TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 2/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-01-29

izvršilni postopek - krajevna pristojnost - spor o pristojnosti

Sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno po uradni dolžnost samo dokler ne izda sklepa o izvršbi. Če izda sklep o izvršbi krajevno nepristojno sodišče, zadeve ne more odstopiti drugemu sodišču, če ne razveljavi svojega sklepa o izvršbi (3. odst. 53.čl. ZIP). Sklep o izvršbi in opravljena izvršilna dejanja pa sodišče razveljavi le na dolžnikov ugovor, ne pa po uradni dolžnosti.

Krajevno pristojno sodišče v tem izvršilnem postopku je po stanju na dan odločanja Okrajno sodišče v C.

Okrajno sodišče v S.se je s sklepom z dne 25.9.1995 izreklo za krajevno nepristojno in odstopilo zadevo Okrajnemu sodišču v C. To sodišče je s sklepom opr. št. I II-2701/95 z dne 19.10.1995 dovolilo predlagano izvršbo. Potem, ko je na zahtevo sodišča upnik sporočil pravilen naslov dolžnice, pa se je Okrajno sodišče v C. s sklepom z dne 17.5.1996 izreklo za nepristojno in vrnilo zadevo Okrajnemu sodišču v S. To sodišče je predlagalo Vrhovnemu sodišču, da odloči o sporu o pristojnosti med obema okrajnima sodiščema.

Krajevna pristojnost po Zakonu o izvršilnem postopku (v nadaljnjem ZIP) je izključna pristojnost. Zato se sme sodišče izreči za krajevno nepristojno tudi po uradni dolžnosti, ne samo na ugovor strank (14.čl. ZIP v zvezi z 20.čl. Zakona o pravdnem postopku). Sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno po uradni dolžnost samo dokler ne izda sklepa o izvršbi. Če izda sklep o izvršbi krajevno nepristojno sodišče, zadeve ne more odstopiti drugemu sodišču, če ne razveljavi svojega sklepa o izvršbi (3. odst. 53.čl. ZIP). Sklep o izvršbi in opravljena izvršilna dejanja pa sodišče razveljavi le na dolžnikov ugovor, ne pa po uradni dolžnosti. Ker dolžnik doslej ni vložil ugovora, da sodišče krajevno ni pristojno, ni mogoče spreminjati krajevne pristojnosti tistega sodišča, ki je že izdalo sklep o izvršbi. To je Okrajno sodišče v C., ki je zato po sedanjem stanju zadeve krajevno pristojno v tem izvršilnem postopku.

Vrhovno sodišče je odločilo v tem sporu o pristojnosti na podlagi 5. točke 106.čl. Zakona o sodiščih.

ZIP člen 53, 53/3, 14. ZPP (1977) člen 20.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I R 39/2004, enako tudi I R 120/2005
Sklep G 7/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-02-05

CIVILNO PROCESNO PRAVO - PRAVO VREDNOSTNIH PAPIRJEV

nadzor nad poslovanjem borzno posredniške družbe - stroški nadzora - plačilo stroškov

Agencija uporablja pri odločanju smiselno določbe ZPP (2. odst. 161. člena ZTVP). "Smiselna uporaba" 1. odst. 5. člena ZPP pa pomeni, da mora biti udeležencu dana možnost izjaviti se o višini nastalih stroškov in tudi zahtevati ugotovitev njihove realne višine.

Pritožbi se ugodi, odredba Agencije za trg vrednostnih papirjev se v točki III./ izreka razveljavi ter zadeva v tem obsegu vrne Agenciji za trg vrednostnih papirjev v novo odločanje.

Pri opravljanju nadzora nad poslovanjem udeleženca je Agencija za trg vrednostnih papirjev (Agencija) pooblastila revizijsko družbo C. d.o.o., L., da pregleda določene segmente poslovanja udeleženca. Z izpodbijano odločbo je nato udeležencu naložila, da ji mora povrniti stroške pregleda v znesku 973.020,50 SIT. Pri tem se je sklicevala na 72. člen Zakona o trgu vrednostnih papirjev.

