Sodba Ur 26/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-03-12

V revizijskem postopku zoper dokončno odločbo SDK, niti v takem postopku sledečem računskem upravnem sporu ni mogoče uveljavljati zmotne oz. nepopolne ugotovitve dej. stanja.

Prispevke po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, zdravstvenem varstvu in zaposlovanju ter davek po zakonu o dohodnini je treba obremeniti in plačati od celotnega izplačila bruto osebnega dohodka, kot je to izkazano v izplačilnih listah, ne glede na to, če je bil osebni dohodek izplačan deloma v vrednostnih bonih.

Služba družbenega knjigovodstva prve stopnje je pri tožeči stranki opravila kontrolo finančno materialnega poslovanja v letu 1991. Ugotovila je , da je tožeča stranka v mesecih od maja do septembra 1991 predložila delavcem izplačilne liste, v katerih je izkazala bruto osebne dohodke, od izkazanih bruto osebnih dohodkov obračunane prispevke in davke ter neto osebne dohodke. Iz izplačilnih list pa je bilo tudi razvidno, da je tožeča stranka izplačala del osebnih dohodkov v vrednostnih bonih, del pa v gotovini. Za knjiženje stroškov pa je izdelala novo rekapitulacijo. V vkalkulirane osebne dohodke je knjižila samo v gotovini izplačane osebne dohodke. Zato je stroške - bruto osebne dohodke - premalo obremenila za izplačane vrednostne bone v bruto znesku 3,303.813,90 SIT, ustrezno pa je zmanjšala tudi obračunane prispevke iz bruto osebnega dohodka in davke. Za 1,521.736,90 SIT premalo je obračunala prispevke za socialno varnost, za 490.700,00 SIT premalo pa davek od osebnih prejemkov (dohodnino). Zato je služba družbenega knjigovodstva prve stopnje naložila tožeči stranki, da mora;

1) povečati obveznosti za prispevke za socialno varnost za 1,521.736,00 SIT ter za davek od osebnih prejemkov za 490.700,00 SIT ter hkrati za ustrezni znesek povečati vkalkulirane bruto osebne dohodke in nematerialne stroške - prispevke, ki niso odvisni od poslovnega rezultata,

2) povečati obveznosti za zamudne obresti od nepravočasno plačanih prispevkov pod točko 1) od zapadlosti do 14.2.1992 v znesku 2,587.064,60 SIT ter hkrati za isti znesek povečati izredne dohodke,

3) povečati obveznosti od nepravočasno plačanih zneskov pod točko 1) in 2) od 14.2.1992 do plačila ter hkrati za isti znesek povečati izredne odhodke,

4) vplačati na ustrezne račune zneske iz točk 1) do 3),

5) opraviti v svojem knjigovodstvu ustrezna knjiženja.

Zoper odločbo službe družbenega knjigovodstva druge stopnje, izdano na podlagi pritožbe tožeče stranke zoper odločbo prve stopnje, tožeča stranka ni sprožila računskega upravnega spora, je pa toženi stranki predlagala, naj v revizijskem postopku spremeni oziroma odpravi svojo dokončno odločbo. Tožena stranka je predlog za izdajo revizijske odločbe zavrnila.

Zoper odločbo tožene stranke je tožeča stranka pravočasno vložila tožbo. V njej navaja razne razloge, zaradi katerih naj bi bila odločba tožene stranke nezakonita oziroma nepravilna. Predlaga, naj sodišče tožbi ugodi in dokončno odločbo spremeni tako, da naloži tožeči stranki vskladitev plačilnih listin z dejansko izplačanimi osebnimi dohodki, prispevki in davki, podrejeno pa naj se že omenjena odločba spremeni tako, da se pri obračunu zamudnih obresti upošteva odlok o poračunu zamudnih obresti za davke, prispevke, carine in druge uvozne davščine, objavljen v Uradnem listu RS št. 47/92.

