TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 111/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-07-12

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - zavrženje revizije

Ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, predmet tožbenega zahtevka pa ni denarni znesek - takšen je tudi obravnavani primer - mora tožnik navesti vrednost spornega predmeta v tožbi (2. odst. 186. člena ZPP in pravkar citirani 3. odst. 382. čl. ZPP). Če tožnik ne ravna tako, nima pravice do revizije (pravno mnenje Občne seje VS RS, ki je bila dne 16.12.1993, Poročilo VSS 2/93, str. 12). Za toženca položaj v zvezi s pravico do revizije ne more biti drugačen.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka uveljavljala, da se toženi stranki naloži izpraznitev samske sobe št. 2 v pritličju samskega doma. Sodišče druge stopnje je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbenemu zahtevku ugodilo.

Tožena stranka je vložila proti sodbi sodišča druge stopnje pravočasno revizijo zaradi bistvenih kršitev določb Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi tako, da vzpostavi sodbo sodišča prve stopnje, ali pa izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne v ponovno odločanje drugostopenjskemu sodišču.

Revizija je dovoljena, kadar so izpolnjeni z zakonom določeni pogoji (2. odst. 389. čl. ZPP). Po 3. odst. 382. čl. ZPP revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska (izjeme iz 4. odst. istega člena za konkretni primer niso pomembne). Ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, predmet tožbenega zahtevka pa ni denarni znesek - takšen je tudi obravnavani primer - mora tožnik navesti vrednost spornega predmeta v tožbi (2. odst. 186. člena ZPP in pravkar citirani 3. odst. 382. čl. ZPP). Če tožnik ne ravna tako, nima pravice do revizije (pravno mnenje Občne seje VS RS, ki je bila dne 16.12.1993, Poročilo VSS 2/93, str. 12). Za toženca položaj v zvezi s pravico do revizije ne more biti drugačen.

Ker vrednost spornega predmeta v konkretnem primeru ni bila opredeljena v tožbi, revizija ni dovoljena. O njej je revizijsko sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (392. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 186, 382, 382/3, 389, 389/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep II Ips 502/2003, enako tudi sklep II Ips 65/2003, II Ips 45/2003, II Ips 210/2002, II Ips 96/2003,II Ips 138/2003
Sklep I R 19/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-07-06

krajevna pristojnost - če je v predlogu navedeno, kje so stvari - če v predlogu ni navedeno, kje so stvari - uporaba določb o pravdnem postopku - izrek o krajevni nepristojnosti po uradni dolžnosti

Zakon o izvršilnem postopku - ZIP - nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno. Zato je treba po 14. členu ZIP uporabiti določbe zakona o pravdnem postopku - ZPP. V 2. odstavku 20. člena in v 1. odstavku 453. člena ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

Upnik je vložil pri Temeljnem sodišču v Mariboru, enoti v Mariboru predlog za izvršbo zaradi prisilne izterjave izvršljive terjatve v znesku 5.800 SIT s pp z rubežem osebnega dohodka dolžnika in rubežem in ocenitvijo premičnih dolžnikovih stvari (osebni avto, TV itd.) na njegovem stanovanjskem naslovu. To sodišče je s sklepom z dne 13.10.1994 predlagano izvršbo dovolilo. Ko je skušalo izdani sklep vročiti dolžnici, je ugotovilo, da ta ne stanuje več na naslovu, ki je bil naveden v izvršilnem predlogu, ampak v K. Zato je s sklepom z dne 25.11.1994 odločilo, da za odločanje ni krajevno pristojno, in zadevo odstopilo Temeljnemu sodišču v Kopru.

Okrajno sodišče v Kopru je predlagalo, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije odloči v sporu o pristojnosti, ker šteje, da se sodišče, pri katerem je bil izvršilni predlog vložen, po izdaji sklepa o izvršbi, ne bi smelo več izreči po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Mariboru.

