Sodba II Ips 889/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-13

služnostna pravica - stvarna služnost - stvarna služnost za določen letni čas - utesnitev služnosti

Stvarna služnost je lahko ustanovljena za določen letni čas (2. odstavek 49. člena ZTLR), kar pomeni, da je tudi njena utesnitev lahko časovno omejena.

Sodišče prve stopnje je utesnilo služnost hoje in vožnje po parc.št. 109/5, vl.št. 48, ki je last tožnice, v korist toženčevih parcel št. 109/1 in 109/2, vl.št. 276, tako, da je dovolilo služnost le v jeseni za čas opravljanja trgatve. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo. Pritožbi tožeče in tožene stranke je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeni in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti tej sodbi vlagata revizijo obe pravdni stranki. Tožeča stranka uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo tako, da bo tožbenemu zahtevku na ukinitev služnosti v celoti ugodeno. Meni, da toženec vztraja na služnosti le zaradi nagajivosti. Tudi njegovi pravni predniki so za dostop do kleti ob trgatvi uporabljali pot preko lastnega dvorišča. Sporna pot tudi sicer ni boljša od poti preko dvorišča toženca. Slednja pot je krajša. Če bi hotel toženec grozdje ob trgatvi pripeljati do svoje kleti, bi moral voziti vzvratno, kar pa glede na razmere ni mogoče. Zato bi tudi v tem primeru moral grozdje znositi s traktorske prikolice v klet. Zgolj zaradi enkratne vožnje grozdja s traktorjem je ekonomsko neizkoriščen del dvorišča tožeče stranke, ki tega prostora ne more obdelati za potrebe vrta ali ga uporabiti za zlaganje drv. Sicer pa bi morala biti iz sodbenega izreka razvidna utesnitev služnosti po časovni, prostorni in količinski plati. Trasa poti pa v izpodbijani sodbi ni določena.

Tožena stranka vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava s predlogom na razveljavitev sodb nižjih sodišč in na vrnitev zadeve v novo sojenje sodišču prve stopnje. Toženec namreč služnostne poti ne potrebuje le v času trgatve, temveč tudi v drugih razmerah. Vino je namreč treba iz kleti odvažati, dovažati pa je treba v klet tudi olive. Služnost je torej vezana ne le na obdelavo toženčevih vinogradov, temveč tudi na druge ekonomske faktorje. V tem pogledu dejansko stanje ni popolno ugotovljeno, zaradi česar tudi materialno pravo ni pravilno uporabljeno.

Pravdni stranki na revizijo druga druge nista odgovorili, Javni tožilec Republike Slovenije pa se o revizijah ni izjavil (3. odstavek 390. člena ZPP, Zakona o pravdnem postopku).

Bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10. točke 2. odstavka 354. člena ZPP, na katero mora revizijsko sodišče paziti po uradni dolžnosti (386. člen ZPP), v pravdi ni bilo. Obe sodišči sta tudi pravilno uporabili materialno pravo. Stvarna služnost se izvršuje na način, ki najmanj obremenjuje služno stvar (1. odstavek 50. člena ZTLR, Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih). Navedeno temeljno načelo obsega izvrševanja služnosti se mora odraziti tudi v primeru, ko je zahtevana njena ukinitev (2. odstavek 58. člena ZTLR), pa pri tem ugotovljena dejstva tega v celoti ne omogočajo. Za to gre v obravnavanem primeru. Dejstva dejanskega stanja ne omogočajo niti sklepanja, da sporna služnost nima več gospodarske utemeljitve, niti sklepanja, da je še vedno v celoti potrebna v okviru dosedanje rabe. Obstoj poti prek toženčevega dvorišča do kleti je dejstvo, ki sicer utemeljuje tožbene trditve o obstoju razmer, ki ekonomski interes za izvrševanje služnosti v dosedanjem obsegu postavlja pod vprašaj. Vendar pa je na kraju samem sodišče ugotovilo, da je toženčeva gospodarska dejavnost takšna, da bi ukinitev služnosti v celoti pomenila poslabšanje gospodarskih razmer, ki jih omogoča uporaba služnostne poti v času trgatve. Ocena dejstev dejanskega stanja, kolikor gre za dokazno oceno, v tej smeri ne more biti predmet revizijskega preizkusa (3. odstavek 385. člena ZPP), kolikor pa gre za uporabo in razlago pravnega standarda "nepotrebnosti za uporabo gospodujoče stvari" in posledic, ki jih predvideva določba 2. odstavka 58. člena ZTLR, pa revizijsko sodišče sprejema razloge izpodbijane sodbe, po katerih ima utemeljitev le utesnitev služnosti na čas trgatve, ne pa njena popolna ukinitev.

Ekonomski interes, ki omogoča sklepanje o nadaljnem izvrševanju služnosti v utesnjenem obsegu, je podan ob ugotovitvi o obsegu toženčeve vinogradniške dejavnosti in o veliki količini grozdja, ki ga toženec ob trgatvi dovaža v svojo klet. Tu ne velja ponavljati ugotovitve o oteženem pristopu do kleti prek lastnega toženčevega dvorišča, ker gre za dejstva dejanskega stanja, na katera je revizijsko sodišče vezano. V tem obsegu pomenijo revizijske trditve tožeče stranke nedopustno grajo dokazne ocene, kolikor pa segajo na področje ocene možnosti traktorskega manevriranja (z vzvratno vožnjo), pa celo pomenijo navajanje novih dejstev, ki na revizijski stopnji tudi ni dovoljeno.

Po drugi strani pa na isto nedovoljeno področje posega tudi tožena stranka. Vsebinsko graja ugotovitev, po kateri, kot ugotavlja izpodbijana sodba s povzetkom razlogov sodbe sodišča prve stopnje, "v kleti, razen sodov, treh velikih kadi, preše za mletje grozdja in vinske kadi, ni drugih posod". Takšna ugotovitev posledično omogoča dokazno oceno o obsegu toženčeve gospodarske dejavnosti, ki je predvsem usmerjena v vinogradništvo. Z utesnitvijo služnosti na čas trgatve zaradi lažje dostave velikih količin grozdja v vinsko klet, pa je vsebinsko zavrnjeno tudi revizijsko stališče, da bi moral biti enak ekonomski interes varovan tudi pri oceni potrebnosti sporne služnosti pri odvozu vina iz kleti. S takšnim vsebinskim stališčem, ki deloma pomeni tudi pravno presojo, revizijsko sodišče soglaša.

Stvarna služnost je lahko ustanovljena za določen letni čas (2. odstavek 49. člena ZTLR), kar pomeni, da je tudi njena utesnitev lahko časovno omejena. V reviziji tožeče stranke izražena graja zmotne uporabe materialnega prava v tej smeri nima utemeljitve. Odločitev o obsegu, kraju in času izvrševanja sporne služnosti je v sodbi sodišča prve stopnje v zadostni meri konkretizirana tako v sodbenem izreku kot v obrazložitvi. Tudi iz revizijskih navedb je razvidno, da kljub drugačni trditvi tožeča stranka ve, kod in v kakšnem obsegu sporna služnost poteka.

Ker niso bili podani razlogi, zaradi katerih sta bili reviziji vloženi in ne razlogi, na katere mora revizijsko sodišče paziti po uradni dolžnosti, ju je bilo treba zavrniti kot neutemeljeni (393. člen ZPP).

Določbe ZPP in ZTLR, na katerih temelji odločitev revizijskega sodišča, se uporabljajo na podlagi 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.