Odločbo o povrnitvi stroškov izpodbija udeleženec s pritožbo. Meni, da bi morala Agencija račun revizijske družbe zavrniti, ker je previsok. O njem se sploh ni mogel izjaviti, ker ga ni dobil na vpogled. Sodišču predlaga, naj vrne zadevo Agenciji, ki naj stroške pregleda realno odmeri, oziroma naj samo odloči o njihovi višini.

Glede na ugotovitve revizijske družbe udeleženec mora plačati stroške, ki so nastali zaradi pregleda (72. člen ZTVP). Temu se udeleženec niti ne upira. Ima pa pravico izjaviti se o njihovi višini, pa tudi zahtevati njihovo znižanje, če so nepravilno ugotovljeni.

Agencija uporablja pri odločanju smiselno določbe ZPP (2. odst. 161. člena ZTVP). "Smiselna uporaba" 1. odst. 5. člena ZPP pa v primeru, kot je obravnavani, pomeni, da mora biti udeležencu dana možnost izjaviti se o višini nastalih stroškov in tudi zahtevati ugotovitev njihove realne višine. Odločitev o obveznosti vrnitve stroškov je odločitev o premoženjskopravnem zahtevku. Zato je treba dati tistemu, ki ga bremeni, že na prvi stopnji odločanja ustrezne možnosti za zavarovanje njegovih pravic. Te možnosti pa udeležencu niso bile dane. Zato je sodišče njegovi pritožbi ugodilo in odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa (3. odst. 170. člena ZTVP v zvezi s 7. točko 2. odst. 354. člena ZPP in 1. odst. 369. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 509/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-01-22

revizija - dovoljenost revizije - sklep o stroških

Odločitev o stroških ima naravo sklepa. V obravnavani pravdni zadevi se je spor med strankama končal s pravnomočno sodbo na podlagi pripoznave in ne z odločitvijo o stroških postopka v zvezi z njo. Zahteva za povrnitev pravdnih stroškov je akcesorne narave, saj je odvisna od odločitve o sporu in s tem v zvezi uspeha posamezne stranke v njem. O zahtevi za povrnitev stroškov se zato odloča v postopku, zaradi katerega so stroški nastali. Zato tudi odločitev o taki zahtevi, to je sklep o stroških, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča.

Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo na podlagi pripoznave, s katero je toženo stranko zavezalo tudi k plačilu pravdnih stroškov v znesku 52.190,00 SIT s pripadajočimi zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe dalje do plačila. Proti stroškovnemu izreku se je pritožila tožeča stranka. Pritožbeno sodišče je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in s sklepom stroškovno odločitev potrdilo.

Proti sklepu sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijani sklep ustrezno spremeni ali pa obe odločitvi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V tej pravdni zadevi je sodišče prve stopnje izdalo sodbo na podlagi pripoznave. Skupaj s to sodbo je odločilo tudi o stroških pravdnega postopka. Odločitev o stroških ima naravo sklepa. Zato je sodišče druge stopnje o pritožbi zoper to odločitev pravilno odločilo s sklepom.

Dovoljenost revizije zoper sklep pa je treba presojati po 400. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP). V njem je določeno, da stranka lahko vloži revizijo le zoper tisti sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. V obravnavani pravdni zadevi se je spor med strankama končal s pravnomočno sodbo na podlagi pripoznave in ne z odločitvijo o stroških postopka v zvezi z njo. Zahteva za povrnitev pravdnih stroškov je akcesorne narave, saj je odvisna od odločitve o sporu in s tem v zvezi uspeha posamezne stranke v njem. O zahtevi za povrnitev stroškov se zato odloča v postopku, zaradi katerega so stroški nastali. Zato tudi odločitev o taki zahtevi, to je sklep o stroških, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča. Zaradi tega zoper takšen sklep sodišča druge stopnje revizija ni dovoljena.