Upnik je vložil predlog za izvršbo z rubežem na osebni dohodek in premične stvari dolžnika pri sodišču, na čigar območju je imel tedaj dolžnik svoje prebivališče. Temeljno sodišče v Mariboru, enota v Mariboru (sedaj Okrajno sodišče v Mariboru) je bilo (izključno) pristojno za odločanje o izvršbi, tako po 69. členu zakona o izvršilnem postopku, ker se šteje, da so dolžnikove stvari tam, kjer ta prebiva, kot tudi po 70. členu istega zakona, kolikor se izvršba nanaša na dolžnikove stvari, kjerkoli se nahajajo. To sodišče je izvršbo tudi dovolilo. Zakon o izvršilnem postopku - ZIP - nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno. Zato je treba po 14. členu ZIP uporabiti določbe zakona o pravdnem postopku - ZPP. V 2. odstavku 20. člena in v 1. odstavku 453. člena ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno. Zato je treba pritrditi stališču Okrajnega sodišča v Kopru, ki je sprožilo spor o pristojnosti.

Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče sklenilo, kakor je razvidno iz izreka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 362/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-10-26

Revident lahko umakne revizijo dokler o njej ni odločeno (člen 399 v zvezi s členom 349 ZPP).

Zoper sodbo sodišča druge stopnje, s katero je to zavrnilo tožničino pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (s katero je bila ugotovljena ničnost darilne pogodbe, sklenjene med toženima strankama 15.9.1992 in s katero je bil zavrnjen zahtevek, da se kot pravi prodajalec po pogodbi z dne 16.9.1992 ugotovi prva tožena stranka) je tožeča stranka vložila pravočasno revizijo, s katero je predlagala razveljavitev tistega dela sodbe, s katerim je bil tožbeni zahtevek zavrnjen.

Dne 24.8.1995 je tožeča stranka sporočila sodišču umik revizije.

V skladu z zgoraj navedenim stanjem je revizijsko sodišče sprejelo umik revizije. Namreč, po določilu 399. člena zakona o pravdnem postopku (naprej ZPP) veljajo v postopku revizije smiselno določbe zakona o pravdnem postopku o pritožbi zoper sodbo, med drugim tudi določba iz 2. odstavka 349. člena ZPP, ki določa, da lahko stranka umakne že vloženo pravno sredstvo, dokler pristojno sodišče ne izda odločbe. Ker je v tem primeru revident t.j. tožeča stranka dne 24.8.1995 umaknila revizijo, o njej pa do navedenega datuma še ni bilo odločeno, je revizijsko sodišče v skladu z zgoraj navedenimi predpisi izdalo predmetni sklep, s katerim je ugotovilo umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep I R 23/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-10-19

krajevna pristojnost - delegacija pristojnosti - delegacija iz smotrnosti

Ni mogoče odločiti, da določeno sodišče ne bo reševalo sporov, ki spadajo v njegovo pristojnost zato, ker je odšel sodnik, ki je doslej reševal take zadeve. Težave, ki nastanejo s tem, je treba reševati na drug način. Z delegacijo pristojnosti po 68. čl. ZPP to ni mogoče.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožnika R. in A. R. v predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navajata, da zaradi kadrovske spremembe na sodišču v I. ni več sodnika, ki mu je bila zadeva dodeljena v reševanje. Delovno mesto ni zasedeno z drugim sodnikom. Zato na sodišču v I. ni možnosti, da se zadeva reši. Predlagata, da se zadeva dodeli drugemu sodišču, ki bi z reševanjem začelo takoj.

Predstojnik okrajnega sodišča v I. potrjuje, da je sodnik, ki je vodil zadevo, nastopil mesto notarja. Pri tem sodišču zdaj ni sodnika, ki bi bil določen za reševanje pravdnih zadev. Zato s predlogom soglaša.

V 68.členu zakona o pravdnem postopku je določeno, da lahko najvišje sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Na podlagi te določbe lahko Vrhovno sodišče določi drugo stvarno pristojno sodišče, kadar to narekujejo razlogi smotrnosti. Ti razlogi pa se morajo nanašati prav na okoliščine določenega spora. V obravnavani zadevi niti tožeča stranka niti sodišče, ne navajata razlogov, ki bi se nanašali posebej na okoliščine v tem sporu. Dejstvo, da je sodnik, ki je prej obravnaval pravdne zadeve, prenehal biti sodnik, ne more imeti za posledico, da se na tem sodišču določena vrsta sporov ne bo reševala. Razlogi, na katere se sklicuje tožeča stranka, veljajo v enaki meri za vse pravdne zadeve. Ni pa mogoče odločiti, da določeno sodišče ne bo reševalo sporov, ki spadajo v njegovo pristojnost zato, ker je odšel sodnik, ki je doslej reševal take zadeve. Težave, ki nastanejo s tem, je treba reševati na drug način. Z delegacijo pristojnosti po 68.čl. ZPP to ni mogoče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 24/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-09-28

