TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep II Ips 902/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-23

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STANOVANJSKO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - tožba na izpraznitev stanovanja - spor po SZ

Tožeča stranka je s tožbo z dne 27.11.1992 zahtevala izpraznitev stanovanja v Ljubljani, ki je njena last. Zahtevek je oprla na 155. čl. Stanovanjskega zakona. Ker predmet obravnavanja ni stanovanjska pravica (omenjeni zakon take pravice ne vsebuje), gre za premoženjskopravni spor, pri katerem je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta.

Sodišče prve stopnje je naložilo prvi toženki M.S., da izprazni enosobno stanovanje v visokem pritličju hiše v Ljubljani, in ga izroči tožeči stranki. Drugi toženi stranki Občini Ljubljana Šiška pa je naložilo, da preskrbi M.S. drugo primerno stanovanje. Pritožbo prve toženke proti tej sodbi je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Prva toženka je vložila proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo ustrezno spremeni, oziroma da sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožeča stranka je s tožbo z dne 27.11.1992 zahtevala izpraznitev stanovanja v Ljubljani, ki je njena last. Zahtevek je oprla na 155. čl. Stanovanjskega zakona. Ker predmet obravnavanja ni stanovanjska pravica (omenjeni zakon take pravice ne vsebuje), gre za premoženjskopravni spor, pri katerem je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta. Po 2. odst. 186. čl. Zakona o pravdnem postopku mora tožnik v takem primeru navesti vrednost spornega predmeta v tožbi. Navedena mora biti tako, da presega po tedanjem zakonu odločilen znesek za revizijo. V konkretnem primeru je bil po tedaj veljavnem 382.čl. ZPP odločilen znesek 8.000,00 SIT. Na ta način si tožeča stranka zagotovi pravico do revizije. Po podatkih spisa tožnik ni tako ocenil vrednosti spornega predmeta. Zato revizija ni dovoljena in jo je moralo revizijsko sodišče zavreči (392.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 10/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-24

krajevna pristojnost - spor o krajevni pristojnosti - izvršilni postopek

ZIP nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno. Zato je treba po 14.čl. uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku. V 2.odst. 20.čl. in v 1.odst. 453.čl. ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Trbovljah.

Upnik je vložil predlog za izvršbo zaradi prisilne izterjave izvršljive terjatve v znesku 15.413,40 SIT s prip. z rubežem gotovine in rubežem ter prodajo dragocenosti in drugih premičnih stvari, ki se nahajajo kjerkoli v dolžnikovi lasti pri Temeljnem sodišču v Ljubljani enoti v Trbovljah. To sodišče je s sklepom z dne 27.10.1994 dovolilo predlagano izvršbo. Ko je skušalo izdani sklep vročiti dolžniku na naslov v izvršilnem predlogu: Zagorje ob Savi, je sodišče ugotovilo, da ima dolžnik od 23.11.1994 prijavljeno stalno prebivališče na Ptuju. Nato je s sklepom z dne 23.1.1995 izreklo, da za odločanje ni krajevno prostojno, in je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču na Ptuju.

Okrajno sodišče na Ptuju je predlagalo, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije odloči v sporu o pristojnosti, ker šteje, da se Okrajno sodišče v Trbovljah po izdaji sklepa o izvršbi ni smelo več izreči po uradni dolžnosti za krajevno nepristojno.

Za odločanje v tej zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Trbovljah.

Upnik je vložil predlog za izvršbo z rubežem dolžnikovih premičnin pri sodišču, na čigar območju je imel tedaj dolžnik svoje prebivališče. Temeljno sodišče v Ljubljani enota v Trbovljah (sedaj Okrajno sodišče v Trbovljah) je bilo (izključno) pristojno za odločanje o izvršbi, tako po 69.čl. Zakona o izvršilnem postopku, ker se šteje, da so dolžnikove stvari tam, kjer ta prebiva, kot tudi po 2.odst. 70.čl. ZIP, kolikor se izvršba nanaša na tožnikove stvari, kjerkoli se nahajajo. To sodišče je predlagano izvršbo tudi dovolilo. Ker ZIP nima določb o tem, kako ravna sodišče, kadar meni, da ni krajevno pristojno, je treba po 14.čl. uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku. V 2.odst. 20.čl. in v 1.odst. 453.čl. ZPP je določeno, do kdaj se lahko sodišče po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno. Smiselna uporaba teh določb privede do zaključka, da se po izdaji sklepa o izvršbi sodišče ne sme več po uradni dolžnosti izreči za krajevno nepristojno. Zato je treba pritrditi stališču Okrajnega sodišča na Ptuju, ki je sprožilo spor o pristojnosti.

