Sodba VIII Ips 97/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-09-15

Dodatek, ki ga delavec prejema za težje delovne pogoje za delo v tujini se všteva v osnovo za izračun odpravnine po 36. f členu ZDR.

Delovno in socialno sodišče je s sodbo toženi stranki naložilo, da tožniku plača 230.674,50 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 27.2.1993 do plačila. Sodišče ugotavlja, da je tožena stranka tožniku toliko premalo izplačala odpravnine po 36. f členu Zakona o delovnih razmerjih, ker za osnovo izračuna odpravnine ni upoštevala celotne plače, ki jo je tožnik dobil za zadnje tri mesece dela, ko je delal na gradbišču v tujini.

Višje delovno in socialno sodišče v Ljubljani je kot pritožbeno sodišče s sodbo delno ugodilo pritožbi tožene stranke in tožniku prisojeni znesek znižalo na 196.486,00 SIT, v ostalem pa je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno. Sodišče ugotavlja, da je pravilno stališče sodišča prve stopnje, da je pri izračunu odpravnine treba upoštevati dejansko plačo za zadnje 3 mesece, ne glede na to, če je to plača za delo v tujini, ne upošteva pa se plača za delo preko polnega delovnega časa.

Tožena stranka je zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje pravočasno vložila revizijo, v kateri uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je namen določbe 36. f člena Zakona o delovnih razmerjih v kar največji izenačenosti delavcev v istih pravicah. Razlog za povečanje plače za delo v tujini je tudi v posebnih pogojih dela, ki so različni v posameznih državah. Delavec, ki je pred prenehanjem delovnega razmerja dohodek prejemal v tujini, in je bil zato višji od osnovnega, ne more zaradi tega biti v ugodnejšem položaju. Revident predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da zahtevek zavrne oziroma, da sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Skladno z določbami 390. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90) je bila revizija vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožniku, ki nanjo ni odgovoril.

Revizijsko sodišče ugotavlja, da materialno pravo v obravnavanem primeru na ugotovljeno dejansko stanje ni bilo zmotno uporabljeno. Po določbi 3. odstavka 36. f člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 71/93) je osnova za izračun odpravnine delavčeva povprečna plača v zadnjih 3 mesecih. Sestavni del plače pa so tudi dodatki zaradi posebnih pogojev dela v tujini. Po določbi 69. člena takrat veljavne Kolektivne pogodbe za gradbene dejavnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 3/91), se je zaradi teh dodatkov oziroma pogojev dela v tujini celo povečala osnova plače. Upoštevajoč tudi določbo 72. člena iste Kolektivne pogodbe, po kateri se samo prispevki iz plače obračunajo od plače, ki bi jo delavec dosegel v tekočem letu za istovrstna dela v domovini, in ker taka izjema za izračun odpravnine ni bila določena, sta nižji sodišči pravilno postopali, da sta dodatke za težje delovne pogoje v tujini upoštevali pri izračunu odpravnine.

Revident uveljavlja le revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava, zato je sodišče po določbi 386. člena ZPP po uradni dolžnosti preizkusilo le, če je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP, vendar take kršitve ni ugotovilo.

Zaradi obrazloženega je revizijsko sodišče na podlagi 393. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Določbe ZPP je revizijsko sodišče smiselno uporabilo kot določbe predpisa Republike Slovenije, skladno s 1. odstavkom 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.