TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 567/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-03-11

zapuščinski postopek - revizija - dovoljenost revizije

Zmotno je uvodno sklicevanje revizije na 163. člen ZD, ki za zapuščinski postopek določa tudi subsidarno uporabo ZPP. Te določbe ni mogoče uporabiti glede dovoljenosti izrednih pravnih sredstev, saj so ta v ZPP urejena tako, da ustrezajo tej vrsti postopka.

V nepravdnih postopkih, kamor po svoji naravi spada tudi zapuščinski postopek, revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače (34. člen Zakona o nepravdnem postopku).

Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku s sklepom o dedovanju razglasilo za dediča po pok. A. J. njegovo vdovo E. P. do 1/3 zapuščine in sina iz prvega zakona A. J. ml. do 2/3 zapuščine.

Sodišče druge stopnje je pritožbo dedinje E. P. zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Zapustnikova vdova v pravočasni reviziji proti sklepu sodišča druge stopnje uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava iz določbe 13. člena Zakona o dedovanju. Predlaga ugoditev reviziji s tako spremembo izpodbijanega sklepa, da dedujeta oba dediča enaka deleža, podrejeno pa razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Revizija je bila vročena drugemu dediču, ki nanjo ni odgovoril in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 163. členom Zakona o dedovanju; v nadaljevanju: ZPP in ZD).

Zmotno je uvodno sklicevanje revizije na 163. člen ZD, ki za zapuščinski postopek določa tudi subsidarno uporabo ZPP. Te določbe ni mogoče uporabiti glede dovoljenosti izrednih pravnih sredstev, saj so ta v ZPP urejena tako, da ustrezajo tej vrsti postopka. Dokler je bila revizija urejena tako, da je predstavljala redno pravno sredstvo na tretji stopnji, je bila kot redno pravno sredstvo dovoljena tudi v zapuščinskem postopku. Novela ZPP (Ul. SFRJ št. 12/65), ki je omejila možnost revizije in odpravila redno tretjo stopnjo na podlagi revizije, je imela za posledico tudi sprejem Zakona o spremembah in dopolnitvah na takrat veljavnega zveznega zakona o dedovanju (Ul. SFRJ št. 12/65), s katerim je bil črtan 185. člen zveznega zakona o dedovanju, ki je urejal revizijo kot redno pravno sredstvo v zapuščinskem postopku. Taka spremenjena ureditev je bila povzeta tudi v kasneje sprejetem republiškem ZD (Ul. SRS št. 15/76, 23/78). Ta zakon ne predvideva izrednega pravnega sredstva revizije. V 224.

členu vsebuje le določilo o obnovi, ki pa je ne dopušča. V nepravdnih postopkih, kamor po svoji naravi spada tudi zapuščinski postopek, pa revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače (34. člen Zakona o nepravdnem postopku).

Revizijsko sodišče je na podlagi določbe 392. člena ZPP zato moralo nedovoljeno revizijo zavreči.

ZPP (1977) člen 392.ZD člen 163.ZNP člen 34.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 8/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-03-19

pristojnost v sporih o nepremičninah - najem poslovnih prostorov - gospodarski spor

Za odločanje v gospodarskih sporih iz najemnih razmerij so stvarno pristojna okrožna sodišča.

Stvarno in krajevno pristojno sodišče za odločanje v tej pravdni zadevi je Okrajno sodišče v M.

Tožeča stranka je kot upnik predlagala izdajo sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Glede na to, da je predlagala kot sredstvo izvršbe prenos sredstev, ki jih ima dolžnik na žiro računu pri Agenciji RS za plačilni promet v Ljubljani, je vložila predlog za izvršbo na Okrajno sodišče v L. Po vložitvi ugovora zoper sklep o izvršbi se je Okrajno sodišče v L. izreklo za krajevno nepristojno in odstopilo zadevo Okrožnemu sodišču v M. To pa je sprožilo spor o pristojnosti. Sklicujoč se na 2. točko II odst. 99 člena Zakona o sodiščih (Ur. list RS štev. 19/94 in 45/95; v nadaljevanju: ZS) je menilo, da so za odločanje o sporih iz najemnih razmerij pristojna samo okrajna sodišča ne glede na vrednost spora in ne glede na 489. in 489.a člen ZPP.

V 3. točki II. odst. 101. člena določa ZS, da so stvarno pristojna sodišča za sojenje v gospodarskih sporih okrožna sodišča. To je specialna določba, ki se nanaša na vse spore, ki jih po določbah ZPP uvrščamo med gospodarske spore in za katere mora sodišče uporabiti posebne procesne določbe - določbe 32. poglavja ZPP, ki se uporabljajo samo v gospodarskih sporih. Zato Okrožno sodišče v M. nima prav, ko meni, da določa 2. točka II. odst. 99. člena ZS tudi stvarno pristojnost v gospodarskih sporih iz najemnih razmerij.

