VDSS Sodba Pdp 453/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), Katarina Rajgelj (poroč.), mag. Klavdija Ana Magič

zamudna sodba - pridobitev podatkov - datum vročitve - fikcija vročitve - nadomestilo plače za čas čakanja na delo - čakanje na delo doma

Pridobitev informacije od sodišča po elektronski poti pooblaščenca ne razbremeni dolžnosti, da sam preveri datum vročitve z vpogledom v spis, zlasti kadar je pooblaščenec v dvomu glede trenutka vročitve in ko gre za odločilno procesno dejstvo, od katerega je odvisna izguba pravice. Iz vsebine elektronske korespondence izhaja, da je pooblaščenka tožene stranke zaprosila za podatek o datumu vročitve sodnega pisanja, ker naj bi bilo toženi stranki puščeno v hišnem predalčniku in ne ve, kdaj je prejela pošto. Na poizvedbo je odgovorila administrativna uslužbenka sodišča, ki je po naravi svojega dela pristojna za posredovanje tehničnih oziroma administrativnih podatkov, ne pa za pravno presojo nastopa fikcije vročitve v smislu določb ZPP.

V skladu z drugim odstavkom 138. člena ZDR-1 delavcu, ki je na čakanju na delo doma, pripada nadomestilo plače v višini 80 % osnove. Sodišče prve stopnje je kljub tej ugotovitvi tožniku priznalo plačilo, kot da bi delo opravljal v polnem obsegu, s čimer je napačno uporabilo materialno pravo. Zato je bilo treba sodbo v tem delu na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP spremeniti tako, da se tožniku za mesec junij 2022 prizna le 80-odstotno nadomestilo plače.

I. Pritožbi se delno ugodi in se zamudna sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu delno spremeni v 4. alineji I. točke izreka tako, da se znesek, ki ga je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati za mesec junij 2022, zniža na znesek 393,76 EUR, višji tožbeni zahtevek (za znesek 98,44 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od 19. 7. 2022 dalje do plačila) pa se zavrne.

II. V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem izpodbijanem delu potrdi zamudna sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da tožniku v roku 8 dni plača plačo: za marec 2022 v znesku 574,59 EUR, za april 2022 v znesku 1.101,29 EUR, za maj 2022 v znesku 1.101,29 EUR, za junij 2022 v znesku 492,20 EUR, vse zmanjšano za že plačane davke in prispevke, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od vsakokratne zapadlosti dalje do plačila (I. točka izreka). Nadalje je toženi stranki naložilo, da tožniku plača nadurno delo: za marec 2022 znesek 193,44 EUR, za april 2022 znesek 338,52 EUR, za maj 2022 znesek 354,64 EUR, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od vsakokratne zapadlosti dalje do plačila (II. točka izreka); odpravnino v znesku 217,96 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 6. 2022 dalje do plačila (III. točka izreka); sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2022 v znesku 179,07 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2022 dalje do plačila (IV. točka izreka) ter nadomestilo za neizrabljen letni dopust za leto 2022 v znesku 150,15 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od 15. 6. 2022 dalje do plačila (V. točka izreka). Zavrnilo je kar je tožnik zahteval več in drugače, in sicer da mu je tožena stranka dolžna plačati že plačane davke in prispevke v zvezi s plačami za obdobje od marca do junija 2022, zakonske zamudne obresti od ustreznih neto zneskov prisojenih plač za 18. dan v mesecu za plačo preteklega meseca, nadurno delo za junij 2022 v znesku 161,20 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od 18. 7. 2022 dalje do plačila, zakonske zamudne obresti od ustreznih neto zneskov prisojenega nadurnega dela za 18. dan v mesecu za nadurno delo preteklega meseca, sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2022 v znesku 89,55 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 7. 2022 dalje do plačila ter zakonske zamudne obresti od prisojenega sorazmernega dela regresa za letni dopust za leto 2022 v znesku 179,07 EUR za dne 1. 7. 2022 (VI. točka izreka). Toženi stranki je še naložilo, da za tožnika na račun sodišča plača stroške postopka v znesku 223,99 EUR (VII. točka izreka).

