Sodba II Ips 210/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-01-27

premoženjska razmerja med zakonci - skupno premoženje - ugotovitev deleža na skupnem premoženju

Okoliščina, če sta pravdni stranki vpisani že doslej pri skupnem nepremičnem premoženju vsaka do polovice, ne predstavlja ovire, da bi po razvezi zakonske zveze tožeča stranka v pravdnem postopku dokazovala svoj večji prispevek, ki se odraža v večjem solastninskem deležu.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da znaša na enodružinski stanovanjski hiši, vpisani v vl.št. 643, parc.št. 109/9 in 117/5 tožničin delež 3/5 od celote in toženčev delež 2/5 od celote. Tožencu je naložilo, da izda za zemljiškoknjižni vpis sposobno listino, na podlagi katere se bo pri navedeni nepremičnini vknjižil solastninski delež za tožnico do 3/5 in za toženca do 2/5. Kar je tožeča stranka več zahtevala, je sodišče zavrnilo. Pritožbi obeh strank proti tej sodbi je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Toženec je vložil proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo tako spremeni, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne, podrejeno pa, da sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V obrazložitvi revizije navaja, da je sodišče odločilo o zahtevku, ki ni bil postavljen. Pa tudi sicer je izrek sodbe nesmiselen, ker je tožnik že vknjižen na deležu 1/2 in bi mu bilo lahko kvečjemu naloženo, da izda listino, na podlagi katere se bo tožnica vknjižila na večjem deležu, kot ga že ima. Nadalje navaja, da je sodišče pri določanju deležev nepravilno uporabilo prosti preudarek, čeprav bi lahko z izvedencem vrednostno ocenilo prispevke obeh strank. Potrebno pa bi bilo tudi razmejiti premoženje, ki ga je toženec pridobil s sklenitvijo darilne pogodbe. S prodajno in darilno pogodbo sta bila deleža strank določena in vsaka od njiju je vlagala v svoj solastni del. Večji delež vlaganj bi lahko imel za posledico le obligacijski zahtevek. Končno se še sklicuje na mnenje pritožbenega sodišča, da so bila tožničina vlaganja previsoko ovrednotena.

Revizija je bila vročena Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil, in tožeči stranki, ki je vložila odgovor na revizijo. V njem izpodbija toženčeve revizijske navedbe in predlaga zavrnitev revizije.

Revizijsko sodišče je izpodbijano sodbo po uradni dolžnosti preizkusilo glede bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10.tč. 2.odst. 354.čl. Zakona o pravdnem postopku, vendar take kršitve ni ugotovilo.

Toženec v reviziji ni pojasnil, katero bistveno kršitev določb pravdnega postopka uveljavlja kot revizijski razlog. Njegovi ugovori glede izreka sodbe bi kazali na to, da uveljavlja kršitev 1.odst. 2.čl. ZPP in 13.tč. 2.odst. 354.čl. ZPP. Take kršitve pa po ugotovitvah revizijskega sodišča niso podane. Tožnica je v tožbi zahtevala poleg ugotovitve solastninskih deležev na skupnem premoženju izstavitev take listine za vpis, s katero bo možno vknjižiti v ugotovitvenem delu določen delež v zemljiško knjigo. Izrek sodbe sodišča prve stopnje, ki nalaga tožencu izstavitev listine, na podlagi katere se bo pri nepremičninah vl.št. 643 vknjižil solastninski delež za tožnico do 3/5 in za toženca do 2/5, je v skladu s tožbenim zahtevkom, saj sta bila taka deleža pravdnih strank ugotovljena v ugotovitvenem delu izreka sodbe. Tak izrek sodbe pa je tudi dovolj razumljiv, čeprav ne vsebuje sedanjega zemljiškoknjižnega stanja ampak samo deleža strank, kakršna bosta po končni odločitvi sodišča.

Kolikor toženec v reviziji izpodbija dejanske ugotovitve sodišč prve in druge stopnje, se revizijsko sodišče z njegovimi ugovori ni ukvarjalo, ker zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ni revizijski razlog (3.odst. 385.čl. ZPP).

Na podlagi obsežnega dokaznega postopka sta sodišči prve in druge stopnje izčrpno ugotovili vse prispevke pravdnih strank k nastajanju njunega skupnega premoženja. Okoliščina, če sta pravdni stranki vpisani že doslej pri skupnem nepremičnem premoženju vsaka do polovice, ne predstavlja ovire, da bi po razvezi zakonske zveze tožeča stranka v pravdnem postopku dokazovala svoj večji prispevek, ki se odraža v večjem solastninskem deležu. Revizijske navedbe, da bi moralo sodišče v tej pravdi razmejiti, kakšno premoženje je toženec pridobil na podlagi darilne pogodbe, so nejasne, ker iz njih ni razvidno, kako naj bi to vplivalo na toženčev delež glede na okoliščine, v katerih je bila darilna pogodba sklenjena. Ob upoštevanju vseh prispevkov pravdnih strank in v korist tožnice tudi prispevkov njenih staršev sta sodišči v skladu z določbami 59.čl. Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih odločili, da znaša tožničin delež 3/5 in toženčev 2/5. V konkretnem primeru za pravilno uporabo materialnega prava ni bila potrebna vrednostna ocena vlaganj z izvedencem, ki jo omenja toženec v reviziji. Neutemeljeno se v reviziji poudarja mnenje sodišča druge stopnje, da so bila na prvi stopnji preveč ovrednotena tožničina vlaganja. Sodišče druge stopnje v svojih razlogih omenja širokogrudno oceno prispevka tožničinih staršev, upoštevati pa je treba, da je bil ta prispevek le eden od razlogov, ki so vplivali na večji tožničin delež. Ob drugih še pomembnejših tožničinih prispevkih se je tudi pritožbeno sodišče strinjalo z globalno oceno sodišča prve stopnje, ki je privedla do večjega tožničinega deleža. Spričo vseh navedenih okoliščin uveljavljani revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan.

Zato je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.