Sodba U 103/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-05-12

Uvod je obvezni sestavni del odločbe, zato je kršen 206. člen ZUP, če se uvod ne nanaša na stranke in zadevo, na katero se nanašajo ostali deli odločbe.

Tožbi se ugodi in se odločba Ministrstva za turizem in gostinstvo z dne 17.12.1992 odpravi.

Sekretariat za gospodarstvo občine je z odločbo z dne 19.8.1992 zavrnil zahtevek tožnika za izdajo odločbe o pričetku poslovanja dejavnosti s poslovnim predmetom: gostinstvo. Ugotovljeno je bilo, da poslovni prostor ne ustreza za opravljanje gostinske dejavnosti glede tehnične opremljenosti in varstva pri delu ter glede varstva izboljšanja človekovega okolja. Za odpravo pomanjkljivosti je bil določen rok 30.6.1992, vendar pomanjkljivosti niso bile odpravljene. Zoper to odločbo se je tožeča stranka pritožila in v pritožbi navajala, da je v roku poslala vse listine, ki so jih naročile inšpekcijske službe, naknadno pa ji je bilo pojasnjeno, da bi naj pod mnenjem občine bilo mišljeno lokacijsko in gradbeno dovoljenje. Tudi to je naročila pri LUZ-u, vendar ji niso pravočasno pripravili potrebne dokumentacije.

Ministrstvo za turizem in gostinstvo je z izpodbijano odločbo pritožbo zavrnilo, ker je bilo ugotovljeno, da uporabno dovoljenje za gostinski obrat ni bilo izdano, po določbi 147. člena zakona o podjetjih pa podjetje ne more začeti opravljati dejavnosti, če pristojni organ ni izdal odločbe, da so izpolnjeni pogoji.

Tožeča stranka je zoper gornjo odločbo vložila 28.1.1993 tožbo zaradi kršitve zakona o splošnem upravnem postopku. V tožbi navaja, da sami materialni odločitvi ne nasprotuje, pač pa je iz izpodbijane odločbe moč razbrati, da ni procesne indentitete dispozitiva izdane odločbe z uvodom. Uvod odločbe se nanaša na neko drugo zadevo v kateri je odločbo izdal oddelek za gospodarstvo in finance občine.

Po določbi 3. odstavka 206. člena zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) so obvezne sestavine upravne odločbe: uvod, dispozitiv (izrek), obrazložitev, pouk o pravnem sredstvu, ime organa s številko in datumom odločbe, podpis uradne osebe in pečat. V primeru, če zakon tako določa, ali na zakonu temelječ predpis, posamezni deli v odločbi niso obvezni. V prvem odstavku 207. člena istega zakona je natančneje določeno, kaj vse obsega uvod odločbe. Le vsi obvezni sestavni deli tvorijo celoto odločbe, in uvod je obvezen. To pa tudi pomeni, da se morajo vsi deli odločbe nanašati na isto upravno zadevo, v kateri je odločba izdana.

V obravnavanem primeru pa je očitno, da se uvod izpodbijane odločbe ne nanaša na upravno stvar, o kateri je odločeno v izreku in katera je v obrazložitvi obrazložena. Tožena stranka je odločala o pritožbi tožeče stranke zoper odločbo Sekretariata za gospodarstvo občine, v uvodu izpodbijane odločbe pa se navaja odločba oddelka za gospodarstvo in finance občine, dalje se v uvodu navajajo predpisi, ki se ne nanašajo na obravnavano zadevo.

Pri izdaji pismenega odpravka odločbe so torej bile kršene citirane določbe zakona o splošnem upravnem postopku, zato je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo na podlagi 2. odstavka 39. člena zakona o upravnih sporih odpravilo.

Določbe zakona o splošnem upravnem postopku in zakona o upravnih sporih je sodišče smiselno uporabilo kot predpise Republike Slovenije na podlagi 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.