TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I Pr 35/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-02

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STANOVANJSKO PRAVO

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost v stanovanjskih sporih

Za  stvarno pristojnost sodišč združenega dela (ali sedanjih delovnih in socialnih sodišč) v stanovanjskih sporih, sproženih po 19.10.1991, ni več podlage.

Za  odločanje  v  tej  zadevi  je  stvarno  pristojno sodišče splošne pristojnosti.

Predlagatelj je vložil dne 14.12.1991 pri Sodišču združenega dela v Mariboru predlog za razveljavitev sklepov prvega udeleženca, s katerimi je bilo drugemu udeležencu dodeljeno stanovanje. To sodišče se je s sklepom opr. št. S 973/92, z dne 7.9.1993 izreklo za stvarno nepristojno, po pravnomočnosti sklepa pa zadevo odstopilo v reševanje rednemu sodišču - Temeljnemu sodišču v Mariboru, ki pa pristojnosti ni sprejelo in je Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije predlagalo, da naj odloči o nastalem sporu o stvarni pristojnosti. Svoj predlog je utemeljilo s trditvijo, da ne gre za pravdno zadevo, zato mora nastali spor rešiti pristojno sodišče združenega dela, pri katerem je bil predlog tudi vložen.

Za odločanje v tem sporu je stvarno pristojno redno sodišče.

Po 159. členu Stanovanjskega zakona (Uradni list RS, št. 18/91 in 21/94 - v nadaljevanju SZ) sta z uveljavitvijo tega zakona (19.10.1991) prenehala veljati Zakon o stanovanjskih razmerjih (Uradni list SRS 35/82 in 14/84) in Zakon o stanovanjskem gospodarstvu (Uradni list SRS, št. 3/81 - 8/90), ki sta vsebovala tudi določbe o stvarni pristojnosti sodišč združenega dela v stanovanjskih sporih. SZ pristojnosti sodišč združenega dela (ali pa sedanjih delovnih in socialnih sodišč - Uradni list RS, št. 19/94) ne določa. Le za spore, ki so bili sproženi pred njegovo uveljavitvijo, t.j. pred 19.10.1991 je v SZ določeno, da se nadaljujejo po dosedanjih predpisih (158. člen SZ).

Glede na navedeno za stvarno pristojnost sodišč združenega dela (ali sedanjih delovnih in socialnih sodišč) v stanovanjskih sporih, sproženih po 19.10.1991, po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije ni več podlage. Ker je bil v obravnavanem primeru spor sprožen dne 14.12.1991, tedaj po uveljavitvi SZ, je vrhovno sodišče odločilo tako, kot je razvidno iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 293/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-09

revizija proti sklepu o zavrženju revizije - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - če ni navedena vrednost spornega predmeta

Po 3.odst. 382.čl. Zakona o pravdnem postopku ni revizije v premoženjskopravnih sporih, če vrednost spornega predmeta, ki jo je navedel tožnik v tožbi, ne presega določenega zneska. V tej pravdni zadevi tožnik v tožbi ni navedel vrednosti spornega predmeta. Ker ni ravnal po 2.odst. 186.čl. ZPP in si na ta način zagotovil pravice do revizije, ta ni dovoljena. Sklepa sodišč prve in druge stopnje o zavrženju revizije sta iz navedenega razloga pravilna.

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 5.7.1991 zavrglo kot nedovoljeno tožnikovo vlogo z dne 24.10.1990, ki jo je štelo kot revizijo. Tožnikovo pritožbo proti temu sklepu je sodišče druge stopnje zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Tožnik je vložil proti sklepu sodišča druge stopnje "pritožbo", katero je treba šteti kot revizijo. Predlaga, da vrhovno sodišče sklep sodišča druge stopnje razveljavi.

Revizija je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo. Revizija ni utemeljena.

Tožnik je s tožbo z dne 26.2.1986 in z dopolnitvami z dne 8.3.1986 ter 25.3.1986 zahteval ugotovitev neveljavnosti oporoke pok. A.K. Ker nerazumljivih in nepopolnih vlog kljub pozivom sodišča ni dopolnil, niti se ni v zvezi s tem odzval vabilom na sodišče, je sodišče prve stopnje po 109.čl. Zakona o pravdnem postopku vloge zavrglo. Sodišče druge stopnje je tožnikovo pritožbo proti temu sklepu zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Sklep sodišča druge stopnje je tožnik izpodbijal z revizijo, ki sta jo sodišči prve in druge stopnje zavrgli. Po 3.odst. 382.čl. Zakona o pravdnem postopku ni revizije v premoženjskopravnih sporih, če vrednost spornega predmeta, ki jo je navedel tožnik v tožbi, ne presega določenega zneska. V tej pravdni zadevi tožnik v tožbi ni navedel vrednosti spornega predmeta. Ker ni ravnal po 2.odst. 186.čl. ZPP in si na ta način zagotovil pravice do revizije, ta ni dovoljena. Sklepa sodišč prve in druge stopnje o zavrženju revizije sta iz navedenega razloga pravilna, čeprav sta sodišči v obrazložitvah navedli drugačne razloge.