Iz navedenih razlogov je vrhovno sodišče sklenilo, kakor je razvidno iz izreka.

ZPP (1977) člen 20, 20/2, 453, 453/1. ZIP člen 69, 70, 70/2, 14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 827/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-09

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - navedba vrednosti spornega predmeta v tožbi

Iz zapisnika o drugem naroku za glavno obravnavo, ki je bila dne 23.7.1992, je razvidno, da sta stranki označili svoj pravdni interes z zneskom 20.000,00 SIT na tem naroku, ko sta se že spustili v obravnavanje glavne stvari (l.št. 12). Tako označena vrednost spornega predmeta pa ne more biti izhodišče za presojo o dovoljenosti revizije.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka uveljavljala izpraznitev stanovanja v Mariboru. Sodišče druge stopnje je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo, potem ko je zavrnilo pritožbo tožeče stranke.

Proti sodbi sodišča druge stopnje vlaga tožeča stranka pravočasno revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da izpodbijani sodbi tako spremeni, da bo tožbenemu zahtevku ugodeno, ali pa ju razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila (3. odst. 390. čl. ZPP).

V obravnavanem primeru tožeča stranka v tožbi ni označila vrednosti spornega predmeta. Iz zapisnika o drugem naroku za glavno obravnavo, ki je bila dne 23.7.1992, je razvidno, da sta stranki označili svoj pravdni interes z zneskom 20.000,00 SIT na tem naroku, ko sta se že spustili v obravnavanje glavne stvari (l.št. 12). Tako označena vrednost spornega predmeta pa, kot bo razvidno iz nadaljevanja obrazložitve, ne more biti izhodišče za presojo o dovoljenosti revizije.

Revizija je dovoljena, kadar so izpolnjeni z zakonom določeni pogoji (2. odst. 389. čl. ZPP). Ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, predmet tožbenega zahtevka pa ni denarni znesek - takšen je tudi obravnavani primer - mora tožnik navesti vrednost spornega predmeta v tožbi (2. odst. 186. člena ZPP). Navedba vrednosti spornega predmeta je potrebna zaradi določbe 382. čl. ZPP. Po 3. odst. tega člena namreč ni revizije v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska. Če tožnik ne ravna tako, nima pravice do revizije (pravno mnenje Občne seje VS RS, ki je bila dne 16.12.1993, Poročilo VSS 2/93, str. 12). Za toženo stranko mora biti položaj v zvezi z zagotovitvijo pravice do revizije enak.

O reviziji je revizijsko sodišče zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (2. odst. 389. čl. in 392. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 9/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-23

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

Toženka ni ravnala v skladu z noveliranim 20.čl. ZPP. Tudi sodišče se ni izreklo za nepristojno tedaj, ko bi po navedeni določbi to še lahko storilo. Zato zdaj, ko sta stranki izbrali krajevno pristojnost in sta zamudili z ugovorom glede tega in ko je sodišče krajevno pristojnost sprejelo, ni mogoče tega popravljati na podlagi trditve, da je do izbire krajevne pristojnosti prišlo po pomoti. Razlogov, ki bi kazali, da bo postopek laže opravljen v Ljubljani, pa ni, kajti razlogi za pristojnost enega in drugega sodišča so enakovredni.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča se zavrne.

Tožeča stranka v predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navaja, da je v tožbi po pomoti napačno naveden toženkin naslov. V resnici imata obe stranki prijavljeno stalno prebivališče v Ljubljani in tudi glavna nepremičnina, ki je predmet spora, leži v Ljubljani. Priče so večinoma iz Ljubljane, zato bi bilo smotrno, da bi potopek tekel pri sodišču v Ljubljani.

Tožnik je v treh tožbah, vloženih pri Temeljnem sodišču v Celju, enoti v Šmarju pri Jelšah opr. št. P 4/93, P 5/93 in P 27/93, navedel toženkin naslov .... št. 50. Enako je svoj naslov navedla toženka v pripravljalnem spisu in nasprotni tožbi opr. št. P 4/93. Tožbe se nanašajo tako na nepremičnino v Ljubljani, kot tudi na nepremičnine v k.o. V. Predlagane priče so deloma iz Ljubljane, deloma iz krajev v bližini Šmarja. Potemtakem ni prevladujočih okoliščin, zaradi katerih bi bilo mogoče predvidevati, da bi se postopek laže opravil v Ljubljani kot v Šmarju. Razlogi smotrnosti so uravnoteženi in ne dajejo podlage za delegacijo krajevne pristojnosti po 68.čl. ZPP.

