TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I R 14/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-25

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - sodnik kot pravdna stranka

Tožeča stranka je bila sodnica krajevno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Postojni.

Tožeča stranka je pri Okrajnem sodišču v ... vložila proti tožencu tožbo zaradi zvišanja preživnine.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je podal toženec z utemeljitvijo, da je zakonita zastopnica mladoletnih tožnikov nekoč opravljala funkcijo sodnice na Temeljnem sodišču v ... , bila pa je tudi odvetnica s sedežem odvetniške pisarne v ... Zaradi dvoma v nepristranost sojenja na Okrajnem sodišču v ... zato toženec predlaga določitev drugega stvarno pristojnega sodišča, ki bo izven območij Višjega sodišča v ... in Višjega sodišča v ...

Po določbi 68. člena ZPP (Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90 v zvezi s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije - Uradni list RS, št. 1/91-I) je mogoče opraviti prenos pristojnosti iz stvarno in krajevno pristojnega sodišča na drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje izvedel postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Zakonita zastopnica mladoletnih tožnikov je res bila sodnica pri Temeljnem sodišču v Ljubljani, enoti v Ljubljani, katere naslednik je sedanje Okrajno sodišče v Ljubljani. Obstoji torej okoliščina, ki lahko vzbudi dvom o nepristranosti odločanja pri tem sodišču. To pa je tehten razlog, da to sodišče v tej pravdi ne more odločati. Predlogu za delegacijo je bilo zato treba ugoditi z določitvijo drugega stvarno pristojnega sodišča, Okrajnega sodišča v Postojni, ki se nahaja na območju Višjega sodišča v Kopru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep II Ips 175/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-05-11

DENACIONALIZACIJA - IZVRŠILNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - začasna odredba

Določba 2.odst. 56.čl. Zakona o denacionalizaciji, ki dovoljuje revizijo proti odločitvi sodišča druge stopnje, se nanaša le na odločitev o sami zahtevi za denacionalizacijo, ne pa na postopek za izdajo začasne odredbe, za katerega veljajo določbe Zakona o izvršilnem postopku. Po 9.čl. tega zakona pa revizija ni dovoljena. Ta splošna določba velja ne glede na to, v katerem postopku se odloča o začasni odredbi.

V nepravdnem postopku zaradi vrnitve nepremičnin po 5.čl. Zakona o denacionalizaciji je predlagatelj vložil tudi predlog za izdajo začasne odredbe o prepovedi razpolaganja z nepremičninami, ki so predmet denacionalizacije. Sodišče prve stopnje je predlog zavrnilo. Predlagateljevo pritožbo proti temu sklepu je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Slovenski odškodninski sklad je vložil proti sklepu sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

Revizija je bila vročena predlagatelju, ki je sporočil, da se z njo strinja. Državno tožilstvo Republike Slovenije se o prejeti reviziji ni izjavilo.

Slovenski odškodninski sklad je vložil revizijo proti sklepu sodišča druge stopnje, ki je v nepravdnem postopku za denacionalizacijo potrdilo sklep sodišča prve stopnje o zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe. Določba 2.odst. 56.čl. Zakona o denacionalizaciji, ki dovoljuje revizijo proti odločitvi sodišča druge stopnje, se nanaša le na odločitev o sami zahtevi za denacionalizacijo, ne pa na postopek za izdajo začasne odredbe, za katerega veljajo določbe Zakona o izvršilnem postopku. Po 9.čl. tega zakona pa revizija ni dovoljena. Ta splošna določba velja ne glede na to, v katerem postopku se odloča o začasni odredbi.

Iz navedenih razlogov je revizijsko sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 15/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-25

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - stranka zaposlena na sodišču

Okoliščina, da je dolžnik zaposlen kot sodni izvršitelj na okrajnem sodišču, ki je krajevno pristojno za izvršbo, je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je predlog utemeljen.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Domžalah.

Upnik je vložil izvršilni predlog pri Okrajnem sodišču v ... Ker je dolžnik zaposlen na izvršilnem oddelku kot sodni izvršitelj, to sodišče predlaga delegacijo po 68.členu ZPP (Zakon o pravdnem postopku) v zvezi s 14. členom ZIP (Zakon o izvršilnem postopku).

