Sodba I Ips 255/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-12-24

obtožnica - ugovor zoper obtožnico - sklep o ugovoru zoper obtožnico - obrazložitev sklepa

Zunajobravnavni senat mora tako poleg presoje, ali obstaja zadosti dokazov, da je obdolženec utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe, zaključek o utemeljenosti suma tudi obrazložiti.

Čeprav zunajobravnavni senat, ko odloča o ugovoru zoper obtožnico, ne more dokazov, predlaganih v obtožnici, presojati po načelu proste presoje dokazov, pa mora oceniti, ali je dejansko zbranih zadosti dokazov, da je obdolženi utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe, in svojo oceno ustrezno obrazložiti.

Zahtevi zagovornika obtoženega K.H. za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter vrne zadeva v novo odločitev zunajobravnavnemu senatu.

Okrožno državno tožilstvo v Murski Soboti je dne 19.10.1998 vložilo obtožnico zoper I.C., V.J. in K.H. zaradi kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki 1. odstavku 212. člena v zvezi s 1. odstavkom 211. člena KZ. Zoper obtožnico je zagovornik obdolženega K.H., odvetnik I.V., pri Okrožnem sodišču v Murski Soboti vložil ugovor dne 29.10.1998. V ugovoru je uveljavljal zmotno ugotovitev dejanskega stanja in kršitev določb postopka, ker v obtožnici niso navedeni nobeni dokazi, iz katerih bi izhajalo, da je obdolženec utemeljeno osumljen dejanja, ki je predmet obtožbe. Predlagal je, da zunajobravnavni senat obtožbe ne dopusti in kazenski postopek ustavi iz razlogov 4. točke 1. odstavka 277. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP).

Senat Okrožnega sodišča v Murski Soboti je v sklepu, s katerim je ugovor zagovornika obdolženega K.H. zavrnil, v obrazložitvi navedel, da iz do sedaj zbranih dokazov zaenkrat izhaja utemeljen sum, da je obd. K.H. storil dejanje, ki se mu očita v obtožbi, na glavni obravnavi pa bo obdolženec lahko predlagal nove dokaze in navajal tudi dejstva, na katera se sklicuje v ugovoru, tako da bo sodišče na glavni obravnavi tudi z izvedbo ostalih potrebnih dokazov ugotovilo natančno dejansko stanje, da bi lahko odločilo o tem, ali je obdolženec dejanje storil ali ne. Sicer pa senat ob pregledu zadeve ni ugotovil okoliščin, zaradi katerih obtožbe ne bi dopustil in bi moral v smislu 277. člena ZKP zoper obdolženca postopek ustaviti, saj obtožnica nima formalnih napak in pomanjkljivosti, zaradi katerih se njena utemeljenost ne bi dala preizkusiti.

Zagovornik obtoženega K.H. je dne 25.11.1998 zoper navedeni pravnomočni sklep vložil zahtevo za varstvo zakonitosti zaradi kršitve določb ZKP, ker senat ni v skladu s 4. točko 1. odstavka 277. člena ZKP odločil, da se obtožba ne dopusti in kazenski postopek ustavi. Vložnik zahteve med drugim navaja, da že v obtožnici ni navedeno, na kakšen način se dokazuje, da je kaznivo dejanje storil tudi obdolženi K.H., ko je v obtožnici navedeno zgolj, da je večina blaga zasežena predvsem pri soobdolženem I.C. Sicer pa iz samega spisa v tej kazenski zadevi ne izhajajo nobeni dokazi, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, da je obdolženi K.H. utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe. Iz zapisnikov o številnih hišnih preiskavah tudi H.-jeve hiše, oziroma njegovega stanovanja in avtomobila izhaja, da pri K.H. niso bili najdeni nobeni dokazi, ki bi ga povezovali z vlomi v butik L. in butik P. Soobdolženca I.C. in V.J. nista K.H. na noben način obremenjevala. Okrožni državni tožilec tako obdolženemu K.H. ni dokazal, da je utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe, zato bi moral zunajobravnavni senat v skladu s 4. točko 1. odstavka 277. člena ZKP odločiti, da se obtožba ne dopusti in se kazenski postopek ustavi. Zaradi navedenega zagovornik predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi tako, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje Okrožnemu sodišču v Murski Soboti oziroma obtožbe ne dopusti in kazenski postopek ustavi.

Vrhovni državni tožilec M.V. je v odgovoru, ki ga je podal v skladu s 2. odstavkom 423. člena ZKP, ocenil, da zahteva za varstvo ni dopustna glede na to, da je vložena zoper sklep, s katerim je sodišče zavrnilo ugovor zoper obtožbo; torej ne gre za materialno pravnomočno sodno odločbo. Sicer pa zahteva za varstvo zakonitosti tudi ni utemeljena, saj se je sodišče pri odločanju o ugovoru ravnalo v okviru zakonskih pooblastil v zvezi s preizkusom obtožnice (276. člen ZKP). Pri odločanju o zahtevi za varstvo zakonitosti se Vrhovno sodišče Republike Slovenije omeji samo na preizkus tistih kršitev zakona, na katere se sklicuje vložnik v svoji zahtevi. Ta pa pravzaprav trdi, da je sodišče napačno ocenilo okoliščine, ki potrjujejo utemeljenost suma, da je obtoženi K.H. storil kaznivo dejanje, iz česar bi lahko sklepali, da uveljavlja razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, kar pa ni zakoniti razlog za vložitev zahteve za varstvo zakonitosti.

Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

Drugi odstavek 16. člena ZKP določa, da mora tožilec navesti dejstva, na katera opira svoj zahtevek in predlagati dokaze, s katerimi ta dejstva dokazuje (načelo kontradiktornosti). Za obtožnico zakon predpisuje obvezno vsebino in določa tudi poseben postopek za njen preizkus. Med obveznimi sestavinami obtožnice je tudi tožilčev predlog, kateri dokazi naj se izvedejo na glavni obravnavi ter obrazložitev z navedbo stanja stvari in s katerimi dokazi se ugotavljajo odločilna dejstva (5. in 6. točka 1. odstavka 269. člena ZKP). Obtožnica daje okvir obtožbi, o kateri odloča sodišče (1.

odstavek 354. člena ZKP) in hkrati daje obtožencu možnost za pripravo svoje obrambe (1. in 3. alinea 29. člena Ustave, 3. odstavek 16.

V 282. členu ZKP je določeno, da morajo biti vse odločbe, ki jih izda senat v zvezi z ugovorom zoper obtožnico, obrazložene, vendar tako, da se s tem ne vpliva naprej na rešitev tistih vprašanj, ki se bodo obravnavala na glavni obravnavi. Obrazložitev se mora nanašati tudi na navedbe v ugovoru zoper obtožnico glede 5. in 6. točke 1. odstavka 269. člena ZKP. Zunajobravnavani senat mora tako poleg presoje, ali obstaja zadosti dokazov, da je obdolženec utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe, zaključek o utemeljenosti suma tudi obrazložiti. V kolikor obrazložitev sklepa zunajobravnavnega senata o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico vsebuje kršitve iz 11. točke 1. odstavka 371. člena ZKP, je podana bistvena kršitev določb kazenskega postopka in s tem razlog za vložitev zahteve za varstvo zakonitosti iz 2. točke 1. odstavka 420. člena ZKP.

Ob upoštevanju navedenih zakonskih določb in njihove razlage je Vrhovno sodišče presojalo utemeljenost obravnavane zahteve za varstvo zakonitosti. V obtožnici je obrazložen utemeljen sum z ugotovitvijo, da se kaznivo dejanje, ki se očita obdolžencem, dokazuje z zapisniki o zasegu predmetov, iz katerih sledi, da je bila večina blaga (predvsem I.C.) zasežena. Na ta način se je ugotovilo, da so obravnavano kaznivo dejanje storili prav obdolženci. V razlogih sklepa, s katerim je bil ugovor zagovornika K.H. zavrnjen, je navedeno zgolj, da iz do sedaj zbranih dokazov zaenkrat izhaja utemeljen sum, da je obdolženi K.H. storil dejanje, ki se mu očita v obtožbi. Dalje je v razlogih navedeno, da bo obdolženec na glavni obravnavi lahko predlagal nove dokaze in lahko navajal tudi dejstva, na katera se sklicuje v ugovoru tako, da bo sodišče na glavni obravnavi tudi z izvedbo ostalih potrebnih dokazov ugotovilo natančno dejansko stanje, da bo lahko odločilo o tem ali je obdolženec dejanje po obtožbi storil ali ne. Navedena obrazložitev sklepa je povsem posplošena in ne vsebuje niti navedbe zbranih dokazov niti ocene le-teh glede obstoja utemeljenega suma v zvezi z očitkom obtožbe v vloženi obtožnici. Čeprav zunajobravnavni senat, ko odloča o ugovoru zoper obtožnico, ne more dokazov, predlaganih v obtožnici, presojati po načelu proste presoje dokazov, pa mora oceniti, ali je dejansko zbranih zadosti dokazov, da je obdolženi utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe, in svojo oceno ustrezno obrazložiti. Ker se v obravnavanem primeru obrazložitev obtožnice sklicuje na potrdila (zapisnike) o zasegu predmetov, zagovornik obtoženega K.H. pa je v ugovoru zatrjeval, da pri tem obtožencu niso bili najdeni nobeni dokazi, ki bi ga povezovali z vlomi, za katere je obtožen, se posplošena navedba v izpodbijanem sklepu da "iz do sedaj zbranih dokazov zaenkrat izhaja utemeljen sum", ne more šteti kot ustrezna obrazložitev v smislu 282. člena ZKP. Preizkus obtožbe je tako neobrazložen in je s tem podana bistvena kršitev določb postopka iz 11. točke 1. odstavka 371. člena ZKP, ki jo v svoji zahtevi zagovornik obtoženega K.H. smiselno uveljavlja. Podana je torej kršitev v smislu 2. točke 1. odstavka 420. člena, ki je v skladu s 1. odstavkom 426. člena ZKP narekovala razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zahteve v ponovno odločitev, to je v fazo postopka, ko bo moral senat prvostopnega sodišča ponovno postopati v skladu z določbo 276. člena ZKP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.