2. Tožena stranka se pritožuje zoper zamudno sodbo zaradi bistvenih kršitev postopka in napačne uporabe materialnega prava. Navaja, da je sodno pisanje prejela po nastopu fikcije vročitve, zato je, ker ni našla obvestila o prejetem pismu, preko pooblaščenke pri sodišču poizvedela o datumu vročitve. Sodišče ji je 14. 1. 2025 sporočilo, da je bilo pisanje vročeno 30. 12. 2024, zato je upravičeno štela, da se rok za odgovor izteče 29. 1. 2025. Odgovor na tožbo, vložen 28. 1. 2025, je bil tako pravočasen. Ker so poizvedbe in odgovor sodišča v spisu, je sodišče napačno in protispisno ugotovilo dejansko stanje. Tožena stranka je ravnala skrbno in se je zanesla na informacijo sodišča, podobno kot pri napačnem pravnem pouku, kar ne more iti v njeno škodo. Sodbe ni mogoče preizkusiti (14. točka drugega odstavka 339. člena ZPP), saj odločilna dejstva, zlasti glede nadur, niso podprta z nobenimi dokazi. Tožnik je delal le nekaj dni marca in aprila 2022, ne pa ves čas delovnega razmerja, zato so navedbe o rednem delu in nadurah neresnične in protislovne. Sodišče je nekritično sledilo tožnikovim pavšalnim in dokazno nepodprtim trditvam ter prezrlo nasprotja v njegovih navedbah, kar predstavlja bistveno kršitev postopka. Iz dejstev in iz dokazov (listin) ne izhaja utemeljenost zahtevkov za plačilo dela, plače, regresa, nadomestila za dopust in odpravnine. Tožnik maja in junija ni delal; če bi bil junija na čakanju, kot navaja, pa bi mu po 138. členu ZDR-1 pripadalo le 80 % nadomestilo, česar sodišče ni upoštevalo. Regres mu zaradi neupravičene odsotnosti ne pripada, prav tako je neutemeljen zahtevek za neizrabljen letni dopust, saj ga je tožnik že izrabil marca 2022.

5. V skladu s prvim odstavkom 318. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) izda sodišče sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku (zamudna sodba), če tožena stranka v roku iz 277. člena ZPP ne odgovori na tožbo in so izpolnjeni naslednji pogoji: 1. da je bila tožba pravilno vročena v odgovor; 2. da ne gre za zahtevek, s katerim stranke ne morejo razpolagati; 3. da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi; 4. da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil tožnik, ali z dejstvi, ki so splošno znana. Pritožbeno sodišče soglaša s presojo sodišča prve stopnje, da so glede izpodbijanega (ugodilnega) dela zamudne sodbe izpolnjeni pogoji za njeno izdajo. Po nepotrebnem jih ne ponavlja.

6. Iz sodbe sodišča prve stopnje izhajajo naslednja dejstva o vročanju. Vročevalec je dne 12. 12. 2024 poskušal toženi stranki vročiti tožbo s prilogami. Ker ob poskusu vročitve pisanja ni bilo mogoče vročiti, je v hišnem predalčniku pustil obvestilo, v katerem je bilo navedeno pisanje in rok petnajst dni, v katerem ga mora naslovnik prevzeti. Dejstvo, da tožena stranka v petnajstih dneh prispelega pisanja oziroma tožbe ni dvignila, pritožbeno ni sporno. V skladu s 142. členom ZPP se vročitev šteje za opravljeno, ko naslovnik pisanje dvigne, če pisanja ne dvigne v petnajstih dneh, odkar mu je bilo puščeno obvestilo, pa se šteje, da je bila vročitev opravljena s potekom tega roka (četrti odstavek 142. člena ZPP), torej zadnjega 15. dne, to je v obravnavanem primeru 27. 12. 2024. Rok za odgovor na tožbo je pričel teči 28. 12. 2024 in se je po pravilni ugotoviti sodišča prve stopnje iztekel dne 27. 1. 2025. Odgovor na tožbo, vložen neposredno na sodišče dne 28. 1. 2025, je tako prepozen.

