Sodba II Ips 41/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-06-07

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

pooblaščenci - meje pooblastila - obseg pooblastila - sodna poravnava - sklenitev sodne poravnave - izpodbijanje sodne poravnave - kdaj je pogodba (sodna poravnava) sklenjena - napake volje - nesporazum - izpodbojne pogodbe - kdaj je pogodba (sodna poravnava) izpodbojna

Če je pri sklenitvi sodne poravnave sodeloval pooblaščenec (odvetnik) stranke, je slednja ne more uspešno izpodbijati ali zahtevati, naj se ugotovi, da sploh ni nastala, češ da se ni zavedala, kaj podpisuje. Sodišču se zato ni potrebno ukvarjati s takratnim duševnim stanjem stranke, njenimi napakami volje ipd.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek naj se ugotovi, da poravnava, zapisana pri Temeljnem sodišču v K., enoti v P. dne 13.6.1989 v zadevi P .../89, ni nastala in zato ne ustvarja nobenih pravnih posledic, pa tudi podrejeni zahtevek naj se ta poravnava razveljavi in še kumulativno postavljeni zahtevek, naj tožena stranka izroči v posest tožniku del parcele št. 3362. Ugotovilo je, da je tožnika v omenjeni pravdni zadevi zastopal odvetnik, s čimer ga je pooblastil tudi za sklenitev poravnave. Tožba za izpodbijanje pogodbe je vložena prepozno, zahtevek za izročitev dela parcele v posest pa je neutemeljen, ker je po sodni poravnavi ta del tožnik prostovoljno izročil toženki.

Pritožbeno sodišče je potrdilo to sodbo iz enakih razlogov.

Proti slednji sodbi vlaga tožeča stranka revizijo "iz vseh revizijskih razlogov po ZPP, zlasti pa iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in kršitve procesa" in predlaga razveljavitev obeh sodb in novo sojenje na prvi stopnji. Pojasnjuje, kaj je neobstoječ pravni posel, to pa je obravnavana sodna poravnava, ker tožnik takrat ni bil zmožen razumeti, za kaj gre in kaj podpisuje, njegov zastopnik pa je prišel le podpisat zapisnik na koncu. Sodišče večine predlaganih dokazov sploh ni izvedlo. Sodb prve in druge stopnje sploh ni mogoče preizkusiti, zlasti še, ker o primarnem tožbenem zahtevku nimata razlogov. Sodišči sta se ukvarjali le z izpodbojnostjo posla, ne pa tudi v smeri primarnega zahtevka.

Revizija je bila na podlagi prvega odst. 390. čl. zakona o pravdnem postopku (ZPP) vročena toženi stranki in ta nanjo ni odgovorila, ter javnemu tožilcu, ki se o njej ni izjavil.

Nedopusten je revizijski očitek prvemu sodišču, češ, da ni izvedlo nobenih predlaganih dokazov in s tem kršilo osnovno načelo zakona o pravdnem postopku, da mora sodišče popolnoma in po resnici ugotoviti vsa dejstva, saj s tem meri na bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odst. 354. čl. ZPP, tega pa, če so storjene na prvi stopnji ni dovoljeno izpodbijati z revizijo (2. tč. prvega odst. 385. čl. ZPP). Drugi procesni očitek, češ, da obeh sodb ni mogoče preizkusiti iz prej omenjenega razloga in zato, ker se ukvarjata le s podrednim zahtevkom, s čimer meri revizija očitno na bistveno kršitev določb pravdnega postopka absolutne narave po 13. tč. drugega odst. 354. čl. ZPP, pa ni utemeljen, ker sta sodišči za pravilno rešitev spora dejansko stanje dovolj popolno ugotovili (že v inštančni odločbi je pravilno poudarjeno, da mora sodišče izvesti dokaze le o pravno pomembnih okoliščinah - prvi odst. 7. čl. ZPP) in tudi v svojih obrazložitvah povsem zadostno pojasnili, zakaj ne gre ugoditi ne primarnemu ne eventualno postavljenemu tožbenemu zahtevku. Res sicer ni pritožbeno sodišče posebej obrazlagalo, zakaj je pravilno zavrnjen tudi naknadno postavljeni zahtevek za izročitev v posest dela nepremičnine, vendar tega ni bilo dolžno storiti, saj po eni strani revident v pritožbi sploh ni omenil tega dela izpodbijane sodbe, po drugi strani pa je ta zahtevek grajen na ugotovitvi o obstoju oziroma neveljavnosti sodne poravnave oziroma po vsebini na predhodnem vprašanju o teh dveh ugotovitvah. Če sta padli ti, seveda ni utemeljen niti zahtevek po vrnitvi, skratka, pritožbeno sodišče iz opisanih dveh razlogov ni bilo dolžno še posebej navajati, zakaj sprejema kot pravilno odločitev o zavrnitvi izročitvenega zahtevka. Sodišči nižjih stopenj sta tudi materialno pravo pravilno uporabili, ko sta ugotovili, da je tožnika v pravdi zastopal pooblaščenec - odvetnik in tudi ta podpisal poravnavo in da tako ne gre niti za to, da poravnava sploh ni nastala, niti ne za to, da bi bila neveljavna. Zakon o pravdnem postopku določa, da je poravnava sklenjena, ko stranke po prečitanju zapisnika o poravnavi podpišejo ta zapisnik (drugi odst. 322. čl.). Nepomembno je torej, ali je odvetnik sodeloval na naroku že od vsega začetka ali ne, bistveno je, da se je z njo seznanil (mimogrede povedano: tožeča stranka jo je sama napovedala v svojem odgovoru na tožbo) in jo potem tudi podpisal, kar vse izhaja iz zapisnika o naroku z dne 13.6.1989. Pravdna dejanja pa, ki jih opravi pooblaščenec v mejah pooblastila, imajo enak pravni učinek, kakor bi jih bila opravila sama stranka (92. člen ZPP), kar velja tudi za poravnavo (1.tč. prvega odst. 95. čl. ZPP). Tako res ni mogoče govoriti o tem, da ni bilo soglasja med strankama in da zato poravnava ne bi nastala, niti se ne bi bilo potrebno sodišču ukvarjati z vprašanjem ali se je tožnik takrat zavedal kaj podpisuje ali ne in s podobnim. Pravdni stranki - obe po svojih zastopnikih - tožeča po pooblaščencu in tožena po zakonitem zastopniku sta se zedinili ob podpisu poravnave (26. člen zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR), sta jo veljavno sklenili s podpisom (prvi odstavek 72. čl. ZOR), kakšnega nesporazuma med zastopnikoma pa tožeča stranka niti ne zatrjuje, da bi bilo mogoče govoriti o tem, da pogodba ni nastala (63. člen ZOR). Ob takšnem stanju stvari se seveda samo ob sebi razume, da tudi ni mogoče govoriti o izpodbojnosti te poravnave zaradi napake glede volje strank pri njeni sklenitvi (111. člen ZOR), sicer pa je tudi pravilna ugotovitev sodišč, da je tožeči stranki prenehala pravica zahtevati razveljavitev pogodbe zaradi njene izpodbojnosti, ker je preteklo več kot leto dni od dneva, ko se je izvedelo za razlog izpodbojnosti (prvi odstavek 117. člena ZOR).

Ni torej podan noben izmed uveljavljanih revizijskih razlogov, zaradi česar je vrhovno sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

ZPP (1977) člen 92, 95, 95/1-1, 322, 322/2.ZOR člen 26, 63, 111.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.