Sodba II Ips 415/96
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-09-05

revizija - dovoljenost revizije - izpodbijanje dejanskih ugotovitev v reviziji - relativne bistvene kršitve postopka na prvi stopnji kot revizijski razlog - preživnina otroka

Revizija omenja kršitve, ki naj bi jih v postopku storilo sodišče prve stopnje in navzlic opozorilu tudi sodišče druge stopnje. Revident sicer ne navaja izrecno, da uveljavlja relativne bistvene kršitve postopka (prvi odstavek 354. člena ZPP), jih pa sodeč po vsebini revizijskih trditev. Kršitve takšne narave, storjene na prvi stopnji, ki jih instančno sodišče ni sankcioniralo, pa so lahko revizijski razlog.

V tej razvezni pravdi je sodišče prve stopnje razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank, dodelilo njuna mladoletna sina D., rojenega leta 1978, in A., rojenega leta 1987, v varstvo in vzgojo tožnici in tožencu naložilo, naj plačuje za mladoletnega D. preživnino za julij in avgust 1994 po 17.500,00 SIT na mesec, za čas od septembra 1994 do februarja 1995 po 13.000,00 SIT na mesec, od 1.3.1995 dalje po 23.000,00 SIT na mesec, za mladoletnega A. pa za julij 1994 13.000,00 SIT, za avgust 1994 8.000,00 SIT, za čas od septembra 1994 do februarja 1995 po 3.000,00 SIT na mesec in od 1.3.1995 dalje po 13.000,00 SIT na mesec, medtem ko je v presežku tožbeni zahtevek zavrnilo (do zneska 25.000,00 SIT za D. in do 15.000,00 SIT za A.) Zahtevek iz nasprotne tožbe, naj se otroka dodelita v varstvo in vzgojo tožencu in naj tožnica prispeva k njunemu preživljanju po 12.000,00 oziroma 9.000,00 SIT, je sodišče prav tako zavrnilo.

Toženčevo pritožbo proti odločitvi o varstvu in vzgoji otrok ter o preživnini je sodišče druge stopnje zavrnilo. V zvezi s slednjim je zavzelo stališče, da je sodišče prve stopnje vse dejanske okoliščine, zlasti o prejemkih pravdnih strank, o tem, da tožničin partner ne živi pri njej, in o potrebah otrok pravilno ugotovilo, kar velja tudi za toženčevo gmotno stanje. Tudi materialno pravo je bilo, kar zadeva višino določenih preživnin pravilno uporabljeno.

Toženec vlaga revizijo proti obema sodbama v obsegu, ki zajemata odločitev o višini preživnine, in predlaga, naj se v tem obsegu razveljavita in vrne zadeva sodišču prve stopnje v novo sojenje pred spremenjenim senatom. Uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 13. točke drugega odstavka 354. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP) in zmotne uporabe materialnega prava. Trdi, da dohodki pravdnih strank niso pravilno prikazani, da je na to ves čas opozarjal, da pa sam teh podatkov ni mogel preskrbeti in bi jih bilo potrebno uradno preveriti. Ne more niti dokazovati, da tožnica živi s svojim partnerjem, pomembna pa je okoliščina, da je prav ona zapustila zakonsko skupnost. Sodišče priznava prevozne stroške za mladoletnega D., po drugi strani pa ugotavlja, da ga tožnica z avtom vozi v šolo, zaradi česar v zvezi s tem ni posebnih stroškov. Prisojena preživnina znese domala polovico njegovih prejemkov. Tožnica je med postopkom neupravičeno visoko zviševala preživninske zneske.

Na vročeno revizijo tožeča stranka ni odgovorila, pristojni državni tožilec pa se o njej ni izjavil.

Zakon o pravdnem postopku določa, da revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (tretji odstavek 385. člena), pretežni del revizije (v zvezi z ugotovljenim gmotnim stanjem strank in potrebami njunih sinov) pa se spušča prav na to področje. Revizijsko sodišče se zato s takšnimi trditvami ni smelo ukvarjati.

V povezavi s temi trditvami revizija omenja kršitve, ki naj bi jih v postopku storilo sodišče prve stopnje in navzlic opozorilu tudi sodišče druge stopnje. Revident sicer ne navaja izrecno, da uveljavlja relativne bistvene kršitve postopka (prvi odstavek 354. člena ZPP), jih pa sodeč po vsebini revizijskih trditev. Kršitve takšne narave, storjene na prvi stopnji, ki jih instančno sodišče ni sankcioniralo, pa so lahko revizijski razlog. Vendar takšnih kršitev ni. Toženec ves čas postopka na prvi stopnji ni ugovarjal uradnim poročilom o prejemkih obeh strank, šele v pritožbi pa je postavil trditev, da ta poročila ne izkazujejo pravih podatkov. Za to svojo trditev ni ponudil nobenega dokaza, višje sodišče pa upravičeno takšnih trditev, ki so vrhu tega v nasprotju z vsebino poročil, ni upoštevalo (prvi odstavek 352. člena ZPP). Povedano velja tudi za trditev o tem, da živi tožnica s svojim partnerjem, kar bi revident lahko dokazoval z različnimi dokaznimi sredstvi (priče, poizvedbe, itd.). Relativnih bistvenih kršitev postopka torej ni, v čem naj bi bila podana apsolutna bistvena kršitev po 13. točki drugega odstavka ZPP, pa revizija ne pove.

Ne gre niti za nepravilno uporabo materialnega prava. Okoliščina, kdo izmed staršev je zapustil zakonsko skupnost, za odmero preživnine za njune otroke ni pomembna, saj so relevantne okoliščine le potrebe upravičenca do preživljanja in možnosti zavezanca (129. člen zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih), le-te pa sta nižji sodišči pravilno upoštevali. V zvezi s tem se pokaže kot neutemeljeno revizijsko opozorilo, češ da je sodišče upoštevalo prevozne stroške za starejšega sina, vozi pa ga tožnica s svojim avtomobilom. Sodišči sta izhajali iz potreb in tako tudi stroškov, ki se tičejo vsakega izmed sinov pravdnih strank, ter iz potreb in izdatkov celotnega gospodinjstva tožnice in otrok, pri čemer pa ni dvakrat štelo prevoznih stroškov, kot to očitno meni revizija. Neutemeljena je tudi trditev, da sta prisojeni preživnini previsoki glede na tožnikove prejemke, češ da dosegata domala njihovo polovico, zakaj skupni znesek preživnin (36.000,00 SIT) pomeni le dobro tretjino (39,3 odstotka) povprečnih toženčevih prejemkov (95.595,00 SIT). Na splošno revizijsko grajo o previsoko določenih preživninah velja odgovoriti, da imajo otroci pravico do takšne preživnine, ki jim omogoča razvoj in izobraževanje, ki je skladen z gmotnimi razmerami njihovih roditeljev. In prav upoštevaje opisana merila sta sodišči odločili o višini toženčevih denarnih prispevkov k preživljanju sinov.

Uveljavljani revizijski razlogi torej niso podani, in ker tudi ne gre za procesno kršitev, na katero pazi sodišče po uradni dolžnosti, je revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (393. člen ZPP).

Odločitev o revizijskih stroških je zajeta z zavrnilnim izrekom te odločbe (prvi odstavek 154. člena, v zvezi s prvim odstavkom 166. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 354, 354/1, 385, 385/1-2.ZZZDR člen 79.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.