Po določilu 68.člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot najvišje redno sodišče v državi določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so zato drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je dolžnik zaposlen kot sodni izvršitelj na okrajnem sodišču, ki je krajevno pristojno za izvršbo, je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je predlog utemeljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep I R 17/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-06-08

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

Okoliščina, da je tožnikova hči sodnica na sodišču, ki naj bi zadevo obravnavalo na prvi stopnji, njen mož pa je sodnik sodišča, ki naj bi zadevo obravnavalo na drugi stopnji, je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Predlogu se ugodi in se za obravnavanje te zadeve določi kot pristojno sodišče Okrajno sodišče v C.

Tožnik je vložil tožbo pri Temeljnem sodišču v ... enoti v ..., s katero je zahteval, da se ugotovi njegov solastninski delež do 1/12 na zapuščini po pok. J.S., ki naj se izloči iz zapuščine. Tožene stranke K.S., I.S. in L.B. so predlagale, da določi vrhovno sodišče drugo stvarno pristojno sodišče, ker bi moralo o zadevi na prvi stopnji odločati Okrajno sodišče v ..., pri katerem je tožnikova hči sodnica, njen mož pa je sodnik Višjega sodišča, ki bi odločalo na drugi stopnji.

Po 68. čl. Zakona o pravdnem postopku lahko Vrhovno sodišče Republike Slovenije kot najvišje sodišče v državi določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Okoliščina, da je tožnikova hči sodnica na sodišču, ki naj bi zadevo obravnavalo na prvi stopnji, njen mož pa je sodnik sodišča, ki naj bi zadevo obravnavalo na drugi stopnji, je tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je vrhovno sodišče predlogu ugodilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep II Ips 186/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-06-15

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STANOVANJSKO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - spor po SZ

V sporu, ki se je začel po uveljavitvi Stanovanjskega zakona (v nadaljevanju SZ; tožba je bila vložena 30.6.1992), se toženca sklicujeta na upravičenja glede nadaljnje uporabe spornega stanovanja po bivšem Zakonu o stanovanjskih razmerjih. Od teh upravičenj pa je po SZ lahko odvisna le morebitna pravica tožene stranke do sklenitve najemne pogodbe po SZ. Spori o najemni pogodbi po SZ pa so premoženjski spori.

Sodišče prve stopnje je vzelo na znanje umik tožbe proti prvemu tožencu, drugemu tožencu in tretji toženki pa je naložilo izpraznitev stanovanja št. 1 v hiši v Ljubljani. Sodišče druge stopnje je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo, potem ko je zavrnilo pritožbo drugega toženca in tretje toženke.

Drugi toženec in tretja toženka vlagata proti sodbi sodišča druge stopnje pravočasno revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlagata, da reviziji tako ugodi, da tožbeni zahtevek zavrne, ali pa sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču.

V obravnavanem primeru drugi toženec in tretja toženka med drugim zatrjujeta, da sta imela zaradi razmerja z bivšim imetnikom stanovanjske pravice glede spornega stanovanja status uporabnika. V sporu, ki se je začel po uveljavitvi Stanovanjskega zakona (v nadaljevanju SZ; tožba je bila vložena 30.6.1992), se sklicujeta na upravičenja glede nadaljnje uporabe spornega stanovanja po bivšem Zakonu o stanovanjskih razmerjih. Od teh upravičenj pa je po SZ lahko odvisna le morebitna pravica tožene stranke do sklenitve najemne pogodbe po SZ. Spori o najemni pogodbi po SZ pa so premoženjski spori.

Revizija je dovoljena, kadar so izpolnjeni z zakonom določeni pogoji (2. odst. 389. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Po 3. odst. 382. čl. revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev (takšen je tudi obravnavani primer), če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska (izjeme iz 4. odst. istega člena za konkretni primer niso pomembne).

