TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 714/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-04-11

pooblaščenci - pisno pooblastilo - pooblastilo na zapisnik

Revizija ni dovoljena med drugim tudi tedaj, ko jo vloži nekdo, ki te pravice nima. Odvetnica bi smela vložiti revizijo le, če bi izkazala, da ima pooblastilo tožeče stranke. Stranka da pooblastilo odvetniku pisno ali ustno na zapisnik pri sodišču (1. odstavek 97. člena ZPP). Ne enega ne drugega odvetnica ni izkazala.

Sodišče prve stopnje je zavrglo revizijo odvetnice, s katero je izpodbijala sodbo sodišča druge stopnje. Ugotovilo je, da odvetnica nima pooblastila za tožečo stranko, tožeča stranka pa revizije tudi ni podpisala. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo odvetnice in prvostopni sklep potrdilo.

Proti sklepu sodišča druge stopnje je vložila revizijo odvetnica. V reviziji trdi, da pooblastila od tožeče stranke ne more dobiti, ker ji ni znano, kje se sedaj nahaja. Trdi, da jo je zastopala tudi v drugih pravdnih zadevah in se je v postopku tudi sklicevala na pooblastilo v teh pravdah. Trdi še, da je sodišče izpeljalo postopek na prvi in drugi stopnji, ne da bi zahtevalo od nje pooblastilo. Zato mora tudi sedaj nadaljevati s postopkom in odločiti o reviziji zoper odločitev o glavni stvari na drugi stopnji.

Revizija je bila vročena tedanjemu Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odstavek 390. člena zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

Revizijsko sodišče ugotavlja, da sta sodišči prve in druge stopnje o dovoljenosti revizije zoper drugostopno sodbo pravilno odločili. V 389. členu ZPP je določeno, da mora biti revizija pravočasna, popolna in dovoljena. Revizija ni dovoljena med drugim tudi tedaj, ko jo vloži nekdo, ki te pravice nima. Odvetnica bi smela vložiti revizijo le, če bi izkazala, da ima pooblastilo tožeče stranke. Stranka da pooblastilo odvetniku pisno ali ustno na zapisnik pri sodišču (1. odstavek 97. člena ZPP). Ne enega ne drugega odvetnica ni izkazala. Če pa revizija ni dovoljena, jo zavrže s sklepom predsednik senata sodišča prve stopnje (1. odstavek 389. člena ZPP). Prav to je v tem postopku storilo sodišče prve stopnje.

Glede preostalih razlogov v reviziji pa revizijsko sodišče ugotavlja, da za odločitev o dovoljenosti revizije niso pravno odločilni. Nanje je obširno odgovorilo že sodišče druge stopnje. Odvetnica v reviziji sama zatrjuje, da s tožnico nima stikov že več let in da sploh ne ve, kje se nahaja. Že samo to dejstvo kaže na razmerje med njima in le potrjuje odločitev o nedovoljenosti revizije.

Ker sta sodišči prve in druge stopnje o dovoljenosti revizije pravilno odločili, je revizijsko sodišče moralo revizijo zoper izpodbijani sklep zavrniti (393. člen v povezavi s 4. odstavkom 400. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 780/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-05-16

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Po 3. odstavku 382. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska. Z novelo ZPP (Ur.l. RS, št. 55/92), ki je začela veljati 5.12.1992, je bil določen znesek 80.000,00 SIT. Vendar je v 3. odstavku 10. člena te novele določeno, da se o reviziji zoper drugostopno sodbo v postopku, ki je bil začet pred uveljavitvijo novele, odloči po določbah ZPP, ki so se uporabljale do uveljavitve tega zakona. V času vložitve tožbe, dne 1.3.1988, je bila revizija dovoljena, če je vrednost spornega predmeta, navedenega v tožbi, presegala 800.000,00 tedanjih din (80,00 SIT).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in prvostopno sodbo potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče reviziji ugodi, izpodbijani sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Po 3. odstavku 382. člena zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska. Z novelo ZPP (Ur.l. RS, št. 55/92), ki je začela veljati 5.12.1992, je bil določen znesek 80.000,00 SIT. Vendar je v 3. odstavku 10. člena te novele določeno, da se o reviziji zoper drugostopno sodbo v postopku, ki je bil začet pred uveljavitvijo novele, odloči po določbah ZPP, ki so se uporabljale do uveljavitve tega zakona. V času vložitve tožbe, dne 1.3.1988, je bila revizija dovoljena, če je vrednost spornega predmeta, navedenega v tožbi, presegala 800.000,00 tedanjih din (80,00 SIT).

