TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sodba II Ips 559/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-03-13

neupravičena pridobitev - pravila vračanja - obseg vrnitve

Dobroverni pridobitelj mora vrniti znesek, ki ga je dobil brez pravne podlage, z obrestmi od vložitve tožbe dalje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožeče stranke, da ji je toženec dolžan vrniti znesek 406,52 USD. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožeče stranke in prvostopno sodbo spremenilo tako, da je toženo stranko obsodilo na plačilo 350,00 USD z obrestmi, ki se plačujejo za vloge na vpogled v USD, od 23.12.1991 dalje do plačila. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložil laično revizijo toženec. V reviziji trdi, da ne zmore plačila, na katerega je obsojen. Meni, da bi bilo treba enako kaznovati tudi povzročitelja prekrška, zaradi katerega je prišlo do pomote. Prosi za ponovno proučitev zadeve.

Revizija je bila vročena tedanjemu Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

Revizijsko sodišče ugotavlja, da je odločitev na prvi in drugi stopnji pravilna. Revizijsko sodišče je po uradni dolžnosti ugotavljalo, ali je bila morda storjena kršitev po 10. točki 2. odstavka 354. člena ZPP, na katero mora paziti po uradni dolžnosti, proučilo pa je tudi, ali sta sodišči prve in druge stopnje pravilno uporabili materialno pravo. Trditvi toženca v laični reviziji, da naloženega plačila ne zmore ter da bi moralo sodišče enako kaznovati tudi tistega, ki je s spornim nakazilom storil napako, za odločitev nista odločilni.

Revizijsko sodišče predvsem ugotavlja, da sodišči prve in druge stopnje nista storili navedene kršitve ZPP.

Revizijsko sodišče nadalje ugotavlja, da je sodišče druge stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je spremenilo prvostopno odločitev. Pravni temelj za odločanje v tej pravdni zadevi je zakon o obligacijskih razmerjih in sicer določbi 210. in 214. člena, na kateri se to sodišče pravilno sklicuje. Tožeča stranka je bila namreč tista, ki je bila neupravičeno prikrajšana, in tožena stranka tista, ki je bila neupravičeno obogatena. Le ti dve okoliščini pa sta za odločanje o zahtevku bistveni. Zato je sodišče toženca moralo obsoditi na vrnitev zneska, ki ga je dobil brez pravne podlage. Ker pa je bil v dobri veri, da uporablja denar, ki je njegov, je sodišče tudi pravilno ravnalo, ko je tožnici prisodilo zamudne obresti šele od vložitve tožbe dalje.

Morebitna plačilna nesposobnost toženca je lahko predmet izvršilnega postopka, ne more pa vplivati na drugačno odločitev o tožbenem zahtevku. Zato je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno (393. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 519/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-02-22

Po 2. odst. 349.čl. zakona o pravdnem postopku (v nadaljnjem ZPP), ki se uporablja tudi v revizijskem postopku (399. čl. ZPP), lahko stranka umakne pravno sredstvo, dokler sodišče ne odloči o njem. Privolitev nasprotne stranke ni potrebna.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je pok. J. P. zapustila tožniku solastninske deleže na nepremičninah vl.št. 45, vl.št. 399, vl.št. 464 in vl.št. 390 k.o. L. in na izstavitev ustreznih zemljiškoknjižnih listin. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo sodbo prve stopnje. Proti tej sodbi je vložila tožeča stranka dne 17.11.1993 revizijo in dne 18.11.1993 še dopolnitev revizije.

Tožeča stranka je z izjavo pred sodnikom dne 27.9.1994 umaknila to revizijo.

Po 2. odst. 349.čl. zakona o pravdnem postopku (v nadaljnjem ZPP), ki se uporablja tudi v revizijskem postopku (399. čl. ZPP), lahko stranka umakne pravno sredstvo, dokler sodišče ne odloči o njem. Privolitev nasprotne stranke ni potrebna.

O tožnikovi reviziji revizijsko sodišče še ni odločalo. Zato je upoštevalo umik in to ugotovilo s sklepom.

