Sodba in sklep II Ips 157/97, II Ips 158/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-17

Sodba in sklep II Ips 157/97, II Ips 158/97

Dejstvo, da naj bi bila tožena stranka v letih 1949 in 1950 doma in pomagala pri obnovi domačije, ne predstavlja novega dejstva v smislu določbe 9. točke 421. člena ZPP. To dejstvo je bilo namreč toženi stranki znano ne le ves čas postopka, ki je bil s sodbo opr. št. P 24/90 pravnomočno končan, ampak že vse od leta 1950. Dejstvo toženkinega prebivanja na domačiji v letih 1949 in 1950 in v teh letih zatrjevano sodelovanje pri obnovi domačije je tedaj obstajalo že med prejšnjim postopkom, tožena stranka je za to dejstvo vedela in bi ga lahko tudi navedla že v prejšnjem postopku vse do trenutka, ko je še lahko navajala nova dejstva, česar pa ni storila.

Reviziji proti sodbi in sklepu se zavrneta kot neutemeljeni.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožnik nujni dedič po pokojnem M. K. in nato njegovemu tožbenemu zahtevku v obsegu, ki je naveden v 2. točki izreka sodbe, delno ugodilo. Nasprotni tožbeni zahtevek, s katerim je tožena stranka in nasprotna tožnica (v nadaljevanju tožena stranka) zahtevala, naj se ugotovi, da ji pripada iz naslova njenega soprispevka k povečanju in ohranitvi zapustnikovega premoženja na nepremičninah, ki so vpisane pri vl. št. 113 k.o. H. in 37, 44 in 66 vse k.o. M., solastninski delež v višini 1/4, pa je kot neutemeljen zavrnilo. Glede stroškov postopka je odločilo, da jih mora tožena stranka povrniti tožeči stranki v znesku 119.864,00 SIT.

Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke delno ugodilo in odločitev o stroških postopka tako spremenilo, da je toženi stranki iz naslova stroškov postopka pred sodiščem prve stopnje naložilo plačilo zneska 104.864,00 SIT. V ostalem je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

S sklepom z dne 8.12.1995 je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožene stranke za obnovo postopka, toženki pa naložilo v plačilo stroške postopka v znesku 920,00 SIT.

Tudi proti temu sklepu je vložila tožena stranka pritožbo, ki jo je pritožbeno sodišče zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Proti sodbi in sklepu sodišča druge stopnje je vložila tožena stranka revizijo.

S sklepom opr. št. P 24/90 z dne 6.9.1993 je sodišče prve stopnje revizijo proti sodbi kot nedovoljeno zavrglo, sodišče druge stopnje pa je s sklepom opr. št. I Cp 1907/93 z dne 5.7.1994 pritožbi proti sklepu o zavrženju revizije delno ugodilo in sklep sodišča prve stopnje razveljavilo v delu, ki se je nanašal na tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe. V ostalem je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in (glede tožbenega zahtevka tožeče stranke) potrdilo odločitev sodišča prve stopnje. S sklepom Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. II Ips 100/95 z dne 20.9.1995, je bila revizija tožene stranke proti pravnomočnemu sklepu sodišča druge stopnje o delnem zavrženju revizije (glede tožbenega zahtevka tožeče stranke) zavrnjena kot neutemeljena.

Glede na povedano je predmet sedanjega revizijskega preizkusa le še pravnomočna odločitev o zavrnitvi tožbenega zahtevka iz nasprotne tožbe. Glede tega dela tožbenega zahtevka pa se v dne 18.8.1993 vloženi reviziji zatrjuje le, da je tožena stranka pomagala pri obnovi domačije in skupaj z očetom prispevala glavni delež, zato odločitev sodišča, ki je tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe zavrnilo, ni pravilna.