Zato je revizijsko sodišče kot neutemeljeno zavrnilo tožnikovo revizijo proti navedeni odločitvi. Ta revizija pa je bila dovoljena po 3.odst. 400.čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba II Ips 724/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-27

OBLIGACIJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

prenehanje obveznosti - izpolnitev - izpodbijanje dejanske podlage v reviziji

Revizijske trditve o neverodostojnosti izpovedb prič Z.J. in K.Š., ki izpodbijajo odločilne dejanske ugotovitve, ne morejo biti predmet presoje v revizijskem postopku, ker zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ni revizijski razlog (3. odst. 385. čl. ZPP).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka uveljavljala plačilo 100.470,00 SIT. Sodišče druge stopnje je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo, potem ko je zavrnilo pritožbo tožeče stranke.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga pravočasno revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava tožeča stranka. Revizijskemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču. V reviziji poudarja, da je plačevanje lesa postalo problematično, ko je druga tožena stranka začela ugotavljati, da je prva toženka zemljiškoknjižna lastnica. Dotlej problemov ni bilo. Sicer pa meni, da je dokazna ocena sodišča nepravilna, ker sta izpovedbi prič Z.J. in K.Š. pristranski. To svoje stališče tudi obširno pojasnjuje.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in toženima strankama, ki nanjo nista odgovorili (3.odst.390.čl.ZPP).

Tožnik v tožbi zatrjuje, da mu prva toženka ni izročila denarja, ki ga je dobila od druge toženke kot plačilo za posekani les v gozdu, katerega lastnik je bil tožnik. Vendar pa tožnik teh trditev ni uspel dokazati, saj iz dejanskih ugotovitev sodišč prve in druge stopnje izhaja, da mu je prva toženka izročila že jeseni leta 1989, ko je prišlo do sporov o lastništvu gozda med tožnikom in prvo toženko, znesek 2.895.780,00 takratnih din (sedaj 28.957,80 SIT), 6.5.1991 pa znesek 17.394,00 din (sedaj 17.394,00 SIT). V slednjem je zajeta glavnica v znesku 1.134,61 din, kolikor je druga tožena stranka nakazala prvi toženki, in pripadajoče zamudne obresti. Revizijske trditve o neverodostojnosti izpovedb prič Z.J. in K.Š., ki izpodbijajo te odločilne dejanske ugotovitve, ne morejo biti predmet presoje v revizijskem postopku, ker zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ni revizijski razlog (3. odst. 385. čl. ZPP). Če pa je prva toženka tožniku izročila njej nakazne zneske za posekani les v tožnikovem gozdu, tožbeni zahtevek ne more biti utemeljen (295. čl. ZOR). Odločitvi sodišč sta tedaj materialnopravno pravilni.

Glede na navedeno je revizijsko sodišče revizijo zavrnilo kot neutemeljeno, potem ko je ugotovilo, da tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (393. čl. ZPP).

ZOR člen 295. ZPP (1977) člen 385, 385/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 264/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-26

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - navedba vrednosti spornega premeta v točkah

Vrednost spornega predmeta mora tožnik v skladu z 2. odstavkom 186. člena ZPP navesti v denarni enoti. V točkah (po analogiji s taksno in odvetniško tarifo) označena vrednost spora pomeni, da tožnik vrednosti spornega predmeta ni navedel. Če pa je ni navedel, si ni zagotovil pravice do revizije. Revizija je zato nedovoljena (primerjaj pravno mnenje Občne seje VS RS z dne 14.12.1994, Pravna mnenja, št. II/94, str. 5, 6).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in provstopno sodbo potrdilo.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo tožeča stranka. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava, le podrejeno pa tudi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Revizijskemu sodišču predlaga, da obe sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in toženi stranki, ki je nanjo odgovorila (3. odstavek 390. člena ZPP). Predlaga, da revizijsko sodišče revizijo zavrže, podrejeno pa zavrne.