O stroških revizijskega postopka ni bilo treba odločati, ker tožena stranka odgovora na revizijo ni vložila (2. odst. 158. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 386/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-01-17

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Vrednost spornega predmeta mora tožnik v skladu z 2. odstavkom 186. člena ZPP navesti v denarni enoti. V točkah (po analogiji s taksno in odvetniško tarifo) označena vrednost spora pomeni, da tožnik vrednosti spornega predmeta ni navedel. Če pa je ni navedel, si ni zagotovil pravice do revizije. Revizija je zato nedovoljena (primerjaj pravno mnenje Občne seje VS RS z dne 14.12.1994, Pravna mnenja, št. II/94, str. 5, 6).

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke. Z izpodbijano sodbo je naložilo toženi stranki, da mora do 21.12.1993 izprazniti poslovni prostor v izmeri 52 m2 v pritličju stavbe v Ž. in ga izročiti tožeči stranki. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in prvostopno sodbo potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožena stranka. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da sodbi spremeni tako, da tožbeni zahtevek tožeče stranke v celoti zavrne.

Revizija je bila vročena tedanjemu Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena zakona o pravdnem postopku - ZPP). Revizija ni dovoljena.

Po 3. odstavku 382. člena ZPP revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednosti spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določen znesek. V času vložitve tožbe je bil to znesek 8.000,00 SIT (Ur.l. SFRJ, št. 20/90). Vrednost spornega predmeta mora tožnik v skladu z 2. odstavkom 186. člena ZPP navesti v denarni enoti. V točkah (po analogiji s taksno in odvetniško tarifo) označena vrednost spora pomeni, da tožnik vrednosti spornega predmeta ni navedel. Če pa je ni navedel, si ni zagotovil pravice do revizije. Revizija je zato nedovoljena (primerjaj pravno mnenje Občne seje VS RS z dne 14.12.1994, Pravna mnenja, št. II/94, str. 5, 6).

Tožeča stranka je v tožbi navedla vrednost spornega predmeta 5.000 točk. Navedba vrednosti tožene stranke v ugovoru z dne 28.12.1992 v znesku 30.000,00 SIT, v pritožbi 40.000,00 SIT in sedaj v reviziji 200.000,00 SIT na odločitev o dovoljenosti revizije ne more vplivati. Prav tako ne navedba sodišča druge stopnje v uvodu drugostopne sodbe v višini 200.000,00 SIT (sodišče prve stopnje je v uvodu svoje sodbe navedlo vrednost, kot je bila označena v tožbi, tj. 5.000 točk).

Ker revizija ni dovoljena, jo je revizijsko sodišče moralo po 392. členu ZPP zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 743/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-01-17

DEDNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije v zapuščinskem postopku

Zapuščinski postopek je vrsta nepravdnega postopka. Po 34. členu zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86), revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Zakon o dedovanju (Ur.l. SRS, št. 15/76 in 23/78 - ZD) ne določa, da je revizija dovoljena. Od izrednih pravnih sredstev omenja le obnovo, pa še te ne dopušča, temveč napotuje stranke, da svojo pravico uveljavljajo v pravdi (224. člen ZD). Sklicevanje na ZPP v 163. členu ZD lahko zajema le postopek do pravnomočnosti, ne pa določb, ki jih zaradi narave postopka ni mogoče uporabiti, ne da bi se zakon, ki matično ureja določen postopek (nepravdni postopek na splošno in zapuščinski postopek posebej), o tem izrekel.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep o dedovanju po pokojnem J. P. Proti temu sklepu je vložil pritožbo dedič F. P. Sodišče druge stopnje je njegovo pritožbo zavrnilo in prvostopni sklep potrdilo. Proti sklepu sodišča druge stopnje je dedič F. P. vložil revizijo. Revizijo vlaga zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče sklep sodišča druge stopnje tako spremeni, da se njegovi pritožbi ugodi, podrejeno ta sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje, ali oba sklepa razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Zapuščinski postopek je vrsta nepravdnega postopka. Po 34. členu zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86), revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Zakon o dedovanju (Ur.l. SRS, št. 15/76 in 23/78 - ZD) ne določa, da je revizija dovoljena. Od izrednih pravnih sredstev omenja le obnovo, pa še te ne dopušča, temveč napotuje stranke, da svojo pravico uveljavljajo v pravdi (224. člen ZD). Sklicevanje na ZPP v 163. členu ZD lahko zajema le postopek do pravnomočnosti, ne pa določb, ki jih zaradi narave postopka ni mogoče uporabiti, ne da bi se zakon, ki matično ureja določen postopek (nepravdni postopek na splošno in zapuščinski postopek posebej), o tem izrekel.