7. Ugotovitve, da je bilo obvestilo o prispeli pošiljki dne 12. 12. 2024 puščeno v hišnem predalčniku tožene stranke in ga je torej slednja prejela, pritožba ne izpodbija. Bistvo pritožbenih navedb se osredotoča na dejstvo, da je tožena stranka preko svoje pooblaščenke dne 14. 1. 2025 na uradni naslov razpravljajočega sodišča opravila poizvedbe o tem, kdaj ji je bilo sodno pisanje vročeno, da bi lahko izračunala 30-dnevni rok za odgovor na tožbo. Istega dne ji je bilo po elektronski pošti s strani sodišča sporočeno, da je bilo pisanje vročeno dne 30. 12. 2024, zato naj bi pooblaščenka tožene stranke na podlagi te informacije povsem legitimno in upravičeno štela, da je podana informacija točna in da se rok za pritožbo izteče dne 29. 1. 2025. Meni, da je odgovor na tožbo, ki ga je vložila dne 28. 1. 2025 zato pravočasen. Ker se poizvedbe in odgovor na poizvedbe nahajajo v spisu, šteje, da je sodišče odločilo protispisno in napačno ugotovilo dejansko stanje. Slednje ne drži. Pridobitev informacije od sodišča po elektronski poti pooblaščenca ne razbremeni dolžnosti, da sam preveri datum vročitve z vpogledom v spis, zlasti kadar je pooblaščenec v dvomu glede trenutka vročitve in ko gre za odločilno procesno dejstvo, od katerega je odvisna izguba pravice.

8. Pritožbene navedbe, da bi se moral odvetnik zanesti na točnost uradne informacije, podane s strani administrativne uslužbenke sodišča, ne morejo biti upoštevne. Iz vsebine elektronske korespondence z dne 14. 1. 2025 (list. št. 9 in 11) izhaja, da je pooblaščenka tožene stranke zaprosila za podatek o datumu vročitve sodnega pisanja, ker naj bi bilo toženi stranki puščeno v hišnem predalčniku in ne ve, kdaj je prejela pošto. Na poizvedbo je odgovorila administrativna uslužbenka sodišča, ki je po naravi svojega dela pristojna za posredovanje tehničnih oziroma administrativnih podatkov, ne pa za pravno presojo nastopa fikcije vročitve v smislu določb ZPP.

9. Odgovor, da je bilo pisanje vročeno dne 30. 12. 2024, je zato treba razumeti kot podatek o dejanskem ravnanju poštnega uslužbenca oziroma o dnevu, ko je bilo pisanje puščeno v hišnem predalčniku naslovnika (kot izhaja iz obvestila sodišču o opravljeni vročitvi (list. št. 6), ne pa kot pravno kvalificirano ugotovitev dneva vročitve po pravilih o fikciji vročitve. Presoja, kdaj je vročitev opravljena s fikcijo, je pravno vprašanje, ki izhaja neposredno iz zakona in podatkov vročilnice ter sodi v sfero pravne presoje, za katero administrativno osebje sodišča ni pristojno in katerega odgovor tudi objektivno ne more nadomestiti vpogleda v sodni spis. Prav zaradi tega se od odvetnika kot pravnega strokovnjaka pričakuje, da odločilna procesna dejstva, od katerih je odvisen tek prekluzivnih rokov, preveri sam na podlagi vpogleda v spis oziroma vročilnico. Čeprav je pooblaščenka tožene stranke prejela informacijo po elektronski poti z uradnega naslova sodišča, ta informacija po svoji naravi ni predstavljala pravne presoje vročitve niti zavezujoče ugotovitve sodišča o začetku teka roka. Podatek o vročitvi sodnega pisanja ni pravni pouk, temveč procesno dejstvo. Neustrezno je zato tudi sklicevanje pritožbe na sodno prakso, ki se nanaša na napačen pravni pouk in s tem povezane posledice. Stališče pritožbe, da je odgovor na tožbo, vložen dne 28. 1. 2025, pravočasen, je zato napačno.

