Sklep in sodba II Ips 585/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-03-17

vrnitev v prejšnje stanje - opravičen vzrok - vročanje pisanj - vročitev pravni osebi - vročilnica - javna listina - zamudna sodba - pogoji za izdajo zamudne sodbe - absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - opustitev vročitve

Sodna pošiljka je pravni osebi lahko pravilno vročena tudi na naslovu, ki v sodnem registru ni označen kot sedež te pravne osebe, če so vsi delavci, zaposleni pri tej pravni osebi, na naslovu, označenem na vročilnici.

Potrdilo o vročitvi sodne pošiljke - vročilnica - je javna listina. Javna listina pa dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje (1. odst. 230. čl. ZPP). Zato je pri ugotavljanju dejstev, na podlagi katerih je moč sklepati o pravilnosti vročitve, potrebno izhajati iz dejstva, da je bila sporna sodna pošiljka vročena naslovniku na naslovu, označenem na vročilnici, dokler prizadeti ne dokaže nasprotnega (3. odst. 230. čl. ZPP).

Revizija proti sklepu in sodbi se zavrne kot neutemeljena.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zaradi izostanka toženi stranki naložilo plačilo vtoževane pogodbene kazni in zamudnih obresti v skupnem znesku 681.654,20 din, sedaj 681.654,20 SIT. S sklepom pa je zavrnilo predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi tožene stranke proti sodbi in sklepu sodišča prve stopnje.

Proti sodbi in sklepu sodišča druge stopnje vlaga pravočasno revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava tožena stranka. Revizijskemu sodišču predlaga, da reviziji ugodi ter sklepa sodišča druge in prve stopnje tako spremeni, da se dovoli vrnitev v prejšnje stanje, ali pa sodbi sodišča druge in prve stopnje razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču. V reviziji zatrjuje, da je delavec tožene stranke jasno izpovedal, da ima v poslovnem objektu sedež več pravnih oseb. Tožena stranka je tudi samostojna pravna oseba. Zato je nepravilna ugotovitev v odločbi sodišča druge stopnje, da je bila sodna pošiljka vročena toženi stranki oz.osebi, ki se je našla v pisarni oz.poslovnem prostoru tožene stranke. Če bi bila, potem bi bila povratnica opremljena s štampiljkami, iz katerih bi bilo razvidno, da so bile pošiljke sprejete na formalnem oz.dejanskem sedežu tožene stranke. Te pa na povratnicah ni, podpis osebe pa je nečitljiv. Zato po mnenju revidenta ni uporabljivo določilo 1. odst. 134. čl. ZPP. Nista namreč izpoljnjeni predpostavki, da bi bila vročitev pravni osebi pravilno opravljena, in sicer, da pošiljko prevzame oseba, ki je delavec tožene stranke in se pošiljka vroči v prostorih tožene stranke. Tako niso izpoljnjeni pogoji iz 332. čl. ZPP za izdajo zamudne sodbe, saj sta sodišči po mnenju revidenta zagrešili absolutno bistveno kršitev določb ZPP iz 6.in 7.tč. 2. odst. 354. čl. ZPP. Revident nadalje vztraja pri trditvi, da je bilo zmotno uporabljeno materialno pravo, ker je le tožnik pravočasno izjavil, da bo zahteval pogodbeno kazen. Sicer pa se revident sklicuje na navedbe v pritožbah in predlogih za vrnitev v prejšnje stanje.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila (3.odst.390.čl.ZPP).

Potrdilo o vročitvi sodne pošiljke - vročilnica - je javna listina. Javna listina pa dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje (1. odst. 230. čl. ZPP). Zato je pri ugotavljanju dejstev, na podlagi katerih je moč sklepati o pravilnosti vročitve, potrebno izhajati iz dejstva, da je bila sporna sodna pošiljka vročena naslovniku na naslovu, označenem na vročilnici, dokler prizadeti ne dokaže nasprotnega (3. odst. 230. čl. ZPP).