Revizijsko sodišče je zato na podlagi 392. člena ZPP revizijo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 531/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-03-06

Ob generalni poravnavi med pravdnima strankama v vseh njunih pravdnih in izvršilnih zadevah mora biti izrecno naveden umik revizije, če naj ga sodišče upošteva kot relevantnega.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek, naj se ugotovi, da je solastnica do 1/4 stanovanjske hiše v K., in da ji morata toženca izstaviti ustrezno zemljiškoknjižno listino, s sklepom pa ji je naložilo, naj povrne tožencema pravdne stroške. Njeno pritožbo proti tej odločbi je sodišče druge stopnje s sodbo zavrnilo in jo potrdilo.

Proti slednji sodbi je tožeča stranka vložila revizijo iz vseh revizijskih razlogov. Še pred odločitvijo o reviziji pa je sodišče prejelo "skupno vlogo pravdnih strank" z dne 18.12.1995, ki jo je sestavil pooblaščenec tožene stranke in ki vsebuje sporazum strank o umikih vseh tožb, izvršilnih predlogov in vseh drugih odprtih medsebojnih zadev, pri čemer trpi vsaka stranka svoje stroške v vseh sporih in izvršbah. Tožnica je na poziv sodišča z vlogo z dne 19.2.1996 sporočila, da vsebuje omenjena skupna vloga tudi umik revizije v tej zadevi.

Po 399. členu v zvezi z drugim odstavkom 349. člena zakona o pravdnem postopku lahko stranka umakne že vloženo revizijo, dokler revizijsko sodišče ne izda o njej odločbe. Ker gre za takšen primer, je moralo sodišče ugotoviti umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 33/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-04-11

revizija - dovoljenost revizije zoper sklep - sklep procesnega vodstva med pripravami na glavno obravnavo

Sklep o predložitvi pooblastila ni sklep, s katerim bi bil postopek končan. Zato zoper tak sklep revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je zavrglo pritožbo pooblaščenca tožeče stranke zoper sklep z dne 27.2.1995, s katerim mu je naložilo, da v 15 dneh predloži sodišču overjeno pooblastilo za zastopanje dedičev po P. M. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke zoper sklep prve stopnje. Zavzelo je stališče, da ima predsednik senata med pripravami za glavno obravnavo pravico odločati o pravilnosti pooblastila. Gre za sklep, ki se tiče vodstva postopka ( 2. odst. 278.čl. zakona o pravdnem postopku - v nadaljnjem ZPP). Zoper ta sklep pa ni pritožbe. Zato je sklep prve stopnje, s katerim je sodišče zavrglo pritožbo zoper sklep o predložitvi poblastila, pravilen.

Zoper ta sklep vlaga revizijo pooblaščenec tožnika. Sklicuje se na avstrijske predpise, ki veljajo za zapuščinski postopek po tožniku. Po teh predpisih nastopa kot tožeča stranka ležeča zapuščina po tožniku. Odvetniško pooblastilo velja še naprej. Opozarja, da je prvostopni sklep izdalo nepristojno sodišče. Predlaga, da se napadeni sklepi razveljavijo in se vrne zadeva v meritorno odločanje Okrožnemu sodišču v Kopru.

Po določbi 1. odstavka 400. člena ZPP lahko stranke vložijo revizijo zoper drugostopni sklep, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Z izpodbijanim sklepom je bila zavrnjena pritožba zoper sklep, s katerim je bilo odločeno, da ni dovoljena pritožba zoper sklep o predložitvi pooblastila. Odločeno je bilo torej o vprašanju, ali je sklep o predložitvi pooblastila sklep procesnega vodstva po 1. odst. 278.čl. ZPP, zoper katerega po določbi 2. odstavka 278.člena ZPP ni pritožbe. Z nobenim od teh sklepov postopek ni bil končan. Z izpodbijanim sklepom je bilo odločeno samo o vprašanju, ali pomeni sklep o predložitvi pooblastila sklep procesnega vodstva. Ne glede na odločitev o tem vprašanju se bo postopek nadaljeval. Zato ni podana temeljna predpostavka za dovoljenost revizije po določbi 1. odstavka 400. člena ZPP.