Po 3. odstavku 382. člena ZPP revizije ni v premoženjskopravnih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednosti spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določen znesek. V času vložitve tožbe je bil to znesek 8.000,00 SIT (Ur.l. SFRJ, št. 20/90). Vrednost spornega predmeta mora tožnik v skladu z 2. odstavkom 186. člena ZPP navesti v denarni enoti. V točkah (po analogiji s taksno in odvetniško tarifo) označena vrednost spora pomeni, da tožnik vrednosti spornega predmeta ni navedel. Če pa je ni navedel, si ni zagotovil pravice do revizije. Revizija je zato nedovoljena (primerjaj pravno mnenje Občne seje VS RS z dne 14.12.1994, Pravna mnenja, št. II/94, str. 5, 6).

Da tožnik ni ustrezno določil vrednosti spornega predmeta, se je izkazalo že v postopku na prvi stopnji, ko je sodišče, očitno za potrebe taksne odmere, k označeni vrednosti v točkah pripisalo znesek 1.500,00 din, v postopku na drugi stopnji pa je pritožbeno sodišče v sodbi označilo vrednost v znesku 2.250,00 SIT. Nobena od teh vrednosti ne bi zadoščala za dovoljenost revizije.

Ker tožeča stranka z revizijo ni uspela, tožena pa ni uveljavljala stroškov odgovora, je izrek o stroških revizijskega postopka odpadel.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Cp 2/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-27

priznanje tuje sodne odločbe - kršitev določb postopka

Tuja sodna odločba je sposobna za obravnavanje, če je predložena v izvirniku ali prepisu, ki je enakovreden izvirniku. Fotokopija ima po zakonu o overitvi podpisov, pisave in prepisov (Ur.l. SRS, št. 29/72) status prepisa. Prepis pa, če naj bo enakovreden izvirniku, mora biti overjen.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in zadeva vrne temu sodišču v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je priznalo odločbo Občinskega sodišča Celovec z dne 28.10.1993.

Proti temu sklepu je vložil laično pritožbo nasprotni udeleženec. V pritožbi opisuje svoje razmerje s predlagateljem in njegovo ravnanje v zadevi, zaradi katere ga je pooblastil. Ker se je za zastopanje dogovoril v Ljubljani in tedaj tudi že plačal 5.000,00 ATS in ker je bil obseg opravljenega dela majhen, meni, da je zahtevek neutemeljen. Trdi še, da bi odvetnik, ki ima pisarno tudi v Ljubljani, moral stroške odmeriti po tarifi, ki velja v R Sloveniji. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi oz. predlog zavrne. Pritožba je utemeljena.

Predlogu za priznanje tuje sodne odločbe je po 87. členu zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih (ZMZP, Ur.l. SFRJ, št. 43/82, p. 72/82) potrebno priložiti odločbo tujega sodišča in potrdilo pristojnega tujega sodišča o pravnomočnosti te odločbe po pravu države, v kateri je bila izdana.

Predlagatelj je v tej zadevi predložil fotokopijo odločbe tujega sodišča. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tuja sodna odločba sposobna za obravnavanje, če je predložena v izvirniku ali prepisu, ki je enakovreden izvirniku. Fotokopija ima po zakonu o overitvi podpisov, pisave in prepisov (Ur.l. SRS, št. 29/72) status prepisa. Prepis pa, če naj bo enakovreden izvirniku, mora biti overjen. Na fotokopiji odločbe ni potrdila o njeni overitvi.

Sodišče prve stopnje je s tem, ko je kljub navedeni pomanjkljivosti o predlogu odločilo, kršilo 87. člen navedenega zakona. Ker gre za pomanjkljivost, ki jo je mogoče odpraviti, je pritožbeno sodišče prvostopni sklep razveljavilo in zadevo vrača prvostopnemu sodišču v nadaljnji postopek (369. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Sodišče prve stopnje bo moralo predlagatelja pozvati, da predlog dopolni z izvirnikom ali odpravkom odločbe, ki bo enakovreden izvrniku in potrdilom o pravnomočnosti. Šele nato bo o predlogu lahko odločilo. V odgovor na pritožbene navedbe nasprotnega udeleženca pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče v postopku za priznanje tuje sodne odločbe ne sme preizkušati, ali je tuje sodišče v postopku pravilno ugotovilo dejansko stanje in tudi ne, ali je o zadevi materialnopravno pravilno odločilo. Navedene nepravilnosti bi moral predlagatelj uveljavljati v postopku pred tujim sodiščem. Sodišče priznanja mora presojati le pogoje iz 87. do 92. člena ZMZP, na kar je pravilno opozorilo že sodišče prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 5/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-23

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

V predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navedeno dejstvo, da je toženec kurjač na sodišču, ki bi bilo krajevno pristojno za odločanje v konkretni zadevi, je po presoji Vrhovnega sodišča RS takšen razlog, ki narekuje določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje o tej pravdni zadevi.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Ljubljani.

