Sodba Ur 10/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-17

prometni davek - davčna osnova - oblikovanje davčne osnove pri prodaji novih uvoženih avtomobilov - oblikovanje davčne osnove pri prodaji iz konsignacijskega skladišča

Podlaga za določitev davčne osnove pri prodaji lastnega trgovskega blaga je 1. odst. 15. člena zakona o prometnem davku, pri prodaji novih uvoženih osebnih avtomobilov pa še 6. odst. 16. čl. ZPD.

ZPD obravnava prodajo iz konsignacijskega skladišča kot vrsto prometa, ki ni identična s komisijsko prodajo.

Tožbi se ugodi in se odločba tožene stranke  z  dne  23.3.1994  štev. 710-Up/II-30/93-III/1-RM  v  delu,  s katerim je bila pritožba tožeče stranke zoper odločbo organa prve stopnje zavrnjena, o d p r a v i.

V postopku inšpiciranja obračunavanja in plačevanja prometnega davka za leto 1992 pri tožeči stranki je organ prve stopnje med drugim tožeči stranki naložil tudi, da mora povečati obveznosti za prometni davek v znesku 9.305.564,00 SIT in pripadajoče zamudne obresti od 21.2.1992 do dneva plačila, vse to vplačati na predpisane vplačilne račune in v zvezi s tem opraviti v svojem knjigovodstvu ustrezna knjiženja. Pritožbo zoper ta del odločbe organa prve stopnje je tožena stranka zavrnila kot neutemeljeno.

Odločbo tožene stranke izpodbija tožeča stranka s pravočasno vloženo tožbo. Sodišču predlaga, naj izpodbijano odločbo odpravi.

V odgovoru na tožbo tožena stranka predlaga, naj sodišče zavrne tožbo kot neutemeljeno.

Organ prve stopnje je ugotavljal, ali je tožeča stranka pravilno obračunavala in vplačevala prometni davek od prodaje avtomobilov, katere je prodajala kot lastno trgovsko blago, in prometni davek od prodaje avtomobilov, katere je prodajala iz konsignacijskega skladišča.

Podlaga za določitev davčne osnove pri prodaji lastnega trgovskega blaga je 1. odst. 15. člena zakona o prometnem davku (Ur. list RS štev. 4/92; v nadaljevanju: ZPD). Ker pa je šlo v obravnavanem primeru za prodajo novih uvoženih avtomobilov, je treba pri oblikovanju davčne osnove upoštevati še 6. odst. 16. člena ZPD. Ta določba pa ugotavljanja osnove za davek od prometa novih uvoženih avtomobilov ne ureja drugače od določbe 1. odst. 15. člena ZPD, ampak jo samo dopolnjuje. To pa pomeni:

- osnova za davek od prometa novih uvoženih osebnih avtomobilov je prodajna cena (1. odst. 15. člena ZPD;

- vrednost osebnih avtomobilov do prehoda čez carinsko črto v prodajni ceni se ugotovi po carinskih predpisih (6.

odst. 16. člena ZPD), to je zlasti po 37. in 41. členu takrat veljavnega carinskega zakona (prečiščeno besedilo Ur. list SFRJ štev 34/90);

- osnova ne vsebuje davka od prometa proizvodov (1. odst.

- v osnovo se ne vštejejo niti carina niti druge uvozne dajatve, ki se plačujejo pri uvozu.

Glede na zgoraj povedano se torej stroški transporta, špediterski stroški, stroški zavarovanja, itd. vštevajo v davčno osnovo ne glede na to, ali so nastali pred prehodom čez carinsko črto ali kasneje. Ti stroški niso "druge uvozne dajatve, ki se plačujejo pri uvozu". Pod tem pojmom je treba razumeti dajatve, ki jih (poleg carine ali celo namesto nje) predpišejo državni organi in jih je treba plačati samo zaradi dejstva uvoza - prehoda preko carinske črte (n. pr.: uredba o plačilu posebne takse za uvoz rabljenih vozil v letu 1993 - Ur. list RS štev. 15/93). Očitno drugačno stališče glede oblikovanja davčne osnove, ki ga je tožeča stranka izražala tekom upravnega postopka, je pravno zmotno.