izvršba na sredstva na dolžnikovem računu - krajevna pristojnost - uporaba določb o pravdnem postopku - izrek za krajevno nepristojno sodišče po uradni dolžnosti

Ker Zakon o izvršilnem postopku nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno, je treba po 14.čl. uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku. V 2.odst. 20.čl. in v 1.odst. 453.čl. ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Krškem.

Upnik je pri Temeljnem sodišču vložil predlog za izvršbo zaradi izterjave izvršljive terjatve v znesku 148.500,00 SIT s prip. z rubežem dobroimetja na kateremkoli dolžnikovem računu, zlasti na žiro računu pri SDK K. in s prenosom zarubljenih terjatev v korist upnika do višine izvršljive terjatve. Z dopisom z dne 14.10.1994 je bila zadeva odstopljena v pristojno poslovanje enoti v K. Temeljno sodišče v N. enota v K. je s sklepom z dne 20.10.1994 dovolilo predlagano izvršbo. Ko je Agencija RS za plačilni promet, nadziranje in informiranje, podružnica K. sporočila, da je bil dolžnikov žiro račun prenešen na pravnega naslednika R., ki ima žiro račun pri podružnici agencije v T., se je sedanje Okrajno sodišče v K. izreklo za nepristojno in zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v T.

Okrajno sodišče v T. je predlagalo, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije odloči v sporu o pristojnosti, ker šteje, da se Okrajno sodišče v K. po izdaji sklepa o izvršbi ni smelo več izreči po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v K. Temeljno sodišče v N. enota v K. (sedaj Okrajno sodišče v K.), ki je izdalo sklep o izvršbi, je bilo krajevno pristojno za odločanje, ker je bila na njegovem območju enota službe, ki je vodila žiro račun dolžnika (194. čl. Zakona o izvršilnem postopku). Ker Zakon o izvršilnem postopku nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno, je treba po 14.čl. uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku. V 2. odst. 20. čl. in v 1. odst. 453. čl. ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno. Zato je treba pritrditi stališču Okrajnega sodišča v T., ki je sprožilo spor o pristojnosti.

Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče sklenilo, kakor je razvidno iz izreka.

ZIP člen 14, 194. ZPP (1977) člen 20, 20/2, 453, 453/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 25/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-09-27

vrste in pristojnosti sodišč - določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - smotrna delegacija

Med razloge po 68. čl. ZPP ni mogoče uvrstiti primera, ko je stranka v pravdnem postopku zakonec sodnice na drugem sodišču, dasiravno v istem kraju, vendar prav tako na sodišču prve stopnje, za kar gre pri okrajnih in okrožnih sodiščih (99. in 101. člen zakona o sodiščih).

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka je vložila že 16.6.1993 tožbo za plačilo za opravljeno delo pri Temeljnem sodišču v Kranju, enoti v Kranju. Po reorganizaciji sodstva je Okrajno sodišče v Kranju po razpisu prvega naroka za glavno obravnavo, ki ga je preklicalo, predlagalo vrhovnemu sodišču, naj po 68. členu zakona o pravdnem postopku določi drugo stvarno pristojno sodišče za postopanje v tej zadevi, ker je tožeča (prav: tožena) stranka zakonski mož ..., ki je sodnica na Okrožnem sodišču v Kranju.