V konkretnem primeru iz vročilnice, na podlagi katere je bila izdana sodba zaradi izostanka, izhaja, da je sodno pošiljko prejela tožena stranka in sicer na naslovu označenem na vročilnici. Tožena stranka je v predlogu za vrnitev v prejšnje stanje kot opravičljiv razlog za zamudo naroka, o katerem naj ne bi bila obveščena in na katerem je sodišče izdalo sodbo zaradi izostanka, navedla, da ima sedež, registriran v sodnem registru drugje, ne pa na naslovu kamor naj bi ji bila vročena sporna sodna pošiljka. Toda iz dejanskih ugotovitev sodišča prve in druge stopnje izhaja, da so vsi delavci, zaposleni pri toženi stranki na naslovu vročitve, kjer ima tožena stranka tudi vložišče. Zato sta sodišči glede predloga za vrnitev v prejšnje stanje odločili pravilno, saj zakonita domneva o vročitvi sporne sodne pošiljke toženi stranki na naslovu, označenem na vročilnici, kjer so vsi pri toženi stranki zaposleni delavci, zgolj zaradi drugje registriranega sedeža, ne more biti ovržena. Drugih trditev o nepravilnosti opravljene vročitve tožbe, poziva na odgovor na tožbo in vabila na prvi narok za glavno obravnavo (da ima v poslovnem objektu sedež več pravnih oseb, ter da zato sporna sodna pošiljka ni bila vročena v poslovnem prostoru tožene stranke njenemu delavcu oz. pooblaščencu), ki bi toženi stranki tudi lahko odvzele možnost, da bi se z vsebino sodne pošiljke seznanila, pa tožena stranka ni dokazala (pravzaprav za te trditve ni ponudila sploh nobenega dokaza). Ob tem revizijsko sodišče revidentu pojasnjuje, da po določbi 1. odst. 134. čl. ZPP za pravilno vročitev pravni osebi ni potrebno, da ta prevzem pošiljke potrdi s svojo štampiljko.

Glede na povedano je tako potrebno šteti, da je bila sporna sodna pošiljka toženi stranki pravilno vročena. Toženi stranki tedaj ni bila odvzeta možnost sodelovanja v postopku pred sodiščem prve stopnje. Zato tudi ni moč pritrditi toženi stranki, da uveljavljani razlog za zamudo naroka predstavlja opravičen vzrok za vrnitev v prejšnje stanje (1.odst. 117. čl. ZPP).

Ker je revizija proti odločitvi sodišča druge stopnje o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ob povedanem neutemeljena (4.odst.400.čl.v zvezi s 393.čl.ZPP), je revizijsko sodišče obravnavalo tudi revizijo proti sodbi sodišča druge stopnje (2.odst.117.čl.ZPP).

Iz uvodoma obrazloženega razlogovanja pravilnosti vročitve sporne sodne pošiljke sledi tudi odgovor na v reviziji uveljavljano absolutno bistveno kršitev določbe 6.in 7.tč.2.odst. 354.čl.ZPP.

Prav tako ni podan uveljavljani očitek zmotne uporabe materialnega prava. Revidentu je s tem v zvezi najprej potrebno pojasniti, da je revizija samostojno (izredno) pravno sredstvo. Zato zgolj s sklicevanjem na navedbe v pritožbi oz.predlogu za vrnitev v prejšnje stanje te ne postanejo sestavni del revizije (386. čl. ZPP). Glede vprašanja (ne)pravočasnosti uveljavljanja pogodbene kazni pa je sodišče druge stopnje po presoji revizijskega sodišča zavzelo pravilno stališče, da pomenijo ugovori tožene stranke v tej smeri izpodbijanje dejanskih izhodišč, na katerih temelji sodba zaradi izostanka. Zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja pa ni revizijski razlog (3.odst.385.čl.ZPP).

Glede na navedeno reviziji tudi v delu, v katerem izpodbija sodbo sodišča druge stopnje, ni bilo moč ugoditi in jo je revizijsko sodišče, potem ko je ugotovilo, da tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zavrnilo kot neutemeljeno (393.čl.ZPP).

ZPP (1977) člen 117, 117/1, 117/2, 134, 354, 354/2-6, 354/2-7, 230, 230/1, 230/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.