Sodba U 210/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1995-01-26

delovno dovoljenje - splošni in posebni pogoji za zaposlitev tujca

Od kandidata za zaposlitev se lahko zahteva izpolnjevanje le tistih pogojev, ki jih je delodajalec navedel v prijavi prostega delovnega mesta pri Zavodu za zaposlovanje.

Tožena stranka je z odločbo z dne 26.1.1993 zavrnila tožnikovo pritožbo zoper odločbo Republiškega zavoda za zaposlovanje - Območna enota ... z dne 2.12.1992, s katero je ta zavrnil tožnikovo zahtevo za izdajo delovnega dovoljenja za zaposlitev tujega državljana I.H. iz Makedonije, ker da za izdajo delovnega dovoljenja za zaposlitev tujega državljana niso izpolnjeni pogoji iz 5. člena zakona o zaposlovanju tujcev (Uradni list RS, št. 33/92). V obrazložitvi izpodbijane odločbe tožena stranka še navaja, da iz listin upravnega spisa izhaja, da je bilo ob obravnavi vloge na območju ... v evidenci šest ustreznih nezaposlenih slaščičarjev, ki bi bili pripravljeni sprejeti omenjeno zaposlitev.

Tožnik v tožbi navaja, da za zaposlitev pri njem ne pridejo v poštev povprečni slaščičarji, ki so kot nezaposleni prijavljeni, ker on rabi vsestransko usposobljenega slaščičarja, ki mu bo v odsotnosti tudi zaupal vodenje poslovalnice, poslovnih knjig, skratka celotno poslovanje. Njegova poslovalnica je usmerjena predvsem v orientalske slaščice, ki pa jih navadni slaščičarji ne znajo pripraviti. Razen tega pa je v njegovi poslovalnici treba delati več kot 8 ur na dan, ker je poslovalnica odprta od 7. do 22. ure, kar pa nezaposleni slaščičarji ne bi bili pripravljeni delati. Predlaga, da se izpodbijana odločba razveljavi in tožniku izda delovno dovoljenje za dobo enega leta za zaposlitev I.H.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo predlaga, da se tožba kot neutemeljena zavrne iz razlogov izpodbijane odločbe.

Izpodbijana odločba temelji na določbi 2. odstavka 5. člena zakona o zaposlovanju tujcev, po kateri se delovno dovoljenje izda pod pogojem, da v evidenci republiškega zavoda za zaposlovanje med brezposelnimi osebami na določenem območju ni ustreznega kandidata, ki poleg splošnih izpolnjuje še posebne pogoje, ki jih delodajalec zahteva za sklenitev delovnega razmerja in je pripravljen sprejeti zaposlitev. Tožena stranka v izpodbijani odločbi navaja, da je na območju ... v evidenci šest ustreznih nezaposlenih slaščičarjev, ki bi bili pripravljeni sprejeti zaposlitev pri tožniku. Teh dejstev tožnik v tožbi ne izpodbija. Tožnikove splošne navedbe, da ti slaščičarji niso ustrezni, ampak da je edino ustrezen le njegov kandidat za zaposlitev I.H. niso sprejemljive in tudi niso takega značaja, da bi sodišče lahko utemeljeno podvomilo v pravilnost in zakonitost odločitve tožene stranke. Tožnik od kandidata za zaposlitev lahko zahteva samo izpolnjevanje tistih posebnih pogojev, ki jih je navedel pri prijavi prostega delovnega mesta pri zavodu za zaposlovanje. Kateri so ti posebni pogoji pa tožnik ne navaja, prav tako tudi ne dejstev, okoliščin in dokazov, na podlagi katerih je prišel do zaključka, da nezaposleni slaščičarji niso ustrezni.

Ob obrazloženem je tožba neutemeljena, zato jo je sodišče kot tako na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih zavrnilo. Določbe zakona o upravnih sporih je sodišče smiselno uporabilo kot določbe predpisa Republike Slovenije, skladno z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.