TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
Sklep I Ips 270/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-01-20

izredna omilitev kazni - poroka in rojstvo otroka

Poroka in rojstvo otroka predstavljata novo olajševalno okoliščino, ki bi vplivala na višino izrečene kazni, v kolikor bi bila podana v času rednega sojenja.

Zahtevi obsojenega za izredno omilitev kazni se ugodi in se pravnomočna sodba v izreku o kazni spremeni tako, da se obsojencu enotna kazen zniža.

Z uvodoma navedeno sodbo je bil obsojeni spoznan za krivega kaznivega dejanja tatvine po 1. odstavku 165. člena KZ RS in kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki 1. odstavka 166. člena KZ RS. Sodišče je izreklo posamezno in enotno kazen zapora. Obsojenec je kazen začel že prestajati.

Obsojeni je vložil zahtevo za izredno omilitev kazni. V njej je uveljavil, da se je med prestajanjem zaporne kazni poročil ter da se mu bo v začetku meseca oktobra rodil otrok, ki pa ga njegova žena ne bo mogla sama preživljati.

Zahteva za izredno omilitev kazni je utemeljena.

Po 412. členu ZKP je omilitev pravnomočno izrečene kazni dovoljena, če se po pravnomočnosti sodbe pokažejo okoliščine, ki jih ni bilo, ko se je sodba izrekala, ali so bile, pa sodišče zanje ni vedelo, ki pa bi očitno pripeljale do milejše obsodbe.

Iz izpiska iz poročne matične knjige je razvidno, da se je obsojenec po izrečeni kazni poročil in njegova žena je rodila. Rojstvo otroka je potrjeno z zdravniškim potrdilom Zdravstvenega doma. Ta okoliščina je potrjena tudi z mnenjem Centra za socialno delo, v katerem je še dodano, da je obsojenčeva žena sicer zaposlena, vendar bo otroka težko preživljala samo s svojim dohodkom.

Poroka in rojstvo otroka nedvomno predstavljata za obsojenca novo okoliščino, saj v času izrekanja kazni ta okoliščina še ni bila podana. Obsojenec je z novo družino, predvsem pa z rojstvom otroka, postal odgovoren tudi za preživljanje družine ter za vzgojo otroka. Te obsojenčeve obveznosti lahko ocenimo kot novo olajševalno okoliščino, ki bi vplivala na višino izrečene kazni, kolikor bi bila podana že v času rednega sojenja. Vrhovno sodišče je ocenilo, da lahko obsojencu kazen omili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Ips 14/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-02

Obsojenčevo zatrjevanje o poslabšanem zdravstvenem stanju ni takšne narave, da bi lahko govorili o novi olajševalni okoliščini, ki bi bila lahko podlaga za izredno omilitev kazni.

Zahteva obsojenega za izredno omilitev kazni se zavrne.

Z uvodoma navedeno pravnomočno sodbo je bil obsojeni spoznan za krivega dveh kaznivih dejanj velike tatvine po 1. točki 1. odstavka 166. člena KZ RS in po 1. točki 1. odstavka 131. člena v zvezi s 1. odstavkom 130. člena KZ R Hrvaške, kaznivega dejanja odvzema vozila na motorni pogon po 1. in 3. odstavku 136. člena KZ R Hrvaške in kaznivega dejanja poškodovanja tuje stvari po 1. odstavku 177. člena KZ RS. Sodišče mu je izreklo posamične kazni ter upoštevajoč vse kazni iz preklicanih sodb in kazni, izrečenih za obravnavana kazniva dejanja, enotno zaporno kazen. V izrečeno kazen je obsojencu vštelo pripor. Obsojenec kazen prestaja.

Obsojenec je vložil zahtevo za izredno omilitev kazni. V njej je uveljavil, da je na prestajanju kazni dobil težko pljučnico in vnetje sinusov, tako da mu je bila kazen prekinjena in se je zdravil v novomeški bolnišnici. Poleg tega pojasnjuje, da je srčni bolnik, da ima težave z ledvicami in želodcem ter z zobmi, zdravstveno stanje pa se mu vedno bolj slabša. Rad bi dobil možnost zdravljenja izven zavoda, pred nastopom kazni pa je bil zaposlen, imel je zasebno obrt, tako da ne bo težav pri iskanju dela. V najkrajšem času se bo tudi poročil z dekletom, ki mu je sedaj v veliko oporo.

