Sodba VIII Ips 183/98
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1998-11-17

delovno razmerje pri delodajalcu - prenehanje delovnega razmerja - začetek postopka prisilne poravnave - metoda finančne reorganizacije - presežni delavci - odpovedni rok

Ob posebnem načinu prenehanja delovnega razmerja iz 51. člena ZPPSL in predpisanem odpovednem roku, ki ne sme biti daljši od trideset dni, zakon ni določil začetka njegovega teka. Zato je o pravici do odpovednega roka tožnice, sicer prizadete z ugotovljeno neustavno ureditvijo, odločati v skladu z načelom in favorem in ji priznati začetek teka tridesetdnevnega odpovednega roka od dokončnosti sklepa o prenehanju delovnega razmerja.

1. Reviziji se ugodi in se sodba sodišča druge stopnje spremeni tako, da se kot neutemeljena zavrne pritožba tožene stranke in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

2. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške revizijskega postopka v znesku 27.481,00 SIT v osem dneh, da ne bo izvršbe.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke na razveljavitev sklepov tožene stranke z dne 3.11.1994 in 2.3.1995, na podlagi katerih ji je prenehalo delovno razmerje po 51. členu Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93-ZPPSL). Ugodilo pa je njenemu podrednemu zahtevku s tem, da je kot datum prenehanja določilo 29.4.1995. To je datum, s katerim se je iztekel tridesetdnevni odpovedni rok, štet od dneva dokončne odločitve pristojnega organa tožene stranke. V posledici te ugotovitve je naložilo toženi stranki, da tožnici do tega dne prizna vse pravice iz delovnega razmerja ter ji povrne stroške postopka v znesku 50.861,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

Sodišče druge stopnje je delno ugodilo pritožbi tožene stranke in je spremenilo odločitev prvostopnega sodišča v 2. odstavku izreka tako, da je ugotovilo, da je tožnici prenehalo delovno razmerje dne 3.12.1994. Po pravni presoji pritožbenega sodišča je začel teči odpovedni rok, določen v 2. odstavku 51. člena ZPPSL, od dneva vročitve prvostopnega sklepa tožeči stranki in se je tako v obravnavanem primeru iztekel 3.12.1994.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je vložila pravočasno revizijo tožeča stranka, ki uveljavlja revizijski razlog iz 3. točke 1. odstavka 385. člena ZPP, to je zmotno uporabo materialnega prava. Navaja, da določilo iz 2. odstavka 51. člena ZPPSL, po katerem preneha delavcu delovno razmerje po izteku odpovednega roka, ki ne sme biti daljši od trideset dni, ne daje podlage razlagi, kot izhaja iz izpodbijane sodbe. Zato predlaga, da revizijsko sodišče spremeni sodbo sodišča druge stopnje.

Na vročeno revizijo (390. člen ZPP) tožena stranka ni odgovorila, Državno tožilstvo Republike Slovenije pa se v zakonskem roku o njej ni izjavilo.

Ob obravnavanju revizije revizijsko sodišče ni ugotovilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 10. točki 2. odstavka 354. člena ZPP, kar je moralo preizkusiti po uradni dolžnosti (386. člen ZPP).

Revizijska graja zmotne uporabe materialnega prava v izpodbijani sodbi je utemeljena. V skladu s konvencijo Mednarodne organizacije dela (MOD) št. 158 s priporočilom 166, o prenehanju delovnega razmerja na pobudo delodajalca (Uradni list SFRJ - Mednarodne pogodbe št. 4/84) - ki jo je z aktom o notifikaciji nasledstva (Uradni list RS, št. 15/92 - Mednarodne pogodbe) prevzela tudi Republika Slovenija - lahko posameznim delavcem preneha delovno razmerje le zaradi resnih razlogov, ki so bodisi v sposobnosti ali obnašanju delavca ali pa temeljijo na potrebi funkcioniranja podjetja - v ekonomskih, tehnoloških, strukturalnih in podobnih razlogih. Na podlagi omenjene konvencije in priporočila 166 je bilo v Zakonu o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Uradni list SFRJ, št. 60/89, 42/90 - ZTPDR) v 4. poglavju in na podlagi 66. člena Ustave RS v 2. in 7. poglavju Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 5/91, 51/93 - ZDR), celovito urejeno prenehanje delovnega razmerja.

