Sodba U 738/92
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-05-06

pridobitev državljanstva z naturalizacijo

Določbo 5. točke 1. odst. 10. čl. ZDS je razlagati tako, da se more prosilec za državljanstvo RS pisno in ustno sporazumevati z okoljem. Ta določba ne pomeni aktivnega znanja slovenščine. Komisija iz 3. odst. 10. čl. ZDS mora sestaviti pismeno in obrazloženo mnenje z načinom kako je preizkusila znanje jezika in sklepi.

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za notranje zadeve z dne 30.7.1992.

Tožnik je dne 14.11.1991 vložil prošnjo za pridobitev državljanstva Republike Slovenije. V vlogi je navajal, da ima z ženo stanovanjsko hišo na ... Tam živi od leta 1964. Rojen je na Hrvatskem. Bil je častnik nekdanje JLA. Nazadnje je služboval v Splitu, kjer ima stanovanje in je tam tudi stalno prijavljen. Poročen je s Slovenko. V Sloveniji živi večji del leta. Pokojnino prejema na naslov v Sloveniji.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo prošnjo z utemeljitvijo, da ne izpolnjuje pogoja za pridobitev državljanstva po 5. točki 1. odstavka 10. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Takšno odločitev je tožena stranka oprla na mnenje komisije, ki je s tožnikom opravila razgovor dne 23.4.1992 in ugotovila, da slovenskega jezika ne obvlada.

V tožbi je tožnik ponovil navedbe iz svoje prošnje, navajal pa je še, da je imel, v kraju kjer biva, vrsto funkcij v različnih organizacijah in organih. Sem se je preselil pred 28 leti. Od leta 1977 dalje ni imel prijavljenega stalnega prebivališča v navedenem kraju. Tožnik ima vrsto zdravstvenih težav. Zato je bil razgovor dne 23.4.1992 zanj huda obremenitev in se zato ni mogel ves čas pravilno izražati v slovenščini. Določbo 5. točke 1. odstavka 10. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije tožena stranka ni pravilno uporabila, ker tožnik toliko obvlada slovenski jezik, da se lahko sporazumeva z okolico.

V odgovoru na tožbo je tožena stranka navajala, da je Izvršni svet Skupščine Republike Slovenije dne 8.8.1991 imenoval strokovno komisijo, ki je na razgovoru s tožnikom dne 23.4.1992 ugotovila, da ne obvlada slovenskega jezika. Tožena stranka je predlagala, da sodišče tožbo zavrne.

Po zakonu o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91, 30/91, 38/91 - ZDS) je državljanstvo Republike Slovenije moč pridobiti tudi z naturalizacijo. Po 10. členu zakona lahko oseba uspešno prosi za državljanstvo Republike Slovenije, če izpolnjuje pogoje, ki so določeni v osmih točkah 1. odstavka navedenega člena. Eden pod pogojev - nanj se sklicuje tožena stranka - je tudi, da prosilec za državljanstvo obvlada slovenski jezik v taki meri, da se lahko sporazumeva z okoljem. Ta določba po mnenju sodišča pomeni, da se prosilec zna v pismeni in ustni obliki v slovenskem jeziku z okoljem sporazumevati tako, da ta razume vsebino njegovih misli, kar pomeni, da morajo biti misli za okolico v slovenskem jeziku tudi razumljivo in vsebinsko dovolj jasno izražene. Obvladati jezik tako, da se oseba lahko sporazumeva z okoljem ne pomeni popolnega obvladanja jezika, ker navedena določba zakona ne kaže na pojem takoimenovanega aktivnega znanja jezika. Zato je napačno in v nasprotju z vsebino navedene določbe mnenje komisije z dne 23.4.1992, da tožnik slovenskega jezika ne obvlada. Komisija bi mora presojati izpolnjevanje pogojev po 5. točki 1. odstavka 10. člena zakona glede na njeno vsebino, ne pa tako, kot da bi navedena zakonska norma zahtevala popolno, to je aktivno znanje slovenskega jezika.

Komisija, ki je opravila razgovor s tožnikom, je bila kot strokovni organ imenovana z odločbo takratnega Izvršnega sveta Skupščine Republike Slovenije z dne 8.8.1991. Mnenje te komisije, ker gre za strokovni organ, mora biti strokovno, torej tudi utemeljeno. V zapisniku z dne 23.4.1992 je navedeno samo, da tožnik slovenščine ne obvlada. Komisija ni sestavila posebnega mnenja, v katerem bi navedla predvsem, na kakšen način (razgovor, pismeni preizkus, ipd.) je opravila preizkus in tudi, na podlagi katerih dejstev sklepa, da oseba, ki prosi za državljanstvo, pogoja po 5. točki 1. odstavka 10. člena zakona ne izpolnjuje.

Izpodbijana odločba torej dejansko ne temelji na strokovnem nnenju, ki ga zahteva vsebina 3. odstavka 10. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije.

Sodišče po obrazloženem ugotavlja, da so v upravnih spisih bistvene okoliščine nepopolno ugotovljene, zaradi česar je na podlagi 2. odstavka 39. člena zakona o upravnih sporih (Uradni list SFRJ, št. 4/77, 60/77) v zvezi s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I) moralo izpodbijano odločbo odpraviti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.