Po citirani zakonski določbi lahko vrhovno sodišče tudi na predlog pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če so za to tehtni razlogi. Med te pa ni mogoče uvrstiti primera, kot je obravnavani, ko je stranka v pravdnem postopku zakonec sodnice na drugem sodišču, dasiravno v istem kraju, vendar prav tako na sodišču prve stopnje, za kar gre pri okrajnih in okrožnih sodiščih (99. in 101. člen zakona o sodiščih). O tej zadevi se torej ne bo odločalo v morebitnem pritožbenem postopku pred sodiščem, kjer dela toženčev zakonec. Tako se pokaže predlog sodišča kot neutemeljen in ga je zato sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 21/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-09-13

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Dejstvo, da zakonita zastopnica mladoletne tožeče stranke opravlja funkcijo sodnice na sodišču, ki je pristojno za reševanje tega spora, predstavlja tehten razlog za postopanje po 68. čl. ZPP.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v Celju.

Tožeča stranka je vložila tožbo na plačilo odškodnine pri krajevno pristojnem Okrožnem sodišču v Ljubljani. Zakonita zastopnica mladoletne tožnice je nato v predlogu, ki ga je Vrhovno sodišče Republike Slovenije prejelo 10.7.1995, predlagala, da naj o zadevi odloči drugo stvarno pristojno sodišče, ker je sama sodnica Okrožnega sodišča v Ljubljani.

Določila zakona o pravdnem postopku (Ur.l. SFRJ, št. 4/77-27/90), na katerih temelji odločitev vrhovnega sodišča, so uporabljena na podlagi ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS, št. 1/91-I), v povezavi s 1. členom ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije (Ur.l. RS, št. 33/91-I).

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 68. člena ZPP. Po tem določilu Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če za to obstajajo tehtni razlogi. Dejstvo, da zakonita zastopnica mladoletne tožeče stranke opravlja funkcijo sodnice na sodišču, ki je pristojno za reševanje tega spora, predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni določbi ZPP. Vrhovno sodišče je za sojenje določilo Okrožno sodišče v Celju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III R 17/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-13

Krajevno pristojno sodišče za odločanje o utemeljenosti predloga za nasprotno izvršbo in o dovolitvi nasprotne izvršbe je sodišče, ki je odločalo o predlogu za izvršbo.

Krajevno pristojno sodišče za odločanje o predlogu za nasprotno izvršbo in za samo nasprotno izvršbo je Okrajno sodišče v L.

V izvršilnem postopku upnika S. zoper dolžnika Republiko Slovenijo - Ministrstvo za okolje in prostor, je odločilo o predlogu za izvršbo in vodilo izvršbo Okrajno sodišče v L. Prisilna izterjava zneska 11.801,00 SIT je bila na podlagi sklepa o izvršbi realizirana, čeprav je dolžnik omenjeni znesek že sam poravnal. Zato je dolžnik - sedaj kot upnik - vložil predlog za nasprotno izvršbo zaradi vrnitve 11.801,00 SIT.

Sklicujoč se na 194. člen ZIP je Okrajno sodišče v L. izreklo, da ni krajevno pristojno za odločanje o predlogu za nasprotno izvršbo in zadevo odstopilo sodišču, za katerega je menilo, da naj bi bilo krajevno pristojno. Ko je Okrajno sodišče v Š. zadevo prejelo, je sprožilo spor o pristojnosti. Meni namreč, da je za odločanje o predlogu za nasprotno izvršbo krajevno pristojno tisto sodišĐče, ki je odločalo o predlogu za izvršbo.

ZIP sicer nima določbe, ki bi izrecno določala, katero sodišče je krajevno pristojno za odločanje o predlogu za nasprotno izvršbo. Določbo uvodnega stavka 1. odst. 59. člena ZIP, ki se glasi: "Ko je izvršba že opravljena, lahko predlaga dolžnik pri sodišču nasprotno izvršbo..." pa je razumeti tako, da lahko dolžnik predlaga nasprotno izvršbo pri tistem sodišču, ki je vodilo že opravljeno izvršbo. Takšno razlago omenjene zakonske določbe narekuje tudi namen institucije nasprotne izvršbe. Z njo naj se dolžniku omogoči, da čim hitreje dobi nazaj tisto, kar mu je bilo z izvršbo neutemeljeno odvzeto. Postopek nasprotne izvršbe je torej funkcionalno neposredno vezan na realizacijo sklepa o izvršbi v izvršilnem postopku. Zato je lahko krajevno pristojno sodišče za odločanje o utemeljenosti predloga za nasprotno izvršbo in o dovolitvi nasprotne izvršbe samo sodišče, ki je odločalo o predlogu za izvršbo. Samo za izvedbo posameznih izvršilnih dejanj bo treba v določenih primerih zaprositi sodišče, ki je zanje pristojno po splošnih določbah o krajevni pristojnosti (n. pr. rubež in prodaja premičnih stvari).

