Sodba  Ur 21/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-03-12

Prodaja  se  ne  šteje za promet proizvodov za končno potrošnjo če se opravi na podlagi pisne naročilnice, ob obvezni izdaji računa  in  ob brezgotovinskem  plačilu z virmanom z žiro računa kupca na žiro račun prodajalca.

Služba družbenega knjigovodstva, podružnica ... je z odločbo št. ... z dne 28.2.1992 naložila tožeči stranki, da poveča odhodke za neplačani temeljni prometni davek za 63.247,40 SIT, za posebni prometni davek za 42.692,00 SIT, za zamudne obresti za neplačani temeljni prometni davek za 38.158,00 SIT in za zamudne obresti za neplačani posebni prometni davek za 25.756,00 SIT, nadalje da poveča obveznosti za temeljni in posebni prometni davek in zamudne obresti za 169.854,00 SIT ter da obračuna in plača zamudne obresti od 9.3.1992 do dneva plačila. Ugotovilo je, da je tožeča stranka prodajala določeno blago za gotovino in pri tem ni plačala predpisanega davka.

Pritožbo tožeče stranke proti tej odločbi je tožena stranka zavrnila s svojo odločbo št. ... z dne 5.8.1992. Potrdila je prvostopno ugotovitev, da za promet proizvodov brez prometnega davka niso bili izpolnjeni vsi predpisani pogoji. Plačilo ni bilo opravljeno brezgotovinsko in tožeča stranka gotovine ni prenesla na svoj žiro račun, pri prodaji obratovalnici, ki ni pravna oseba, pa kopije faktur niso bile poslane pristojni občinski upravi za družbene prihodke.

Proti tej odločbi vlaga tožeča stranka tožbo, v kateri navaja, da so sicer točni očitki o gotovinskem plačevanju, vendar je prejela od kupca izjavo o oprostitvi plačila prometnega davka. Virmansko plačilo pa ni bilo mogoče, ker je bil kupec iz Novske, kjer je tedaj divjala vojna. Prejeto gotovino je naslednji dan položila na svoj račun. Šlo je za višjo silo. Država ni bila oškodovana. Predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo zavrača navedbe tožbe in vztraja pri svoji odločbi.

Zakon o začasnih ukrepih o davku od prometa proizvodov in storitev (Uradni list SFRJ št. 4/91), ki je veljal v Republiki Sloveniji do 26.1.1992 (89. in 90. člen zakona o prometnem davku Uradni list RS št. 4/92), je določal v drugi točki prvega odstavka 7. člena, da se prodaja, ki ne šteje za promet proizvodov za končno potrošnjo, opravi na podlagi pisne naročilnice, ob obvezni izdaji računa in ob brezgotovinskem plačilu z virmanom z žiro računa kupca na žiro račun prodajalca. Tožeča stranka v primeru, za katere ji je z izpodbijano odločbo naložen obračun prometnega davka, ni poslovala v skladu z navedeno določbo. Sklicuje se na vojno na Hrvaškem, od koder so bili njeni kupci. Vojne razmere so onemogočale brezgotovinsko plačilo. Vendar pa to ni razlog za neupoštevanje predpisov o prometnem davku. Določeni kupci tožeče stranke so res poslovali v vojnih razmerah, kar pa ne velja za tožečo stranko samo. Če je tožeča stranka pristala na poslovanje v okoliščinah, v katerih ni mogla ravnati tako, kot določa zakon, pač ni mogla računati, da bo na tak način opravljen promet prost davka. Na ugodnosti, ki temeljijo na predpisu 6. in 7. člena navedenega zakona, lahko računa le tisti prodajalec, ki v celoti izpolni vse zahteve, določene s temi predpisi. Promet, ki ne izpolnjuje vseh zakonskih zahtev, ni prost davka. Zato sklicevanje na izredne razmere, v katerih so delovali njeni kupci, tožeči stranki ne more koristiti v tem smislu, da bi bila oproščena davka za promet, ki ga je opravila s kupci z območja Hrvaške.

Navedba v tožbi, da je tožeča stranka gotovinski izkupiček položila na svoj račun, je v nasprotju s podatki spisa. Iz zapisnika o kontroli finančno materialnega poslovanja izhaja, da gotovinskega izkupička sploh ni polagala na račun, temveč je z njim neposredno krila svoje gotovinske izdatke.

Napačno je stališče tožeče stranke, da bi bilo treba v vsakem primeru posebej ugotavljati, ali je država oškodovana zaradi neplačila davka, ali ne. Dolžnost plačila prometnega davka od opravljenega prometa proizvodov je namreč z zakonom določeno pravilo. Prodajalec, ki želi uveljaviti oprostitev plačila kot izjemo od navedenega pravila, mora v celoti izpolniti vse pogoje, določene z zakonom. Če tega ne stori, je promet pač podvržen obračunu prometnega davka. Namen navedenih predpisov je napraviti poslovanje pregledno. Zato je tudi določeno, da morajo biti pogoji za to, da se promet ne šteje kot promet s končnim poštrošnikom, izpolnjeni sproti, oziroma nekateri pogoji celo vnaprej (pisna izjava kupca po 3. točki 1. odstavka 7. člena navedenega zakona).

Glede na navedeno tožba ni utemeljena in jo je sodišče zavrnilo na podlagi določbe 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih v zvezi z 68. členom zakona o službi družbenega knjigovodstva.

Zakon o začasnih ukrepih o davku od prometa proizvodov in storitev člen 7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.