Revizijsko sodišče je zato moralo revizijo na podlagi 392. člena ZPP zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 501/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-01-22

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Tožbeni zahtevek tožeče stranke ni denarni zahtevek. Tožeča stranka bi zato vrednost spornega predmeta v tožbi morala navesti. S tem, ko tega ni storila, si tudi pravice do revizije ni zagotovila. Na dovoljenost revizije ne more vplivati dejstvo, da sta se pravdni stranki po zaključku naroka dne 10.12.1993 sporazumeli, da znaša vrednost spornega predmeta 300.000,00 SIT od vložitve tožbe dalje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, sodišče druge stopnje pa je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in prvostopno sodbo potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga, da revizijsko sodišče sodbo sodišča druge stopnje spremeni tako, da pritožbi tožeče stranke ugodi in sodbo sodišča prve stopnje razveljavi ter vrne zadevo prvostopnemu sodišču v novo sojenje. Pravdni stroški dosedanjega postopka pa naj bodo nadaljnji pravdni stroški.

Po 2. odstavku 186. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) mora tožnik v primeru, ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, pa predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, navesti vrednost spornega predmeta v tožbi. Navedba vrednosti je potrebna zaradi določbe 382. člena ZPP. Po 3. odstavku tega člena namreč revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska. Ob vložitvi tožbe, tj. dne 6.11.1992, je vrednost spornega predmeta morala presegati 8.000,00 SIT.

Tožbeni zahtevek tožeče stranke ni denarni zahtevek. Tožeča stranka bi zato vrednost spornega predmeta v tožbi morala navesti. S tem, ko tega ni storila, si tudi pravice do revizije ni zagotovila. Na dovoljenost revizije ne more vplivati dejstvo, da sta se pravdni stranki po zaključku naroka dne 10.12.1993 sporazumeli, da znaša vrednost spornega predmeta 300.000,00 SIT od vložitve tožbe dalje. Takšen sporazum je v nasprotju z navedenimi določbami ZPP. Revizija je namreč izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje. Zaradi tega je treba določbe o dovoljenosti izrednega pravnega sredstva tolmačiti ozko. Že na začetku pravdnega postopka mora biti jasno, kakšna je vrednost spornega predmeta. Korekcija je možna le pod pogoji in v okviru 3. odstavka 40. člena ZPP.

Ker torej tožeča stranka ni storila tistega, kar za dovoljenost revizije predpisuje ZPP, je revizijsko sodišče revizijo na podlagi 392. člena ZPP kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 4/97
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-02-13

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti - tožnica sestra predsednika sodišča

Med primere 68. člena ZPP je mogoče uvrstiti tudi obravnavani primer spričo razloga, ki ga je navedlo sodišče prve stopnje, se pravi, ko je v pravdi stranka sestra predsednika sodišča na katerem naj bi tekel postopek. Utegnil bi se namreč poroditi dvom o korektnosti celotnega postopka in nepristranskosti odločanja. Da se takšen dvom ali sum preprečita, je smotrno, da teče postopek v tej zadevi pred drugim sodiščem.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v L.

Tožeča stranka je vložila na Okrožno sodišče v K. tožbo zaradi razveze zakonske zveze. To sodišče je poslalo predlog vrhovnemu sodišču, naj določi, da bo v tej zadevi postopalo drugo stvarno pristojno sodišče, ker je tožnica sestra predsednika Okrožnega sodišča v K.