Zahteva za izredno omilitev kazni ni utemeljena.

Po 412. členu ZKP je omilitev pravnomočno izrečene kazni dovoljena, če se po pravnomočnosti sodbe pokažejo okoliščine, ki jih ni bilo, ko se je sodba izrekala, ali so bile, pa sodišče zanje ni vedelo, ki pa bi očitno pripeljale do milejše obsodbe.

Iz dopisa Službe za zdravstveno varstvo obsojencev in terapevtske dejavnosti KPD je razvidno, da je obsojenec med prestajanjem kazni zbolel za pljučnico in urinarnim infektom ter je bil hospitaliziran. Med prestajanjem kazni se je tudi zastrupil s tabletami. Zaradi občasne albuminurije so ga poslali na specialni pregled k internistu, ki pa je ugotovil, da je obsojenec klinično brez posebnosti in da so težave neurastenske narave. Zaradi težav z želodcem mu je predpisal zdravila.

Obsojenčevo zatrjevanje o poslabšanem zdravstvenem stanju ni takšne narave, da bi lahko govorili o novi olajševalni okoliščini, ki bi bila lahko podlaga za izredno omilitev kazni. Isto velja za obsojenčevo namero, da na prostosti opravlja obrt in se poroči, saj takšni načrti obsojenca glede življenja na prostosti prav tako ne morejo predstavljati nove olajševalne okoliščine v tem izrednem pravnem sredstvu.

Vrhovno sodišče je torej ugotovilo, da niso podani zakonski pogoji za izredno omilitev kazni, zato je obsojenčevo zahtevo zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Kr 1/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-02

Okoliščina, da je bil zasebni tožilec pred več kot desetimi leti sodnik tega sodišča in da se pozna z vsemi kazenskimi sodniki na tem sodišču, ne more biti razlog za prenos krajevne pristojnosti.

Zahteva predsednice senata za prenos krajevne pristojnosti se zavrne.

Zasebna tožilca sta po svojem pooblaščencu vložila pri temeljnem sodišču zasebno tožbo zoper obdolženega zaradi kaznivega dejanja po 1., 2. in 3. odstavku 107. člena KZ RS.

Predsednica senata je predlagala, da se skladno z določbo 35. člena ZKP določi za izvedbo tega postopka drugo sodišče. Zasebni tožilec je bil namreč v času preiskovalni sodnik na istem temeljnem sodišču ter temeljni javni tožilec. Glede na navedeni funkciji, ki ju je opravljal več let, je v osebnem poznanstvu z vsemi sodniki, ki delajo na kazenskem oddelku, zato je po mnenju predsednice senata to okoliščina, ki bi pri strankah lahko vzbudila dvom o nepristranosti sodišča.

Predlog za prenos krajevne pristojnosti ni utemeljen.

Okoliščina, da je bil zasebni tožilec pred več kot 10 leti sodnik temeljnega sodišča ter da se pozna s sodniki, ki delajo na kazenskem oddelku, ne more biti razlog za prenos krajevne pristojnosti. Kolikor bi pri posamezni stranki to vzbudilo dvom o nepristranosti sodišča, je takšna okoliščina lahko razlog za individualno izločitev sodnika, nikakor pa ne more biti razlog za izločitev celega sodišča prek inštituta prenosa krajevne pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sodba I Ips 262/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-02

izreden preizkus pravnomočne sodbe - nedovoljen promet orožja ali razstrelilnih snovi - večja količina

Osemindvajset vojaških ročnih bomb M-75 predstavlja večjo količino streliva po 2. odstavku 220. člena KZ RS.

Zahteva obsojenega za izreden preizkus pravnomočne sodbe se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenima sodbama je bil obsojeni spoznan za krivega kaznivega dejanja nedovoljenega prometa z orožjem ali razstrelilnimi snovmi po 2., v zvezi s 1. odstavkom 220. člena KZ RS ter mu je bila izrečena zaporna kazen.