V konkretnem primeru je tožeča stranka v tožbi, ki jo je vložila, kot je bilo že zapisano, 30.6.1992, navedla, da je vrednost spornega predmeta 5.000,00 SIT. Takrat veljavni 3. odst. 382. čl. ZPP (Ur.l. SFRJ 4/77, 69/82, 74/87, 57/89 in 20/90, ki ga je potrebno uporabiti zaradi prehodne določbe, t.j. 10. čl. Zakona o valorizaciji denarnih kazni za kazniva dejanja in gospodarske prestopke ter drugih denarnih zneskov - Ur. l. RS 55/92) pa je določal, da je revizija dovoljena, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, presega znesek 8.000,00 SIT. Revizija zato ni dovoljena (2. odst. 389. čl. ZPP). O njej je revizijsko sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (392. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 102/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-05-18

DEDNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - zapuščinski postopek

V zapuščinskem postopku revizija ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo obseg zapuščine po pok. M.L. ter na podlagi Zakona o dedovanju in Zakona o dedovanju kmetijskih zemljišč in zasebnih kmetijskih gospodarstev proglasilo za dedinjo K.L. Sodišče druge stopnje je sklep sodišča prve stopnje potrdilo, potem ko je zavrnilo pritožbo zakonitega dediča F.L.

Proti sklepu sodišča druge stopnje vlaga dedič F.L. pravočasno revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in razveljavi sklepa sodišč druge in prve stopnje ter zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. V reviziji med drugim zatrjuje, da je dovoljena. Meni, da se v zapuščinskem postopku po 163. čl. Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD) ne uporabljajo smiselno določbe nepravdnega postopka temveč določbe pravdnega postopka. Sicer pa je revizija tudi po Zakonu o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP) dopustna. Določilo 3. odst. 1. čl. ZNP namreč predvideva uporabo določb ZNP za vse nepravdne postopke, razen če z ZNP ali drugim zakonom ni drugače določeno. ZD pa določa drugače: napotuje na Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

Res 163. čl. ZD določa, da se v zapuščinskem postopku uporabljajo določbe pravdnega postopka, če ni z ZD določeno drugače. Toda ZD posebej ureja pravna sredstva po pravnomočnosti sklepa o dedovanju in med njimi ne omenja revizije. Od izrednih pravnih sredstev omenja le obnovo, vendar te ne dopušča, temveč napotuje stranke, da uveljavijo svojo pravico v pravdi. Poleg tega ni odveč posebej poudariti, da so izredna pravna sredstva po ZPP prilagojena pravdnemu postopku. Zapuščinski postopek pa je posebna vrsta nepravdnega postopka, v katerih je revizija dopustna le, kadar zakon to za posamezni nepravdni postopek izrecno določa (34. čl. ZNP). Subsidiarna uporaba ZPP v zapuščinskem postopku tedaj glede izrednih pravnih sredstev ne prihaja v poštev. Takšno izhodišče pa seveda ne daje opore niti za revidentkino stališče, češ da je revizija v zapuščinskem postopku dopustna na podlagi 3. odst. 1. čl. ZNP, saj glede na obrazloženo noben drug zakon za zapuščinski postopek ne določa, da je revizija dopustna.

Ker gre tako za revizijo, ki je bila vložena proti odločbi, proti kateri je po zakonu ni dovoljeno vložiti, je revizijsko sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno (392. čl. ZPP v zvezi s 389. čl. ZPP v zvezi s 163. čl. ZD).

ZD člen 163, 221, 222, 223, 224.ZNP člen 1, 1/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep Cp 4/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-05-19

