Sodba II Ips 824/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-05-15

povrnitev škode - povrnitev gmotne škode - vzpostavitev prejšnjega stanja in denarna odškodnina

Med pravdnima strankama sklenjena pogodba je toženi stranki prepovedovala samovoljne posege v poslovni prostor. Te pogodbene določbe tožena stranka ni spoštovala, ob izpraznitvi poslovnega prostora pa prejšnjega stanja tudi ni vzpostavila, čeprav je to možnost imela. Po ugotovitvah nižjih sodišč je tožena stranka poslovni prostor izpraznila že 15.9.1990. Za vzpostavitev prejšnjega stanja v poslovnem prostoru sama strokovno ni usposobljena, poleg tega pa bi ob dejstvu, da sedaj poslovni prostor zaseda drug najemnik, imelo sedanje vzpostavljanje prejšnjega stanja za posledico, da bi bilo potrebno lokal zapreti za mesec dni. Ob upoštevanju navedenih okoliščin je materialnopravno pravilen zaključek obeh sodišč, da te okoliščine ne opravičujejo vzpostavitve prejšnjega stanja in da tožeča stranka utemeljeno zahteva povrnitev nastale škode v denarju (4. odst. 185. čl. zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR).

Sodišče prve stopnje je v pretežni meri ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke in odločilo, da ji mora tožena stranka plačati znesek 217.046 SIT z zamudnimi obrestmi in povrniti stroške postopka.

Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Proti pravnomočni sodbi sodišča druge stopnje je vložila tožena stranka pravočasno revizijo in v njej uveljavljala revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Ugotovitev sodišča, da bi bilo potrebno zaradi vzpostavitve prejšnjega stanja lokal zapreti kar za mesec dni, ni točna. Vzpostavitev prejšnjega stanja je namreč mogoča v treh dneh. Sicer pa je tožena stranka sedanje omete naredila v soglasju s tožečo stranko. Po določbah ZOR je primarna dolžnost pri povzročitvi škode vzpostavitev prejšnjega stanja. Te pa tožnika iz nagajivosti ne dopustita. Če bo obveljala izpodbijana sodba, bosta tožnika obogatena, saj bosta imela omete in denar. Reviziji naj se ugodi, tožbeni zahtevek tožeče stranke pa zavrne. Podrejeno naj se sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavita, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena nasprotni stranki, ki na revizijo ni odgovorila, ter tedanjemu Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil (390. čl. zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Po uradni dolžnosti upoštevane (386. čl. ZPP) bistvene kršitve iz 10. točke 2. odst. 354.čl. ZPP v pravdi ni bilo. Druge se upoštevajo le, če jih stranka izrecno uveljavlja. Le s pavšalno in neobrazloženo trditvijo, da je podan revizijski razlog bistvene kršitve določb ZPP, tožena stranka tega ni storila.

Nižji sodišči sta ugotovili, da so bili bavalitni ometi narejeni kljub nasprotovanju tožeče stranke. Revizijska trditev, da sta tožnika s tem, da se v lokalu naredijo bavalitni ometi soglašala, zato predstavlja izpodbijanje v postopku pred sodiščema druge in prve stopnje ugotovljenega dejanskega stanja, kar pa v revizijskem postopku ni dovoljeno (3. odst. 385. čl. ZPP).

Tožena stranka pa tudi neutemeljeno zatrjuje, da sta sodišči druge in prve stopnje zmotno uporabili materialno pravo. Med pravdnima strankama sklenjena pogodba je toženi stranki prepovedovala samovoljne posege v poslovni prostor. Te pogodbene določbe tožena stranka ni spoštovala, ob izpraznitvi poslovnega prostora pa prejšnjega stanja tudi ni vzpostavila, čeprav je to možnost imela. Po ugotovitvah nižjih sodišč je tožena stranka poslovni prostor izpraznila že 15.9.1990. Za vzpostavitev prejšnjega stanja v poslovnem prostoru sama strokovno ni usposobljena, poleg tega pa bi ob dejstvu, da sedaj poslovni prostor zaseda drug najemnik, imelo sedanje vzpostavljanje prejšnjega stanja za posledico, da bi bilo potrebno lokal zapreti za mesec dni. Ob upoštevanju navedenih okoliščin pa je materialnopravno pravilen zaključek obeh sodišč, da te okoliščine ne opravičujejo vzpostavitve prejšnjega stanja in da tožeča stranka utemeljeno zahteva povrnitev nastale škode v denarju (4. odst. 185. čl. zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR).

Iz navedenih razlogov revizija tožene stranke ni utemeljena. Zato jo je revizijsko sodišče zavrnilo (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.