Zoper pravnomočni sodbi je obsojeni vložil zahtevo za izreden preizkus pravnomočne sodbe. V njej je uveljavljal kršitev določb 8. točke 364. člena ter 3. in 4. točke 365. člena ZKP v zvezi s 4. členom ustavnega zakona. Kršitev iz 8. točke 364. člena in 3. točke 365. člena ZKP je po obsojenčevem mnenju v tem, da se v sodbi nepravilno dokumentirajo izpovedi soobtoženega, priče, kriminalista kar je povzročilo sporno obsodbo. Poleg tega se obsojenec ne strinja z oceno, da gre v danem primeru za večjo količino spornega orožja, zato je pravna opredelitev nepravilna. Iz teh razlogov je obsojenec predlagal razveljavitev sodb in v tem primeru bi se ga moralo povsem oprostiti kazenske odgovornosti.

Zahteva za izreden preizkus pravnomočne sodbe ni utemeljena.

Obsojenec je ves čas, tako tudi v pritožbi zoper odločbo sodišča prve stopnje, izpodbijal izpovedbi soobsojenega in priče vendar sta tako sodišče prve kot sodišče druge stopnje ocenili, da sta bili izjavi navedenih v preiskavi pristni in da je bil njun preklic priznanja na glavni obravnavi posledica groženj in strahu pred obsojenim. Poleg tega je tudi sodišče druge stopnje sprejelo kot dokazano, da glede na pričevanje M.G. niso kriminalisti prisilili soobt. in priče k prvotnim izpovedbam. V obsojenčevi zahtevi gre torej za ponavljanje izpodbijanja ugotovljenega dejanskega stanja, nikakor pa ne gre za kršitev iz 8. točke 1. odstavka 364. člena ZKP, kot tudi ne za kršitev kazenskega zakona iz 3. točke 365. člena ZKP.

Prav tako ni podana kršitev kazenskega zakona iz 4. točke 365. člena ZKP, saj je sodišče sprejelo pravilno pravno opredelitev kaznivega dejanja. Kot izhaja iz izreka sodišča druge stopnje, ki je opis kaznivega dejanja nekoliko skrčilo, je obsojenec pridobil skupno 28 vojaških ročnih bomb M-75, kar sodišče prve in druge stopnje pravilno ocenjuje kot večjo količino. Drugostopno sodišče se je pri tem utemeljeno strinjalo z razlogovanjem sodišča prve stopnje, ki je glede ročnih bomb ugotovilo, da gre za količino, ki večkrat presega zamišljeno količino, ki bi jo imel lahko posameznik za uporabo v primeru dovoljenosti takšnega streliva. Ob nadaljnji ugotovitvi, da je šlo za strelivo, ki ga je obsojenec pridobil neupravičeno in nakup omenjenih ročnih bomb občanom sploh ni dovoljen, je v celoti pravilna pravna opredelitev kaznivega dejanja po 1. in 2. odstavku 220. člena KZ RS.

ZKP člen 427. KZS člen 220, 220/1, 220/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep IV Ips 80/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-01-26

Ker je bila kaznovanemu, ki je storil prekrška kot samostojen avtoprevoznik, izrečena nižja denarna kazen, kot je določena v 2. točki 202. člena zakona o prekrških, zahteva za sodno varstvo ni dovoljena.

Zahteva kaznovanega za sodno varstvo se zavrže kot nedovoljena.

Medobčinska sodnica za prekrške je z odločbo spoznala kaznovanega za odgovornega za prekrške:

- po členu 226/I tč. 19 ZTVCP, za kar mu je bila določena denarna kazen 3.500,00 SIT,

- po členu 169/I tč. 1 ZVCP, za kar mu je bila določena denarna kazen 5.000,00 SIT in

- po členu 52/I tč. 3 odloka o ureditvi cestnega prometa v Ljubljani, za kar mu je bila določena denarna kazen 2.000,00 SIT.

Nato mu je bila izrečena enotna denarna kazen 10.500,00 SIT. Pritožbi kaznovanega je Republiški senat za prekrške z uvodoma navedeno odločbo deloma ugodil in odločbo organa prve stopnje spremenil tako, da je postopek zaradi prekrška po členu 52/I tč. 3 odloka o ureditvi cestnega prometa v Ljubljani ustavil, nadalje spremenil odločitev o enotni denarni kazni tako, da jo je izrekel v višini 8.500,00 SIT, sicer pa je pritožbo kaznovanega zavrnil in v nespremenjenih delih potrdil odločbo organa prve stopnje.