Tožeča stranka je pri Okrajnem sodišču v ... proti toženi stranki vložila tožbo zaradi plačila 1930,00 DEM.

To sodišče je vložilo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje v konkretni zadevi. V predlogu je navedlo, da je toženec že več let kurjač na Okrajnem sodišču v ... Predlog je utemeljen.

Po 68. čl. ZPP najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če zato obstajajo tehtni razlogi. V predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navedeno dejstvo, da je toženec kurjač na sodišču, ki bi bilo krajevno pristojno za odločanje v konkretni zadevi, je po presoji Vrhovnega sodišča RS takšen razlog, ki narekuje določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje o tej pravdni zadevi. Zato je Vrhovno sodišče RS odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep II Ips 815/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-02-16

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - nasprotna tožba

Z izjemo posebnosti, ki so navedene v 189. členu ZPP, ima nasprotna tožba enak procesnopravni položaj kot (samostojna) tožba. Zato veljajo zanjo enake predpostavke za dovoljenost revizije kot za vsako drugo tožbo.

Sodišče prve stopnje je ugodilo nasprotnemu tožbenemu zahtevku nasprotne tožeče stranke, sodišče druge stopnje pa je to odločitev potrdilo, potem ko je zavrnilo pritožbo nasprotne tožene stranke.

Proti sodbi sodišča druge stopnje je vložila revizijo nasprotna tožena stranka zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo tako spremeni, da dajatveni del obeh sodb, ki se nanaša na nasprotni tožbeni zahtevek, spremeni tako, da nasprotni tožbeni zahtevek tudi v tem delu zavrne.

Po 2. odstavku 186. člena ZPP (zakona o pravdnem postopku) mora tožnik v primeru, ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, pa predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek, navesti vrednost spornega predmeta v tožbi. Navedba vrednosti je potrebna zaradi določbe 382. člena ZPP. Po 3. odstavku tega člena namreč revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska.

Nasprotna tožeča stranka je vložila nasprotno tožbo na naroku dne 16.4.1990. Z izjemo posebnosti, ki so navedene v 189. členu ZPP, ima nasprotna tožba enak procesnopravni položaj kot (samostojna) tožba. Zato veljajo zanjo enake predpostavke za dovoljenost revizije kot za vsako drugo tožbo. V času njene vložitve je bila revizija dovoljena, če je vrednost spornega predmeta presegala 800.000,00 tedanjih din. Tožbeni zahtevek nasprotne tožeče stranke ni denarni zahtevek. Tožeča stranka bi zato vrednost spornega predmeta morala navesti v nasprotni tožbi. Ker tega ni storila, si tudi pravice do revizije ni zagotovila.

Te pravice ji tudi revizijsko sodišče ne more zagotoviti. Gre namreč za izredno pravno sredstvo, s katerim se izpodbija pravnomočna sodba. Revizijsko sodišče bi smelo samo ugotavljati vrednost spornega predmeta le, če bi ZPP to posebej določal. Takšne določbe ZPP nima. Iz navedenih razlogov tako revizija zoper odločitev o nasprotnem tožbenem zahtevku (odločitev o tožbenem zahtevku je bila razveljavljena) ni dovoljena. Revizijsko sodišče jo je moralo na podlagi 392. člena ZPP zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 6/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-24

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

Utemeljenost predloga, ker sta tožeči stranki osebno znani vsem sodnikom civilnega oddelka okrožnega sodišča.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrožno sodišče na Ptuju.

