TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 114/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-09

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, lahko stranke vložijo revizijo v 30 dneh od vročitve prepisa sodbe (prvi odstavek 382. člena ZPP). Iz podatkov spisa pa sledi, da je tožena stranka sodbo sodišča druge stopnje prejela dne 10.5.1996, revizijo pa je vložila šele dne 16.12.1996, torej daleč po poteku v zakonu predpisanega 30 dnevnega roka. Očitno prepozno revizijo je zato revizijsko sodišče na podlagi določbe 392. člena ZPP zavrglo.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da toženca vznemirjata tožnika v njegovi lasti parc. št. 45/1 k.o. C. tako, da na to parcelo vstopata in po njej hodita, predvsem pa sta ga vznemirjala z vožnjami dne 28.2.1992. Zato jima je naložilo, da sta s takšnim vznemirjanjem dolžna prenehati. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo. Pritožbo tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti tej sodbi je tožena stranka vložila revizijo z očitkom kršitev postopka, ker so bile meritve spornih zemljišč opravljene z metrom, ne pa z ustreznim aparatom. Zato toženca tudi ničesar nista podpisala. Vsebinsko torej toženca predlagata razveljavitev sodb nižjih sodišč ter vrnitev zadeve v novo sojenje.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila, vrhovno državno tožilstvo pa se o njej ni izjavilo (tretji odstavek 390. člena ZPP).

Zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, lahko stranke vložijo revizijo v 30 dneh od vročitve prepisa sodbe (prvi odstavek 382. člena ZPP). Iz podatkov spisa pa sledi, da je tožena stranka sodbo sodišča druge stopnje prejela dne 10.5.1996, revizijo pa je vložila šele dne 16.12.1996, torej daleč po poteku v zakonu predpisanega 30 dnevnega roka. Očitno prepozno revizijo je zato revizijsko sodišče na podlagi določbe 392. člena ZPP zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 3/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-20

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti - odvetnik bivši sodnik pristojnega sodišča - izločitev sodnika

Izražanje dvoma v nepristranost sodišča pri obravnavanju in odločanju ni razlog za delegacijo pristojnosti. Pristranost sodišča je mogoče uveljavljati z instrumentom izločitve sodnika po 71. členu ZPP in sicer samo zoper posameznega sodnika, ne pa kot razlog za delegacijo pristojnosti.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožena stranka je v svoji vlogi z dne 29.10.1996 zahtevala izločitev vseh sodnikov Okrožnega sodišča v L., v vlogi z dne 3.12.1996 pa je podala še predlog za delegacijo pristojnosti. Navaja, da obstajajo za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča tehtni razlogi, ki se izkazujejo v pristranosti sodišča, vzrok za to pa vidi v okoliščini, da je bil pooblaščenec tožeče stranke do začetka leta 1995 sodnik tedanjega Temeljnega sodišča v L.

Predsednik Okrožnega sodišča v L. je zahtevo za izločitev zavrgel, predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča pa posredoval v obravnavanje Vrhovnemu sodišču.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je o predlogu tožeče stranke odločalo na podlagi 68. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), po katerem lahko to sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Kot izhaja iz navedenega določila mora biti določitev drugega stvarno pristojnega sodišča pogojena z razlogi smotrnosti oz. tehtnosti, saj se s tem posega v zakonsko določeno delitev pristojnosti med sodišči. Predlagatelj mora zato navesti in utemeljiti razloge, zaradi katerih meni, da bi bilo bolj primerno, da zadevo rešuje drugo stvarno pristojno sodišče. Izražanje dvoma v nepristranost sodišča pri obravnavanju in odločanju pa ni tak razlog. Pristranost sodišča je mogoče uveljavljati z instrumentom izločitve sodnika po 71. členu ZPP in sicer samo zoper posameznega sodnika, ne pa kot razlog za delegacijo pristojnosti.

Glede na navedeno pogoji za uporabo 68. člena ZPP niso podani, zato je moralo Vrhovno sodišče predlog tožene stranke zavrniti. Ob tem pa še navaja, da bi bil z ugoditvijo takšnemu predlogu dosežen isti namen, kakršnega je imela določba 28. člena Zakona o odvetništvu, ki pa jo je Ustavno sodišče zaradi neskladnosti z Ustavo razveljavilo (odločba U-I-201/93). Ugoditev predlogu tožene stranke bi bila ne samo v nasprotju z navedenimi določili ZPP in zato nezakonita, ampak tudi protiustavna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 10/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-09

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Okoliščina, da je tožnik okrožni sodnik pri Okrožnem sodišču v L., je vsekakor tehten razlog, da se v konkretnem primeru določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Za sojenje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče v K.