Toda v obravnavanem primeru ne gre za gospodarski spor. Tožniki, kot so označeni v tožbi, so "lastniki večstanovanjske hiše". Gre torej za več fizičnih oseb, za katere iz tožbenih navedb ne izhaja, da bi z oddajanjem poslovnega prostora opravljali kot registriran poklic neko gospodarsko dejavnost. Ne gre torej niti za situacijo iz 489. člena ZPP niti za situacijo iz 489.a člena ZPP. Zato gre za navaden spor, za katerega se določi stvarna pristojnost sodišča po 2. točki II. odst. 99. člena ZPP. Okoliščina, da zastopa lastnike večstanovanjske hiše upravnik, ki je pravna oseba, ne sme motiti. Po 29. členu Stanovanjskega zakona (Ur. list RS štev. 18/91-I...23/96) upravnik zastopa lastnike stanovanj kot pooblaščenec, ni pa pravdna stranka.

Glede na navedeno in upoštevajoč 56. člen ZPP, je to sodišče na podlagi 5. točke 106. člena ZS odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

ZS člen 99, 99/II-2, 101, 101/II-3. ZPP (1977) člen 56, 56/1, 489, 489a.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 20/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-04-15

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razlogov smotrnosti - počasno postopanje sodišča kot razlog za delegacijo

Počasno postopanje samo zase ni razlog za delegacijo sodišča.

Predlogu tožeče stranke za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožnik je dne 30.3.1995 vložil zoper toženo stranko tožbo zaradi motenja posesti, dne 27.5.1996 pa še predlog za izdajo začasne odredbe. V svoji vlogi z dne 8.7.1996 navaja, da kljub številnim nadzorstvenim pritožbam sodišče zadeve še vedno ni vzelo v postopek. Zato predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v tej pravdi. V svoji vlogi z dne 5.10.1996 ta svoj predlog ponavlja.

Tožnikovi očitki na račun počasnega postopanja sodišča prve stopnje so delno utemeljeni. Nekaterih zastojev v postopku ni mogoče opravičiti, tako tudi ne zamude pri predložitvi tožnikovega predloga za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča (spis predložen VS RS dne 2.4.1998). Vendar to samo po sebi ni razlog za delegacijo sodišča po 68.čl. Zakona o pravdnem postopku. Tožnik v svojem predlogu ni navedel, zakaj bi se pred drugim sodiščem očitno laže opravil postopek.

Za zastoje v postopku je v znatnem obsegu odgovoren tožnik sam, ker ne upošteva uradnega jezika sodišča, pred katerim teče postopek in dopušča, da ga sodišče za vsako vlogo posebej poziva, naj jo predloži v slovenščini. Dopustil je nastop pogojev za mirovanje postopka.

Postopek bi znatno olajšal tudi s tem, da bi postavil pooblaščenca za vročanje na območju Republike Slovenije.

Tožnikova dolžnost je, da s svojim ravnanjem ne povzroča procesnih zastojev in da ne povzroča sodišču nepotrebnega dela. Dolžnost sodišča pa je, da postopek izvede brez nepotrebnega odlašanja. Vendar odstopanje od teh dolžnosti ni razlog za to, da bi se delegiralo drugo sodišče za izvedbo postopka.

Razlogi za delegacijo na podlagi 68.čl. Zakona o pravdnem postopku niso podani. Zato je Vrhovno sodišče Republike Slovenije zavrnilo predlog tožeče stranke kot neutemeljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 111/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-04-09

revizija - dovoljenost revizije - revizija zoper sklep sodišča druge stopnje - sklep o stvarni pristojnosti

Po zakonu o pravdnem postopku (ZPP) lahko vložijo stranke revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, vendar le, če se je z njim postopek pravnomočno končal (prvi odstavek 400. člena). Končanje postopka oziroma prenehanje litispendence pomeni, da o stvari po redni poti ni več mogoče odločati. Odločitev o stvarni pristojnosti v razmerju med okrajnim in okrožnim sodiščem seveda ne pomeni, da se je postopek končal, nasprotno, pred pristojnim sodiščem se šele začne.

V obravnavanem primeru torej ne gre za sklep, s katerim bi se postopek pravnomočno končal, zaradi česar revizija zoper njega ni dovoljena (drugi odstavek 389. člena in četrti odstavek 400. člena ZPP) in zato jo je bilo potrebno zavreči (392. člen ZPP), ne da bi se sodišče spuščalo v presojo pravilnosti same odločitve.