Tožeča stranka je v tožbi navedla vrednost spornega predmeta v znesku 50.000,00 tedanjih din (5,00 SIT). Ta vrednost pa v času vložitve tožbe za dovoljenost revizije ni zadoščala. Zato je revizijsko sodišče odločilo tako, kot izhaja iz izreka tega sklepa (382. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 265/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-05-30

revizija - dovoljenost revizije v nepravdnem postopku - sklep o stvarni pristojnosti

Sklep o pristojnosti je bil izdan v postopku, za katerega se uporabljajo določbe ZNP o določitvi odškodnine (100. do 104. člen). Po 103. členu ZNP je revizija dovoljena samo zoper odločbo sodišča druge stopnje o odškodnini (v tem postopku vrnitvi premoženja) in sicer pod pogoji, ki veljajo za premoženjske spore po ZPP. Obravnavani sklep ni odločba o glavni stvari. Sklep, s katerim sodišče odloči, da je stvarno pristojno za odločanje o zahtevku, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča. Litispendenca s takšnim sklepom ne preneha. Sodišče odloči le o tem, da je podana ena temeljnih procesnih predpostavk za meritorno odločanje (16. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Zato zoper takšen sklep revizija tudi v nepravdnem postopku ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da je za odločanje o predlogu za vrnitev polovice premoženja B. G., ki je bilo zaplenjeno leta 1945, pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi drugega in tretjega nasprotnega udeleženca in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Proti sklepu sodišča druge stopnje je vložila revizijo nasprotna udeleženka Republika Slovenija. Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava na podlagi 1. odstavka 400. člena ZPP in 103. člena ZNP. Predlaga, da revizijsko sodišče sklepa prve in druge stopnje razveljavi in zahtevek za vrnitev zaplenjenega premoženja zavrže.

Izpodbijani sklep je bil izdan v nepravdnem postopku. Po 34. členu zakona o nepravdnem postopku (Ur.l. SRS, št. 30/86, v nadaljevanju ZNP) revizija ni dovoljena, razen če zakon določa drugače.

Izpodbijani sklep je bil izdan v postopku, za katerega se uporabljajo določbe ZNP o določitvi odškodnine (100. do 104. člen). Po 103. členu ZNP je revizija dovoljena samo zoper odločbo sodišča druge stopnje o odškodnini (v tem postopku vrnitvi premoženja) in sicer pod pogoji, ki veljajo za premoženjske spore po ZPP. Obravnavani sklep ni odločba o glavni stvari. Zato zanj ne veljajo določbe o reviziji zoper sodbo, na katere napotuje 103. člen ZNP.

Revizija pa ni dovoljena niti po tistih določbah ZPP, ki veljajo za revizijo zoper sklep. Po 400. členu ZPP (v zvezi s 37. členom ZNP) je dovoljena revizija le zoper tisti sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Sklep, s katerim sodišče odloči, da je stvarno pristojno za odločanje o zahtevku, ni sklep, s katerim se postopek pravnomočno konča. Litispendenca s takšnim sklepom ne preneha. Sodišče odloči le o tem, da je podana ena temeljnih procesnih predpostavk za meritorno odločanje (16. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Zato zoper takšen sklep revizija tudi v nepravdnem postopku ni dovoljena. Revizijsko sodišče jo je zato na podlagi 392. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 22/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-07-04

določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču - delegacija iz smotrnosti

Po določilu 68.člena Zakona o pravdnem postopku najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. Temelj take delegacije je smotrnost, ki se kaže v tem, da bo drugo sicer stvarno pristojno sodišče laže opravilo postopek. Ker iz podatkov tožbe izhaja, da je ena od toženih strank sodnica na sodišču v L., je to že vzrok za delegacijo ene od spornih zadev.

Za odločanje v tej zadevi se določi kot pristojno sodišče Okrajno sodišče v C.

Tožeča stranka je vložila zoper toženi stranki tožbo zaradi motenja posesti in predlagala, da se za rešitev spora določi drugo okrajno sodišče in to po možnosti v C. kjer se že rešuje en spor med pravdnima strankama glede na to, da je druga tožena stranka sodnica na sodišču v L.