Tožnik M. M. je dne 11.3.1997 pri Okrožnem sodišču v L. vložil tožbo proti toženki L. M., zaradi razveze zakonske zveze. To sodišče je nato predlagalo, da vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v tej zadevi, ker je tožnik sodnik Okrožnega sodišča v L.

Po 68. členu zakona o pravdnem postopku lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot najvišje sodišče v državi določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je tožnik okrožni sodnik pri Okrožnem sodišču v L., je vsekakor tehten razlog, da se v konkretnem primeru določi drugo stvarno pristojno sodišče, ki bo o zadevi odločalo namesto Okrožnega sodišča v L. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 6/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-13

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti - delavec sodišča kot stranka postopka

Okoliščina, da je predlagateljica zaposlena na nepravdnem oddelku sodišča, pri katerem je bil predlog vložen, in ki je stvarno pristojno za obravnavo te zadeve, predstavlja tehten razlog v smislu določbe 68.člena ZPP.

Za odločanje v tej nepravdni zadevi se določi Okrajno sodišče v S. B.

Predlagateljica je dne 8.11.1996 vložila pri Okrajnem sodišču v M. proti nasprotnim udeležencem predlog za delitev stvari v solastnini. V odgovoru na predlog je udeleženka M. K. navedla, da je predlagateljica zaposlena na nepravdnem oddelku sodišča, pri katerem je bil predlog vložen in predlagala, da se za obravnavanje zadeve zato določi drugo stvarno pristojno sodišče. Sodnik, ki mu je zadeva dodeljena v obravnavo, se je s predlogom strinjal.

Po 68. členu zakona o pravdnem postopku - ZPP lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot najvišje sodišče v državi odloči, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je predlagateljica zaposlena na nepravdnem oddelku sodišča, pri katerem je bil predlog vložen, in ki je stvarno pristojno za obravnavo te zadeve, predstavlja tehten razlog v smislu določbe 68.člena ZPP. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 117/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-23

Z vlogo z dne 22.4.1997 je toženec vloženo revizijo umaknil zaradi izvensodne poravnave s tožečo stranko.

Ugotovi se umik revizije. Pravdni stranki trpita vsaka svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da mora plačati tožniku odškodnino v znesku 450.000,00 SIT s pripadki, v presežku pa je tožbeni zahtevek zavrnilo. Pritožbi tožeče stranke pa je sodišče druge stopnje delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v obsodilnem delu tako spremenilo, da je odškodnino zvišalo na 600.000,00 SIT s pripadki. V ostalem je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti tej sodbi je tožena stranka vložila revizijo z navedbo vseh revizijskih razlogov in predlogom na razveljavitev sodb nižjih sodišč in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje, ali pa na spremembo izpodbijane sodbe tako, da bo tožbeni zahtevek zavrnjen. Vztraja pri tem, da za nastalo škodo tožniku ni odgovoren. Starši mladoletnega tožnika namreč niso upoštevali opozorilne table ob vhodu na dvorišče z napisom "pozor pes". Otroka so pustili brez potrebnega starševskega nadzorstva. Do ugriza psa in do škode je torej prišlo le zaradi malomarnega ravnanja tožeče stranke same. Ne glede na to toženec v reviziji priznava svoj delež odgovornosti v višini 10 %. Tožeča stranka je na revizijo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev, tedanji Javni tožilec Republike Slovenije pa se o njej ni izjavil (tretji odstavek 390. člena ZPP).

Z vlogo z dne 22.4.1997 pa je toženec vloženo revizijo umaknil zaradi izvensodne poravnave s tožečo stranko. Revizijsko sodišče je umik revizije vzelo na znanje, glede revizijskih stroškov pa na podlagi določbe 166., 154. in 155. člena ZPP odločilo, da jih tožena stranka, ki je revizijo umaknila trpi sama, enako pa tudi tožeča stranka, ker z navedbami v odgovoru na revizijo k odločitvi ni prispevala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 9/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-19

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti - sodnika porotnika kot stranki postopka

Po določilu 68. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP) najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so zato drugi tehtni razlogi. Temelj take delegacije je bodisi smotrnost postopka ali pa drugi tehtni razlogi, med katere sodi tudi možnost, da bi postopanje v zadevi lahko bremenilno vplivalo na nadaljnje sodelovanje s sodnikoma porotnikoma, ki nastopata kot pravdni stranki in kar se v tem primeru uveljavlja. Glede na tako stanje je vrhovno sodišče na podlagi spredaj navedenega določila in 6. točke 106. člena zakona o sodiščih odločilo, da bo v zadevi postopalo stvarno pristojno Okrožno sodišče v L.