Okrajno sodišče v B.je sklenilo, da ni stvarno pristojno za reševanje "konkretne" zadeve in da jo bo po pravnomočnosti tega sklepa odstopilo Okrožnemu sodišču v K. Okrajna sodišča so pristojna za reševanje pravdnih zadev, pri katerih vrednost spora ne presega 2,000.000,00 SIT, v tem primeru pa je ta vrednost nekajkrat višja.

Tožnikovo pritožbo proti temu sklepu je sodišče druge stopnje zavrnilo in sklep potrdilo, svojo odločitev pa utemeljilo s tem, da gre v tej zadevi za denarno terjatev, saj zahteva tožnik od toženke vračilo 103.912,34 DEM. Ta vsota presega znesek 2,000.000,00 SIT, takšne zadeve pa je pristojno reševati okrožno sodišče. Sodišče mora ves čas postopka paziti na svojo stvarno pristojnost.

Proti temu sklepu je vložil tožnik revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlagal, naj vrhovno sodišče razveljavi tako ta sklep kakor tudi sklep sodišča prve stopnje ter določi, da je v tej zadevi stvarno pristojno Okrajno sodišče v B. Revizija ni dovoljena.

Po zakonu o pravdnem postopku (ZPP) lahko vložijo stranke revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, vendar le, če se je z njim postopek pravnomočno konča (prvi odstavek 400. člena). Končanje postopka oziroma prenehanje litispendence pomeni, da o stvari po redni poti ni več mogoče odločati. Odločitev o stvarni pristojnosti v razmerju med okrajnim in okrožnim sodiščem seveda ne pomeni, da se je postopek končal, nasprotno, pred pristojnim sodiščem se šele začne.

V obravnavanem primeru torej ne gre za sklep, s katerim bi se postopek pravnomočno končal, zaradi česar revizija zoper njega ni dovoljena (drugi odstavek 389. člena in četrti odstavek 400. člena ZPP) in zato jo je bilo potrebno zavreči (392. člen ZPP), ne da bi se sodišče spuščalo v presojo pravilnosti same odločitve.

Odločitev o revizijskih stroških je zajeta z izrekom o zavrženju revizije (prvi odstavek 166. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 389, 389/2, 392, 400, 400/1, 400/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 19/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razloga smotrnosti

Problem obravnavan v odločbi se nanaša na delegacijo pristojnosti zaradi sorodstvenega razmerja med pravdno stranko in sodnikom, po 68 čl. ZPP.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v K..

Pri Okrožnem sodišču v N. je tožeča stranka proti toženi stranki vložila tožbo zaradi plačila zneska 3,007.008,00 SIT.

Okrožno sodišče v N. je dne 26.3.1998 predlagalo določitev drugega stvarno pristojnega sodišča v skladu z določbo 68. člena ZPP s sklicevanjem na predlog tožene stranke z dne 24.3.1998. Slednja je predlagala določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za to, ker je tožeča stranka tašča enega od okrožnih sodnikov pri Okrožnem sodišču v N., pri katerem teče pravdni postopek.

Po 68. členu ZPP lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča odloči, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Obstoj slednjega, torej tehtnega razloga, ki potrjuje delegacijo pristojnosti, je razviden in izkazan iz predloga, ki ga je tožena stranka podala dne 24.3.1998 povzelo pa je tudi samo Okrožno sodišče v N. Ker gre za dvom v nepristranost sojenja, je bilo za sojenje v tej zadevi delegirano Okrožno sodišče v K.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 28/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-21

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz razloga smotrnosti

Okoliščina, da je upnica zaposlena pri Okrajnem sodišču na J., pomeni tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v R..

Upnica je vložila proti dolžniku predlog za izvršbo pri Okrajnem sodišču na J. Postopek teče pod opr. št. In ../98.

Predstojnica Okrajnega sodišča na J. predlaga Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, da na podlagi 68.čl. Zakona o pravdnem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v tej zadevi. Upnica je namreč več kot deset let strojepiska pri sodišču na J. Zato bi dolžnik lahko dvomil o nepristranosti tega sodišča.

Po določbi 68.čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 6. točko 106. čl. Zakona o sodiščih lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi.

