala pravnomočna dne....

Dne... je I.K. priporočeno po pošti poslal Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije izjavo, da umika zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru z dne..., v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča LR Slovenije z dne....

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je zato sklenilo, da se zahteva za varstvo zakonitosti zavrže kot nedovoljena (2. odstavek 423. člena v zvezi z 390. členom ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba I Ips 116/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-04-02

Zahtevo za varstvo zakonitosti je mogoče vložiti le v korist obdolženca, odvetnik pa jo je vložil zaradi varstva lastnih premoženjskih interesov.

Zahteva zagovornika obd. R.F. za varstvo zakonitosti se zavrže kot nedovoljena.

V tej kazenski zadevi je predsednik Okrožnega sodišča v Ljubljani določil odvetnika M.P. za zagovornika po uradni dolžnosti obd. R.F., ki je bil s soobd. S.H. obtožen poskusa nadaljevanega kaznivega dejanja tatvine po 2. in 1. odstavku 211. člena KZ v zvezi z 22. in 25. členom KZ. S sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne..., ki je postala pravnomočna..., je bila obtožba zaradi umika zavrnjena. V skladu z določbo 1. odstavka 96. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je sodišče odločilo, da stroški kazenskega postopka in nagrada zagovornika obremenjujejo proračun.

Zagovornik M.P. je dne... vložil zahtevek za odmero stroškov oziroma nagrade za zagovarjanje obd. R.F., ki je bil s sklepoma, navedenima v uvodu tega sklepa, zavržen kot prepozen.

Zoper pravnomočni sklep o zavrženju njegovega zahtevka za odmero stroškov je zagovornik M.P. vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, ker naj bi bile z njim prekršene določbe 2. odstavka 93. člena ZKP, češ da ni prejel pravnomočne zavrnilne sodbe in zato 3 mesečni rok za predložitev zahtevka za stroške še ni začel teči. Predlaga, da se izpodbijani sklep razveljavi in o zadevi ponovno odloči.

Zahteva za varstvo zakonitosti zagovornika M.P. ni dovoljena.

Po določbah 1. odstavka 420. člena ZKP je sicer dopustno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodno odločbo in zoper sodni postopek, ki je tekel pred njo zaradi kršitve materialnega ali procesnega zakona, toda v skladu z določbami 421. člena istega zakona le, če je sodna odločba izdana obdolžencu v zvezi s kaznivim dejanjem. To je jasno iz določbe, da smejo vložiti to izredno pravno sredstvo poleg obdolženca in zagovornika tudi osebe iz 2. odstavka 367. člena ZKP, toda le v korist obdolženca. V njegovo korist sme vložiti zahtevo tudi vrhovni državni tožilec. Obravnavano zahtevo pa je odvetnik M.P. vložil zaradi varstva lastnih premoženjskih interesov, torej ni bila vložena v korist obd. R.F..

Razen tega se po določbah 4. odstavka 70. člena ZKP postavi zagovornika po uradni dolžnosti le do pravnomočnosti sodbe in le izjemoma, če je bila izrečena kazen zapora 20-ih let, se ga lahko postavi tudi za vložitev izrednih pravnih sredstev. V obravnavani zadevi ne gre za tak primer, zato je odvetniku M.P. prenehalo zastopanje obd. F. po uradni dolžnosti s pravnomočnostjo sodbe, s katero je bila zavrnjena obtožnica zoper tega obdolženca.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba I Ips 115/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-02-19

temeljne določbe - časovna veljavnost kazenskega zakona

Sodišči nista mogli prekršiti določb 2. odstavka 3. člena KZ, saj sta izpodbijani sodbi postali pravnomočni pred njegovo uveljavitvijo.

Zahteva obs. D.G. za varstvo zakonitosti se zavrne kot neutemeljena.

S pravnomočnima sodbama, navedenima v uvodu te sodbe, je bil obs. D.G. obsojen zaradi kaznivega dejanja umora in poskusa enakega kaznivega dejanja v bistveno zmanjšani prištevnosti po 4. točki drugega odstavka 46. člena KZ - 77 in po istih določbah tega zakona v zvezi z 19. členom ter drugim odstavkom 12. člena KZ SFRJ na enotno kazen 12 let zapora, v katero je bil vštet pripor od... dalje. Hkrati mu je bil na podlagi 63. člena KZ SFRJ izrečen varnostni ukrep obveznega psihiatričnega zdravljenja v zdravstvenem zavodu.

Obsojenec je na podlagi 559. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zoper ti sodbi vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, v kateri uveljavlja kršitev kazenskega zakona, ki naj bi bila smiselno v tem, da gre pri dejanju, ki je opredeljeno kot poskus kaznivega dejanja umora, v resnici za pripravljalna dejanja, ki po novem kazenskem zakoniku niso kazniva, če ne predstavljajo samostojnega kaznivega dejanja. Mnenja je, da bi moralo sodišče to dejanje pravno opredeliti kot kaznivo dejanje hude telesne poškodbe po 134. členu Kazenskega zakonika Republike Slovenije (KZ) in mu izreči bistveno nižjo kazen.

Vrhovni državni tožilec je predlagal, da se zahteva obsojenca za varstvo zakonitosti zavrne.

Zahteva za varstvo zakonitosti ni utemeljena.

Predvsem sodišči v rednem postopku nista mogli prekršiti določb drugega odstavka 3. člena KZ o obvezni uporabi milejšega kazenskega zakona, saj je KZ začel veljati 1.1.1995, izpodbijani sodbi pa sta postali pravnomočni dne 7.4.1993, torej pred njegovo uveljavitvijo.

Zahteva pa tudi nima prav, da je bil obs. D.G. obsojen za pripravljanje kaznivega dejanja umora po določbah 18. člena KZ SFRJ, temveč je bil obsojen za poskus tega kaznivega dejanja. Predlagana sprememba pravne opredelitve torej tudi sicer ne bi prišla v poštev in je treba zahtevo zavrniti kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.