Za odločanje v tej zadevi se določi kot pristojno sodišče Okrožno sodišče v L.

Okrožno sodišče v N., ki bi bilo stvarno in krajevno pristojno za rešitev predmetnega spora, je predlagalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, da naj delegira za razrešitev spora drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog utemeljuje s pojasnilom, da obstajajo za predlog tehtni razlogi, ki so v tem, da sta tožnica in prvi toženec porotnika pri Okrožnem sodišču v N., torej sodnika in da bi kakršnakoli odločitev o sporu negativno učinkovala na sodelovanje med navedenima sodnikoma porotnikoma in poklicnimi sodniki.

Po določilu 68. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP) najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so zato drugi tehtni razlogi. Temelj take delegacije je bodisi smotrnost postopka ali pa drugi tehtni razlogi, med katere sodi tudi možnost, da bi postopanje v zadevi lahko bremenilno vplivalo na nadaljnje sodelovanje s sodnikoma porotnikoma, ki nastopata kot pravdni stranki in kar se v tem primeru uveljavlja. Glede na tako stanje je vrhovno sodišče na podlagi spredaj navedenega določila in 6. točke 106. člena zakona o sodiščih odločilo, da bo v zadevi postopalo stvarno pristojno Okrožno sodišče v L.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 34/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-05-28

Zoper tistega, ki je umrl pred vložitvijo tožbe, tožba sploh ni mogoča in jo je treba zavreči (82.čl. in 5. odst. 83.čl. ZPP).

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo, ker je ugotovilo, da je J.L., ki je v tožbi naveden kot tožena stranka, umrl dne 17.10.1890.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sklep prve stopnje.

Proti temu sklepu vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijske razloge po 385.čl. Zakona o pravdnem postopku in predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi oba sklepa in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da je predlagala, naj sodišče postavi toženi stranki začasnega zastopnika. Pri tem predlogu vztraja. Navaja, da ni uradnega dokumenta o smrti J. L., vendar pa omenja datum in okoliščine njegove smrti. Sklicuje se na to, da je L. po stanju v zemljiški knjigi še vedno lastnik spornih nepremičnin. Podatkov o njegovih sorodnikih ni. V takih okoliščinah je tožba umestna.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilcu Republike Slovenije, ki pa se o njej ni izjavil (3. odst.390.čl. Zakona o pravdnem postopku). Revizija ni utemeljena.

Pravdna stranka je lahko fizična ali pravna oseba (77.čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Pravna sposobnost fizične osebe preneha s smrtjo. Od tedaj fizične osebe kot subjekta procesnih pravic ni več. Zoper neobstoječo osebo pa ni mogoče voditi pravde. Zato zoper tistega, ki je umrl pred vložitvijo tožbe, tožba sploh ni mogoča in jo je treba zavreči (82.čl. in 5. odst. 83.čl. ZPP). Začasnega zastopnika po 84.čl. ZPP postavi sodišče osebi, ki ima sicer sposobnost biti stranka, vendar sama ali njen zakoniti zastopnik ne more opravljati pravdnih dejanj iz razlogov, ki jih določa 84.čl. ZPP. Ta določba pa ne pride v poštev v primeru, ko je kot stranka naveden nekdo, ki ga sploh ni. Ko gre za osebo, ki je umrla, je treba pravdni postopek voditi z njegovimi pravnimi nasledniki.

Tožnik v nasprotju z ugotovitvami sklepa prve stopnje in čeprav sam šteje smrt J. L. za nesporno, navaja, da ni uradne listine o njegovi smrti. Sklep prve stopnje se v zvezi s tem sklicuje na izpisek iz matične knjige umrlih, ki je priložen spisu in ki potrjuje tožnikove lastne navedbe o smrti J. L..

V zadevi opr. št. I Cp 1713/92 Višjega sodišča v Ljubljani, na katero se sklicuje revizija, so bile okoliščine drugačne - tam namreč smrt tožene stranke sploh ni bila ugotovljena. Zato odločitev sodišča v navedeni zadevi v ničemer ne vpliva na odločitev v tej zadevi, ki je drugačna.