Glede na navedeno je torej za odločanje o utemeljenosti predloga za nasprotno izvršbo, za dovolitev nasprotne izvršbe v primeru njegove utemeljenosti in za samo nasprotno izvršbo krajevno pristojno Okrajno sodišče v L. Zato je to sodišče, ki je po 5. točki 106. člena zakona o sodiščih (Ur. list RS štev. 19/94 in 45/95) pristojno za odločitev v tem sporu o pristojnosti, odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep III Ips 52/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-05

zahteva za varstvo zakonitosti - zahteva za izločitev predsednika stečajnega senata - pravica do pritožbe zoper sklep - načelno pravno mnenje

Zoper sklep, s katerim je zahteva za izločitev sodnika zavrnjena, je dovoljena posebna pritožba.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi, razveljavita se sklep pritožbenega sodišča in sklep predsednice okrožnega sodišča ter zadeva vrne predsednici okrožnega sodišča v nadaljnji postopek.

Zahtevo za izločitev predsednika stečajnega senata, ki ga je v stečajnem postopku proti E d.d. podal stečajni upnik, je predsednica sodišča zavrnila, pritožbo, ki jo je zoper omenjeni sklep vložil stečajni upnik, pa zavrgla sklicujoč se na 5. odst. 74. člena ZPP. Pritožbo zoper sklep o zavrženju pritožbe je pritožbeno sodišče zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

Sklep prve stopnje in sklep druge stopnje izpodbija vrhovni državni tožilec z zahtevo za varstvo zakonitosti. V njej uveljavlja bistveno kršitev določb postopka in sicer nepravilno uporabo 5. odst. 74. člena ZPP in 1. odst. 13. člena ZPPSL. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijana sklepa razveljavi in zadevo vrne v nadaljnji postopek.

Zahteva za varstvo zakonitosti je utemeljena.

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur. list RS štev. 67/93; v nadaljevanju: ZPPSL) določa v 15. členu, da se v stečajnem postopku smiselno uporabljajo določbe zakona o pravdnem postopku, če z ZPPSL ni določeno drugače.

Ker ZPPSL nima določb, ki bi urejale izločitev sodnika, je po 15. členu ZPPSL treba za to smiselno uporabiti določbe 71. do 75. člena ZPP. Stečajni postopek pa ima v primerjavi s pravdnim postopkom značilnosti, ki v primeru zavrnitve zahteve za izločitev preprečujejo uporabo 5. odst. 74. člena ZPP zato, ker bi ta imela za posledico možnost pritožbe zoper takšen sklep samo v okviru pritožbe zoper končno odločbo v postopku (2. odst. 378. člena ZPP). Takšna uporaba določb ZPP pa ne bi bila smiselna, ker bi imela za posledico, da morebiti utemeljena zahteva za izločitev sploh ne bi mogla več učinkovati na potek stečajnega postopka. Ta ima namreč več faz. Čim je ena od njih pravnomočno končana, vanjo ni več mogoče poseči, pa četudi bi se na pritožbeni stopnji ugotovilo, da je zahteva za izločitev utemeljena. Zato v stečajnem postopku ni mogoče uporabiti 5. odst. 74. člena ZPP. Čim pa je tako, je treba uporabiti 1. odst. 13. člena ZPPSL tako, kot se glasi. Ker ZPPSL za primer, kot je obravnavani, ne določa ničesar, je zoper sklep, s katerim je zahteva za izločitev sodnika zavrnjena, dovoljena posebna pritožba. Takšno je tudi načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, sprejeto na občni seji dne 18. in 19.6. 1996.

Glede na navedeno je torej zahteva za varstvo zakonitosti utemeljena. Zato je sodišče odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa (2. odst. 408. člena ZPP v zvezi s 1. odst. 394. člena ZPP).

ZPPSL (1993) člen 13, 13/1, 15. ZPP (1977) člen 74, 74/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.