Po 68. členu zakona o pravdnem postopku lahko najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Med slednje je mogoče uvrstiti tudi obravnavani primer spričo razloga, ki ga je navedlo sodišče prve stopnje, se pravi, ko je v pravdi stranka sestra predsednika sodišča na katerem naj bi tekel postopek. Utegnil bi se namreč poroditi dvom o korektnosti celotnega postopka in nepristranskosti odločanja. Da se takšen dvom ali sum preprečita, je smotrno, da teče postopek v tej zadevi pred drugim sodiščem. Vrhovno sodišče je zato ugodilo predlogu in določilo drugo stvarno pristojno sodišče - Okrožno sodišče v L.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 616/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-02-05

revizija - dovoljenost revizije - poslovna sposobnost

Glede dovoljenosti revizije v postopku odvzema ali vrnitve poslovne sposobnosti ima ZNP posebno določbo. V 52.členu je namreč določeno, da je zoper sklep o delnem ali popolnem odvzemu poslovne sposobnosti revizija dovoljena. Z izpodbijanim sklepom sodišča druge stopnje pa poslovna sposobnost ni bila odvzeta, saj je sodišče druge stopnje potrdilo sklep sodišča prve stopnje, s katerim je bil predlog za odvzem poslovne sposobnosti kot neutemeljen zavrnjen.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog M. Š. za odvzem poslovne sposobnosti njenima staršema M. in M. P.

Sodišče druge stopnje je pritožbo predlagateljice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Proti delu pravnomočnega sklepa sodišča druge stopnje, ki se nanaša na zavrnitev predloga za odvzem poslovne sposobnosti M. P., je vložila predlagateljica pravočasno revizijo in v njej uveljavljala revizijski razlog bistvene kršitve določb nepravdnega postopka. Sodišče bi moralo odločitev opreti na mnenje dr.I. N., ki je M. P. zdravil več kot dvajset let, in ne na mnenje izvedenca dr. J. L. Po izdaji sklepa sodišča prve stopnje se je nasprotni udeleženki zdravstveno stanje izrazito poslabšalo. Nekaj časa je bila hospitalizirana celo v Psihiatrični bolnici V., sedaj pa se intenzivno ambulantno zdravi na Psihiatričnem oddelku ZD B. Reviziji naj se ugodi, odločitvi sodišč druge in prve stopnje v delu, ki se nanašata na odvzem poslovne sposobnosti M. P., razveljavita, zadeva pa v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Revizija je bila vročena nasprotnim udeležencem, ki nanjo niso odgovorili, ter Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo ( 390. in 400. člen zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 37. členom zakona o nepravdnem postopku - ZNP ).

O delnem ali popolnem odvzemu poslovne sposobnosti odloča sodišče v nepravdnem postopku ( 44.člen in nasl. ZNP ). V 34. členu ZNP je določeno, da v nepravdnih postopkih revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Glede dovoljenosti revizije v postopku odvzema ali vrnitve poslovne sposobnosti ima ZNP posebno določbo. V 52.členu je namreč določeno, da je zoper sklep o delnem ali popolnem odvzemu poslovne sposobnosti revizija dovoljena. Z izpodbijanim sklepom sodišča druge stopnje pa poslovna sposobnost ni bila odvzeta, saj je sodišče druge stopnje potrdilo sklep sodišča prve stopnje, s katerim je bil predlog za odvzem poslovne sposobnosti kot neutemeljen zavrnjen. Revizija zato ni dovoljena in jo je moralo vrhovno sodišče zavreči ( 400. in 392.člen ZPP v zvezi s 37. in 52. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 480/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-02-26

Za stranko, ki ima pooblaščenca, izguba pravdne sposobnosti ni razlog za prekinitev postopka. Po določbi 100.čl. ZPP namreč izguba pravdne sposobnosti ne vpliva na nadaljnjo veljavo pooblastila.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev neobstoja služnosti vožnje z vozili vseh vrst ter hoje v breme parcel št. 1335 in 1337 k.o. J., last tožnice, v korist parcel št. 1344 k.o. J., last prvega toženca, in 1342 ter 1343 k.o. J., last ostalih dveh tožencev.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo prve stopnje.

Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlaga, da revizijsko sodišče ugodi reviziji, razveljavi obe sodbi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da je podan utemeljen dvom o poslovni sposobnosti tožnice. Sklicuje se na zdravniško potrdilo dr. M., iz katerega izhaja, da tožnica ni sposobna za samostojno življenje in potrebuje stalnega skrbnika. Navaja, da je začet postopek za odvzem poslovne sposobnosti tožnici. Tožena stranka na revizijo ni odgovorila in Državni tožilec Republike Slovenije se o njej ni izjavil (3. odst. 390.čl. Zakona o pravdnem postopku).

Tožničina pooblaščenka navaja, da obstaja utemeljen dvom o tožničini poslovni in s tem tudi pravdni sposobnosti ter se pri tem sklicuje na zdravniški potrdili z dne 15.2.1993 in z dne 18.5.1995. Ti dve potrdili pa se ne nanašata na tožničino zdravstveno stanje ob vložitvi tožbe dne 12.9.1991 in ob podpisu pooblastila odvetniku dne 20.8.1991. Revizija ne navaja ničesar o tožničini tedanji pravdni sposobnosti. Zatrjuje verjetnost, da je tožnica med postopkom izgubila pravdno sposobnost. Za tak primer pa določa Zakon o pravdnem postopku (v nadaljnjem ZPP), da sodišče prekine postopek, če stranka nima pooblaščenca (prva točka 212.čl. ZPP). Za stranko, ki ima pooblaščenca, izguba pravdne sposobnosti ni razlog za prekinitev postopka. Po določbi 100.čl. ZPP namreč izguba pravdne sposobnosti ne vpliva na nadaljnjo veljavo pooblastila.

Absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 10.točki drugega odst. 354.čl. ZPP je podana, če pravdno nesposobne stranke ne zastopa zakoniti zastopnik. Ta določba se ne naša na primere, ki jih urejata 100. in 212.čl. ZPP. Če pravdno sposobna stranka pooblasti drugega, da jo zastopa v pravdi, pooblastilo tudi po izgubi pravdne sposobnosti stranke ostane veljavno in sodišče nadaljuje postopek s pooblaščencem, s čimer so koristi stranke dovolj zavarovane. V obravnavanem primeru ima tožnica pooblaščenca. Revizija veljavnosti pooblastila ne izpodbija. Zato določbe pravdnega postopka niso bile prekršene.

Uveljavljeni revizijski razlog ni podan. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 724/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-02-20

S sodbo sodišča prve stopnje je bil zavrnjen tožnikov tožbeni zahtevek, da mu mora tožene stranka prodati stanovanje v hiši v B. za kupnino 1.662.915,00 SIT. Tožnikova pritožba proti tej sodbi je bila s sodbo sodišča druge stopnje zavrnjena in potrjena sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik je proti sodbi sodišča druge stopnje vložil dne 22.6.1995 revizijo, katero je nato z vlogo z dne 13.2.1997 umaknil, še preden je o njej odločilo revizijsko sodišče. Zato je revizijsko sodišče po čl. 399 v zvezi z 2. odst. 349. čl. Zakona o pravdnem postopku ugotovilo umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sklep X Ips 140/2017, enako tudi VSRS Sklep X Ips 173/2017
Sklep II Ips 717/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-03-20

Po 2. odstavku 349. člena ZPP v zvezi s 399. členom ZPP lahko stranka, dokler revizijsko sodišče ne izda odločbe, umakne pravno sredstvo. Izjava o umiku učinkuje takoj, ko jo sodišče prejme. Privolitev nasprotne stranke ni potrebna.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in razvezalo izročilno pogodbo z dne 3.12.1990 in dodatek z dne 12.12.1990, ki sta ju sklenili pravdni stranki, toženki pa naložilo, da izstavi listino, na podlagi katere bo mogoč zemljiškoknjižni vpis nepremičnin, ki so bile predmet izročilne pogodbe, na tožničino ime.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je dne 5.9.1995 vložila proti sodbi sodišča druge stopnje pravočasno revizijo, dne 14.9.1995 pa še dopolnitev revizije. Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Tožena stranka je nato z dopisom z dne 14.3.1997 revizijo umaknila. Po 2. odstavku 349. člena ZPP v zvezi s 399. členom ZPP lahko stranka, dokler revizijsko sodišče ne izda odločbe, umakne pravno sredstvo. Izjava o umiku učinkuje takoj, ko jo sodišče prejme. Privolitev nasprotne stranke ni potrebna.