Glede na navedeno sta sodišči prve in druge stopnje odločili pravilno. Uveljavljeni revizijski razlogi niso podani. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 133/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-23

revizija - dovoljenost revizije zoper sklep

Po določilu prvega odstavka 400. člena zakona o pravdnem postopku (naprej ZPP), lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, kadar je bil z njim postopek pravnomočno končan.

Pravnomočno pa je postopek s sklepom končan (v smislu prvega odstavka 400. člena ZPP), če ima sprejeta odločitev za posledico končanje postopka o tožbenem zahtevku (prenehanje litispendence). Z izpodbijanim sklepom litispendenca ni prenehala, ker je bila z njim zavržena le pritožba zoper sklep o prekinitvi postopka, kar pomeni, da tekoča pravda še ni končana. S takim sklepom tako postopek še ni končan in se bo nadaljeval, čim bodo prenehali razlogi za prekinitev postopka. Ker torej s pobijanim sklepom postopek ni bil pravnomočno končan, revizija zoper tak sklep ni dovoljena, zaradi česar jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (četrti odstavek 400. člena v zvezi s 392. členom ZPP).

Sodišče prve stopnje je s sklepom prekinilo pravdni postopek, ker je tožeča stranka N. T. umrla, njen pooblaščenec odvetnik S. K. pa je 1.7.1995 postal notar v R. Sodišče druge stopnje pa je s pobijanim sklepom zavrglo pritožbo tožeče stranke, ker jo je vložila odvetnica, ki je prevzela pisarno prejšnjega tožničinega pooblaščenca, a ki ne poseduje strankinega pooblastila.

Zoper sklep sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožnica iz razlogov napačne uporabe materialnega prava in kršitve zakona o pravdnem postopku ter predlagala, da naj se sklepa obeh nižjih stopenj razveljavita. V reviziji zatrjuje, da gre za specifičen primer ter tako trditev opisno pojasnjuje. Pri tem poudarja, da je pok. N. T. zastopal po skrbnici odvetnik S. K., katerega pisarno je prevzela odvetnica T. G. ter meni, da lahko zastopa koristi stranke brez posebnega pooblastila. V podporo svojemu stališču se sklicuje na določbe zakona o obligacijskih razmerjih in zakona o pravdnem postopku.

V tem primeru je vložena revizija zoper sklep. Po določilu prvega odstavka 400. člena zakona o pravdnem postopku (naprej ZPP), lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, kadar je bil z njim postopek pravnomočno končan. Pravnomočno pa je postopek s sklepom končan (v smislu prvega odstavka 400. člena ZPP), če ima sprejeta odločitev za posledico končanje postopka o tožbenem zahtevku (prenehanje litispendence). Z izpodbijanim sklepom litispendenca ni prenehala, ker je bila z njim zavržena le pritožba zoper sklep o prekinitvi postopka, kar pomeni, da tekoča pravda še ni končana. S takim sklepom tako postopek še ni končan in se bo nadaljeval, čim bodo prenehali razlogi za prekinitev postopka. Ker torej s pobijanim sklepom postopek ni bil pravnomočno končan, revizija zoper tak sklep ni dovoljena, zaradi česar jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (četrti odstavek 400. člena v zvezi s 392. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 629/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-16

Datuma vročitve sodbe sodišča II. stopnje in vložitve revizije izkazujeta, da je revizija tožene stranke prepozna, saj je vložena enaintrideseti dan po vročitvi sodbe sodišča druge stopnje.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je tožena stranka dolžna v stanovanjski hiši C., D., nabaviti in namestiti v tožbi navedene stvari. Hkrati je odločilo, da ji tega zahtevka ni treba izvršiti, če bo tožniku plačala 315.800,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 20.8.1992 dalje.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbama obeh pravdnih strank in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožena stranka dolžna plačati tožniku 631.600,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.10.1993 dalje ter mu povrniti 128.250,00 SIT pravdnih stroškov. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo.

Tožena stranka je zoper navedeno sodbo vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga spremembo sodb sodišč prve in druge stopnje tako, da naj se tožnikov tožbeni zahtevek zavrne kot neutemeljen.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Revizija je prepozna.

Po 1. odstavku 382. člena ZPP lahko stranke zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji, vložijo revizijo v tridesetih dneh od vročitve prepisa sodbe. Iz vročilnice sodišča prve stopnje izhaja, da je bila sodba sodišča druge stopnje dne 11.3.1996 vročena pooblaščenki tožene stranke odvetnici G. P., revizija zoper sodbo pa je bila vložena 11.4.1996, kot to izhaja iz dohodne štampiljke sodišča prve stopnje. Navedeni datumi izkazujejo, da je revizija tožene stranke prepozna, saj je vložena enaintrideseti dan po vročitvi sodbe sodišča druge stopnje.

