Sodba U 512/93-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-22

priglasitev javne prireditve - občevanje organov in strank - zavrženje

Šteje se, da ni ovire za javno prireditev, če pristojni organ (za notranje zadeve pristojni upravni organ občine, na območju katere je nameravana javna prireditev), v roku dveh dni pred napovedano prireditvijo ne vroči organizatorju javne prireditve odločbe o prepovedi javne prireditve oz. odločbe o zavrnitvi zahteve za dovolitev javne prireditve (2. odstavek 18. člena ZJSJP), kot tudi ne sklepa o zavrženju priglasitve take prireditve iz razlogov 68. člena ZUP.

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za notranje zadeve v Ljubljani št. ... z dne 9.3.1993.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke proti sklepu Sekretariata za notranje zadeve mesta Ljubljane št. ... z dne 8.9.1992, s katerim je navedeni prvostopni organ zavrgel kot nepopolno vlogo tožeče stranke za priglasitev javne prireditve, koncerta skupine K. (sklep o popravku po 219. členu zakona o splošnem upravnem postopku - ZUP - št. ... z dne 9.10.1992) na podlagi 68. člena ZUP. V obrazložitvi izpodbijane odločbe se tožena stranka sklicuje na določbe 18. člena zakona o javnih shodih in javnih prireditvah. Po mnenju tožene stranke ima pristojni organ na voljo zelo kratek rok za celovito in pravno korektno presojo upravne zadeve. Če v postopku ugotovi dejstva in okoliščine, zaradi katerih meni, da je potrebno javno prireditev prepovedati, mora organizatorju vročiti odločbo o prepovedi javne prireditve najpozneje dva dni pred napovedano prireditvijo, sicer se šteje, da ni ovire za javno prireditev. Ker je tožeča stranka prejela obvestilo, da naj dopolni vlogo po poteku roka, ki je bil določen za dopolnitev, je po mnenju tožene stranke to mogoče šteti za opravičen vzrok za zamudo. Če pa obstaja opravičen vzrok za zamudo, je stranki na voljo posebno pravno sredstvo: vrnitev v prejšnje stanje, ki odpravlja posledice prekluzije in omogoča stranki naknadno opravo zamujenega dejanja. Iz upravnih spisov je razvidno, da je tožeča stranka sicer dan pred nameravano prireditvijo poslala obvestilo pristojnemu organu, v njem delno dopolnila svojo vlogo in se opravičila za zamudo, vendar pa ni predlagala vrnitve v prejšnje stanje. Obvestilo je organ prejel 10.9.1992. Glede na navedeno tožena stranka meni, da je prvostopni sklep v skladu z določbami 2. odstavka 68. člena ZUP.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da tožena stranka v izpodbijani odločbi sploh ni presodila temeljne pritožbene navedbe o tem, da so bili izpolnjeni vsi pogoji za meritorno odločanje in da je izdaja prvostopnega sklepa o zavrženju vloge zato nezakonita. Tožena stranka pri odločanju o pritožbi ni upoštevala določb ZUP. Lakonična ugotovitev tožene stranke, da je postavljeni rok od petka do ponedeljka res nekoliko kratek in napotitev tožeče stranke na vložitev vloge za vrnitev v prejšnje stanje, sta nepravilni. Rok, kakršnega je postavil prvostopni organ, je nemogoč in zato nezakonit. Ob takšnem stanju stvari je upravni organ ne more zavezovati k uporabi inštituta vrnitve v prejšnje stanje, saj je njena zamuda povzročena z nezakonitim postopanjem prvostopnega upravnega organa. Izpodbijana odločba je zato nepravilna in nezakonita in jo je potrebno odpraviti. Glede na časovno oddaljenost in navidezno nepomembnost upravnega spora pojasnjuje, da utegne imeti pravnomočnost izpodbijane odločbe zanjo škodljive posledice po zakonu o prekrških in po zakonu o društvih, s čimer je izkazan njen pravni interes, da sodišče odpravi izpodbijano odločbo kot nezakonito.

V odgovoru na tožbo tožena stranka zavrača tožbene navedbe, sklicuje se na razloge izpodbijane odločbe in dodaja: Iz upravnih spisov je razvidno, da je tožeča stranka sicer dan pred predvideno prireditvijo poslala obvestilo pristojnemu organu, v njem delno dopolnila svojo vlogo in se opravičila za zamudo, vendar pa ni predlagala vrnitve v prejšnje stanje. Obvestilo je organ prejel 10.9.1992, to je na dan, ki je bil določen za organiziranje prireditve, ki jo je tožeča stranka organizirala, kljub opozorilu prvostopnega organa. Glede na to meni, da je sklep, s katerim je prvostopni organ kot nepopolno zavrgel vlogo tožeče stranke, v skladu z določbami 2. odstavka 68. člena ZUP. Predlaga, da sodišče zavrne tožbo kot neutemeljeno.

Tožba je utemeljena iz naslednjih razlogov:

Iz upravnih spisov izhaja, da je bil navedeni prvostopni sklep z dne 8.9.1992 vročen tožeči stranki 11.9.1992, torej en dan po priglašenem oziroma napovedanem koncertu skupine KAIN za dne 10.9.1992. V tem primeru pa pride v poštev določba 2. odstavka 18. člena zakona o javnih shodih in javnih prireditvah (Uradni list SRS, št. 20/73, 42/86 in 8/90), po kateri: če pristojni organ v roku dveh dni pred napovedano prireditvijo ne vroči organizatorju javne prireditve odločbe o prepovedi javne prireditve oziroma odločbe o zavrnitvi zahteve za dovolitev javne prireditve, se šteje, da ni ovire za javno prireditev. Glede na citirano določbo sme torej pristojni organ izdati in vročiti odločbo o prepovedi javne prireditve le do navedenega roka. Isto seveda velja tudi za sklep o zavrženju priglasitve javne prireditve.

Tožena stranka ni upoštevala navedenega materialnega predpisa, saj je bil citirani sklep vročen tožeči stranki en dan po priglašeni oziroma napovedani javni prireditvi, ki se je tako štela za dovoljeno, saj v navedenem roku tožeča stranka ni prejela odločbe o njeni prepovedi oziroma sklepa o zavrženju priglasitve javne prireditve.

Pri tem pa se sodišče niti ni spuščalo v to, ali je bil postopek v zvezi s priglasitvijo napovedane javne prireditve v skladu z določbami 68. člena ZUP.

Zato je sodišče ugodilo tožbi in odpravilo izpodbijano odločbo na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih (ZUS). Navedeno določbo ZUS je sodišče smiselno uporabilo kot republiški predpis v skladu z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I). Na pravno mnenje v tej sodbi je tožena stranka vezana (62. člen ZUS).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.