Po določilu 68.člena Zakona o pravdnem postopku najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj v posamezni zadevi postopa drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če je očitno, da se bo tako laže opravil postopek ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. Temelj take delegacije je smotrnost, ki se kaže v tem, da bo drugo sicer stvarno pristojno sodišče laže opravilo postopek. Ker iz podatkov tožbe izhaja, da je ena od toženih strank sodnica na sodišču v L. in da je to že vzrok za delegacijo ene od spornih zadev Okrajnemu sodišču v C., je Vrhovno sodišče na podlagi 68.člena Zakona o pravdnem postopku in šeste točke 106.člena Zakona o sodiščih odločilo, da postopa v zadevi stvarno pristojno Okrajno sodišče v C.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 269/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-06-13

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta

Samo navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi bi bila način, da bi tožeča stranka sebi (v primeru svojega uspeha v pravdi pa tudi toženi stranki) zagotovila pravico do revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke za ugotovitev obstoja služnostne pravice hoje in uporabe za potrebe stanovanjske hiše parc. št. 9/4, vl. št. 819, k.o., last tožeče stranke v breme nepremičnine parc. št. 11/5, vl.št. 649, k.o., last tožene stranke. Zavrnilo je tudi nadaljnji tožbeni zahtevek, da je toženec dolžan izstaviti tožeči stranki za vknjižbo te stvarne služnosti primerno listino in zahtevek, da se mu prepoveduje vsakršno poseganje v služnostno pravico.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zoper takšno sodbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je sama vložila proti sodbi sodišča druge stopnje pravočasno revizijo, ki jo je njena pooblaščenka, v okviru revizijskega roka, dopolnila. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga revizijskemu sodišču, da izpodbijano sodbo spremeni ali pa da sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V skladu s 3. odstavkom 390. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je bila revizija vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožeča stranka je vložila tožbo na ugotovitev obstoja služnostne pravice. Gre za premoženjskopravni spor, za katere velja, da je pravica do revizije omejena in odvisna od napovedane vrednosti spornega predmeta (3. odstavek 382. člena ZPP). V skladu z 2.odstavkom 186.člena ZPP mora tožnik navesti vrednost spornega predmeta v tožbi.

Vrednosti spornega predmeta, ki bi morala presegati v zakonu določeno mejo za dovoljenost revizije (v tej zadevi bi morala biti vrednost, glede na čas vložitve tožbe - 17.10.1994 - označena z zneskom večjim od 80.000,00 SIT) pa tožeča stranka v tožbi ni navedla. Samo navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi bi bila način, da bi tožeča stranka sebi (v primeru svojega uspeha v pravdi pa tudi toženi stranki) zagotovila pravico do revizije.

Ker tožeča stranka ni ravnala tako, si pravice do revizije ni zagotovila, zato je bilo treba njeno revizijo, na podlagi določbe 392. člena ZPP, zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 27/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-12

postopek pri ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - uporaba določb zakona o pravdnem postopku - izrek sodišča za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti

Zakon o izvršilnem postopku - ZIP - nima posebnih določb o tem, do kdaj se sme sodišče, pred vložitvijo morebitnega ugovora, po uradni dolžnosti izreči, da za odločanje v določeni zadevi ni krajevno pristojno (glede procesnega položaja po vloženem ugovoru glej 55.a čl. ZIP). Zato je potrebno za procesni položaj, ki nastane po izdaji sklepa o izvršbi in pred vložitvijo ugovora, v skladu z določbo 14. člena ZIP uporabiti določbe zakona o pravdnem postopku - ZPP.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v C.

Upnik je vložil pri Temeljnem sodišču v C., enoti v C. (sedaj Okrajno sodišče v C.) predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave zneska 27.244,90 SIT s pp z rubežem, ocenitvijo in prodajo premičnih stvari, ki so last dolžnika. S sklepom z dne 24.10.1994 je sodišče predlagano izvršbo dovolilo. Po izdaji sklepa je ugotovilo, da dolžnik nima več stalnega prebivališča na naslovu C. ampak stanuje v L.. Zato je s sklepom z dne 3.5.1996 odločilo, da ni krajevno pristojno in da bo po pravnomočnosti sklepa spis odstopilo Okrajnemu sodišču v L., ki naj bi bilo stvarno in krajevno pristojno. Okrajno sodišče v L. pristojnosti ni sprejelo in je predlagalo, naj o nastalem sporu o pristojnosti odloči vrhovno sodišče.

Za odločanje je krajevno pristojno Okrajno sodišče v C.

Zakon o izvršilnem postopku - ZIP - nima posebnih določb o tem, do kdaj se sme sodišče, pred vložitvijo morebitnega ugovora, po uradni dolžnosti izreči, da za odločanje v določeni zadevi ni krajevno pristojno (glede procesnega položaja po vloženem ugovoru glej 55.a čl. ZIP). Zato je potrebno za procesni položaj, ki nastane po izdaji sklepa o izvršbi in pred vložitvijo ugovora, v skladu z določbo 14. člena ZIP uporabiti določbe zakona o pravdnem postopku - ZPP. Ta v 2. odstavku 20. člena in v 1. odstavku 453. člena določa, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb pripelje do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi in brez vloženega ugovora dolžnika (55.a člen ZIP), sodišče po uradni dolžnosti ne more več izreči za krajevno nepristojno. Zato je treba pritrditi stališču Okrajnega sodišča v L., ki je sprožilo spor o pristojnosti.

Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče sklenilo, kakor je razvidno iz izreka sklepa.

ZIP člen 14, 55a. ZPP (1977) člen 20, 20/2, 453, 453/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 485/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-11

revizija - dovoljenost revizije zoper sklep - sklep o krajevni nepristojnosti

Revizija je v tem primeru vložena zoper sklep. Po določilu prvega odstavka 400. člena zakona o pravdnem postopku (naprej ZPP), lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Pravnomočno pa je postopek končan (v smislu prvega odstavka 400. člena ZPP), le tedaj, če je s sklepom popolnoma prenehala litispendenca v določenem sporu. Z izpodbijanim sklepom litispendenca ni prenehala, ker se je sodišče določene vrste zgolj izreklo za nepristojno, s tem da bo po pravnomočnosti sklepa odstopilo zadevo stvarno pristojnemu okrajnemu sodišču. S takim sklepom tako postopek ni končan in se nadaljuje, čeprav sicer pred drugim sodiščem. Ker torej s pobijanim sklepom postopek ni bil pravnomočno končan, revizija zoper ta sklep ni dovoljena, zaradi česar jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (četrti odstavek 400. člena v zvezi s 392. členom ZPP).

Sodišče prve stopnje se je s sklepom izreklo za stvarno nepristojno ter odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa odstopilo zadevo stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v P. Pritožbo tožeče stranke zoper tak sklep je sodišče druge stopnje s pobijanim sklepom zavrnilo kot neutemeljeno.

Zoper sklep sodišča druge stopnje se pritožuje tožnik in predlaga, naj se pobijani sklep tako spremeni, da o sporni zadevi odloči okrožno sodišče. V reviziji navaja, da s tožbo res iztožuje tolarsko protivrednost 14.000 DEM po tečaju na dan 23.2.1992 in zakonitih zamudnih obrestih ter da vse to znaša cca 2,050.000,00 SIT. Zato je tako vrednost spora tudi označil v tožbi. Za tak znesek pa je stvarno pristojno okrožno sodišče, zato pomeni drugačna odločitev bistveno kršitev določb pravdnega postopka.

Revizija je v tem primeru vložena zoper sklep. Po določilu prvega odstavka 400. člena zakona o pravdnem postopku (naprej ZPP), lahko stranke vložijo revizijo tudi zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan. Pravnomočno pa je postopek končan (v smislu prvega odstavka 400. člena ZPP), le tedaj, če je s sklepom popolnoma prenehala litispendenca v določenem sporu. Z izpodbijanim sklepom litispendenca ni prenehala, ker se je sodišče določene vrste zgolj izreklo za nepristojno, s tem da bo po pravnomočnosti sklepa odstopilo zadevo stvarno pristojnemu okrajnemu sodišču. S takim sklepom tako postopek ni končan in se nadaljuje, čeprav sicer pred drugim sodiščem. Ker torej s pobijanim sklepom postopek ni bil pravnomočno končan, revizija zoper ta sklep ni dovoljena, zaradi česar jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (četrti odstavek 400. člena v zvezi s 392. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 98/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-19

revizija - izpodbijanje dejanskih ugotovitev v reviziji

Ugotovitev, da je tožena stranka pogojevala prodajo avtomobilov z vnaprejšnjim plačilom kupnine, se nanaša na dejansko stanje. Enako velja za izračun obresti. Dejanskih vprašanj revizijsko sodišče ne more presojati (3. odst. 385.čl. ZPP).

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožniku znesek 231.473,66 Sit z zamudnimi obrestmi od 21.5.1993 dalje do plačila ter mu povrniti 48.940,00 Sit pravdnih stroškov. Ugotovilo je, da je tožena stranka pogojevala prodajo avtomobilov z vnaprejšnjim plačilom kupnine. Zato je tožniku priznalo na podlagi 26.čl. zakona o blagovnem prometu obresti od vnaprej plačane kupnine za čas od plačila do izročitve avtomobila.

Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožene stranke in potrdilo sodbo prve stopnje.

Proti tej sodbi vlaga tožena stranka revizijo. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da revizijsko sodišče razveljavi obe sodbi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Izpodbija ugotovitev, da je pogojevala prodajo avtomobilov z vnaprejšnjim plačilom kupnine. Osporava izračun obresti in uveljavlja obrestno mero, ki velja za vloge na vpogled. Sklicuje se na dogovorjeno nespremenjeno ceno. Nezaračunano podražitev uveljavlja v pobot.