Ker revizije ni zavrglo že sodišče prve stopnje, je to storilo revizijsko sodišče s tem sklepom (392. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 11/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-23

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Okoliščina, da so zapuščinsko premoženje v vseh treh zapuščinah solastninski deleži na isti nepremičnini, ni razlog, zaradi katerih bi bilo potrebno določiti pristojnost istega sodišča za izvedbo vseh postopkov.

Predlogu Okrajnega sodišča v P. za delegacijo pristojnosti se ne ugodi.

Okrajno sodišče v P. je v zapuščinskih zadevah po pok. J. Z., roj. K., opr. št. D 190/96 in po pok. J. D. roj. Z., opr. št. D 191/96, na predlog skrbnice za poseben primer J. D., ki jo zastopa odvetnik B. V. iz M., predlagalo Vrhovnemu sodišču, da na podlagi 68.čl.

Zakona o pravdnem postopku v zvezi z 163. čl. Zakona o dedovanju določi za izvedbo postopka Okrajno sodišče v M. Predlog utemeljuje s tem, da morajo biti izvedeni trije zapuščinski postopki o denacionalizirani nepremičnini, ki leži v M. Eden od dedičev živi v M., vsi ostali pa v inozemstvu. Zato ne bi bilo smotrno, da bi zapuščinski postopki tekli pri dveh sodiščih. Z enakimi razlogi in s podrobno navedbo podatkov o postopku za denacionalizacijo utemeljuje svoj predlog, naslovljen na Okrajno sodišče v P., tudi skrbnica za poseben primer.

Iz spisa je razvidno, da so v teku trije zapuščinski postopki po treh že umrlih upravičencih za denacionalizacijo. V korist vsakega od njih je bil denacionaliziran solastninski delež na isti nepremičnini v M. Iz sklepov o dedovanju po J. D. in po A. Z. izhaja, da so dediči v obeh primerih različni. Postopke bo torej treba opraviti ločeno.

Okoliščina, da so zapuščinsko premoženje v vseh treh zapuščinah solastninski deleži na isti nepremičnini, ni razlog, zaradi katerih bi bilo potrebno določiti pristojnost istega sodišča za izvedbo vseh postopkov. Tudi okoliščina, da živijo dediči v tujini, ni razlog za prenos pristojnosti od enega sodišča na drugo.

Razlogi, ki jih navaja predlog za delegacijo, torej niso takšni, da bi utemeljevali prenos pristojnosti po 68.čl. Zakona o pravdnem postopku, ki je glede na določbo 163.čl. Zakona o dedovanju podlaga za odločanje v tej zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 7/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-06

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti - priča je delavec sodišča

Dejstvo, da je priča v določenem pravdnem postopku delavec sodišča, kjer se ta postopek vodi, ni razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Prav tako ne zatrjevano dejstvo, da sta priča in tožena stranka v sporu. Ker ne stranka ne sodišče ne navajata nobenega drugega tehtnega razloga, ki bi bil lahko podlaga za delegacijo, vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo.

Predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se ne ugodi.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri pristojnem krajevnem sodišču v L. V dokaznem postopku je med drugim predlagala tudi zaslišanje priče K. M., ki je zaposlena pri tem okrajnem sodišču kot izvršilni referent. Tožeča stranka je zaradi tega predlagala "izločitev sodišča" za odločanje v tej zadevi. Predlogu se pridružuje tudi razpravljajoča sodnica, s pojasnilom, da iz tega razloga tečejo drugi postopki pred Okrajnim sodiščem v G. ter da teče tudi pravdni postopek med pričo in toženo stranko.

Po 68. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če za to obstajajo tehtni razlogi. Ker ZPP ne pozna instituta "izločitve sodišča", je vrhovno sodišče predlog obravnavalo kot predlog za delegacijo drugega sodišča.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da v konkretnem primeru ni podan razlog iz 68. člena ZPP. Dejstvo, da je priča v določenem pravdnem postopku delavec sodišča, kjer se ta postopek vodi, ni razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Prav tako ne zatrjevano dejstvo, da sta priča in tožena stranka v sporu. Ker ne stranka ne sodišče ne navajata nobenega drugega tehtnega razloga, ki bi bil lahko podlaga za delegacijo, vrhovno sodišče predlogu ni ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.