Sodba U 414/93
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1994-10-05

vrnitev nepremičnine v naravi - nepopolno ugotovljeno dejansko stanje

Če upravni organ ni raziskal in ugotovil dejstev in okoliščin, pomembnih za ugotovitev obstoja pogojev za uporabo izjeme oz. izjem iz 19. člena ZDen v postopku denacionalizacije, je ostalo dejansko stanje v postopku nepopolno ugotovljeno.

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za kmetijstvo in gozdarstvo z dne 18.2.1993.

Sekretariat za gospodarstvo občine ... je z odločbo z dne 27.11.1992 ugodil zahtevi za denacionalizacijo in upravičencem do denacionalizacije vrnil v last in posest gozd v družbeni lastnini parc.št. 145/2, vpisan v vl.št. 360, doslej v premoženju Gozdnega gospodarstva ... in kmetijska zemljišča v družbeni lastnini, doslej v premoženju tožnika in sicer: parc.št. 180 in 182/2, vpisani v vl.št. 325, parc.št. 288 in 292/2, vpisani v vl.št. 329 ter parc.št. 601/76, vpisana v vl.št 169.

Zoper navedeno prvostopno odločbo se je pritožil le tožnik in je glede na to navedena odločba upravnega organa prve stopnje v neizpodbijanem delu postala pravnomočna. Tožena stranka je tožnikovo pritožbo zavrnila z obrazložitvijo, da v obravnavani zadevi niso podane ovire, določene v 19. členu ZDen, zaradi katerih ne bi bilo mogoče vrniti upravičencem podržavljenih nepremičnin v naravi, ker tožeča stranka ni javno podjetje s področja energetike. Kot neutemeljene je tožena stranka zavrnila tudi pritožbene navedbe, da se prizadeta zemljišča nahajajo v pridobivalnem prostoru Rudnika lignita ..., da bodo zaradi posledic rudarjenja zalita z vodo in da jih je tožnik glede na njihovo namembnost od njihovih lastnikov odkupil s pogodbami namesto razlastitve.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da bi tožena stranka morala upoštevati in izhajati iz prostorske kompleksnosti in namena izrabe prostora in nepremičnin, saj bi bil z vrnitvijo posamičnih parcel okrnjen zaokrožen prostorski kompleks, ki ga tožeča stranka potrebuje za svojo dejavnost in ki je bil kot eksploacijsko polje oz. pridobivalni prostor določen z odločbo pristojnega republiškega organa in kot tak opredeljen tudi v srednjeročnem planu občine .... Poudarja družbeni pomen ... premogovnega bazena in da je pridobivanje premoga kot zadeva posebnega družbenega pomena opredeljeno v zakonu o energetskem gospodarstvu in zakonu o gospodarskih javnih službah. Prizadeta zemljišča so bila odkupljena izkjučno zaradi pogrezanja vsled pridobivanja premoga v območju, ki je s potrebnimi akti opredeljen v ta namen in predstavlja zaokrožen kompleks. Predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi.

V odgovoru na tožbo se tožena stranka sklicuje na razloge izpodbijane odločbe in predlaga, da sodišče neutemeljeno tožbo zavrne.

Prizadeta stranka na tožbo ni odgovorila, čeprav ji je sodišče tožbo poslalo in jo pozvalo, da odgovori na tožbene trditve.

Kdaj nepremičnine ni mogoče vrniti v naravi zakon o denacionalizaciji (ZDen, Uradni list RS, št. 27/91, 31/93) določa v 19. členu. Tožeča stranka je v upravnem postopku na prvi in drugi stopnji že ves čas uveljavljala izjemo od vračanja iz 2. točke 1. odstavka navedenega člena ZDen in smiselno tudi izjemo iz 4. točke te določbe ZDen, s tem, ko je poudarjala, da je treba upoštevati prostorsko komplesnost in namen izrabe prostora in nepremičnin.