V svoji laično napisani zahtevi za sodno varstvo, ki jo je vložil zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, je kaznovani predlagal, naj se njegovi zahtevi ugodi.

Odločbo o prekršku, izdano na drugi stopnji, je mogoče po določbi člena 202 tč. 2 zakona o prekrških izpodbijati le, če je bila kaznovanemu izrečena denarna kazen nad 15.000,00 SIT oz. nad 30.000,00 SIT, če je bil prekršek storjen v zvezi s samostojnim opravljanjem dejavnosti. Ker je bila kaznovanemu, ki je storil obravnavana prekrška kot samostojen avtoprevoznik, izrečena denarna kazen 8.500,00 SIT, kar je nižja denarna kazen kot je mejni znesek nad 30.000,00 SIT, pri katerem bi kot posameznik, ki je storil prekršek v zvezi s samostojnim opravljanjem dejavnosti, šele lahko vložil zahtevo za sodno varstvo in ne dosega niti mejnega zneska nad 15.000,00 SIT, ki je določen za druge posameznike, je moral senat Vrhovnega sodišča R Slovenije po členu 204/II zakona o prekrških zahtevo kaznovanega zavreči kot nedovoljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Ips 1/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-23

izreden preizkus pravnomočne sodbe - rok - računanje

Enomesečni rok za vložitev zahteve za izreden preizkus pravnomočne sodbe se izteče s pretekom tistega dne v mesecu, ki se po številki ujema z dnem, ko je rok začel teči, teči pa začne naslednjega dne po vročitvi. Ker zadnji dan ni bil dela prost dan, zagovornik pa je zahtevo vložil priporočeno naslednji dan na pošto, je njegova zahteva prepozna.

Zahteva zagovornika obs. za izreden preizkus pravnomočne sodbe se zavrže kot prepozna.

Z uvodoma navedeno pravnomočno sodbo je bil obs. spoznan za krivega kaznivega dejanja prepovedanega prehoda čez državno mejo po čl. 249/II KZ SFRJ in obsojen na 7 mesecev zapora. V to kazen mu je bil vštet pripor od 6.8.1993 dalje. Izrečen mu je bil tudi varnostni ukrep izgona tujca z ozemlja Republike Slovenije za dobo enega leta ter naloženo plačilo stroškov kazenskega postopka.

V zahtevi za izreden preizkus pravnomočne sodbe uveljavlja zagovornik razloga po čl. 427 točka 2 in 3 ZKP, ne stavi pa izrečenega predloga. Zahteva za izreden preizkus pravnomočne sodbe je prepozna.

Zahtevo za izreden preizkus pravnomočne sodbe smeta po določbi čl. 428/I ZKP vložiti obsojenec in zagovornik. Po čl. 425/II ZKP jo je treba vložiti v enem mesecu od dneva, ko je obsojenec prejel pravnomočno sodbo.

V obravnavanem primeru je bila, kot izhaja iz povratnic, pravnomočna sodba sodišča druge stopnje vročena obs. istega dne kot zagovorniku, to je 26.11.1993. Enomesečni rok za vložitev zahteve za izreden preizkus pravnomočne sodbe je glede na določbi čl. 91/III in IV ZKP pretekel dne 27.12.1993 ob 24. uri. Dnevi, ki so določeni po mesecih, se namreč praviloma (če zadnji roka ni državni praznik, sobota ali nedelja ali kakšen drug dan, ko se pri državnem organu ne dela) iztečejo s pretekom tistega dne v zadnjem mesecu, ki se po svoji številki ujema z dnem, ko je rok začel teči; teči pa začne naslednjega dne po vročitvi. Ker 27.12.1993 ni bil dela prost dan, zagovornik pa je vložil zahtevo priporočeno na pošto šele dne 28.12.1993, je bila njegova zahteva vložena en dan prepozno.

Vloženo zagovornikovo zahtevo bi moral glede na povedano s sklepom zavreči kot prepozno že predsednik senata sodišča prve stopnje. Ker tega ni storil, je to storil senat Vrhovnega sodišča RS (čl. 428/III ZKP).

Določbe KZ SFRJ iz ZKP prejšnje Jugoslavije so bile v tej odločbi uporabljene v zvezi s čl. 4/I ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS št. 1/91-I).