Okoliščina, da je upnica zaposlena pri Okrajnem sodišču na J., pomeni tehten razlog za prenos pristojnosti na drugo sodišče. S tem se pri strankah v postopku prepreči dvom v nepristranost sodišča in v zvezi s tem motnje v postopku zaradi izločevanja sodnikov. Zato je Vrhovno sodišče ugodilo predlogu in odločilo, da bo postopek opravilo Okrajno sodišče v R. kot krajevno najbližje sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 501/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-06

revizija - dovoljenost revizije v postopku za delitev stvari in skupnega premoženja

Revizije v nepravdnem postopku za delitev stvari in skupnega premoženja ni.

Temeljno sodišče v M., enota v M. je s sklepom opr. št. N ... z dne 29.5.1987 razdružilo skupno premoženje strank. Višje sodišče v M. je s sklepom opr. št. Cp ... z dne 9.10.1987 delno ugodilo pritožbi nasprotne stranke in spremenilo prvostopni sklep v izreku o stroških tako, da trpi vsaka stranka svoje stroške, v ostalem pa je pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep prve stopnje.

Nasprotni udeleženec je dne 16.12.1996 vložil predlog za obnovo postopka in predlagal razveljavitev sklepa o razdružitvi solastnega premoženja. Sodišče prve stopnje je s sklepom opr. št. N ... z dne 15.5.1997 predlog za obnovo postopka zavrglo kot prepozen in nepopoln. Sodišče druge stopnje je s sklepom opr. št. Cp ... z dne 17.6.1997 zavrnilo pritožbo nasprotnega udeleženca in potrdilo sklep prve stopnje.

Proti navedenemu sklepu vlaga nasprotni udeleženec revizijo.

Uveljavlja revizijske razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka v postopku na prvi in drugi stopnji ter zmotno uporabo materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi oba sklepa in naloži sodišču prve stopnje, da zadevo odstopi pravdnemu oddelku zaradi združenega obravnavanja z zadevo opr. št. I P ...

Navaja, da sta izpodbijana sklepa neustavna in nezakonita, zato je revizija izjemoma dovoljena. Opisuje nepravilnosti izpodbijanih sklepov.

Revizija je bila vročena odvetniku predlagajoče stranke, ki je sporočil, da je A. F. umrla dne 20.5.1989 in da je bil zapuščinski postopek po njej končan dne 27.9.1989 s sklepom opr. št. D ....

Državni tožilec Republike Slovenije se o reviziji ni izjavil (3.

odst. 390.čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 37.čl. zakona o nepravdnem postopku).

Zakon o nepravdnem postopku v 34. členu določa, da revizije v tem postopku ni, če zakon ne določa drugače. Postopek za delitev stvari in skupnega premoženja je urejen v 13. poglavju v členih od 118. do 130. Za ta postopek zakon ne določa nobene izjeme od pravila, da revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena. Razlogi, ki jih revizija opredeljuje kot "protiustavno in protizakonito dejanje", niso podlaga za dovoljenost revizije. V postopkih, v katerih revizije kot izrednega pravnega sredstva ni, nobeni razlogi ne morejo vplivati na izjemno dovoljenost revizije. V obravnavanem primeru Zakon o nepravdnem postopku revizijo izrečno izključuje (34. člen zakona). Zato revizijsko sodišče ne more obravnavati razlogov, s katerimi nasprotni udeleženec utemeljuje svojo revizijo.

Odločitev revizijskega sodišča temelji na 392. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 37. čl. Zakona o nepravdnem postopku.

ZNP člen 34, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 184/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-06-10

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na razveljavitev darilne pogodbe za primer smrti z dne 19.12.1990, ugodilo pa je podrejenemu tožbenemu zahtevku in ugotovilo, da je ta darilna pogodba neveljavna in nima pravnih učinkov. Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je tožena stranka vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava in predlagala njeno spremembo z zavrnitvijo tožbenega zahtevka ali pa razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Volja obeh strank ob sklepanju pogodbe je bila nepreklicnost darila. Gre pa za mešano pogodbo, sklenjeno v pisni obliki in potrjeno po sodniku. Izrek sodbe je v nasprotju z obrazložitvijo. Če se je sodišče postavilo na stališče, da se darovalec ni odpovedal preklicu darila in če bi šlo za čisto darilo za primer smrti, bi sodišče lahko ugodilo le zahtevku na razvezo take darilne pogodbe, ne pa na ugotovitev, da je neveljavna in pravno neučinkovita, kot da nikoli ni obstojala.

Potem ko je bila revizija dostavljena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP, zakona o pravdnem postopku), je tožena stranka z izjavo, ki je na revizijsko sodišče prispela dne 2.6.1998, revizijo umaknila.

Revizijsko sodišče ob takšnem stanju stvari o zadevi ni odločalo. Ugotovilo je lahko le to, da je revizija umaknjena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 405/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-01-22

Revizija ni pravno sredstvo proti pravnomočni sodbi sodišča prve stopnje, ampak le proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje.

