Sodba U 1119/94-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-10-23

V upravnem postopku za vračilo preveč plačanega prometnega davka upravni organ ne more presojati zakonitosti dokončnega upravnega akta, ki ga je stranka predložila kot dokaz, da jo je upravni organ z navedenim aktom tega davka oprostil.

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Republiške uprave za javne prihodke z dne 27.6.1994.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožnika zoper odločbo Izpostave Republiške uprave za javne prihodke z dne 25.8.1993, s katero ni ugodila tožnikovi vlogi za vračilo preveč plačanega prometnega davka od nakupa avtobusa. Svojo odločitev opira na določbo 7. člena zakona o začasnih ukrepih o davku od prometa proizvodov in storitev, po kateri je eden izmed pogojev za plačilo davka po stopnji 3 % od opreme za opravljanje dejavnosti tudi ta, da se proizvodi prodajajo na podlagi pisne naročilnice kupca ob obvezni izdaji fakture in ob brezgotovinskem plačilu (z virmanom z žiro računa kupca na žiro račun prodajalca). Tožena stranka smiselno zavrača tožnikovo pritožbeno navedbo, s katero se ta sklicuje na odločbo Ministrstva za finance z dne 7.7.1992, v kateri je to ugotovilo, da tožnik izpolnjuje pogoje za dovolitev uvoza rabljenega vozila in se mu dovoli uvoz brez plačila carine, ostalih uvoznih dajatev in prometnega davka, ker je bila navedena odločba Ministrstva za finance izdana že naknadno (po nakupu rabljenega vozila) in iz nje ni razvidno, na katere določbe že prej omenjenega zakona je oprta ugotovitev, da tožnik izpolnjuje pogoje za dovolitev uvoza rabljenega vozila brez plačila prometnega davka.

Tožnik s tožbo izpodbija odločbo, ker meni, da je nezakonita. Tožniku je Ministrstvo za finance, v katerega sestavi je tudi tožena stranka, izdalo dne 7.7.1992 listino (dovoljenje), s katero je ugotovilo, da tožnik izpolnjuje pogoje za dovolitev uvoza avtobusa VW LT Panorama brez plačila carine in ostalih uvoznih dajatev ter prometnega davka. Po mnenju tožnika je omenjena listina, glede na izdajatelja, javna listina, ki jo je tožena stranka dolžna spoštovati. Če pa je nezakonita, bi moral drugostopni organ predlagati uvedbo ustreznega postopka. Ker pa upravni organ tega ni storil in ker se listina nanaša prav na ta avtobus in je izdana prav zaradi davčnega organa, ki mu je edinemu namenjena, bi jo slednji moral upoštevati pri odločanju o dolžnosti plačila dajatev in davka. Tožena stranka nima pravice presojati zakonitosti citirane listine v tem postopku. Iz navedenih razlogov je izpodbijana odločba nezakonita. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo odpravi in povrne tožniku pravdne stroške.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločbi in sodišču predlaga, da jo zavrne kot neutemeljeno.

Sodišče se pridržuje tožbeni navedbi, da je bila tožena stranka v tem primeru dolžna upoštevati javno listino, ki jo je 7.7.1992 izdalo Ministrstvo za finance in s katero je to ugotovilo, da tožnik izpolnjuje pogoje za dovolitev uvoza avtobusa, ki je predmet tega postopka, brez plačila carine in ostalih uvoznih dajatev ter prometnega davka. Tožnik je v tem postopku zahteval vrnitev preveč plačanega prometnega davka za uvoženi avtobus, ker je Ministrstvo za finance z že navedenim aktom ugotovilo, da tožnik izpolnjuje pogoje za uvoz navedenega avtobusa brez plačila prometnega davka. Po presoji sodišča je stališče tožene stranke v izpodbijani odločbi, da je navedena listina v tem postopku neupoštevna, ker iz nje ni razvidno, na katere določbe zakona o začasnih ukrepih o davku od prometa proizvodov in storitev (Ur. l. SFRJ, št. 4/91) se opira ugotovitev, da tožnik izpolnjuje pogoje za dovolitev uvoza rabljenega vozila brez plačila prometnega davka, pravno neutemeljeno. V postopku dokazovanja je treba vzeti za resnično, kar se v javni listini določa. Če se organ z listino, ki je po naravi javna listina, ne strinja, lahko pri pristojnem organu ukrene vse potrebno, da le-ta začne postopek za odpravo, razveljavitev ali spremembo navedene listine in tako doseže popravo napake, ki jo ta listina vsebuje. Če pa do uporabe pravnega sredstva in do odprave, razveljavitve oziroma spremembe akta ne pride, pa postane ta, kljub eventuelni nezakonitosti, dokončen in pravnomočen. Pravni red šteje, da je napaka, ki jo tak akt vsebuje, odpadla in da je odločba glede na pravne posledice, ki iz nje izhajajo, že od samega začetka povsem enaka vsakemu drugemu pravnemu in zakonitemu aktu. Nikakor pa organ nima zakonske podlage, da v tem postopku sam presoja zakonitost že pravnomočnega akta, izdanega v drugem upravnem postopku.

Predloga tožnika, da se naloži plačilo stroškov postopka toženi stranki, sodišče ni obravnavalo, ker po določbi 61. člena ZUS trpi v upravnih sporih vsaka stranka svoje stroške.

Glede na navedeno je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je smiselno uporabilo kot republiški predpis, skladno z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.