Sodba U 437/94-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-03-13

Tožnikov ugovor, da so drugim zapornikom ugodno rešene vloge za sprejem v državljanstvo RS, ni relevantna okoliščina v tem upravnem sporu, ker sodišče odloča le na podlagi dejanskih okoliščin vsake konkretne zadeve.

Z izpodbijano odločbo tožena stranka ni ugodila tožnikovi vlogi za sprejem v državljanstvo RS. V obrazložitvi izpodbijane odločbe tožena stranka navaja, da je bilo ugotovljeno, da tožnik sicer izpolnjuje po 1. odstavku 40. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije vse pogoje, vendar za sprejem obstajajo zadržki, navedeni v 3. odstavku iste določbe. B.B. je bil leta 1983 s sodbo vojaškega sodišča z dne 6.4.1983 obsojen na petnajst let zapora. Iz potrdila Kazensko poboljševalnega doma z dne 4.5.1993 je razvidno, da je bil obsojenec pogojno odpuščen dne 1.6.1993. B.B. je bil obsojen za kaznivo dejanje umora. Dne 16.10.1982 ob 0.2 uri je ustrelil policista, ki je opravljal naloge javne varnosti. Glede na v sodbi opisan način izvršitve kaznivega dejanja in težo storjenega dejanja, je tožena stranka ocenila, da bi sprejem B.B. predstavljal nevarnost za javni red in mir.

Tožnik v tožbi navaja, da je bil res obsojen za kaznivo dejanje umora, a je kazen že prestal, saj je bil pogojno odpuščen 1.6.1993. Dne 25.12.1991, ko je vložil vlogo, je izpolnjeval oba pogoja po 40. členu zakona o državljanstvu. Naknadno je bil zakon spremenjen z dodanim novim 3. odstavkom 40. člena in na njegovi osnovi je bila njegova prošnja zavrnjena. Tožnik meni, da je bil v postopku prikrajšan oziroma zapostavljen, ker ve, da so tri osebe, prav tako kot on na prestajanju kazni, državljanstvo dobile.

V odgovoru na tožbo tožena stranka navaja, da tožnik v tožbi ni navedel nobenih razlogov, ki bi lahko vplivali na drugačno rešitev zadeve, zato predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

Tožena stranka je zavrnila tožnikovo vlogo za pridobitev državljanstva RS na podlagi 3. odstavka 40. člena zakona o državljanstvu RS (Uradni list RS, št. 1/91-I in 30/91-I). Po tej določbi ima tožena stranka pravico, da odloči po prostem preudarku in zavrne vlogo za pridobitev slovenskega državljanstva tudi osebi, ki sicer izpolnjuje vse pogoje za pridobitev državljanstva iz 1. odstavka navedenega člena zakona (prijavljeno stalno prebivališče na dan plebiscita o neodvisnosti in samostojnosti RS dne 23.12.1990 in dejansko življenje v RS), če so podani razlogi iz 8. točke 1. odstavka 10. člena tega zakona - da bi sprejem v državljanstvo RS predstavljal nevarnost za javni red, varnost ali obrambo države. Sodišče soglaša z ugotovljenimi razlogi tožene stranke, da sama teža hudega kaznivega dejanja umora, njegov način izvršitve, ko je tožnik ustrelil policista, ki je opravljal naloge javne varnosti, dajejo podlago za zaključek, da bi sprejem tožnika v državljanstvo RS predstavljal nevarnost za javni red. Sodišče je zato presodilo, da je tožena stranka odločila v skladu s prostim preudarkom, ki ji ga daje 3. odstavek 40. člena navedenega zakona.

Tožnik pa nima prav, ko trdi, da je njegova prošnja zavrnjena na podlagi kasneje sprejetega zakona (novele). Določba 3. odstavka 40. člena zakona o državljanstvu RS je začela veljati 14.12.1991, torej še preden je tožnik oddal prošnjo za sprejem v državljanstvo (23.12.1991). Tožnikov ugovor, da so drugim zapornikom ugodno rešene vloge za sprejem v državljanstvo pa ni relevantna okoliščina pri sodni presoji tega upravnega spora, kajti sodišče odloča le na podlagi dejanskih okoliščin vsake konkretne zadeve.

Sodišče je tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi 2. odstavka 42. člena ZUS. Določbe ZUS je uporabilo kot republiški predpis, skladno z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/1/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.