Sodba II Ips 183/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-07-06

revizija - dovoljenost revizije - izpodbijanje dejanskega stanja v reviziji

Tožeča stranka v reviziji povsem na novo načenja vprašanja v zvezi s pravdnim postopkom pri Temeljnem sodišču v Celju, enoti v Celju opr. št. P .... Iz razlogov, ki jih navaja v reviziji, tožnik doslej ni osporaval dopustnosti izvršbe pod opr. št. I .... S tem tožnik uveljavlja nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, kar pa na revizijski stopnji ni več mogoče (3. odst. 385. čl. ZPP).

Revizija se zavrne kot neutemeljena. Stranki trpita vsaka svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da sta sklenili tožnikova pravna prednica M.C. in toženka v letu 1961 ustni sporazum o razdelitvi solastnih nepremičnin vl. št. 59 in s tem razveljavili sklep Okrajnega sodišča v Celju opr.št. IV R ..., zaradi česar je izvršba, ki je v teku pri sodišču prve stopnje pod opr. št. I ... nedopustna. Ugotovilo je, da sta v letu 1961 M.C. in toženka sklenili sporazum o razdelitvi solastnih nepremičnin, da pa dogovora nista zapisali in da ga kasneje tudi nista spoštovali. Geometer tedaj svojega dela ni končal, stranki pa tega nista predlagali. Zato s tem sporazumom ni bil razveljavljen sodni sklep opr. št. IV R .... Okrajnega sodišča v Celju. Tožnik pa spornih zemljišč tudi ni pridobil s priposestvovanjem, ker njegova pravna prednica, ki mu je svoj solastniški delež izročila leta 1979, ni bila v dobri veri. Glede na take ugotovitve tudi ni pogojev za ugoditev zahtevku na nedopustnost izvršbe.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje. Analiziralo je prvostopno dokazno oceno in jo potrdilo, prav tako pa tudi pravna stališča prve stopnje.

Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijske razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 13. točke drugega odstavka 354. čl. zakona o pravdnem postopku in zmotne uporabe materialnega prava. Povzema vsebino obeh sodb in navaja, da sodba druge stopnje nima nobenih razlogov o zahtevku na nedopustnost izvršbe. V zvezi s tem pa navaja, da je M. C. umrla že pred koncem pravde pri Temeljnem sodišču v Celju, enote v Celju opr.št. P ... in ji sodba ni bila vročena. Sodba je torej nična. Zato izvršba pod opr. št. I ... ni dovoljena. Sklep Okrajnega sodišča v Celju opr.št. IV R... pa se ne nanaša na tožnika. Nanj izvršilni naslov ni prešel, terjatev pa je tudi zastarana.

Tožena stranka v revizijskem odgovoru zavrača revizijske navedbe in predlaga, da revizijsko sodišče zavrne revizijo kot neutemeljeno.

Revizija je bila vročena Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (3. odst. 390. čl. zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Sodba druge stopnje odgovarja na vse pritožbene navedbe. Analizira dokazno oceno sodbe prve stopnje in jo potrjuje. Z izčrpnimi razlogi potrjuje tudi pravno stališče, da sporazum iz leta 1961 ni razveljavil sodnega sklepa opr. št. IV R ... in da tožnik spornih nepremičnin ni priposestvoval, ker njegova pravna prednica ni bila v dobri veri. Te ugotovitve so podlaga za odločitev o obeh delih tožbenega zahtevka: o zahtevku na ugotovitev sporazuma iz leta 1961 o fizični delitvi solastnega premoženja in o zahtevku na nedopustnost izvršbe. Drugi del zahtevka, ki se nanaša na nedopustnost izvršbe, je tožeča stranka izrečno oprla na trditev, da sporazum iz leta 1961 razveljavlja sklep iz leta 1959. To ni razvidno samo iz pravdnih navedb tožene stranke, ampak docela nedvoumno tudi iz formulacije tožbenega zahtevka. Ko je torej sodba druge stopnje obravnavala sporazum iz leta 1961 in zavzela stališče, da ta sporazum ni razveljavil sodnega sklepa, je s tem odgovorila na vse pritožbene navebe in ji v zvezi z zahtevkom pod II., ki se nanaša na nedopustnost izvršbe, ni bilo treba ničesar dodati. Tožeča stranka v zvezi s tem zahtevkom v pritožbi ni postavila nobenih posebnih navedb, ker je očitno pravilno povezovala usodo obeh delov zahtevka z odgovorom na vprašanje, ali je sporazum iz leta 1961 razveljavil sodni sklep iz leta 1959. Sodišče druge stopnje glede na navedeno ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 13. točki drugega odstavka 354. čl. ZPP.

Tožeča stranka v reviziji povsem na novo načenja vprašanja v zvezi s pravdnim postopkom pri Temeljnem sodišču v Celju, enoti v Celju opr. št. P .... Iz razlogov, ki jih navaja v reviziji, tožnik doslej ni osporaval dopustnosti izvršbe pod opr. št. I .... S tem tožnik uveljavlja nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, kar pa na revizijski stopnji ni več mogoče (3. odst. 385. čl. ZPP).

Uveljavljani revizijski razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi revizijsko sodišče po uradni dolžnosti (386. čl. ZPP). Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (393. čl. ZPP).

Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na 1. odst. 166. in 1. odst. 155. čl. ZPP. Odgovor na revizijo ni doprinesel k rešitvi zadeve, zato stroški zanj niso bili potrebni in jih mora trpeti tožena stranka sama.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.