Tožeče stranke so vložile tožbo proti toženi stranki pri krajevno pristojnem tedanjem Temeljnem sodišču v ... Za obravnavanje zadeve je sedaj pristojno Okrožno sodišče v ... To sodišče je dne 22.2.1995 predlagalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije, da naj na podlagi 68. člena ZPP za sojenje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Predlog je utemeljilo s tem, da sta tožeči stranki osebno znani vsem sodnikom civilnega oddelka tega okrožnega sodišča.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 68. člena ZPP. Po tem določilu Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če za to obstajajo tehtni razlogi. Razlog, ki ga je navedel predlagatelj, predstavlja tehten razlog za postopanje po navedeni določbi ZPP. Vrhovno sodišče je zato za odločanje določilo Okrožno sodišče na Ptuju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep I Pr 50/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-12

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - sodnik pristojnega sodišča kot pravdna stranka

V tem primeru je upnica bila do 31.7.1994 sodnica Višjega sodišča v Ljubljani, torej tistega sodišča, ki bi o pritožbi dolžnika proti sklepu sodišča prve stopnje moralo odločiti v pritožbenem postopku. Obstoji torej okoliščina, ki lahko vzbudi dvom o nepristranosti odločanja na pritožbeni stopnji.

Za  odločanje v tej zadevi na drugi stopnji se določi Višje sodišče v Celju.

Upnica je pri tedanjem Temeljnem sodišču v Ljubljani, enoti v Ljubljani, vložila proti dolžniku izvršilni predlog zaradi izterjave zneska 593.703,00 SIT. Sodišče prve stopnje je predlagano izvršbo dovolilo, kasneje pa tudi zavrnilo dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi. Proti takšnemu sklepu je dolžnik vložil pritožbo na Višje sodišče v Ljubljani.

Višje sodišče v Ljubljani je kot pritožbeno sodišče podalo predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje na pritožbeni stopnji z obrazložitvijo, da je upnica do 31.7.1994 bila sodnica njihovega sodišča, zaradi česar je podan razlog za prenos krajevne pristojnosti po 68. členu ZPP.

Po določbi 68. člena ZPP (Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90 v zvezi s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije - Uradni list RS, št. 1/91-I) je mogoče opraviti prenos pristojnosti iz stvarno in krajevno pristojnega sodišča na drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje izvedel postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. V tem primeru je upnica bila do 31.7.1994 sodnica Višjega sodišča v Ljubljani, torej tistega sodišča, ki bi o pritožbi dolžnika proti sklepu sodišča prve stopnje moralo odločiti v pritožbenem postopku. Obstoji torej okoliščina, ki lahko vzbudi dvom o nepristranosti odločanja na pritožbeni stopnji. To pa je tehten razlog, da Višje sodišče v Ljubljani ne more odločati o tožnikovi pritožbi. Predlogu za prenos pristojnosti za odločanje na drugi stopnji na drugo stvarno pristojno sodišče v državi je bilo zato treba ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep II Ips 898/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-23

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STANOVANJSKO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - tožba na izpraznitev stanovanja - spor po SZ

Tožeča stranka je s tožbo z dne 23.12.1992 zahtevala, da toženca izpraznita in ji izročita določene prostore v njenem samskem domu. Ker gre za premoženjskopravni spor, bi bila revizija dovoljena le v primeru, če bi tožeča stranka v tožbi navedla vrednost spornega predmeta, ki bi v času vložitve tožbe presegla znesek 80.000,00 SIT (zadnja novela ZPP - Ur.l. RS, št. 55/92). Tožeča stranka svoje obveznosti, da določi vrednost spornega predmeta ( 2.odst. 186.čl. ZPP), ni izpolnila. Zato revizija ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišče po 392.čl. ZPP zavreči.

Sodišče prve stopnje je naložilo tožencema, da izpraznita prostore v samskem domu tožeče stranke, ki obsegajo: vhod, hodnik, WC prostor in sobo v skupni izmeri 26 m2 ter jih izročita tožeči stranki. Pritožbo tožencev proti tej sodbi je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Toženca sta vložila proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavljata revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Predlagata, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo tako spremeni, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo. Revizija ni dovoljena.

Tožeča stranka je s tožbo z dne 23.12.1992 zahtevala, da toženca izpraznita in ji izročita določene prostore v njenem samskem domu. Ker gre za premoženjskopravni spor, bi bila revizija dovoljena le v primeru, če bi tožeča stranka v tožbi navedla vrednost spornega predmeta, ki bi v času vložitve tožbe presegla znesek 80.000,00 SIT (zadnja novela ZPP - Ur.l. RS, št. 55/92). Tožeča stranka svoje obveznosti, da določi vrednost spornega predmeta (2. odst. 186. čl. ZPP), ni izpolnila. Zato revizija ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišče po 392. čl. ZPP zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.