Sodba U 1397/94-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-11-13

denacionalizacija stavbnih zemljišč - odškodninski zahtevek

Ni zakonske podlage za vzpostavitev lastninske pravice v korist stranke, ki ni prejšnja lastnica, saj je po dveh kupnih pogodbah pridobila pravico uporabe na stavbnem zemljišču in lastninsko pravico na poslovnem prostoru.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper sklep Občinskega sekretariata za občo upravo občine z dne 19.10.1993, s katerim je ta zavrgel tožničino vlogo za vzpostavitev lastninske pravice na stavbnem zemljišču parc. št. 555, vl. št. 834, kakor tudi zahtevo za plačilo odškodnine. Tožena stranka v izpodbijani odločbi navaja, da je v obravnavanem primeru tožnica postavila dva zahtevka: zahtevek za vzpostavitev lastninske pravice na podržavljenem stavbnem zemljišču po 31. členu ZDen ter odškodninski zahtevek v smislu 6. odstavka 42. člena ZDen - vrnitev plačane kupnine za podržavljeni poslovni prostor, ki ga je pridobila nazaj na podlagi odplačnega pravnega posla. Tožena stranka je ugotovila, da je parc. št. 555 bila podržavljena R.G. na podlagi zakona o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč (Uradni list FLRJ, št. 52/58) in ne tožnici. Tožnica je pridobila pravico uporabe na tem stavbnem zemljišču na podlagi dveh kupoprodajnih pogodb, obenem z lastninsko pravico na hiši, ki stoji na tem zemljišču. S kupoprodajno pogodbo z dne 19.8.1980 je prejšnja lastnica R.G. prodala tožnici hišo, razen nacionaliziranega poslovnega prostora. Le-tega je tožnica s drugo kupoprodajno pogodbo z dne 3.12.1987 odkupila od Samoupravne stanovanjske skupnosti občine zaradi zaokrožitve lastnine na celotni stavbi. Tožena stranka je ugotovila, da tožnice ni mogoče šteti za upravičenko po 9. členu ZDen in zato ni pravne podlage za vrnitev podržavljenega stavbnega zemljišča po 31. členu ZDen in ne za vrnitev kupnine za poslovni prostor v pritličju stavbe po 6. odstavku 42. člena ZDen. Tožena stranka je zavrnila ugovor tožeče stranke, da je navedeni nacionalizirani prostor že enkrat kupila in to v letu 1961, kar naj bi izhajalo iz 4. točke sklenjene pogodbe v letu 1970, po kateri ji prejšnja lastnica R.G. odstopa pravico do celotnega zneska odškodnine, ki bi ji bila izplačana za ta nacionalizirani poslovni prostor. Tožena stranka je navedla, da se v upravnem denacionalizacijskem postopku presoja lastništvo na nepremičninah na podlagi veljavnih pravnih naslovov in po načelu zaupanja v zemljiško knjigo. Presoja o tem, kakšna je bila pogodbena volja strank v času sklepanja navedene kupoprodajne pogodbe, pa po navedbah tožene stranke ni v pristojnosti upravnega organa, ki vodi postopek denacionalizacije. Zato je zaključek prvostopnega organa o zavrženju tožničinih zahtevkov na podlagi 2. odstavka 125. člena ZUP pravilen. V tožbi tožnica navaja, da je dejansko kupila celotno nepremičnino že leta 1961, kar pa ni bilo mogoče izvesti v zemljiški knjigi. Dejstvo je bilo potrjeno v pogodbi iz leta 1970, ker iz 4. člena pogodbe izhaja, da prejšnja lastnica odstopa tožnici pravico do celotne odškodnine na nacionaliziranem poslovnem prostoru, ki njej ni bila nikoli plačana. Tožnica pa je v letu 1987 ponovno odkupila poslovni prostor in to od Samoupravne stanovanjske skupnosti občine. Tožnica predlaga, naj sodišče izpodbijano odločbo odpravi.

V obravnavani zadevi ni sporno, da je bila parcela št. 555 vl. št. 834 podržavljena R.G. na podlagi zakona o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč in ne tožnici. Zato je pravilen zaključek tožene stranke, da ni zakonske podlage za vzpostavitev lastninske pravice v korist tožnice, ker je le-ta na podlagi kupnih pogodb pridobila pravico uporabe na stavbnem zemljišču in lastninsko pravico na poslovnem prostoru. Po določbi 31. člena ZDen se vzpostavi lastninska pravica na podržavljenem stavbnem zemljišču le v korist prejšnjega lastnika zemljišča, če ima ta še pravico uporabe. Ker ZDen vzpostavitve lastninske pravice na podržavljenem stavbnem zemljišču v korist pravnih naslednikov ne ureja, ni bilo pogojev za uvedbo postopka. Tudi po 6. odstavku 42. člena ZDen lahko le upravičenec, ki je svoje premoženje pridobil nazaj na podlagi odplačnega pravnega posla uveljavlja pravico do odškodnine. Ker je tožena stranka na podlagi podatkov zemljiške knjige ugotovila, da je poslovni prostor ostal v družbeni lastnini v uporabi občine do 3.12.1987, ko ga je tožnica na podlagi kupoprodajne pogodbe odkupila od Samoupravne stanovanjske skupnosti občine, je tudi zaključek tožene stranke, da tudi glede tega zahtevka tožnica nima statusa upravičenke, pravilen. Tožbeni ugovor, da je tožnica dejansko postala lastnica poslovnega prostora že leta 1961, kar naj bi izkazovala sklenjena pogodba z G.R. v letu 1970, v obravnavani zadevi ni relevanten. Tožnica sama navaja, da te pogodbe ni mogla izvesti v zemljiški knjigi. Jasno je, da družbene lastnine, kar je bil nacionalizirani poslovni prostor, tožnica ni mogla kupiti od prejšnje lastnice. To tudi nedvomno izhaja iz zemljiške knjige, na katere vpise se je pravilno oprla tožena stranka, ko je presojala lastništvo na nepremičnini.

Sodišče je neutemeljeno tožbo zavrnilo na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je smiselno uporabilo kot republiški predpis, skladno s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti RS (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.