Sodba Ur 42/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1996-02-02

davek od osebnih prejemkov - osnova za davek - dejanski stroški kot odbitna postavka - ugotovitev neskladja z ustavo v ustavni odločbi

Četrta alinea 1. odst. 16. člena ZDoh ni v skladu z ustavo v delu,  v katerem  ne  upošteva  dejanskih  stroškov  kot  odbitne postavke pri ugotavljanju davčne osnove. Sodišče  mora upoštevati pri odločanju tudi ugotovitev neskladnosti z ustavo, ki jo je izreklo Ustavno sodišče.

Tožbi se ugodi in se odločba Agencije Republike Slovenije za plačilni promet,   nadziranje   in   informiranje   z   dne   21.9.1994  štev. 710-Up/II-122/94-III-AČ  o d p r a v i.

Tožena stranka je  z  izpodbijano  odločbo  zavrnila  pritožbo  zoper odločbo,  s katero je prvostopni organ zavrnil virmanski nalog tožeče stranke v znesku 16.459,20 SIT v  dobro  tekočega  računa  stečajnega upravitelja  tožeče stranke. Strinjala se je s stališčem prvostopnega organa, da se po 4. alinei 1. odst.  16.  člena  zakona  o  dohodnini všteje  v  davčno  osnovo  vsak  bruto  prejemek - tudi potni stroški (kilometrina) v zvezi z opravljanjem del po pogodbi oziroma na  drugi podlagi.  Zaradi  tega  bi  moral izplačevalec predložiti dva naloga: enega za povrnitev stroškov na račun stečajnega upravitelja v  višini 12.755,88  SIT,  drugega  pa za plačilo na vplačilni račun za plačilo davka od osebnih prejemkov v višini 3.703,32 SIT, ne pa tako, kot  je to storil. Odločbo  tožene stranke izpodbija tožeča stranka s pravočasno vloženo tožbo. Meni, da se povrnjeni  stroški  ne  štejejo  kot  prejemki  za opravljeno delo, zato jih ni mogoče vštevati v davčno osnovo. Sodišču predlaga, naj jo odpravi. V odgovoru na tožbo  predlaga  tožena  stranka  zavrnitev  tožbe  kot neutemeljene. Tožba je utemeljena. Določbo  4. alinee 1. odst. 16. člena zakona o dohodnini (Ur. list RS štev.71/93; v nadaljevanju:ZDoh)  je  tožena  stranka  v  izpodbijani odločbi uporabila tako, kot se glasi. Toda prav za tisti del omenjene določbe, ki ga je tožena stranka uporabila  za  svojo  odločitev,  je Ustavno  sodišče  ugotovilo,  da ni v skladu z ustavo, ker ne omogoča upoštevanja dejanskih stroškov kot odbitne postavke pri  ugotavljanju davčne   osnove  (odločba  Ustavnega  sodišča  z  dne  1.12.1994  št. U-I-77/94-12,  Ur. list RS štev. 2/95). Zakonske  določbe,  ki  ni  v skladu  z  ustavo,  pa  sodišče  pri odločanju ni smelo uporabiti (3. odst. 1. člena in 44. člen zakona o Ustavnem sodišču -  Ur.  list  RS štev.  15/94; v nadaljevanju: ZUstS). Ustavno sodišče omenjenega dela 4. alinee 1. odst. 16. člena ZDoh sicer  ni  razveljavilo  (43.  člen ZUstS),  ampak  je samo ugotovilo njegovo neskladje z ustavo. Tako je storilo samo zaradi  tega,  ker  obseg  ugotovljene  neustavnosti  4. alinee  1.  odst.  16.  člena  ZDoh  ne omogoča njene razveljavitve v celoti (1. odst. 48. člena ZUstS, zadnji  odst.  obrazložitve  pod  B zgoraj  navedene  odločbe  Ustavnega  sodišča).  Zato  ima ugotovitev neskladnosti z ustavo  enake učinke in posledice  kot  bi  jih  imela razveljavitev.  Glede  na  navedeno  je zato sodišče tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo na podlagi 2. odst. 42. člena zakona  o  upravnih sporih (Ur. list SFRJ štev. 4/77) odpravilo.

ZDoh člen 16, 16/1, 16/1-4.ZUstS člen 43, 48, 48/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.