priznanje tuje sodne odločbe - predmet presoje

Sodišče mora v postopku za priznanje tuje sodne odločbe presojati le pogoje iz 87. do 92. člena zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih (ZUKZ, Ur.l. SFRJ, št. 43/82, p. 72/82). To je sodišče prve stopnje tudi storilo. Sodišče ne sme preizkušati, ali je tuje sodišče v postopku pravilno ugotovilo dejansko stanje in tudi ne, ali je o zadevi materialnopravno pravilno odločilo. Navedene nepravilnosti bi moral nasprotni udeleženec uveljavljati v postopku pred tujim sodiščem.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je priznalo odločbo Občinskega sodišča v Zagrebu, Republika Hrvaška, opr. št. XI-P-1899/89 z dne 12.11.1992. Proti temu sklepu je vložil laično pritožbo nasprotni udeleženec. V pritožbi navaja, da je obveznost iz sodbe že zdavnaj poravnal in da zato predlagatelju ničesar več ne dolguje. Zato smiselno predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep tako spremeni, da predlog zavrne. Pritožba ni utemeljena. Sodišče mora v postopku za priznanje tuje sodne odločbe presojati le pogoje iz 87. do 92. člena zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih (ZUKZ, Ur.l. SFRJ, št. 43/82, p. 72/82). To je sodišče prve stopnje tudi storilo. Sodišče ne sme preizkušati, ali je tuje sodišče v postopku pravilno ugotovilo dejansko stanje in tudi ne, ali je o zadevi materialnopravno pravilno odločilo. Navedene nepravilnosti bi moral nasprotni udeleženec uveljavljati v postopku pred tujim sodiščem. Nasprotni udeleženec pa ni ugovarjal zoper ugotovitve o obstoju pogojev za priznanje navedene odločbe. Tudi preizkus po 87. členu ZUKZ, ki ga sodišče izvede po uradni dolžnosti, ni pokazal, da obstajajo ovire za priznanje navedene odločbe. Ker sodišče prve stopnje tudi ni storilo nobene od kršitev, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 365. člena zakona o pravdnem postopku v povezavi s 37. členom zakona o nepravdnem postopku), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 984/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-05-18

DEDNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO

dovoljenost revizije - revizija v zapuščinskem postopku

Zapuščinski postopek je vrsta nepravdnega postopka. Po 34. členu zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86), revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Zakon o dedovanju (Ur.l. SRS, št. 15/76 in 23/78) ne določa, da je revizija dovoljena. Če pa je tako, tudi ni mogoče uporabiti 1. odstavka 400. člena ZPP. Ta določba ureja revizijo v pravdnem postopku.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o dedovanju ugotovilo obseg zapuščine po pokojni J.C in za dediče razglasilo B., I., J. in N.Š. ter J.F. in V.C.. Proti temu sklepu so se pritožili V., J. in ml. J.C.. Sodišče druge stopnje je njihovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Proti sklepu sodišča druge stopnje so V., J. in ml. J.C. po svojem pooblaščencu D.P. vložili revizijo. Revizijo vlagajo na podlagi 1. odstavka 400. člena v zvezi s 1. in 3. točko prvega odstavka 385. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP). Izpodbijajo sklep v celoti in predlagajo, da ga revizijsko sodišče spremeni tako, da se predlog dedičev zavrne ter jim naloži v plačilo stroške pritožbenega in revizijskega postopka.

Zapuščinski postopek je vrsta nepravdnega postopka. Po 34. členu zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86), revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače. Zakon o dedovanju (Ur.l. SRS, št. 15/76 in 23/78) ne določa, da je revizija dovoljena. Če pa je tako, tudi ni mogoče uporabiti 1. odstavka 400. člena ZPP. Ta določba ureja revizijo v pravdnem postopku.

Revizijsko sodišče je zato na podlagi 392. člena ZPP revizijo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 376/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-07-06

Če revident umakne revizijo, preden je o njej odločilo revizijsko sodišče, s sklepom ugotovi umik revizije.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je prvi toženi stranki prenehalo stanovanjsko razmerje na sobah v Ljubljani, in da morata toženca ti sobi izprazniti in izročiti ključe tožeči stranki. Pritožbo tožene stranke je višje sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Proti tej sodbi je vložila revizijo tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Z vlogo z dne 26.5.1995 pa je sporočila, da so pravdne stranke dosegle izvensodni sporazum, zaradi česar umika revizijo.

Po 399. členu v zvezi z drugim odstavkom 349. člena zakona o pravdnem postopku lahko stranka umakne že vloženo revizijo, dokler revizijsko sodišče ne izda o njej odločbe. Ker gre za takšen primer, je moralo sodišče ugotoviti umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep II Ips 393/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-06-21

Kadar revident umakne revizijo, preden je o njej odločalo sodišče, le-to ugotovi njen umik.