Niti v izpodbijani odločbi niti v odločbi prvostopnega organa ni podatkov, katere postavke je služba družbenega knjigovodstva upoštevala pri ugotavljanju višine davčne osnove. Iz zapisnika o inšpekciji obračunavanja in plačevanja prometnega davka pa izhaja (str. 23 zapisnika), da je tožena stranka v izpodbijani odločbi upoštevala kot sestavni del davčne osnove tudi prometni davek. To pa je v nasprotju s 1. odst. 15. člena ZPD, ki davek od prometa proizvodov izrecno izključuje iz davčne osnove.

V izpodbijani odločbi sledi tožena stranka prvostopnemu organu, ki je ugotavljal osnovo za odmero davka od prometa proizvodov od "prodaje avtomobilov v svojem imenu na tuj račun - komisijske prodaje avtomobilov iz konsignacijskega skladišča". Očitno oba izenačujeta komisijsko prodajo s prodajo iz konsignacijskega skladišča. To pa ni pravilno. ZPD obravnava namreč prodajo iz konsignacijskega skladišča kot vrsto prometa, ki ni identična s komisijsko prodajo (primerjaj:

1. odst. 14. člena ZPD, 2. odst. 31. člena ZPD, 1. točka 49. člena ZPD). Drugačno obravnavanje prodaje iz konsignacijskega skladišča pride bolj kot v ZPD do izraza v pravilniku o uporabi zakona o prometnem davku (Ur. l. RS štev. 6/92 in 8/92), ki ima v 11. členu posebno določbo o obračunavanju im plačevanju davka od prometa proizvodov iz konsignacijskega skladišča. Upoštevajoč navedeno za ugotavitev davčne obveznosti od prodaje avtomobilov iz konsignacijskega skladišča ni mogoče uporabiti niti tistih predpisov, ki jih je uporabila tožena stranka, niti tistih, na katerih jo želi utemeljiti tožeča stranka.

Po 46. členu ZPD mora davčni zavezanec plačati zamudne obresti od tistega zneska prometnega davka, ki ni bil plačan v roku, predpisanem z zakonom. V spisu ni podatkov, ki bi upravičevali zaključek, da je bil zadnji dan roka za plačilo vsega še ne plačanega prometnega davka 20.2.1992. Ne glede na to je bilo tožeči stranki naloženo, da mora od celotnega zneska prometnega davka, ki bi ga po izpodbijani odločbi še morala plačati, plačati zamudne obresti od 21.2.1992 dalje.

Tožena stranka je torej pri izdaji izpodbijane odločbe materialno pravo zmotno uporabila v obsegu, kot je to obrazloženo zgoraj. V upravnem postopku tudi niso bile ugotovljene vse dejanske okoliščine, ki so pomembne za materialnopravno pravilno odločitev (2. odst. 39. člena zakona o upravnih sporih - Ur. list SFRJ štev. 4/77). Zato je sodišče tožbi ugodilo (primerjaj: 1. odst. 40. člena ZUS v zvezi s 68. členom zakona o službi družbenega knjigovodstva - Ur. list SFRJ štev. 70/83..79/90) in izpodbijano odločbo na podlagi 2. odst. 42. člena ZUS odpravilo. Za pravilno odločitev je vsekakor treba ugotoviti vse tiste dejanske okoliščine, za katere izhaja iz gornje obrazložitve, da so pomembne za odločitev, uporabiti zgoraj navedene določbe materialnega prava ter jih razlagati tako, kot jih razlaga sodišče.

ZPD člen 15, 15/1, 16, 16/6, 14, 14/1, 31, 31/2, 49,49/1. Pravilnik o uporabi ZPD člen 11.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.