Obstojijo razlogi, da bi stranke izbrale krajevno pristojnost sodišča v Ljubljani, vendar tega niso storile.

Toženka ni ravnala v skladu z noveliranim 20.čl. ZPP. Tudi sodišče se ni izreklo za nepristojno tedaj, ko bi po navedeni določbi to še lahko storilo. Zato zdaj, ko sta stranki izbrali krajevno pristojnost in sta zamudili z ugovorom glede tega in ko je sodišče krajevno pristojnost sprejelo, ni mogoče tega popravljati na podlagi trditve, da je do izbire krajevne pristojnosti prišlo po pomoti. Razlogov, ki bi kazali, da bo postopek laže opravljen v Ljubljani, pa ni, kajti razlogi za pristojnost enega in drugega sodišča so enakovredni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep I R 7/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-17

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - sodnik kot stranka

Četrtotožeča stranka je sodnica pristojnega sodišča. Obstoji torej okoliščina, ki lahko vzbudi dvom o nepristranosti odločanja pri tem sodišču. To pa je tehten razlog, da to sodišče ne more voditi pravde in odločati o tožbenem zahtevku.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrožno sodišče na Ptuju.

Tožniki so proti toženi stranki pri Okrožnem sodišču v ... vložili tožbo zaradi plačla zneska 196.172.775,00 SIT.

Predlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča je podalo Okrožno sodišče v ... z utemeljitvijo, da je četrtotožeča stranka sodnica Okrožnega sodišča v ....

Po določbi 68. člena ZPP (Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90 v zvezi s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije - Uradni list RS, št. 1/91-I) je mogoče opraviti prenos pristojnosti iz stvarno in krajevno pristojnega sodišča na drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje izvedel postopek, ali če so za to drugi tehtni razlogi. Tožniki so vložili tožbo pri Okrožnem sodišču v ..., pri čemer pa se je ugotovilo, da je četrtotožeča stranka sodnica tega sodišča. Obstoji torej okoliščina, ki lahko vzbudi dvom o nepristranosti odločanja pri tem sodišču. To pa je tehten razlog, da to sodišče ne more voditi pravde in odločati o tožbenem zahtevku. Predlogu za delegacijo je bilo zato treba ugoditi z določitvijo drugega stvarno pristojnega sodišča na Ptuju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sodba III Ips 2/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-06

stečaj - stečajna masa - izločitvene pravice

Iz stečajne mase je možno izločiti samo stvari, ki ne pripadajo stečajnemu dolžniku. Pogodbeno dogovorjena možnost odtujitve spornih nepremičnin iz premoženja tožene stranke (stečajnega dolžnika) samo s soglasjem tožeče stranke pa takšne pripadnosti ne izključuje.

- razveljavitev pogodbe o prenosu pravice uporabe na zgradbi v k.o. Š., ki se nanaša na parcelno številko 7/4 k.o. Š., ki sta jo sklenili pravdni stranki 30.6.1981 in

- ugotovitev, da v prejšnji alinei navedena parcela in na njej stoječe stavbe ne spadajo v stečajno maso tožene stranke, zaradi česar mora tožena stranka izstaviti listino, na podlagi katere bo možno pri parceli vknjižiti lastninsko pravico na tožečo stranko, je sodišče prve stopnje zavrnilo. Pritožbo tožeče stranke je pritožbeno sodišče zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

V pravočasni reviziji uveljavlja tožeča stranka revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil in toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Po dejanskih ugotovitvah, ki so bile podlaga odločitvam sodišč prve in druge stopnje, je bila v trenutku nastanka pravnih posledic začetka stečaja (1. odst. 91. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - Ur. list SFRJ št. 84/89; v nadaljevanju:

