Sodba U 554/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-03-11

Sanitarni inšpektor lahko v mejah svoje pristojnosti izreka le ukrepe, ki jih predvidevajo predpisi.

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Republiškega sanitarnega inšpektorata Ljubljana z dne 22.6.1992.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo pritožbo zoper odločbo sanitarnega inšpektorja z dne 14.4.1992, s katero je ta organ tožniku prepovedal v njegovi prodajalni prodajo vseh vrst kruha in pekarskega peciva, ki ni tovarniško originalno zapakirano. Sanitarni inšpektor je v odločbi prve stopnje ugotovil, da tožnik prodaja nepakiran kruh v prodajalni, ki je prvenstveno namenjena prodaji sadja in zelenjave. Polica za kruh stoji v neposredni bližini prodajnega pulta za sadje in zelenjavo. Prodajalec je samo eden, ta pa izmenično prodaja nepakirano sadje in zelenjavo in kruh. S prodajo sadja se vnašajo v prodajalno ostanki zemlje, razni zajedalci in insekti ter ostanki zaščitnih sredstev, s čimer je ogroženo zdravje kupcev in higienska neoporečnost živil. V pritožbi je tožnik navedel, da mu je Sekretariat za gospodarstvo in obrt občine z odločbo dne 29.7.1991 dovolil v prodajalni tudi prodajo kruha. Odločba prve stopnje je torej v nasprotju z izdanim dovoljenjem. Proizvajalci kruha ne pakirajo posebej, zato je odločbo tudi nemogoče izvršiti. V izpodbijani odločbi, s katero je zavrnila navedeno pritožbo, je tožena stranka ugotovila, da je takšna prodaja sadja, zelenjave in nepakiranega kruha, kot jo je ugotovil organ prve stopnje, v nasprotju z osnovnimi sanitarno higienskimi zahtevami, kar lahko negativno vpliva na zdravje potrošnikov kruha in pekarskih izdelkov iz tožnikove prodajalne. Odločitev organa prve stopnje ni v nasprotju z odločbo Sekretariata za gospodarstvo in obrt, s katero je bila tožniku v navedeni prodajalni dovoljena prodaja kruha. Tožnik še vedno lahko prodaja tovarniško pakiran kruh. Ustrezne higienske zaščite ni mogoče zagotoviti, če bi ga pakiral sam prodajalec, ker nima ustreznih prostorov za opravljanje takšne dejavnosti. Ker je organ prve stopnje izrekel pravilen ukrep, je tožena stranka tožnikovo pritožbo zavrnila. Proti takšni odločbi je tožeča stranka sprožila upravni spor. V tožbi poleg navedb, ki jih je uveljavljala že v pritožbi, navaja še naslednje: Odločba prve stopnje in izpodbijana odločba ne navajata predpisov, ki bi določali sanitarne zahteve, ki naj bi jih s prodajo kruha v navedeni prodajalni kršila tožeča stranka. Originalno pakiranega navadnega kruha ni mogoče kupiti pri proizvajalcu, zato pogojem, ki jih za prodajo kruha postavlja tožena stranka, ni mogoče zadostiti. Pravilnik o minimalnih tehničnih pogojih, ki jih morajo izpolnjevati poslovni prostori, oprema in naprave, s katerimi se opravlja blagovni promet in storitve v blagovnem prometu, nikjer ne določa, da mora biti prodajni prostor, v katerem se prodaja kruh in pekarsko pecivo, ločen od prodajnega prostora, kjer se prodaja sadje in zelenjava. Tudi dejansko stanje je nepopolno ugotovljeno, saj je prodajni pult, na katerem se prodaja kruh, ločen od pulta, kjer se prodaja zelenjava. Tožnik predlaga, naj sodišče ugotovi, da je izpodbijana odločba nezakonita. Tožba je utemeljena. Odločba prve stopnje navaja kot pravno podlago za izrečeni ukrep določbe 9. in 14. člena zakona o sanitarni inšpekciji (ZSI - Uradni list SRS, št. 8/73 in 9/85 ter določbe 6. točke 28. člena zakona o zdravstvenem nadzorstvu nad živili ZZN - (Uradni list SRS, št. 17/75 in 42/86). Zakon o sanitarni inšpekciji v 9. členu določa, da naloge sanitarne inšpekcije opravlja praviloma občinski organ. S tem je podana pristojnost organa, ki je izdal prvostopno odločbo. 13. člen navedenega zakona določa, da izvršitev ukrepov odredi organ sanitarne inšpekcije z odločbo. Katere ukrepe lahko odredi organ pri izvrševanju nadzornih nalog, pa določa 14. člen navedenega zakona. Ta pa ne vsebuje določbe, ki bi predvidevala oziroma omogočala izrek ukrepa, ki je bil izrečen z odločbo prve stopnje. Odločba prve stopnje in tudi izpodbijana odločba ne navajata pravne podlage iz zakona o sanitarni inšpekciji za izrek takšnega ukrepa.Organ sanitarne inšpekcije lahko, če ugotovi, da so kršeni zakoni in drugi predpisi s področja sanitarnega in higienskega varstva, ukrepa le v okvirih pooblastil, ki jih ima v mejah svoje pristojnosti. Tako bi lahko v tem pri meru po 1. in 2. točki 1. odstavka 13. člena navedenega zakona odredil, da se odpravijo sanitarne nepravilnosti oziroma pomanjkljivosti pri prodaji kruha, dotlej pa prepovedal rabo poslovnih prostorov za opravljanje določenega dela dejavnosti. Podlaga za izrečeni ukrep tudi ne more biti določba 6. točke 28. člena zakona o zdravstvenem nadzorstvu nad živili, na katerega se sklicuje odločba prve stopnje. Ta namreč določa, da lahko inšpekcijski organ prepove neustrezno embaliranje živil pri proizvajalcu in pri tistem, ki živila embalira. Tožnik pa ni niti proizvajalec niti tisti, ki bi kruh embaliral in se navedeni ukrep nanj ne more nanašati. Glede na navedeno je bilo z izdajo odločbe prve stopnje napačno uporabljeno materialno pravo. Tožena stranka na tožnikovo pritožbo te nezakonitosti ni odpravila, zato je tudi izpodbijana odločba nezakonita in jo je sodišče odpravilo po določbi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih. V ponovljenem postopku naj tožena stranka na podlagi dejanskega stanja, ki ga je ugotovil prvostopni organ, ugotovi in utemelji, ali so z načinom prodaje nepakiranega kruha v tožnikovi prodajalni kršeni predpisi, ki urejajo to področje. V odločbi, s katero bo odločila o tožnikovi pritožbi, naj navede te predpise in če ugotovi, da so bili predpisi kršeni, izreče ustrezen ukrep, vendar le v okviru ukrepov, ki jih organom sanitarne inšpekcije dajejo posebni predpisi. Sodišče je odločilo s smiselno uporabo določbe 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih. To določbo in določbe drugih zveznih predpisov je uporabilo kot republiški predpis po določbi 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91 - I).

ZSI člen 13, 13/1-1, 13/1-2. ZZN člen 28, 28-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.