10. Pritožbeno sodišče poudarja, da je bila v obravnavani zadevi izdana zamudna sodba, zato je pritožbeni preizkus omejen. V postopku izdaje zamudne sodbe se dejansko stanje ne ugotavlja, temveč se za resnična štejejo dejstva, ki jih je navedla tožeča stranka, če izpolnjujejo pogoje iz 318. člena ZPP. Pritožbeni ugovori, s katerimi tožena stranka izpodbija resničnost tožnikovih dejanskih navedb (o opravljenem delu, nadurah, koriščenju dopusta ipd.), zato ne morejo biti uspešni, saj pomenijo nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja v okviru zamudne sodbe.

11. Neutemeljeni so tudi pritožbeni očitki o bistvenih kršitvah določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba vsebuje jasne in razumljive razloge o vseh odločilnih dejstvih, ti razlogi pa niso v medsebojnem nasprotju. Pritožbeno sodišče zavrača pritožbeni očitek, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz nobenega zatrjevanega dejstva in da gre za pavšalne navedbe brez dokazne podlage. Pogoj iz 3. točke prvega odstavka 318. člena ZPP ne zahteva, da so tožbene navedbe že ob vložitvi tožbe izkazane z listinami ali drugimi dokazi, temveč da iz dejstev, navedenih v tožbi, izhaja sklep o materialnopravni utemeljenosti zahtevka (t. i. sklepčnost). Tožnik je v tožbi zatrjeval obstoj delovnega razmerja pri toženi stranki v določenem obdobju, opravljanje dela po nalogih nadrejenih, dogovorjeno osnovo plačo (minimalna plača) in pripadajoči dodatek za delovno dobo, obseg opravljenega dela po mesecih, obstoj nadurnega dela, prenehanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas s potekom časa, ter posledično uveljavljal pravice do plače, dodatkov, nadur, odpravnine, sorazmernega regresa in denarnega nadomestila za neizrabljen letni dopust. Takšna dejstva, če se štejejo za resnična zaradi neodziva tožene stranke, glede na materialno pravo (zlasti Zakon o delovnih razmerjih, ZDR-1) v glavnini omogočajo posledice, ki jih tožnik zahteva. Zato je pogoj sklepčnosti iz 318. člena ZPP izpolnjen, zatrjevana procesna kršitev pa ni podana. Pritožbene navedbe, da tožnik svojih trditev ni dokazal ali da so neresnične, pa pomenijo nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja in dokazne ocene, kar v pritožbi zoper zamudno sodbo ni pravno relevantno.

12. Utemeljena pa je pritožba v delu, ki se nanaša na pravilno uporabo materialnega prava glede plače za mesec junij 2022. Iz tožnikovih lastnih dejanskih navedb izhaja, da je bil v tem mesecu na čakanju na delo doma. V skladu z drugim odstavkom 138. člena ZDR-1 delavcu, ki je na čakanju na delo doma, pripada nadomestilo plače v višini 80 % osnove. Sodišče prve stopnje je kljub tej ugotovitvi tožniku priznalo plačilo, kot da bi delo opravljal v polnem obsegu, s čimer je napačno uporabilo materialno pravo. Zato je bilo treba sodbo v tem delu na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP spremeniti tako, da se tožniku za mesec junij 2022 prizna le 80-odstotno nadomestilo plače (393,76 EUR), z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti dalje, višji tožbeni zahtevek pa se zavrne (98,44 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska od 19. 7. 2022 dalje do plačila).

13. V preostalem delu pritožba ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo izpodbijani del zamudne sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP). Sodišče prve stopnje je namreč pravilno uporabilo materialno pravo glede plač za marec, april in maj 2022, nadurnega dela, odpravnine, sorazmernega dela regresa in nadomestila za neizrabljen letni dopust. Pritožbene navedbe o domnevni neupravičeni odsotnosti, porabi dopusta in neopravljanju dela, kot pojasnjeno, pomenijo izpodbijanje dejanskega stanja, kar v okviru izpodbijanja zamudne sodbe ni dopustno.

14. Tožena stranka stroškov postopka ni priglasila, zato pritožbeno sodišče o njih ni odločalo.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 142, 142/4, 277, 318, 318/1, 318/1-3, 358, 358-5

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 138, 138/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.