Tožena stranka predlaga zavrnitev tožbe kot neutemeljene.

Spremembo dokončne odločbe, s katero je bila tožeči stranki naložena izvedba raznih dejanj zaradi odprave ugotovljenih nezakonitosti oziroma nepravilnosti, je poizkusila tožeča stranka izposlovati v revizijskem postopku iz 2. odstavka 63. člena zakona o službi družbenega knjigovodstva (Uradni list SFRJ, št. 70/83 .... 79/90). V revizijskem postopku je možno dokončno odločbo službe družbenega knjigovodstva spremeniti, razveljaviti ali odpraviti samo, če je bil z njo kršen nek predpis v škodo katerega od subjektov, navedenih v že omenjenem zakonskem določilu, ne pa tudi zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato tudi v računskem upravnem sporu zoper odločbo, izdano na zahtevo upravičenca za revizijo dokončne odločbe službe družbenega knjigovodstva, ni možno uveljavljati zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja niti v tistem obsegu, v katerem je to, v skladu z 2. odstavkom 39. člena zakona o upravnih sporih (Uradni list SFRJ, št. 4/77), sicer možno v računskem upravnem sporu zoper dokončno odločbo službe družbenega knjigovodstva druge stopnje izdano v kontrolnem postopku. Zato sta v primeru zahteve za revizijo dokončne odločbe, izdane v kontrolnem postopku, tako revizijski organ kot tudi sodišče, ki odloča v morebitnem računskem upravnem sporu zoper odločbo revizijskega organa, vezana pri odločanju na dejansko stanje, ki je bilo podlaga za dokončno odločitev v kontrolnem postopku. Zato sodišče zakonitosti oziroma pravilnosti izpodbijane odločbe z vidika uveljavljanja zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ni preizkušalo.

V kontrolnem postopku je bilo na podlagi izplačilnih list ugotovljeno, da je tožeča stranka izplačala delavcem v mesecih maj do september 1991 osebne dohodke deloma v gotovini in deloma v vrednostnih bonih. Po zakonu o prispevkih za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, zdravstveno varstvo in zaposlovanje (Uradni list RS, št. 48/90) in po zakonu o dohodnini (Uradni list RS, št. 48/90) je treba obračunati in tudi vplačati prispevke in davke od celotnega izplačila bruto osebnega dohodka. Ni predpisa, ki bi za dejansko stanje, kot je bilo ugotovljeno v kontrolnem postopku, določal kaj drugega. Zato na odločitev v izpodbijani odločbi, pa tudi na to odločitev sodišča, ne morejo vplivati razlogi, zakaj je tožeča stranka ravnala tako, kot je, oziroma kako bi lahko ravnala, pa ni. Odločilno je samo, da je po izplačilnih listah izplačala delavcem osebne dohodke deloma v bonih in deloma v gotovini, da mora od celotnega bruto izplačila obračunati prispevke in davke, kar je sicer v izplačilnih listah pravilno storila, da pa mora tako pravilno obračunane prispevke in davke tudi vplačati in vse poslovne spremembe v svojem knjigovodstvu izkazati tako, kot te izhajajo iz verodostojnih knjigovodskih listin - izplačilnih list.

Tožena stranka tudi ne more uspeti s tožbo, sklicujoč se na odlok o poračunu zamudnih obresti za davke, prispevke, carine in druge uvozne davščine (Uradni list RS, št. 47/92). Glede na čas, v katerem je služba družbenega knjigovodstva dokončno odločila v kontrolnem postopku, je tudi predpise o obveznosti plačila obresti pravilno uporabila. Če pa je omenjeni odlok posegel tudi v obveznost plačila obresti kot so bile naložene tožeči stranki z dokončno odločbo, v kontrolnem postopku, je morala tožeča stranka svoja upravičenja iz odloka uveljaviti izven tega postopka tako kot to določa odlok.

Glede na navedeno tožba tožeče stranke ni utemeljena, zato jo je sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.