Sodba U 1805/94-10
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-02-15

Po uveljavitvi ZLPP 68. člen ZDen ne more biti več podlaga za zavarovanje denacionalizacijskih zahtevkov v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij, ne glede na vrsto oz. obliko denacionalizacijskega zahtevka.

Tožbi se ugodi in se odločba Ministrstva za okolje in prostor z dne 18.11.1994 odpravi.

Na podlagi 68. člena zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen, Uradni list RS, št. 27/91 in 31/93) je Sekretariat za urejanje prostora in varstvo okolja občine izdal začasno odredbo, s katero se zavezancu - tožeči stranki prepoveduje razpolaganje s poslovnimi prostori v stavbi na parc. št. 1129, vl. št. 657 in lastninsko preoblikovanje na teh nepremičninah. Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke. Zaradi nepopolnega izreka pa je po uradni dolžnosti na podlagi 242. člena zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) odpravila "sklep" prve stopnje in sama odločila o zadevi tako, da se tožeči stranki do pravnomočnosti odločbe o denacionalizaciji prepoveduje razpolaganje s poslovnimi prostori v hiši, stoječi na parc. št. 1129. Naštete poslovne prostore mora zavezanec izločiti iz lastninskega preoblikovanja podjetja in uporabljati kot dober gospodar. V obrazložitvi navaja, da je sporna začasna odredba izdana na podlagi 68. člena ZDen, za katero so izpolnjeni vsi pogoji, saj je premoženje podržavljeno na podlagi predpisa iz 3. člena tega zakona, denacionalizacijska upravičenka je v času podržavljenja bila jugoslovanska državljanka, poslovni prostori pa spadajo v premoženje tožeče stranke. Tožeča stranka se ne more uspešno sklicevati na 15. člen zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij (v nadaljevanju ZLPP, Uradni list RS, št. 55/92, 7/93 in 31/93), ker je rok "za priglasitev" po tem zakonu pomemben le za uporabo določb 34. do 39. člena ZDen, kar smiselno pomeni, da v primeru če ni bila predlagana začasna odredba po ZLPP, upravičenec zgubi pravice iz zahtevkov za vračanje podjetij in kapitala in ne tudi pravic za vračanje nepremičnin, kar zahteva upravičenec.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da denacionalizacijski upravičenec ni vložil predloga za izdajo začasne odredbe o zavarovanju zahtevka v procesu lastninskega preoblikovanja podjetja. Po ZLPP se podjetje lahko lastninsko preoblikuje, če upravičenec v predpisanem roku iz 11. člena zakona ni vložil predloga za izdajo začasne odredbe. V tem primeru upravičencu pripada le odškodnina v obliki obveznic Slovenskega odškodninskega sklada. Rok za vložitev predloga za izdajo začasne odredbe velja tudi za vračanje nepremičnin, saj ZLPP glede zavarovanja pravic bivših lastnikov ne loči postopkov v zvezi z vračanjem nepremičnin, podjetij in kapitala. Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijano odločbo.

V odgovoru na tožbo se tožena stranka sklicuje na razloge izpodbijane odločbe in predlaga, da sodišče neutemeljeno tožbo zavrne.

Prizadeta stranka M.C. v odgovoru na tožbo navaja, da je 3.3.1993 pri Sekretariatu za družbenoekonomski razvoj občine predlagal izdajo začasne odredbe v zavarovanje zahtevka v procesu lastninskega preoblikovanja podjetij. Smiselno predlaga, da sodišče tožbo zavrne. Tožba je utemeljena.

Izpodbijana začasna odredba je po vsebini sodeč bila izdana po uradni dolžnosti z izrecnim sklicevanjem na 68. člen ZDen in to po uveljavitvi ZLPP. ZLPP kot kasnejši zakon (velja od 5.12.1992 dalje) v poglavju zavarovanja pravic bivših lastnikov in njihovih dedičev (9. do 16. člen) posebej ureja zavarovanje zahtevkov za vračanje premoženja v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij. Zato po uveljavitvi ZLPP določba 68. člena ZDen ne more biti več temelj za zavarovanje denacionalizacijskih zahtevkov v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij. Tožeča stranka namreč utemeljeno opozarja na določbo 15. člena ZLPP, po kateri se podjetje lahko lastninsko preoblikuje, če predlog za izdajo začasne odredbe ni bil vložen v zakonskem roku - to je do 7.6.1993. Zmotno je namreč stališče tožene stranke, da ima nepredlaganje začasne odredbe po ZLPP posledice samo v primeru uveljavljanja zahtevkov za vračanje podjetij in kapitala (34. do 39. člen ZDen) in ne tudi nepremičnin. Takšno stališče nima podlage v ZLPP, ki kot kasnejši zakon posebej ureja zavarovanje zahtevkov bivših lastnikov v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij (11., 12., 13. in 14. člen) in tudi posledice nezavarovanja teh zahtevkov, ki so enake ne glede na vrsto oz. obliko denacionalizacijskega zahtevka (15. člen).

Bistveno v tej zadevi je torej ali je bil vložen predlog za izdajo začasne odredbe, saj se v procesu lastninskega preoblikovanja podjetja zahtevek na vračanje premoženja lahko zavaruje le na predlog upravičenca. Vlagatelj zahtevka za denacionalizacijo M.C. v odgovoru na tožbo zatrjuje, da je 3.3.1993 vložil predlog za izdajo začasne odredbe po ZLPP, katerega je tudi priložil v fotokopiji. V poslanih upravnih spisih takšnega predloga ni, zato je sodišče toženo stranko v skladu z določbo 3. odstavka 33. člena zakona o upravnih sporih (ZUS) pozvalo, da predloži vse upravne spise. Navedeni poziv je tožena stranka prejela 18.1.1996, vendar v danem 15-dnevnem roku niti kasneje ni poslala zahtevanih upravnih spisov. Sodišče zato ne more preizkusiti zatrjevane odločilne dejanske okoliščine o vložitvi predloga, zaradi česar stvari ne more rešiti brez vseh spisov.

V dopolnjenem postopku bo torej potrebno ugotoviti ali je M.C. 3.3.1993 vložil zatrjevani predlog za izdajo začasne odredbe. Iz predložene fotokopije predloga je sicer razvidno, da je vloga naslovljena na Sekretariat za družbenoekonomski razvoj občine in ne na pristojni organ prve stopnje, vendar po mnenju sodišča ta okoliščina ne bi smela iti v škodo tožnika. Organ, na katerega je vloga naslovljena, je namreč bil dolžan vlogo brez odlašanja poslati pristojnemu organu (4. odstavek 66. člena ZUP).

Iz navedenih razlogov sodišče ne more rešiti zadeve. Zato je tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo na podlagi 2. odstavka 39. člena ZUS.

V skladu z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije je sodišče določbe ZUP in ZUS smiselno uporabilo kot predpisa Republike Slovenije.

ZDen člen 34, 35, 36, 37, 38, 39, 68.ZLPP člen 11, 12, 13, 14, 15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.