ZPPSL) tožene stranke pri spornih nepremičninah vknjižena kot imetnica pravice uporabe tožena stranka. Sporne nepremičnine so torej spadale v njeno premoženje. Kot takšne so z dnem začetka stečaja postale del stečajne mase (95. člen ZPP sSL). Iz nje bi jih bilo mogoče izločiti samo, če ne bi pripadale toženi stranki (1. odst. 117. člena ZPPSL). Pogodbeno dogovorjena možnost odtujitve spornih nepremičnin iz premoženja tožene stranke samo s soglasjem tožeče stranke in Občine Kamnik pa takšne pripadnosti ne izključuje. Če bi jo, tožena stranka ne bi bila v zemljiški knjigi vknjižena kot imetnica pravice uporabe. Zato tožeča stranka na podlagi omenjenega pogodbenega določila ne more izločevati spornih nepremičnin iz stečajne mase tožene stranke. Kakšna je bila volja strank spora pri sklenitvi pogodbe o prenosu sporne nepremičnine na toženo stranko, je dejansko vprašanje. To ni predmet revizijskega obravnavanja (3. odst. 385. člena ZPP). Začetek stečajnega postopka kot vzrok, zaradi katerega ni več mogoče izpolnjevati namena prenosa pravice uporabe sporne nepremičnine na toženo stranko pa ni razlog za razveljavitev pogodbe o prenosu nepremičnine na toženo stranko.

Glede na navedeno uveljavljani revizijski razlogi niso podani. Ker tudi ni tistih revizijskih razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (386. člen ZPP), je revizijsko sodišče revizijo tožeče stranke na podlagi 393. člena ZPP zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep II Ips 946/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-06

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STANOVANJSKO PRAVO

revizija - dovoljenost revizije - vrednost spornega predmeta - označitev vrednosti spornega predmeta v tožbi - spor po SZ

V obravnavanem primeru tožeča stranka v tožbi ni označila vrednosti spornega predmeta. Označila ga je šele na naroku za glavno obravnavo dne 10.3.1993 in sicer z zneskom 81.000,00 SIT (l.št. 6). Tako navedene vrednosti spornega predmeta pa ni moč upoštevati za presojo o dovoljenosti revizije.

Sodišče prve stopnje je prvi toženi stranki naložilo, da mora izprazniti stanovanje v pritličju hiše v Ljubljani v roku treh mesecev po pravnomočnosti sodbe. Drugi toženi stranki pa je naložilo, da mora v tem roku prvi toženi stranki preskrbeti drugo primerno stanovanje, v katerega se bo slednja lahko preselila. Sodišče druge stopnje je deloma ugodilo pritožbi prve toženke. Sodbo sodišča prve stopnje je spremenilo tako, da je prvi toženki naložilo, da se mora iz spornega stanovanja izseliti takoj oz. v roku 60 dni, toda šele potem, ko ji bo ponudeno drugo primerno stanovanje.

Tožeča stranka vlaga proti sodbi sodišča druge stopnja pravočasno revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi in razveljavi sodbo sodišča druge stopnje ter zadevo vrne v ponovno odločanje temu sodišču.

V obravnavanem primeru tožeča stranka v tožbi ni označila vrednosti spornega predmeta. Označila ga je šele na naroku za glavno obravnavo dne 10.3.1993 in sicer z zneskom 81.000,00 SIT (l.št. 6). Tako navedene vrednosti spornega predmeta pa, kot bo razvidno iz nadaljevanja obrazložitve, ni moč upoštevati za presojo o dovoljenosti revizije.

Revizija je dovoljena, kadar so izpolnjeni z zakonom določeni pogoji (2. odst. 389. čl. Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Po 3. odst. 382. čl. ZPP revizije ni v premoženjskih sporih, v katerih se tožbeni zahtevek ne nanaša na denarno terjatev, če vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi, ne presega določenega zneska (izjeme iz 4. odst. istega člena za konkretni primer niso pomembne). Ko je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta, predmet tožbenega zahtevka pa ni denarni znesek - takšen je tudi obravnavani primer - mora tožnik navesti vrednost spornega predmeta v tožbi (2. odst. 186. člena ZPP in pravkar citirani 3. odst. 382. čl. ZPP). Če tožnik ne ravna tako, nima pravice do revizije (pravno mnenje Občne seje VS RS, ki je bila dne 16.12.1993, Poročilo VSS 2/93, str. 12). Zato v konkretnem primeru za presojo o dovoljenosti revizije ni moč upoštevati pravdnega interesa, ki ga je tožeča stranka označila šele na naroku za glavno obravnavo.

Ker vrednost spornega predmeta ni bila opredeljena v tožbi, revizija ni dovoljena. O njej je revizijsko sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (392. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I R 12/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-06

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti

V predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navedeno dejstvo, da je toženec kurjač na sodišču, ki bi bilo krajevno pristojno za odločanje v konkretni zadevi, je po presoji Vrhovnega sodišča RS takšen razlog, ki narekuje določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje o tej pravdni zadevi.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Trebnjem.