Sodišče prve stopnje je z obravnavano sodbo naložilo prvi toženi stranki - zavarovalnici in drugemu tožencu, da morata nerazdelno plačati tožniku 8,740.000,00 SIT odškodnine, medtem ko je zavrnilo večji tožnikov tožbeni zahtevek.

Sodišče druge stopnje je z obravnavanim sklepom odločilo, da se "ob reševanju pritožbe tožeče stranke in ugoditvi pritožbi prve tožene stranke sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem zavrnilnem in izpodbijanem obsodilnem delu nad dosojenim zneskom 4,000.000,00 SIT glede tožnika in glede prve toženke S. Z. h. d.d. L. ter v stroškovnem delu razveljavi in zadeva v tem obsegu pošlje v novo sojenje".

Zoper navedeni sklep sodišča druge stopnje je drugi toženec vložil pravočasno revizijo, s katero uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Bistveno revizijsko stališče je, da bi moralo sodišče ob upoštevanju določbe 201. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku) v ustreznem delu razveljaviti sodbo prve stopnje tudi glede drugega toženca, ki sicer ni vložil pritožbe, to pa zato, ker gre na strani tožene stranke za enotno sosporništvo. Predlaga, da naj revizijsko sodišče razveljavi sklep sodišča druge stopnje in sodbo sodišča prve stopnje v celoti ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V postopku, ki ga je z revizijo opravilo sodišče prve stopnje, tožnik na vročeno revizijo ni odgovoril, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se o njej ni izjavilo.

Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (1. odstavek 382. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku). Stranke lahko vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (1.

Z izpodbijanim sklepom sodišča druge stopnje je bila (ob ugoditvi pritožbama tožnika in prve tožene stranke) sodba prve stopnje razveljavljena v izpodbijanih delih (tako zavrnilnem kakor obsodilnem). To pa ni sklep, s katerim bi bil postopek pravnomočno končan. Zato zoper njega revizija ni dovoljena.

Sodišče druge stopnje je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa sicer izrečno ugotovilo, da toženi stranki nista enotna sospornika v smislu 201. člena ZPP in da je zato sodba prve stopnje glede drugega toženca (v obsodilnem delu) že postala pravnomočna. Vendar pa to ni odločitev sodišča druge stopnje v sporu med tožnikom in drugim tožencem. O tožnikovem zahtevku zoper drugega toženca je odločilo le sodišče prve stopnje z obravnavano sodbo. Revizija pa ni pravno sredstvo proti pravnomočni sodbi sodišča prve stopnje, ampak le proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje, kakor je bilo že prej povedano.

Po vsem povedanem se je izkazalo, da revizija ni dovoljena in da jo je na podlagi določbe 392. člena ZPP zato treba zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 106/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-05-21

revizija - dovoljenost revizije - opredelitev vrednosti spornega predmeta v tožbi

Tožnica zahteva sklenitev kupoprodajne pogodbe s toženo stranko. Zato bi morala ovrednotiti vrednost spornega predmeta v tožbi. K temu jo zavezuje tudi 2. odstavek 186. člena ZPP, ki posebej določa, da mora stranka v primeru, ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, pa predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, v tožbi navesti tudi vrednost spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Revizijskemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo v celoti razveljavi ter zadevo vrne prvostopnemu sodišču v novo sojenje.

Po 3. odstavku 382. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega 80.000,00 SIT. Tožbeni zahtevek tožeče stranke ni denarni zahtevek. Tožnica zahteva sklenitev kupoprodajne pogodbe s toženo stranko. Zato bi morala ovrednotiti vrednost spornega predmeta v tožbi. K temu jo zavezuje tudi 2. odstavek 186. člena ZPP, ki posebej določa, da mora stranka v primeru, ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, pa predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, v tožbi navesti tudi vrednost spornega predmeta.

Tožeča stranka ni tako ravnala. Tožena stranka v odgovoru na tožbo in tudi pozneje prav tako ni ugovarjala dejstvu, da predmet tožbenega zahtevka ni bil ocenjen, pa tudi sama ni predlagala ocene vrednosti spornega predmeta.

Če pa je tako, revizija zoper tako odločbo sodišča druge stopnje ni dovoljena. Revizija je namreč izredno pravno sredstvo, ki je dovoljeno le v primerih, ki jih zakon posebej določa. Ena od predpostavk za dovoljenost revizije je tudi označba vrednosti spornega predmeta. Revizijsko sodišče je moralo zato na podlagi 392. člena ZPP revizijo kot nedovoljeno zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.