Po 2. točki 1. odstavka 19. člena ZDen nepremičnine ni mogoče vrniti, če je neločljiv sestavni del omrežja, objektov, naprav ali drugih sredstev javnih podjetij s področja energetike, komunale, prometa in zvez, ki so po zakonu izvzeta iz privatizacije. Prvostopni upravni organ in tudi upravni organ druge stopnje sta menila, da ta ovira ni podana, ker tožeča stranka ni javno podjetje s področja energetike, ne da bi se ukvarjala s vprašanjem, ali tožeča stranka opravlja dejavnost posebnega družbenega pomena določeno z zakonom in je zato izvzeta iz privatizacije po 2. členu tedaj že sprejetega zakona o privatizaciji podjetij (Uradni list, RS, št.55/92, 7/93) in ali so v primeru tožene stranke podani pogoji za ustanovitev javnega podjetja v smislu zakona o gospodarskih javnih službah (Uradni list RS, št. 32/93), ki je bil tedaj že v pripravi. Po še veljavni določbi 3. člena zakona o energetskem gospodarstvu (Uradni list SRS št. 33/81 in 29/86) je namreč dejavnost premogovništva opredeljena kot dejavnost posebnega družbenega pomena in vključena v energetsko gospodarstvo, kar pomeni da je v smislu 68. člena prej navedenega zakona o gospodarskih javnih službah mogoče šteti, da opravlja dejavnost gospodarske javne službe.

Poleg ovire iz 2. to†ke 1. odstavka 19. člena ZDen je tožnik že v postopku na prvi stopnji smiselno uveljavljal tudi oviro za vrnitev prizadetih nepremičnin v naravi iz 4. točke 1. odstavka 19. člena ZDen. Po navedeni določbi se nepremičnine ne vračajo, če bi se bistveno okrnila prostorska kompleksnost oziroma namen izrabe prostora in nepremičnin. Ta določba se sicer po določbi 2. odstavka 19. člena ZDen ne uporablja za vračanje kmetijskih zemljišč iz funkcionalnih kompleksov, za vračanje katerih se uporabljajo določbe 27. člena ZDen, vendar v obravnavanem primeru iz podatkov spisa in iz navedb tožnika izhaja, da ne gre za funkcionalni kompleks kmetijskih zemljišč, namenjenih kmetijskemu obdelovanju iz 27. člena ZDen, temveč za zemljišča, ki se nahajajo znotraj pridobivalnega prostora tožnika in jih za namen rudarjenja opredeljujeta srednjeročni družbeni plan občine in odločba pristojnega upravnega organa. Iz podatkov upravnih spisov tudi izhaja, da jih je tožnik od lastnikov odkupil že približno pred desetimi leti s pogodbami namesto razlastive, ker se zaradi rudarjenja pogrezajo. Glede na to bi upravni organ prve stopnje predvsem v tej smeri moral zaslišati predstavika zavezanca, opraviti poizvedbe pri pristojnih upravnih organih ter izvesti dokaze, na podlagi katerih bi lahko ugotovil, ali so podani pogoji za uporabo navedene izjeme od vračanja nepremičnin, ki je ena od izjem, zaradi katerih vrnitev nepremičnine v naravi ni mogoča. Ker upravni organ prve stopnje ni raziskal in ugotovil okoliščin, pomembnih za ugotovitev obstoja navedenih izjem iz 19. člena ZDen, je ostalo dejansko stanje v tem delu pomanjkljivo in nepopolno ugotovljeno. Drugostopni upravni organ navedenih pomanjkljivosti ni odpravil, zato je nezakonita tudi njegova odločba. Ker torej dejanske okoliščine v bistvenih točkah niso bile popolno ugotovljene, sodišče ne more rešiti spora. Zato je tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo na podlagi 2. odstavka 39. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je v skladu s 4. členom ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, 1/9-I) smiselno uporabilo kot republiški predpis.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.