Odločitev revizijskega sodišča temelji na določbi 392.čl. ZPP.

ZPP (1977) člen 400, 400/1, 278, 278/1, 278/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 7/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-04-11

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Poznanstvo s sodniki zaradi dolgoletnega sodelovanja toženca kot porotnika, utegne pri drugi stranki povzročiti dvom o nepristranosti sodišča. Glede na take okoliščine so podani razlogi po 68.čl. zakona o pravdnem postopku, da se za postopanje določi drugo stvarno pristojno sodišče.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Radovljici.

Predstojnica Okrajnega sodišča na Jesenicah je v predlogu z dne 20.2.1996 opr. št. P ... navedla, da tožnika izločujeta sodnika T. K., ki je v svaštvu s tožencem, in da je toženec dolgoletni sodnik porotnik pri tem sodišču. To so okoliščine, ki bi pri strankah lahko vzbudile dvom o nepristranosti sodišča. Zato predlaga, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije določi za postopanje v tej zadevi na podlagi 68.čl. zakona o pravdnem postopku drugo stvarno pristojno sodišče.

Okoliščine, ki jih navaja predlog, pomenijo tehtne razloge, zaradi katerih je očitno, da se bo postopek laže opravil pri drugem sodišču. Poznanstvo s sodniki zaradi dolgoletnega sodelovanja toženca kot porotnika, utegne pri drugi stranki povzročiti dvom o nepristranosti sodišča. To tem bolj, ker tožeča stranka v svoji vlogi z dne 13.12.1995 opozarja sodišče na sorodstveno razmerje toženca s sodnikom K. in v zvezi s tem na dolžnost sodišča, da poskrbi za nepristranost. Glede na take okoliščine so podani razlogi po 68.čl. zakona o pravdnem postopku, da se za postopanje določi drugo stvarno pristojno sodišče. Vrhovno sodišče je določilo kot pristojno Okrajno sodišče v Radovljici kot najbližje sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 9/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-04-18

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Ob nespornem temelju v odškodninskem sporu je smotrna delegacija, če sta pooblaščenca obeh strank z območja predlaganega sodišča, pri čemer je tožena stranka tuja zavarovalnica, tožnik, ki je tuja oseba, pa se zvečine nahaja na zdravljenju v bližini sodišča sicer v tuji državi.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče v Kopru.

Tožnik je vložil tožbo pri mariborski enoti Temeljnega sodišča v Mariboru (zdaj teče postopek na Okrožnem sodišču v Mariboru) zaradi plačila odškodnine v zvezi s prometno nesrečo v Mariboru, v kateri je dobil hude telesne poškodbe. Še pred prvim narokom za glavno obravnavo je poslal sodišču predlog, naj se iz razlogov ekonomičnosti zadeva odstopi Okrožnemu sodišču v Kopru. Okrožno sodišče v Mariboru je ta predlog na podlagi 68. člena zakona o pravdnem postopku posredovalo Vrhovnemu sodišču RS.

Po navedeni zakonski določbi lahko najvišje sodišče v državi tudi na predlog stranke določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V tej pravdi, v kateri med strankama ni sporen odškodninski temelj tožbenega zahtevka, se tožnik po lastnih navedbah mudi zvečine na zdravljenju v Istri, njegov pooblaščenec je iz Izole, pooblaščenec tožene stranke pa iz Kopra. Tako je očitno, da se bo postopek laže opravil na Okrožnem sodišču v Kopru, ki je občutno bližje vsem trem omenjenim udeležencem postopka, pa tudi pravdni stroški bodo nižji. Sodišče je zato predlogu ugodilo in določilo Okrožno sodišče v Kopru kot stvarno pristojno, da opravi postopek v tej pravdni zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 62/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-03-20

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Spor o obstoju ali neobstoju služnostne pravice je premoženjskopravni spor, v katerem je pravica do revizije kot izrednega pravnega sredstva proti pravnomočnim odločbam sodišča druge stopnje odvisna od vrednosti spornega predmeta, ki jo tožnik navede v tožbi (2. odstavek 186. člena ZPP). Navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi je potrebna zaradi uporabe določbe 382. člena ZPP in predstavlja v okviru strankine zagotovitve pravice do revizije obvezno sestavino tožbe.

Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke, s katerim je zahtevala ugotovitev obstoja stvarne služnosti, sodišče druge stopnje pa je pritožbo tožene stranke B.Č. proti delu sodbe sodišča prve stopnje, v katerem je bilo tožbenemu zahtevku ugodeno, zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila tožena stranka B.Č. (v nadaljevanju tožena stranka) pravočasno revizijo in v njej uveljavljala revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Sodišči prve in druge stopnje sta nekritično sledili trditvam tožeče stranke. Ob pravilni uporabi določb ZTLR bi morali ugotovljeno služnostno pravico bolj natančno opredeliti. Upoštevati bi tudi morali, da je v ZTLR uzakonjeno načelo, da se mora služnostna pravica izvrševati tako, da se služna stvar čim manj obremenjuje. Reviziji naj se ugodi, sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavita, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki je na revizijo odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (390. člen zakona o pravdnem postopku - ZPP).

V revizijskem odgovoru je tožeča stranka mnenja, da je odločitev sodišča materialnopravno pravilna. Zato naj se revizija zavrne kot neutemeljena.

Spor o obstoju ali neobstoju služnostne pravice je premoženjskopravni spor, v katerem je pravica do revizije kot izrednega pravnega sredstva proti pravnomočnim odločbam sodišča druge stopnje odvisna od vrednosti spornega predmeta, ki jo tožnik navede v tožbi (2. odstavek 186. člena ZPP). Navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi je potrebna zaradi uporabe določbe 382. člena ZPP in predstavlja v okviru strankine zagotovitve pravice do revizije obvezno sestavino tožbe.

Tožeča stranka v tožbi vrednosti spornega predmeta ni navedla. Zato pravdnima strankama pravica do revizije proti sodbi, ki je postala pravnomočna, ni bila zagotovljena. Revizija tedaj ni dovoljena, zaradi česar jo je revizijsko sodišče zavrglo (392. člen ZPP).

Tožeča stranka, ki je na revizijo odgovorila, povrnitve stroškov revizijskega postopka ni zahtevala. Zato je izrek o teh stroških odpadel.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 572/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-03-28

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Ker gre za premoženjsko pravni spor, pri katerem se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, ki jo je navedel tožnik v tožbi (3. odstavek 382. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). V konkretnem primeru tožnik ni ravnal po 2. odstavku 186. člena ZPP in v tožbi vrednosti spornega predmeta ni navedel. Ker si tožeča stranka ni na omenjeni način zagotovila pravice do revizije, ta ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (392. člen ZPP).

Revizija se zavrže. Tožeča stranka nosi svoje stroške revizijskega postopka.

Sodišče prve stopnje je naložilo toženi stranki, da izstavi tožeči stranki listino, na podlagi katere se bo lahko vpisala njena lastninska pravica na nepremičnini parc. št. 333/22, vl. št. 163 k. o., ker bo v nasprotnem primeru to listino nadomestila sodba. Pritožbo tožene stranke proti tej sodbi je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je vložila proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki je vložila odgovor, v katerem izpodbija revizijske navedbe tožene stranke. Državno tožilstvo Republike Slovenije se o prejeti reviziji ni izjavilo.

Tožeča stranka je s tožbo z dne 22.6.1987 zahtevala izstavitev zemljiškoknjižne listine. Ker gre za premoženjsko pravni spor, pri katerem se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, ki jo je navedel tožnik v tožbi (3. odstavek 382. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). V konkretnem primeru tožnik ni ravnal po 2. odstavku 186. člena ZPP in v tožbi vrednosti spornega predmeta ni navedel. Ker si tožeča stranka ni na omenjeni način zagotovila pravice do revizije, ta ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (392. člen ZPP). Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na določbah 1. odstavka 155. člena in 1. odstavka 166. člena ZPP. Tožeča stranka nosi stroške svojega odgovora na revizijo, ker teh v konkretnem primeru ni mogoče šteti za potrebne pravdne stroške, ki jih mora povrniti nasprotna stranka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.