Pravnomočen sklep o zavrnitvi predloga za obnovo postopka pa tožena stranka (po drugem pooblaščencu) izpodbija iz revizijskih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Tožena stranka, ki je pravni laik, ni mogla vedeti, kje naj pridobi listine, ki bodo dokazovale njeno navzočnost na kmetiji v letih 1949 in 1950, ko se je kmetija obnavljala. Listine, na katere se v predlogu za obnovo postopka sklicuje, je pridobila pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje šele po pravnomočno končanem postopku. Ker bi te listine lahko spremenile dejansko stanje in pripeljale do ugodnejše odločitve za toženo stranko, bi moralo biti predlogu za obnovo postopka ugodeno. Reviziji naj se zato ugodi, sklepa sodišč druge in prve stopnje razveljavita, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Reviziji sta bili vročeni tožeči stranki, ki nanju ni odgovorila, ter tedanjemu Javnemu tožilcu Republike Slovenije (revizija proti sodbi) oziroma Državnemu tožilstvu Republike Slovenije (revizija proti sklepu), ki se o revizijah nista izjavila (390. člen zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Pravnomočno zavrnitev tožbenega zahtevka iz nasprotne tožbe izpodbija tožena stranka le z revizijsko trditvijo, da je pri obnovi domačije sodelovala in prispevala skupaj z očetom glavni delež. Ta revizijska trditev pa predstavlja v revizijskem postopku nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja (3. odstavek 385. člena ZPP). Zato revizijsko sodišče te trditve (ki je nasprotna z ugotovitvami sodišč druge in prve stopnje, na katere je revizijsko sodišče vezano - že omenjeni 3. odstavek 385. člena ZPP), ni moglo upoštevati.

V okviru preizkusa po uradni dolžnosti (386. člen ZPP) je revizijsko sodišče ugotovilo, da je bil ob upoštevanju v postopku pred sodiščema druge in prve stopnje ugotovljenih pravnoodločilnih dejstev, tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe materialnopravno pravilno zavrnjen in da sodišči druge in prve stopnje tekom obravnavanja zadeve tudi kršitve iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP nista zagrešili. Zato je revizijo proti sodbi kot neutemeljeno zavrnilo (393. člen ZPP).

Neutemeljena je tudi revizija proti sklepu.

Revizijska trditev, da je tožena stranka šele po pravnomočnosti sodbe pridobila možnost pridobiti listine Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije, ki dokazujejo, da je bila v letih od 1949 do 1950 doma, zaradi česar je v tem obdobju lahko sodelovala pri obnovi domačije, ni točna, dejstvo, da naj bi bila toženka v navedenem času doma, pa tudi ni novo dejstvo. S strani pooblaščenke tožene stranke je bila namreč sodišču prve stopnje že dne 9.6.1988 (list. št. 260 in 263 pravdnega spisa) predložena odločba Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji, Podružnica Ljubljana, št. odločbe P-533099 z dne 27.7.1973, v kateri je opisana vsa zavarovalna doba tožene stranke, v točki a) na drugi strani navedene odločbe (na katero se predlog za obnovo izrecno sklicuje - zadnji odstavek na 2. strani vloge tožene stranke z dne 18.8.1993 in dopolnitev predloga z dne 28.11.1995 na list. št. 503 pravdnega spisa), pa so datumsko navedene tudi prav vse zaposlitve tožene stranke. Dokaz, na katerega se predlog za obnovo sklicuje, je bil tedaj sodišču predložen še pred pravnomočnostjo sodbe in zato sploh ne gre za nov dokaz.

Kot je bilo že povedano pa tudi dejstvo, da naj bi bila tožena stranka v letih 1949 in 1950 doma in pomagala pri obnovi domačije, ne predstavlja novega dejstva v smislu določbe 9. točke 421. člena ZPP. To dejstvo je bilo namreč toženi stranki znano ne le ves čas postopka, ki je bil s sodbo opr. št. P 24/90 pravnomočno končan, ampak že vse od leta 1950. Dejstvo toženkinega prebivanja na domačiji v letih 1949 in 1950 in v teh letih zatrjevano sodelovanje pri obnovi domačije je tedaj obstajalo že med prejšnjim postopkom, tožena stranka je za to dejstvo vedela in bi ga lahko tudi navedla že v prejšnjem postopku vse do trenutka, ko je še lahko navajala nova dejstva, česar pa ni storila. Zato je bil njen predlog za obnovo postopa pravno pravilno kot neutemeljen zavrnjen.

Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče tudi revizijo proti sklepu zavrnilo kot neutemeljeno (393. člen v zvezi s 400. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.