Sodba U 555/94-8
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-22

lokacijsko dovoljenje - prizidek za zobno ordinacijo

Sosed v postopku izdaje lokacijskega dovoljenja za gradnjo zobne ordinacije s svojimi ugovori ne more uspeti, če je ugotovljeno, da so za tako gradnjo izpolnjeni vsi zakoniti pogoji.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Sekretariata za varstvo okolja in urejanje prostora občine z dne 18. 8. 1993, s katero je bilo investitorjema F.N. in M.R. dano lokacijsko dovoljenje za prizidavo zobne ordinacije in prometno ureditev na zemlj. parc. št. 241/5 in 241/10, po lokacijski dokumentaciji z dne 4. 12. 1992 in spremembi lokacijske dokumentacije z dne 11. 5. 1993, ki je sestavni del odločbe.

V tožbi tožeča stranka navaja, da ne soglaša z izpodbijano odločbo. Ni ji namreč jasno, kako lahko tožena stranka v podobnih zadevah uporablja različna merila glede tega, kdo je lahko stranka v postopku izdaje lokacijskega dovoljenja in kdo ne in kako lahko različno obravnava ugovore sosedov na istem ureditvenem področju. Meni tudi, da je izpodbijana odločba nezakonita, ker imata investitorja prizidek zgrajen deloma na parceli št. 241/1, ki je last tožeče stranke. Ker je tudi predvidena dejavnost investitorjev glede na bližino garažne hiše, ki jo bo gradila tožeča stranka, neprimerna in bosta investitorja taki gradnji nasprotovala, tožeča stranka smiselno predlaga odpravo izpodbijane odločbe.

V odgovoru na tožbo tožena stranka prereka tožbene navedbe, vztraja pri razlogih izpodbijane odločbe in predlaga zavrnitev tožbe.

Tudi sodišče soglaša z zaključkom tožene stranke, da je odločba o lokacijskem dovoljenju, ki ga je investitorjema izdal prvostopni organ zakonita. Tožena stranka je v postopku sicer ugotovila, da je prvostopni organ glede na določbo 2. odstavka 209. člena zakona o splošnem upravnem postopku podal pomanjkljivo obrazložitev za svojo odločitev in je zato to napako odpravila, da pa je odločitev kljub temu pravilna. Lokacijsko dovoljenje je bilo namreč izdano ob upoštevanju ustreznih določb zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (Uradni list SRS, št. 18/84, 37/85, 29/86 in Uradni list RS, št. 26/90 in 18/93 - ZUN) in odloka o prostorskih ureditvenih pogojih za plansko celoto Š4 D. (Uradni list SRS, št. 20/89 in Uradni list RS, št. 58/92). Odlok namreč v 9. členu med drugim določa, da so v morfoloških enotah z oznako 2, kamor spada tudi sporna lokacija, dovoljene dopolnilne gradnje stanovanjskih objektov, nadzidave in prizidave ter gradnje objektov za potrebe zdravstva, šolstva in otroškega varstva. Ker sta investitorja zahtevala izdajo lokacijskega dovoljenja za prizidavo, v kateri bo zobna ordinacija in ker je bila načrtovana prizidava v skladu tudi z drugimi pogoji citiranega odloka, kar pravilno ugotavlja v izpodbijani odločbi že tožena stranka, ni bilo razloga za zavrnitev njihove zahteve.

Tudi v tožbi tožeča stranka ne navaja nobenega upoštevnega razloga, zaradi katerega izdana lokacijska odločba ne bi bila v skladu z veljavnimi predpisi. Možen razlog za nezakonitost izpodbijanega akta bi bila sicer ugotovitev, da se z lokacijskim dovoljenjem dovoljuje gradnja na zemljišču, s katerim investitor ne razpolaga, kar tožeča stranka v tožbi smiselno nakazuje, vendar ne gre prezreti, da po spremenjeni lokacijski dokumentaciji, ki jo je prvostopni upravni organ ob izdaji lokacijskega dovoljenja tudi upošteval, ta ne zajema več parcele 241/1, ki je res v lasti oziroma uporabi tožeče stranke, ampak zajema samo parceli 241/5 in 241/10, na katerih pa imata razpolagalno pravico investitorja. Prav tako ne more biti razlog za zavrnitev lokacijskega dovoljenja morebitno bodoče negativno stališče sedanjih investitorjev do načrtovane gradnje tožeče stranke.

Zaradi povedanega je sodišče tožbo zavrnilo na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je uporabilo smiselno kot predpis Republike Slovenije po določbi 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.