Sodišče prve stopnje je izdalo vmesni sklep, s katerim je ugotovilo, da sta I.S. in J.(I.)S. upravičenca do denacionalizacije nepremičnin, ki so prešle v državno last na podlagi menjalne pogodbe z dne 4.12.1951. Pritožbo prvega nasprotnega udeleženca proti temu sklepu je višje sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

Proti slednjemu sklepu je vložil revizijo drugi nasprotni udeleženec zaradi "bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, predvsem pa zaradi uporabe materialnega prava". Z vlogo z dne 12.5.1995 pa je drugi nasprotni udeleženec sporočil Vrhovnemu sodišču SR, da umika vloženo revizijo.

Po 399. členu v zvezi z drugim odstavkom 349. člena zakona o pravdnem postopku (ob uporabi 37. člena zakona o nepravdnem postopku) lahko stranka umakne že vloženo revizijo, dokler revizijsko sodišče ne izda o njej odločbe. Ker gre za takšen primer, je moralo sodišče ugotoviti umik revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 404/2007, enako tudi X Ips 306/2008, X Ips 15/2010
Sklep II Ips 357/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-09-01

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Za pravico do revizije je odločilna navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na sklenitev prodajne pogodbe za trisobno stanovanje v pritličju hiše in sklenilo, da ne dovoli spremembe tožbe z razširitvijo na Republiko Slovenijo. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper sodbo in potrdilo ta del odločitve sodišča prve stopnje, ugodilo pa je njegovi pritožbi zoper sklep in v tem obsegu vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Zoper sodbo pritožbenega sodišča vlaga tožeča stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi sodbi druge in prve stopnje in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sklicuje se na zaupanje v zemljiško knjigo, po kateri je tožena stranka še vedno lastnik spornega stanovanja.

Tožena stranka na revizijo ni odgovorila in Javni tožilec Republike Slovenije se o njej ni izjavil (3. odst. 390. čl. zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Tožnik je vložil tožbo kot nasprotno tožbo na zapisnik na glavni obravnavi dne 24.2.1992. Tožbeni zahtevek, s katerim uveljavlja od tožene stranke sklenitev prodajne pogodbe za sporno stanovanje, je premoženjskopravni zahtevek, katerega vrednost pa ni razvidna in je tožnik tudi ni posebej navedel, kot to zahteva določba 2. odst. 186. člena zakona o pravdnem postopku. Tožeča stranka namreč lahko zagotovi pravico do revizije v primerih, ko uveljavlja nedenarni premoženjski zahtevek, tako da v tožbi navede vrednost spora v višini, ki je potrebna za dovoljenost revizije. Tožeča stranka tega ni storila, zato glede na določbo 3. odst. 382. čl. ZPP v tej zadevi revizija ni dovoljena. Tako razlago določbe 2. odst. 186. člena in 3. odst. 382. čl. ZPP je potrdilo tudi pravno mnenje, sprejeto na občni seji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 16.12.1993 (Poročilo o sodni praksi Vrhovnega sodišča RS II/93).

Tožeča stranka je na zahtevo sodišča ocenila vrednost spornega predmeta na glavni obravnavi dne 6.12.1994 in sicer z zneskom 81.000,00 SIT. Vendar pa naknadna navedba vrednosti spornega predmeta ne vpliva na pravico do revizije. Pomen ima lahko za odmero takse, za uporabo odvetniške tarife ipd., medtem ko je za pravico do revizije odločilna samo navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi (2. odst. 186. čl. in 3. odst. 382. čl. ZPP). Revizija je izredno pravno sredstvo in je dovoljena samo, kadar so izpolnjene z zakonom določene predpostavke. Za nedenarne premoženjske spore je predpostavka za dovoljenost revizije zadostna vrednost spornega predmeta, navedena v tožbi. Ker ta predpostavka ni bila izpolnjena, revizija v tej zadevi ni dovoljena.

Sklep revizijskega sodišča temelji na 392. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.