Sodba U 740/92-4
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 1993-09-16

dovoljenje za nabavo orožja - lovska puška

Izdaja dovoljenja za nabavo lovske puške je bila zavrnjena, ker je bil tožnik obsojen za taka kazniva dejanja, ki ga delajo neprimernega, da bi imel in nosil orožje.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo pritožbo zoper odločbo z dne 20.7.1992, s katero mu je Sekretariat za notranje zadeve odrekel dovoljenje za nabavo lovske puške. Po presoji tožene stranke je prvostopni organ dejansko stanje pravilno in popolno ugotovil. Ker je bil tožnik od leta 1948 dalje pogosto obsojen za različna kazniva dejanja, od katerih za zadnja štiri pravne posledice obsodbe še niso prenehale, zoper njega pa teče tudi postopek o prekršku zaradi kršitve 6. točke 1. odstavka 56. člena zakona o orožju, dejanja pa so take narave, ki ga delajo neprimernega za posedovanje in nošenje lovskega orožja, obstaja pa tudi možnost, da bi orožje zlorabil, je na taki dejanski podlagi skladno z določbo 3. alinee 1. odstavka 19. člena zakona o orožju izdajo dovoljenja za nabavo lovske puške zavrnil. Pritožbene ugovore zavrača in navaja, da ni bistveno, če tožnik trdi, da očitanih kaznivih dejanj ni storil, da dvomi v zakonito delo sodišč in zanika veljavnost kazenske zakonodaje, ker so v tem postopku pravnomočne sodbe dokazila o kaznivih dejanjih.

V tožbi se tožnik sklicuje na pritožbo in poudarja, da orožje poseduje že od 15. leta starosti in ga do danes še ni zlorabil. Meni, da ni bilo pogojev za zavrnitev zaprošenega dovoljenja, saj nobenega od kaznivih dejanj, ki so navedena v prvostopni odločbi in so bila podlaga za zavrnitev, ni storil z uporabo orožja. Predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi.

V odgovoru na tožbo tožena stranka vztraja pri svoji odločitvi in predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

Po določbi 3. alinee 1. odstavka 19. člena zakona o orožju (Uradni list SRS, št. 17/81 in Uradni list RS, št. 44/90 - ZO) se dovoljenje za nabavo orožja ne more izdati osebi, obsojeni za tako kaznivo dejanje oziroma kaznovani za tak prekršek zoper javni red in mir ali za hujše prekrške po tem zakonu, ki jo dela neprimerno, da bi imela in nosila orožje ali je mogoče od nje pričakovati, da bo orožje zlorabila; prepoved velja tudi za čas, dokler teče zoper tako osebo kazenski postopek oziroma postopek o prekršku za tako dejanje. V tem primeru je organ prve stopnje na podlagi podatkov iz uradne evidence ugotovil, da tožnik ne more dobiti dovoljenja za nabavo lovske puške, zaradi tega, ker je bil tudi v zadnjih letih večkrat kaznovan za taka kazniva dejanja, ki ga delajo neprimernega, da bi imel in nosil orožje, teče pa tudi postopek o prekršku po 6. točki 56. člena zakona o orožju. Pravnomočne sodbe iz let 1989 do 1991 so v obrazložitvi odločbe navedene, kazniva dejanja, med katerimi je tudi velika tatvina in nasilniško obnašanje pa so tudi, po presoji sodišča, taka, da tožnika delajo za neprimernega, da bi imel in nosil orožje. Na tak sklep o dejanskem stanju pa ne more vplivati okoliščina, če tožnik pri izvršitvi kaznivih dejanj ni uporabil orožja. Sodišče ugotavlja, da so bile na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabljene določbe 3. alinee 1. odstavka 19. člena navedenega zakona. Zato je tožena stranka tožnikovo pritožbo, v kateri ni navajal ničesar, kar bi moglo vplivati na odločitev o stvari, utemeljeno zavrnila.

Izpodbijana odločba je po presoji sodišča zakonita. Sodišče je tožbo zavrnilo na podlagi 2. odstavka 42. člena zakona o upravnih sporih, ki ga je uporabilo kot republiški predpis, skladno s 1. odstavkom 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.