Predlagajoča stranka je pri Okrajnem sodišču v ... proti nasprotnim udeležencem vložila predlog zaradi razdružitve solastnega premoženja. To sodišče pa je Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije predlagalo, da določi drugo stvarno pristojno sodišče za odločanje v tej zadevi. V predlogu je navedlo, da je predlagatelj že več let kurjač na Okrajnem sodišču v ...

Po 68. čl. Zakona o pravdnem postopku, ki ga je v konkretnem primeru potrebno uporabiti v zvezi s 37. čl. Zakona o nepravdnem postopku, najvišje sodišče v državi na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če zato obstajajo tehtni razlogi. V predlogu za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča navedeno dejstvo, da je toženec kurjač na sodišču, ki bi bilo krajevno pristojno za odločanje v konkretni zadevi, je po presoji Vrhovnega sodišča RS takšen razlog, ki narekuje določitev drugega stvarno pristojnega sodišča za odločanje o tej pravdni zadevi. Zato je Vrhovno sodišče RS odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep I R 13/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-04-13

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - sodnik kot stranka v postopku

Funkcija sodnika sodišča, ki bi v tej zadevi sodil na pritožbeni stopnji, in ki dobro pozna vse sodnike na območju sodišča, ki naj bi sodilo na prvi stopnji, je tehten razlog za postopanje po navedeni določbi ZPP.

Za odločanje v tej pravdni zadevi se določi Okrajno sodišče na Vrhniki.

Tožeča stranka je vložila tožbo pri krajevno pristojnem sodišču Okrajnem sodišču v ... Tožeča stranka je predsednik Višjega sodišča v ... Zato je predlagala, da naj Vrhovno sodišče Republike Slovenije na podlagi 68. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku) za sojenje v tej zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Ta predlog je nato Okrajno sodišče v ... posredovalo Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije.

Vrhovno sodišče ugotavlja, da je v konkretnem primeru podan razlog iz 68. člena ZPP. Po tem določilu Vrhovno sodišče Republike Slovenije na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi, da naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče z njegovega območja, če za to obstajajo tehtni razlogi. Funkcija sodnika sodišča, ki bi v tej zadevi sodil na pritožbeni stopnji, in ki dobro pozna vse sodnike na območju sodišča, ki naj bi sodilo na prvi stopnji, je tehten razlog za postopanje po navedeni določbi ZPP. Vrhovno sodišče je zato za odločanje določilo Okrajno sodišče na Vrhniki, ki ne sodi v območje Višjega sodišča v ...

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006
Sklep I R 11/95
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-03-30

določitev drugega stvarno pristojnega sodišča - delegacija pristojnosti - ena od strank zaposlena na sodišču

Dejstvo, da naj bi do nastanka škode prišlo v prostorih sodišča, pri katerem je tožba vložena in dejstvo, da je tožnica pri sodišču zaposlena kot tajnica, zaradi česar jo vsi sodniki sodišča poznajo, predstavljata tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča.

Za odločanje v tej zadevi se določi Okrajno sodišče v Ptuju.

Tožeča stranka je vložila dne 20.2.1995 pri Okrajnem sodišču v ... proti toženi stranki tožbo zaradi plačila odškodnine v znesku 1.568.610 Sit s pp. Že v tožbi je navedla, da je tožeča stranka delavka bivšega Temeljnega sodišča v ... in sedanjega Okrožnega sodišča v ..., zaradi česar so izpolnjeni pogoji za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča v smislu določbe 68. člena ZPP (Zakona o pravdnem postopku).

S predlogom tožeče stranke se strinja tudi Okrajno sodišče v ..., pri katerem je tožeča stranka tožbo vložila. Tožeča stranka namreč zahteva plačilo odškodnine za škodo, ki naj bi ji nastala med delom pri nekdanjem Temeljnem sodišču v ... Tožnico vsi sodniki poznajo, saj je še vedno zaposlena na sodišču in opravlja dela tajnice na Okrožnem sodišču v ...

Vrhovno sodišče Republike Slovenije lahko v skladu z 68. členom ZPP določi, naj postopa v posamezni zadevi drugo stvarno pristojno sodišče, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek, ali če so za to podani drugi tehtni razlogi. Dejstvo, da naj bi do nastanka škode prišlo v prostorih sodišča, pri katerem je tožba vložena in dejstvo, da je tožnica pri sodišču zaposlena kot tajnica, zaradi česar jo vsi sodniki sodišča poznajo, predstavljata tehten razlog za določitev drugega stvarno pristojnega sodišča. Zato je bilo potrebno predlogu ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep VIII R 65/2006, VIII R 61/2006, VIII R 77/2006