O reviziji tožene stranke revizijsko sodišče še ni odločalo, zato je umik revizije upoštevalo in to ugotovilo s sklepom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep II Ips 424/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-10

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Po 3. odstavku 382. člena ZPP revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določen znesek. V času vložitve tožbe dne 3.1.1994 je bil to znesek 80.000,00 SIT (Ur. list RS, št. 55/92).

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranke. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in prvostopni sklep potrdilo.

Proti sklepu sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga, da revizijsko sodišče oba sklepa razveljavi in njenemu tožbenemu zahtevku ugodi, podrejeno pa, da sklepa razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Hkrati prosi, da jo sodišče oprosti plačila sodnih taks.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo, in nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

Po 3. odstavku 382. člena ZPP revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določen znesek. V času vložitve tožbe dne 3.1.1994 je bil to znesek 80.000,00 SIT (Ur. list RS, št. 55/92).

Tožeča stranka je v tožbi navedla vrednost spornega predmeta 40.000,00 SIT. Ta vrednost pa za dovoljenost revizije ne zadošča.

Ker revizija ni dovoljena, jo je revizijsko sodišče na podlagi 392. člena ZPP zavrglo.

Tožeča stranka v reviziji prosi za oprostitev od plačila sodnih taks. O tem zaprosilu bo odločalo sodišče prve stopnje, ki je za takšno odločitev pristojno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 429/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-04-10

Po 34. členu Zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86, v nadaljevanju ZNP) revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena razen, če zakon določa drugače. Pravna pravila zemljiškoknjižnega prava, ki so se uporabljala pred Zakonom o zemljiški knjigi (Ur. list RS, št. 33/95), niso poznala revizije zoper drugostopni sklep v zemljiškoknjižnih zadevah. Tudi novi Zakon o zemljiški knjigi v 97. členu posebej določa, da revizije v zemljiškoknjižnem postopku ni.

Sodišče prve stopnje je dovolilo vknjižbo lastninske pravice na nepremičnini vl. št. 114 k.o. T. na ime predlagateljice do celote vložka. Proti temu sklepu je vložila pritožbo B. J., ki pa je pritožbo nato 20.2.1995 umaknila. Sodišče druge stopnje je zato s sklepom le ugotovilo, da je bila pritožba umaknjena.

Proti obema sklepoma je vložila laično revizijo B. J.. V njej trdi, da ni pogojev za vpis lastninske pravice na predlagateljico. Zato smiselno predlaga spremembo odločitve na prvi stopnji in odklonitev vpisa.

Zemljiškoknjižni postopek je vrsta nepravdnega postopka. Po 34. členu Zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86, v nadaljevanju ZNP) revizija v nepravdnem postopku ni dovoljena razen, če zakon določa drugače. Pravna pravila zemljiškoknjižnega prava, ki so se uporabljala pred Zakonom o zemljiški knjigi (Ur. list RS, št. 33/95), niso poznala revizije zoper drugostopni sklep v zemljiškoknjižnih zadevah. Tudi novi Zakon o zemljiški knjigi v 97. členu posebej določa, da revizije v zemljiškoknjižnem postopku ni. Revizija B. J. tako v tem zemljiškoknjižnem postopku ni dovoljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrglo (392. člen ZPP v povezavi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.