Sklep II Ips 912/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-30

OBLIGACIJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

tožba na ugotovitev ničnosti in neveljavnosti sodbe - odgovornost države za napačno sodbo

Trditev, da gre za falsifikat pomeni, da se listini, ki naj bi to bila, ne priznava njena avtentičnost. Izpodbijana sodna odločba ima torej po tej trditvi le videz sodne odločbe. Če bi to bilo res, bi tožnika njeno ničnost pod določenimi pogoji (eden od teh je tudi pravnomočna sodba o tem, da gre za ponaredek) res lahko uveljavljala. Vendar v tem primeru ne bi bila pasivno legitimirana država, temveč tisti, ki bi uveljavljal kakšno pravico na njeni podlagi.

Sodišče  prve  stopnje  je zavrglo tožbo, s katero sta tožeči stranki zahtevali, da se v razmerju do Republike Slovenije ugotovi ničnost in neveljavnost  sodb  Vrhovnega  sodišča  SR Slovenije z dne 13.3.1970, opr. št. Pž 1394/69 in sodbe Okrožnega  sodišča  v  Ljubljani  z  dne 2.10.1969,  opr.  št.  P  1673/67.  Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožečih strank in prvostopni  sklep  potrdilo.  Sodišči  sta ugotovili, da tožba ni dovoljena. Proti sklepu sodišča druge stopnje sta po svojem pooblaščencu vložila revizijo tožnika zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne  uporabe materialnega prava. Trdita, da gre v danem primeru za falsifikat, ker sejnega zapisnika niso podpisali vsi sodniki.  To  je potrdila tudi predsednica sodišča v svojem dopisu, iz katerega sledi, da je bil kršen 128. člen ZPP. Tožeči stranki zato zahtevata,  da  se pribavi  sporni  spis.  Trdita  še, da imata pravni interes za takšno tožbo,  ker  sta  bila  z  nično  sodbo  oškodovana.  Predlagata,  da revizijsko  sodišče  izpodbijani  sklep tako spremeni, da ugodi njuni pritožbi in v celoti ugodi tožbenemu zahtevku. Revizija  je  bila  vročena  tedanjemu  Javnemu   tožilcu   Republike Slovenije,  ki  se  o njej ni izjavil, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena ZPP). Revizija ni utemeljena. Sodišči prve in druge stopnje nista kršili določb pravdnega  postopka in  tudi ne zmotno uporabili materialnega prava, ko sta ugotovili, da tožba zoper Republiko Slovenijo ni dovoljena. Sodna odločba ni pravni posel, temveč akt  državne  oblasti.  Kot  je pravilno  ugotovilo  že sodišče prve stopnje, pritrdilo pa mu je tudi sodišče druge stopnje, takšen akt zavezuje stranke in sodišče, dokler ni  z drugim aktom razveljavljen ali spremenjen. V času izdaje sporne sodne odločbe je bil takšen akt lahko le sodna odločba,  ki  je  bila sprejeta  v  za to predpisanem postopku. Če je šlo za sodbo, izdano v pravdnem postopku, je bilo njeno razveljavitev ali  spremembo  mogoče uveljavljati  le  s  pravnimi sredstvi, ki jih je predpisoval zakon o pravdnem postopku (ZPP). ZPP pozna redna in izredna pravna sredstva. Vse je tožeča stranka  že izkoristila.  V  enem  od  številnih  predlogov za obnovo postopka je uveljavljala tudi napako, ki jo sedaj uveljavlja s tožbo. Sodišče  je ta  predlog  zavrnilo,  ko  je  ugotovilo,  da  ni  utemeljen  (sklep Vrhovnega sodišča SR Slovenije z dne 24.12.1976, opr. št. Pž 683/76 v zvezi  s  sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne 29.4.1976, opr. št. P 1118/71). Navedeni sklep Vrhovnega  sodišča  SR  Slovenije  sta nato  tožnika  (tedanja  toženca)  izpodbijala  z  zahtevo za izreden preizkus pred Zveznim sodiščem. To sodišče je zahtevo zavrglo  (sklep z  dne  22.5.1979,  opr. št. Gpzs 119/79). Če pa je tako, sta tožnika pravna sredstva zoper to sodno odločbo izčrpala. Da  sta  izpodbijani sodni  odločbi  priznala  status  sodne  odločbe,  pa  izhaja prav iz navedenih procesnih dejanj. Ker pa tožnika v reviziji kljub temu trdita, da je izpodbijana  sodna odločba  falsifikat,  revizijsko sodišče k pravilnim razlogom prve in druge sodbe dodaja  še  naslednje.  Trditev,  da  gre  za  falsifikat pomeni,  da  se  listini,  ki  naj  bi  to  bila,  ne  priznava njena avtentičnost. Izpodbijana sodna odločba ima torej po tej  trditvi  le videz  sodne odločbe. Če bi to bilo res, bi tožnika njeno ničnost pod določenimi pogoji (eden od teh je tudi pravnomočna sodba  o  tem,  da gre za ponaredek!) res lahko uveljavljala. Vendar v tem primeru ne bi bila pasivno legitimirana država, temveč  tisti,  ki  bi  uveljavljal kakšno  pravico  na njeni podlagi. Ker pa, kot je že bilo navedeno, v konkretnem primeru gre za pravnomočno  sodno  odločbo,  je  ta  sodna odločba  tudi  za  tožnika  obvezujoča.  Tožba,  s  katero  zahtevata ugotovitev njene ničnosti in neveljavnosti, zato ni dovoljena. Glede na navedeno reviziji ni bilo mogoče ugoditi in jo je revizijsko sodišče,  potem  ko  je  ugotovilo,  da  tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zavrnilo kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.