Sodba U 1060/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-12-15

potrdilo o vpisu v evidenco državljanov - sprememba zahtevka

V pritožbi in upravnem sporu ni mogoče več razširiti zahtevka ali namesto prejšnjega postaviti drug zahtevek.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrnila tožnikovo pritožbo proti odločbi Oddelka za notranje zadeve občine, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za izdajo potrdila o vpisu v evidenco o državljanstvu. V obrazložitvi navaja, da je organ prve stopnje pravilno postopal v mejah postavljenega zahtevka in zahtevek utemeljeno zavrnil, ker tožnik dejansko ni vpisan v evidenco državljanov Republike Slovenije.

Tožnik v tožbi in njeni dopolnitvi navaja, da tožena stranka ni obravnavala v pritožbi postavljenega zahtevka na ugotovitev, kdaj mu je prenehalo slovensko državljanstvo. Dejstvo, da tožnik ni vpisan v državljanski knjigi, lahko velja za sedaj, ne pa tudi za ves čas nazaj. Tožnik se je rodil na območju sedanje Slovenije, kjer je živel in delal do odhoda v Italijo. Zato je potrebno ugotoviti, na kakšen način je bilo tožniku odvzeto državljanstvo, ki ga je kot avtohtoni prebivalec Istre imel. Ti podatki so za tožnika bistvenega pomena zaradi zahtevka za denacionalizacijo podržavljenih zemljišč. Tožnik namreč za podržavljeno zemljišče ni dobil nikakršne odškodnine, kljub določbi 4. člena pogodbe med SFR Jugoslavijo in Republiko Italijo o dokončni ureditvi vseh vzajemnih obveznosti. Pri opredeljevanju tožnikovega statusa bi bilo potrebno upoštevati določbo 3. člena zakona o uveljavitvi ustave, zakonov in drugih zveznih predpisov na ozemlju, na katero se je z mednarodnim sporazumom razširila civilna uprava FLRJ (Uradni list FLRJ, št. 45/54). Poleg tega tudi ni mogoče zanemariti dejstva, da so gospodarske razmere pogojevale izseljevanje avtohtonega življa iz Istre. Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijano odločbo.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo ponavlja razloge izpodbijane odločbe in poudarja, da vprašanje pridobitve ali izgube državljanstva ni bilo predmet tega postopka. Predlaga, da sodišče neutemeljeno tožbo zavrne.

Tožnik je z vlogo z dne 27.7.1992 zaprosil za izdajo potrdila o vpisu v evidenco o državljanstvu. Državni organi izdajajo potrdila o dejstvih, o katerih vodijo uradno evidenco (1. odstavek 171. člena zakona o splošnem upravnem postopku - v nadaljevanju ZUP). Na tej podlagi torej državni organ izda potrdilo le o tistem dejstvu, ki je razvidno iz uradne evidence. Tožnik ne izpodbija ugotovitve organa prve stopnje, da ni vpisan v državljanski knjigi občine. Glede na to, da tožnik ni vpisan v evidenco o državljanstvu, mu organ prve stopnje ni mogel izdati zahtevanega potrdila, zato je njegovo zahtevo utemeljeno zavrnil.

V pritožbi je tožnik res predlagal, naj se ugotovi, kdaj mu je prenehalo slovensko državljanstvo. Ta zahtevek v tožbi dopolnjuje s predlogom, da bi bilo potrebno ugotoviti, na kakšen način mu je bilo državljanstvo odvzeto. Toda tožnik je prezrl, da stranka lahko postavljeni zahtevek razširi ali namesto prejšnjega zahtevka postavi drugi zahtevek le do izdaje odločbe na prvi stopnji (1. odstavek 130. člena ZUP). Zato je neutemeljen tožbeni očitek, da tožena stranka ni obravnavala v pritožbi postavljenega zahtevka na ugotovitev, kdaj mu je prenehalo državljanstvo. V pritožbi namreč ni mogoče več razširjati oziroma spreminjati prvotno postavljenega zahtevka, zato organ druge stopnje tudi o njem ni mogel odločati. Isto velja za upravni spor, saj s tožbo v upravnem sporu prav tako ni mogoče več spreminjati prvotno postavljenega zahtevka, ker sodišče o sporu praviloma odloči na podlagi dejanskih okoliščin, ki so bile ugotovljene v upravnem postopku (1. odstavek 39. člena zakona o upravnih sporih). Tožnik pa seveda ima možnost, da pri pristojnem organu prve stopnje postavi ustrezni zahtevek s tem, da se bo moral le odločiti, kaj točno želi.

Ker iz tožnikovih vlog izhaja, da je za potrdilo o državljanstvu Republike Slovenije zaprosil zaradi uveljavljanja zahtevka za denacionalizacijo, sodišče pripominja, da po določbi 3. odstavka 63. člena zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91) na zahtevo organa iz 54. ali 56. člena zakona (to je organa, ki odloča o denacionalizaciji) občinski upravni organ, pristojen za notranje zadeve, izda ugotovitveno odločbo o državljanstvu upravičenca, če ta ni vpisan v evidenco o državljanstvu.

Iz navedenih razlogov je sodišče neutemeljeno tožbo zavrnilo na podlagi določbe 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih. Na podlagi določbe 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I) je sodišče pravila ZUP in ZUS smiselno uporbilo kot republiške predpise.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.