ZKP člen 91, 91/3, 425, 425/2, 428, 428/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep IV Ips 5/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-03-02

Zahtevo za sodno varstvo je treba vložiti v petnajstih dneh od vročitve odločbe organa druge stopnje.

Zahteva kaznovanega za sodno varstvo se zavrže kot prepozna.

Medobčinski sodnik za prekrške je z odločbo spoznal A.B. za odgovornega v izreku pod točko 1) prekrška po 8. točki 1. odstavka v zvezi z 2. odstavkom 227. člena ZTVCP in v izreku pod točko 2) prekrška po 28. točki 1. odstavka 226. člena ZTVCP ter ga ob določenih posameznih kaznih kaznoval z enotno denarno kaznijo 5.500 SIT, poleg tega pa mu še za prekršek pod točko 2) v skladu z 39. členom zakona o prekrških izrekel varstveni ukrep prepovedi vožnje motornega vozila B kategorije za določen čas. Republiški senat za prekrške je z odločbo, navedeno v uvodu delno ugodil pritožbi kaznovanega in odločbo organa prve stopnje v izreku pod točko 1) razveljavil ter v tem delu zadevo vrnil prvostopnemu sodniku v novo odločitev, v izreku pod točko 2) pa je odločbo organa prve stopnje tako glede odgovornosti kakor tudi glede izrečene posamezne denarne kazni ter varstvenega ukrepa prepovedi vožnje motornega vozila B kategorije za čas dveh mesecev potrdil. Medobčinski sodnik za prekrške je z odločbo izrekel, da se postopek za prekršek iz točke 1) izreka prejšnje prvostopne odločbe, katera je bila v tem delu razveljavljena, ustavi iz razloga po 4. točki 167. člena zakona o prekrških, ker je pregon prekrška absolutno zastaral.

Kaznovani v zahtevi za sodno varstvo uveljavlja, da je bil z odločbama organov prve in druge stopnje kaznovan za prekršek po 28. točki 1. odstavka 226. člena ZTVCP na podlagi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Smiselno predlaga, naj se odločbi organov prve in druge stopnje razveljavita ter zadeva vrne organu prve stopnje v novo odločitev.

Zahteva kaznovanega za sodno varstvo je prepozna.

Zahteva za sodno varstvo je izredno pravno sredstvo, ki se more vložiti le zoper odločbo organa druge stopnje. Po 1. odstavku 201. člena zakona o prekrških je zahtevo za sodno varstvo treba vložiti v 15. dneh od vročitve odločbe organa druge stopnje. Iz listin v spisu se vidi, da je odločba republiškega senata za prekrške, navedena v uvodu, bila vročena kaznovanemu 22. decembra 1993 in je kaznovani to tudi potrdil s svojim podpisom na povratnici poštne pošiljke. Kaznovani je svojo zahtevo za sodno varstvo vložil pri Vrhovnem sodišču Republike Slovenije z oddajo priporočene pošiljke po pošti dne 10.1.1994, naslednjega dne pa je bila ta pošiljka že tudi izročena sodišču. Glede na to, da je rok iz 1. odstavka 201. člena zakona o prekrških začel teči dne 23.12.1993 in se je nato iztekel z dnem 6.1.1994, kar je bil delovni dan (sreda), je na dlani, da je bila obsojenčeva zahteva, tudi če se kot dan njene vložitve šteje dan izročitve priporočene pošiljke na pošto, vložena prepozno.

Zahtevo kaznovanega, ki je bila podana že po preteku zakonitega roka, je bilo treba na podlagi 2. odstavka 204. člena zakona o prekrških zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Kr 4/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-02-02

Ker je v omenjenem članku, s katerim naj bi obdolženec storil kaznivo dejanje po 1. odstavku 108. člena KZ RS tudi besedilo, ki se nanaša na sodnico, ki dela na sodišču, na območju katerega imata zasebni tožilec in obdolženec prebivališče, prenos krajevne pristojnosti na to sodišče, ne bi bil primeren.

Predlog sodnice za prenos krajevne pristojnosti se zavrne.

Zasebni tožilec - Zdravstveni zavod, ki ga zastopa odvetnik, je vložil pri temeljnem sodišču zasebno tožbo zoper obdolženega iz kraja X. zaradi kaznivega dejanja po 1., 2. in 3. odstavku 108. člena KZ RS.