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list 67/93 - ZPPSL) je uvedel nov inštitut finančne reorganizacije podjetja v postopku prisilne poravnave in v skladu z uvedbo tega mehanizma uredil prenehanje delovnega razmerja delavcev, ki kot fiksni strošek bremenijo poslovanje v večji meri, kot pa je njihov prispevek k uspešnosti poslovanja. S tem je zakonododajalec dopolnil inštitut prisilne poravnave in omogočil, da se v prisilni poravnavi poleg statusnega preoblikovanja gospodarskega subjekta, konverzije terjatev v delnice in ustanovitve novih podjetij lahko stroški poslovanja zmanjšajo tudi z odpustom delavcev.

Zakon o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja, Zakon o delovnih razmerjih ter Zakon o prisilni poravnavi stečaju in likvidaciji so predpisi, ki imajo v hierarhiji pravnih aktov enako veljavo. Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji je uredil pogoje za prenehanje delovnega razmerja delavcev le v postopkih finančne reorganizacije podjetij, česar delovnopravna zakonodaja ne predpisuje, saj institut finančne reorganizacije podjetja v našem pravnem sistemu do sedaj ni bil poznan. Določba je torej posebnega značaja, uporabljiva le za postopke finančne reorganizacije podjetja, zato ima po splošnem pravnem pravilu "lex specialis derogat legi generali" značaj posebne norme.

Po določbi 51. člena ZPPSL so delavci, ki naj bi jim zaradi finančne reorganizacije prenehalo delovno razmerje, vsebinsko opredeljeni kot trajno presežni delavci, saj 1. odstavek te določbe izrecno napotuje na uporabo zakona o delovnih razmerjih pri njih določitvi. Pravic, ki bi jim kot trajno presežnim delavcem, morale biti priznane, pa jim omenjeni zakon ni zagotovil.

Zato je Ustavno sodišče Republike Slovenije s svojo odločbo, objavljeno 30.11.1994 v Uradnem listu Republike Slovenije št. 74/94 ugotovilo neskladnost 51. člena ZPPSL z ustavo in naložilo zakonodajalcu, da v roku šestih mesecih po objavi sprejme poseben zakon, s katerim bo uredil pravice delavcev v skladu z 2. odstavkom 8. člena istega zakona in z veljavnostjo za nazaj (z dnem uveljavitve izpodbijanega zakona). Z ustavno odločbo z dne 7.12.1995 (Uradni list RS, št. 8/96) pa je Ustavno sodišče Republike Slovenije prepovedalo nadaljnjo uporabo določb 51. člena ZPPSL, dokler ne stopijo v veljavo zakonske določbe o posebnih pravicah delavcev, napovedane v 2.

Ob posebnem načinu prenehanja delovnega razmerja iz 51. člena ZPPSL in predpisanem odpovednem roku, ki ne sme biti daljši od trideset dni, zakon ni določil začetka njegovega teka.

S prepovedjo uporabe izpodbijane določbe Ustavno sodišče Republike Slovenije zaradi načela zaupanja v pravo, ni poseglo v individualna razmerja, izvirajoča iz pravnomočnih sklepov o potrditvi prisilne poravnave.

Zato je o pravici do odpovednega roka tožnice, sicer prizadete z ugotovljeno neustavno ureditvijo, odločati v skladu z načelom in favorem in ji priznati začetek teka trideset dnevnega odpovednega roka od dokončnosti sklepa o prenehanju delovnega razmerja.

Zato je revizijsko sodišče ugodilo reviziji in spremenilo sodbo sodišča druge stopnje tako, da je vzpostavilo sodbo prve stopnje v 2. odstavku izreka. To pomeni, da je tožnici na podlagi sklepov tožene stranke z dne 3.11.1994 in 2.3.1995 o prenehanju delovnega razmerja delovno razmerje prenehalo z dnem 29.4.1995, to je z iztekom trideset dnevnega odpovednega roka po dokončnosti sklepa.

Tožeča stranka je z revizijo uspela. Zato ji mora tožena stranka povrniti stroške revizijskega postopka (1. odstavek 166. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP). Priznani stroški obsegajo sodno takso in odvetniški honorar po veljavni taksni in odvetniški tarifi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.