Sodba U 762/92-4
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-09-23

ugotovitev meje - mejni ugotovitveni postopek - postopek, zaključen z zapisnikom, ki ni upravni akt

Mejni ugotovitveni postopek se konča s podpisom zapisnika vseh prizadetih strank (mejašev). Tak zapisnik ni upravni akt, zato zoper njega ni možna pritožba.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka zavrgla tožničino pritožbo proti zapisniku o mejnem ugotovitvenem postopku z dne 22.5.1991 in skico Geodetske uprave o ugotovitvi posestnih mej med parcelo št. 53/4 in 256/1 in parc.št. 216/1, 216/2 in 216/3. V obrazložitvi navaja, da se mejni ugotovitveni postopek konča z zapisnikom zoper katerega ni pritožbe niti kakšnega drugega pravnega sredstva v upravnem postopku.

Tožnica v tožbi navaja, da je s sklepom sodišča bila napotena, da sproži mejni ugotovitveni postopek pred upravnim organom, kar je tudi storila. Organ prve stopnje je razpisal narok in opravil meritve ter pozval stranke na podpis zapisnika. Tožnici je zatrjeval, da meja poteka tako, kot je to bilo ugotovljeno 21.5.1991 na kraju samem. Ker je ugotovila, da temu ni tako, se je zoper zapisnik pritožila. V mejni ugotovitveni postopek tudi ni bila pritegnjena občina, ki upravlja s parcelo, katera meji na tožničine in P. parcele. Nadalje navaja, da se po določbi 33. člena zakona o zemljiškem katastru opravi prenos posestnih meja v naravo tako, kot so označene v zemljiškem katastru, na zahtevo lastnika in ob pogojih, določenih v tem členu. Tožeča stranka je bila napotena, da sproži mejni ugotovitveni postopek, "obstojali so zanesljivi numerični podatki, poleg tega je tožnica predlagala, da se vzpostavi stanje po podatkih zemljiškega katastra, organ prve stopnje pa jo je silil v sklenitev poravnave, čeprav tega ni bil upravičen storiti." Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijano odločbo.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da je tožnica izrecno predlagala, da se izvede mejni ugotovitveni postopek, kar v tožbi tudi sama navaja. Občino je v postopku zastopal predstavnik krajevne skupnosti po pooblastilu javnega pravobranilca. Predlaga, da sodišče neutemeljeno tožbo zavrne.

V obravnavani zadevi gre za ugotovitev meje v mejnem ugotovitvenem postopku med tožničinim zemljiščem parc.št. 53/4 in 256/1 in zemljiščem last P. parc.št. 216/1, 216/2 in 216/3 (st. parc. 130 in 53/10 k.o.). Mejni ugotovitveni postopek se izvede na predlog lastnika oziroma uporabnika, če obstoja soglasje vseh prizadetih lastnikov oziroma uporabnikov o ugotovljenih mejnih točkah na posestnih mejah parcele, ki svoje soglasje izkažejo s podpisom zapisnika o mejnem ugotovitvenem postopku (1. in 2. odstavek 14. člena zakona o zemljiškem katastru, Ur.l. SRS, št. 16/74 - ZZK). Tudi iz zapisnika o mejnem ugotovitvenem postopku z dne 22.5.1991 izhaja, da je poleg ostalih prizadetih tudi tožnica soglašala z ugotovljeno mejo, s potekom katere v naravi je bila seznanjena. Mejni ugotovitveni postopek je bil tako končan s podpisom zapisnika vseh prizadetih in ni šlo za upravno odločanje o kakšni tožničini pravici oziroma pravni koristi. Zapisnik o mejnem ugotovitvenem postopku tako ni upravni akt, zoper katerega po zakonu o splošnem upravnem postopku bi bila možna pritožba. Zato je tožena stranka tožničino pritožbo utemeljeno zavrgla.

Naknadno tožničino sklicevanje, da se s tako ugotovljeno mejo ne strinja, ne more vplivati na odločitev. Spori med mejaši glede mej se razrešujejo le v sodnem in ne v upravnem postopku in ima tako tožnica možnost, da uveljavlja sodno varstvo pred pristojnim temeljnim sodiščem.

Sodišče še ugotavlja, da si tožnica v tožbenih navedbah prihaja v nasprotje, saj najprej zatrjuje, da je predlagala ugotovitev meje v mejnem ugotovitvenem postopku, v nadaljevanju pa navaja, da je predlagala, da se vzpostavi meja po podatkih zemljiškega katastra. Slednja navedba je tožbena novota in že iz tega razloga je ni mogoče uspešno uveljavljati, saj novih dejstev in dokazov v upravnem sporu ni mogoče uveljavljati (1. odstavek 39. člena ZUS). Ne glede na navedeno sodišče pripominja, da je eno mejni ugotovitveni postopek, ki se opravi ob pogojih 13. in 14. člena zakona, drugo pa je prenos posestne meje v naravo po podatkih zemljiškega katastra (33. člen). Torej gre za dva različna postopka ob različnih pogojih.

Iz navedenih razlogov je sodišče neutemeljeno tožbo zavrnilo na podlagi 42. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je v skladu z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I) smiselno uporabilo kot republiški predpis.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.