Sodba Ur 9/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-17

prometni davek - davek na promet storitev

Davek  na promet storitev se plačuje od vseh storitev, če ni v zakonu o prometnem davku drugače določeno. Storitve, ki  med  izjemami  niso določene, so obdavčene in torej ne gre za pravno praznino.

Služba družbenega knjigovodstva Republike Slovenije, podružnica Murska Sobota je opravila pri tožeči stranki inšpekcijo finančno materialnega poslovanja za leti 1992 in 1993 in z odločbo št. 59-VP/I-370.5/93 z dne 23.9.1993 naložila tožeči stranki, da obračuna in vplača prometni davek od prometa storitev v znesku 1.724.511,20 Sit ter zamudne obresti, davek od osebnih prejemkov 4.416.462,00 Sit, prispevek za zdravstveno varstvo v znesku 83.484,90 Sit, prispevek za posebne primere zavarovanja za osebe, ki niso zavarovane na drugi podlagi ter zamudne obresti od nepravočasno vplačanega davka in prispevkov za zdravstvo. Prvostopna SDK je z odločbo z dne 20.10.1993 zavrnila predlog tožeče stranke za vrnitev v prejšnje stanje in z odločbo z dne 9.11.1993 dovolila izvršbo.

Tožena stranka je z izpodbijanim sklepom in odločbo zavrnila pritožbe tožeče stranke zoper vse tri navedene odločbe. Potrdila je prvostopno stališče, da mora tožeča stranka plačati davek na promet storitev od vstopnine za nogometne tekme in od storitev, ki jih zanjo opravijo nogometaši, trenerji in sodniki kot fizične osebe. Od prejemkov navedenih oseb, zmanjšanih za nadomestila stroškov, mora tožeča stranka plačati tudi davke na prejemke za priložnostno opravljene storitve po 14.čl. zakona o dohodnini. Prvostopna odločba je bila tožeči stranki vročena pravilno, pred vsem pa tožeča stranka ni zamudila nobenega procesnega dejanja, zato je bil predlog za vrnitev v prejšnje stanje pravilno zavrnjen. Isto velja za predlog za odložitev izvršbe, ki se je skliceval na vrnitev v prejšnje stanje. Proti tej odločbi vlaga tožeča stranka tožbo, v kateri navaja pred vsem, da tožena stranka ni pristojna za interpretacijo predpisov. Nadalje meni, da dnevnice, kilometrina, nadomestilo za prehrano in za izgubljeno energijo ne predstavljajo osebnega prejemka, na katerega se zaračuna 20 % davek na osebne prejemke. Poudarja, da obstoji pravna praznina, ker noben predpis ne opredeljuje športa kot dejavnosti posebnega pomena. Tožena stranka napačno šteje, da športno društvo opravlja gospodarsko dejavnost. Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in izpodbijani sklep in odločbo odpravi.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vstraja pri svoji odločitvi.

Tožena stranka je pristojna za kontrolo in odločanje o izpolnjevanju obveznosti obračunavanja in plačevanja davkov in prispevkov (6., 41. in 44.čl. Zakona o službi družbenmega knjigovodstva Ur.l. SFRJ,št. 70/83 do 79/90). Pri odločanju o teh vprašanjih uporablja veljavne predpise, v obravnavanem primeru zakon o prometnem davku in zakon o dohodnini. Tožena stranka je dolžna obrazložiti svojo odločitev in pri tem interpretirati uporabljene predpise. To, kar tožeča stranka meni, da je izven pristojnosti tožene stranke, je v resnici njena dolžnost, saj sicer svoje odločitve ne bi mogla ustrezno obrazložiti (2. odst. 209.čl. zakona o splošnem upravnem postopku). To omogoča stranki razumevanje odločbe in njeno oceno; to ji omogoča uporabo pravnih argumentov v pravnem sredstvu, s katerim izpodbija odločbo, s katero ni zadovoljna. Taka interpretacija predpisov je torej zakonita in potrebna, očitki proti temu pa niso utemeljeni. Povsem nekaj drugega pa je obvezna razlaga zakonov, ki je pridržana zakonodajalcu in ima splošen pomen. Za tako razlago tožena stranka ni pristojna. Vendar pa to vprašanje ni v nobeni zvezi z očitkom tožeče stranke. Napačno je tudi stališče tožeče stranke, da gre za pravno praznino, ker obdavčenje storitev v športu ni posebej urejeno. Treba je izhajati iz splošnega pravila, da se davek od prometa storitev plačuje od vseh storitev, če ni v zakonu o prometnem davku drugače odločeno (1. odst. 20.čl. zakona o prometnem davku Ur.l. RS št. 4/92). Zakon našteva storitve, od katerih se ne plačuje davek od prometa storitev (21.čl.) Storitve, ki med izjemami niso navedene, so obdavčene. Glede na tako zakonsko ureditev torej ni mogoče pritrditi tožeči stranki, da gre za praznino.

Navedba tožbe, da je tožeči stranki naloženo plačilo davka na dnevnice, kilometrine in podobo, je v nasprotju s podatki spisa. Po ugotovitvah obeh odločb so izplačila, ki pokrivajo stroške, izrečno izločena iz zneskov, na katere je obračunan davek. Nadomestilo za izgubljeno energijo, ki ne pokriva stroškov, ampak pomeni odmeno za storitev športnikov, pa pomeni prejemek po 14.čl. zakona o dohodnini, ki je obdavčen.

Odločitev o zavrnitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje in o zavrnitvi predloga za odložitev izvršbe v zvezi prvim predlogom, je pravilna. Tožeča stranka jo sicer izpodbija, vendar ne navaja razlogov. Sodišče samo ni našlo razlogov za nezakonitost izpodbijanega sklepa.

Glede na navedeno je sodišče tožbo zavrnilo kot neutemeljeno ( 2. odst. 42.čl. zakona o upravnih sporih v zvezi s 5. odst. 56.čl. zakona o Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, nadziranje in informiranje Ur.l. RS št. 48/94).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.