Sodba II Ips 349/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-24

premoženjska razmerja med zakonci - skupno premoženje - delitev skupnega premoženja - delež na skupnem premoženju

Kot je pravilno poudarilo sodišče druge stopnje, toženec z vlaganji po razvezi zakonske zveze brez tožničinega soglasja ni mogel povečati svojega solastninskega deleža, ne glede na to, koliko so bila izvršena dela za uporabo hiše potrebna. Svoja vlaganja lahko s tožnico obračuna le z obligacijskopravnim zahtevkom. Sodišče druge stopnje je zavzelo pravilno stališče tudi glede toženčevih prevozov v zvezi z gradnjo hiše. Ob upoštevanju ugotovljenih okoliščin, kdaj in iz čigavih sredstev je bil kupljen tovornjak ter kako se je plačevalo porabljeno gorivo, vrednosti opravljenih prevozov ni mogoče šteti kot toženčev prispevek iz posebnega premoženja, ampak predstavlja tudi to skupno premoženje.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da spada v skupno premoženje pravdnih strank hiša, ki stoji na parc.št. 647 vl.št. 1610 in da znaša solastninski delež tožnice 3/10 in toženca 7/10. Nadalje je ugotovilo, da spadajo v skupno premoženje premičnine v dnevni sobi, kuhinji, spalnici, otroški sobi in kabinetu ter da znaša delež tožnice na njih 2/5 in toženca 3/5. Kar zahtevata stranki več ali drugače, je sodišče zavrnilo. Proti tej sodbi sta se pritožili obe pravdni stranki. Sodišče druge stopnje je delno ugodilo le tožničini pritožbi in spremenilo solastninska deleža na nepremičninah tako, da znaša tožničin delež 1/3, toženčev pa 2/3. V ostalem delu je tožničino pritožbo zavrnilo, toženčevo pritožbo pa je zavrnilo v celoti in v nespremenjenih delih potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Toženec je vložil proti sodbi sodišča druge stopnje revizijo, v kateri uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da revizijsko sodišče sodbi sodišč prve in druge stopnje tako spremeni, da določi solastninski delež na skupnem premoženju za toženca na 80 % in za tožnico na 20 %. V obrazložitvi revizije navaja, da bi morali biti na vsem skupnem premoženju določeni enaki solastninski deleži. Tožničin delež je sedaj previsok, ker nepravilno niso bila upoštevana toženčeva vlaganja po razvezi in opravljeni prevozi v zvezi z gradnjo hiše. Po ZTLR je treba priznati solastniku, ki več vlaga, tudi večji solastninski delež.

Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Javnemu tožilcu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavil.

Revizijsko sodišče je izpodbijano sodbo po uradni dolžnosti preizkusilo glede bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 10.tč. 2.odst. 354.čl. Zakona o pravdnem postopku, vendar take kršitve ni ugotovilo.

Na podlagi dejanskih ugotovitev sodišč prve in druge stopnje, katerih toženec z revizijo ne more uspešno izpodbijati, sta sodišči pri odločanju pravilno uporabili materialno pravo. Toženec nima prav, ko meni, da bi morala biti solastninska deleža pravdnih strank enaka na vseh stvareh, ki so bile predmet obravnavanja. Do razlike v deležih je prišlo zato, ker spadajo nepremičnine po odločitvi sodišča druge stopnje v skupno premoženje le do 76,91 %, premičnine pa v celoti. Na skupnem premoženju pa sta bila deleža strank upoštevana enako, t.j. tožnica 2/5 in toženec 3/5. Na podlagi izčrpnih dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, s katerimi se je sodišče druge stopnje strinjalo, so končno določeni deleži pravdnih strank v skladu z 2.odst. 59.čl. Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Ne nasprotujejo pa tudi ne Zakonu o temeljnih lastninskopravnih razmerjih, kot meni toženec v reviziji. Kot je pravilno poudarilo sodišče druge stopnje, toženec z vlaganji po razvezi zakonske zveze brez tožničinega soglasja ni mogel povečati svojega solastninskega deleža, ne glede na to, koliko so bila izvršena dela za uporabo hiše potrebna. Svoja vlaganja lahko s tožnico obračuna le z obligacijskopravnim zahtevkom. Sodišče druge stopnje je zavzelo pravilno stališče tudi glede toženčevih prevozov v zvezi z gradnjo hiše. Ob upoštevanju ugotovljenih okoliščin, kdaj in iz čigavih sredstev je bil kupljen tovornjak ter kako se je plačevalo porabljeno gorivo, vrednosti opravljenih prevozov ni mogoče šteti kot toženčev prispevek iz posebnega premoženja, ampak predstavlja tudi to skupno premoženje.

Iz vseh navedenih razlogov je revizijsko sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno (393.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.