Sodnica navedenega sodišča je predlagala, da se na podlagi 2. odstavka 35. člena ZKP za nadaljevanje postopka določi Temeljno sodišče v X., ker sta zasebni tožilec in obdolženec iz tega kraja, tako da bi navedeno sodišče lažje izvedlo postopek.

Predlog za prenos krajevne pristojnosti ni utemeljen.

V zasebni tožbi opisano kaznivo dejanje po 1. odstavku 108. člena v zvezi z 2. in 3. odstavkom istega člena KZ RS, se nanaša na članek, objavljen in natisnjen v kraju A. V navedenem članku pa je zasebni tožilec kot kaznivo dejanje omenil tudi besedilo v članku, ki se nanaša na sodnico, ki je zaposlena na sodišču v kraju X. Nedvomno že iz tega razloga ne bi bil primeren prenos krajevne pristojnosti na Temeljno sodišče v X., saj je navedena sodnica prav pri tem sodišču. Zaradi lažje izvedbe postopka tudi ni možno prenesti krajevne pristojnosti na kakšno drugo temeljno sodišče, saj bi bil po oddaljenosti približno enako, kot je za zasebnega tožilca in obdolženca prihod na Temeljno sodišče v A.

Vrhovno sodišče je torej ugotovilo, da ni razlogov za prenos krajevne pristojnosti, zato je predlog za takšen prenos zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
Sklep I Ips 23/94
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-03-02

zahteva za izreden preizkus pravnomočne sodbe - razlogi - premoženjskopravni zahtevek

V postopku za izreden preizkus pravnomočne sodbe je mogoče izpodbijati odločitve sodišča o prisojenem premoženjskopravnem zahtevku oškodovanca samo v primeru, če je z odločitvijo o njem sodišče prekoračilo pravice, ki jih ima po zakonu.

Zahteva obsojenega za izreden preizkus pravnomočne sodbe se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenima pravnomočnima sodbama je bil obsojeni spoznan za krivega kaznivega dejanja povzročitve splošne nevarnosti po 1. in 4. odstavku 240. člena KZ RS ter mu je bila izrečena zaporna kazen.

Obsojenec je vložil zahtevo za izreden preizkus pravnomočne sodbe. V zahtevi uveljavlja, da je škoda nepravilno ugotovljena ter da predstavnica oškodovanega podjetja ni predložila ustreznih računov. Iz teh razlogov meni, da je sodišče prve in druge stopnje kršilo kazenski zakon po 1., 2., 3. in 4. točki 363. člena ZKP, kakor tudi v zvezi s prisojenim premoženjskopravnim zahtevkom kršilo 1. do 6. točko 2. odstavka 95. člena ZKP in 2. odstavka 108. člena ZKP, na katerega se tudi nanaša določitev škode in višina kazni.

Vrhovnemu sodišču je predlagal, da od predstavnice oškodovanega podjetja zahteva račune ali odredi sodnega izvedenca, da bi se ugotovilo dejansko stanje glede nastale škode, poleg tega pa da se spremeni tisti del sodbe, ki se nanaša na premoženjskopravni zahtevek oškodovanega podjetja.

Zahteva za izreden preizkus pravnomočne sodbe ni utemeljena.

Obsojenec z izpodbijanjem višine nastale škode uveljavlja razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ki pa se v postopku za izreden preizkus pravnomočne sodbe po 427. členu ZKP ne more uveljaviti. Prav tako obsojenec v tem postopku ne more izpodbijati odločitve sodišča o prisojenem premoženjskopravnem zahtevku oškodovanemu podjetju, saj je v 1. točki 427. člena ZKP predvideno, da se kršitev iz 5. točke 365. člena v postopku za izreden preizkus pravnomočne sodbe omeji le na primere prekoračenja pravice, ki jo ima sodišče pri odločanju o kazni, varnostnem ukrepu ali odvzemu premoženjske koristi.

Vrhovno sodišče je torej ugotovilo, da ni podan noben razlog iz 427. člena ZKP, na podlagi katerega bi lahko ugodilo obsojenčevi zahtevi, zato jo je kot neutemeljeno zavrnilo.

ZKP člen 365, 365-5, 427, 427-1, 427-2, 427-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.