Tožeča stranka na revizijo ni odgovorila in tedanji republiški javni tožilec se o njej ni izjavil ( 3. odst. 390.čl. zakona o pravdnem postopku - v nadalnjem ZPP).

Ugotovitev, da je tožena stranka pogojevala prodajo avtomobilov z vnaprejšnjim plačilom kupnine, se nanaša na dejansko stanje. Enako velja za izračun obresti. Dejanskih vprašanj revizijsko sodišče ne more presojati (3. odst. 385.čl. ZPP). Na dejanske ugotovitve sodišča prve in druge stopnje je pri svojem odločanju vezano. Glede na to ugotovitev je materialnopravno pravilna odločitev, da mora tožena stranka plačati tožniku od vnaprej plačane kupnine obresti po obrestni meri, ki jo dajejo banke za hranilne vloge na vpogled (26.čl. zakona o blagovnem prometu Ur.l. SRS št. 21/77 in 29/86). Tožena stranka ni postavila pobotnega ugovora in so zato njene revizijske navedbe v zvezi s tem brez podlage.

Revizijski razlogi niso podani. Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep G 6/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1997-01-08

Agencija za trg vrednostnih papirjev - postopek odločanja - uporaba ZPP - udeleženec v postopku - postopek s pritožbo

ZTVP nima določbe, po kateri bi bil lahko udeleženec pritožbenega postopka izdajatelj odločbe. Zato Borza nima pritožbe zoper odločbo, s katero je Agencija odločila o ugovoru udeleženca zoper sklep Borze.

Ugovoru udeleženca S., zoper sklep z dne 23.2.1996, s katerim je Ljubljanska borza d.d. (Borza) premestila delnice udeleženca iz borzne kotacije A v borzno kotacijo B, je Agencija za trg vrednostnih papirjev (Agencija) ugodila in omenjeni sklep Borze razveljavila. Ugotovila je namreč, da pri izpolnjevanju vseh pogojev za uvrščanje delnic udeleženca v borzno kotacijo A samo nepravočasno obveščanje Borze o relevantnih dogodkih ni podlaga za premestitev delnic v nižjo kotacijo.

Odločbo Agencije izpodbija s pritožbo Borza. V njej navaja, da ima kot udeleženec v postopku pravni interes za vložitev pritožbe že zaradi tega, ker je izdajatelj razveljavljenega sklepa. Po obrazložitvi, zakaj meni, da Agencija sploh ni bila pristojna izdati izpodbijanega sklepa, če pa ga je že bila, zakaj ta ni pravilen, predlaga sodišču razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve Agenciji v novo odločanje.

Drugi odstavek 161. člena Zakona o trgu vrednostnih papirjev (ZTVP - Ur. list RS štev. 6/94) določa, da se za postopek odločanja Agencije smiselno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. list SFRJ štev. 4/77 ... 27/90), če ZTVP ne določa drugače. V bistvu enako določa 3. odst. 170. člen ZTVP za pritožbeni postopek pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije.

ZTVP nima določbe, po kateri bi bil lahko udeleženec pritožbenega postopka tudi izdajatelj odločbe, o katere zakonitosti je v postopku pravnega sredstva odločala Agencija. Takšne razlage tudi samo smiselna uporaba določb ZPP ne dovoljuje. Zato Borza nima pritožbe zoper odločbo, s katero je Agencija odločila o ugovoru udeleženca zoper sklep Borze z dne 23.2.1996.

Drugi odstavek 163. člena ZTVP določa, da je lahko udeleženec v postopku tudi oseba, katere pravni interes utegne biti z odločbo Agencije prizadet. Oseba, katere pravni interes bi utegnil biti z odločbo Agencije prizadet pa je tista oseba, ki bi zaradi odločbe Agencije prišla v negotovost glede svojega pravnega položaja. Z odločitvijo o pravnem sredstvu pa izdajatelj odločbe prve stopnje ni prišel v negotov (svoj) pravni položaj. Zato Borza kot izdajatelj odločbe v postopku pravnega sredstva zoper njo, niti v nadaljnjem pritožbenem postopku ne more uveljavljati statusa udeleženca.

Borza torej v postopku, v katerem odloča na prvi stopnji, nima pravice do pritožbe. Njena pritožba zato ni dovoljena (3. odst. 358. člena ZPP). Zato jo je pritožbeno sodišče na podlagi 367. člena ZPP zavrglo.

ZTVP člen 161, 161/2, 163, 163/2, 170, 170/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.