VDSS Sodba Pdp 358/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-11-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), dr. Martina Šetinc Tekavc

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - starejši delavec - varstvo starejšega delavca - soglasje delavca - denarno povračilo namesto reintegracije - višina denarnega povračila

Odpoved je nezakonita že zaradi neupoštevanja zakonskih določb o varstvu delavcev pred upokojitvijo, zato se sodišče prve stopnje utemeljeno ni ukvarjalo s preostalimi trditvami, s katerimi je tožnik izpodbijal odpoved (pravilnost vročitve, skladnost odpovedi s sporazumom o prevzemu delavcev, resničnost poslovnega razloga). Presoja navedenih trditev ne bi mogla vplivati niti na drugačno odmero denarnega povračila po 118. členu ZDR-1.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v roku 15 dni povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 280,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od naslednjega dne po poteku paricijskega roka, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, zaradi česar tožniku delovno razmerje pri toženki ni prenehalo 30. 8. 2024, temveč je trajalo do 3. 7. 2025, ko se sodno razveže. Toženki je naložilo, da mu za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja le-tega vzpostavi, ga prijavi v socialna zavarovanja in mu izplača bruto mesečno nadomestilo plače 5.544,75 EUR s pripadajočimi obrestmi, druge prejemke iz delovnega razmerja ter denarno povračilo v višini 5.544,75 EUR bruto. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo. Toženki je naložilo, da tožniku plača odmerjene pravdne stroške in odločilo, da je zavezanka za plačilo sodne takse toženka.

2. Zoper ugodilni del sodbe se pritožuje toženka zaradi vseh pritožbenih razlogov. Uveljavlja kršitev pravice do izjave, ker sodišče ni zaslišalo A. A. in B. B. Ker se ni opredelilo do pravilnosti vročitve odpovedi, njeni skladnosti s sporazumom o prevzemu delavcev in resničnosti poslovnega razloga, je storilo kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Spregledalo je ravnanje tožnika, ki je privedlo do tega, da ni podal pisnega soglasja k odpovedi. Z vložitvijo tožbe je ravnal v nasprotju s svojim predhodnim ravnanjem, s tem pa zlorabil pravico do varstva iz 114. člena ZDR-1 in izigral delodajalca. Sodišče bi moralo tožnikovo ustno soglašanje z odpovedjo šteti kot ključno za presojo okoliščin, ki so privedle do nezakonitosti odpovedi in zahtevek za denarno povračilo zavrniti ali pa ga vsaj prisoditi v nižjem znesku. Tudi z vidika upoštevanja vseh zakonskih kriterijev ne bi smelo prisoditi denarnega povračila ali pa vsaj v bistveno nižjem znesku. Odpoved je nezakonita zaradi formalne pomanjkljivosti, kar pomeni, da je teža kršitve majhna. Denarno povračilo pomeni satisfakcijo za nepremoženjsko škodo, ki v tem primeru ni bila velika. O stroških postopka je sodišče odločilo napačno, ker ni upoštevalo načela uspeha. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožnik v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev in priglaša stroške odgovora.

5. Prvostopenjsko sodišče je zaključilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 31. 7. 2024 nezakonita, ker toženka ni upoštevala, da je bil tožnik upravičen do varstva pred odpovedjo po 114. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1). Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjskimi dejanskimi in pravnimi razlogi, ter jih ne ponavlja.

6. Odpoved je nezakonita že zaradi neupoštevanja zakonskih določb o varstvu delavcev pred upokojitvijo, zato se sodišče prve stopnje utemeljeno ni ukvarjalo s preostalimi trditvami, s katerimi je tožnik izpodbijal odpoved (pravilnost vročitve, skladnost odpovedi s sporazumom o prevzemu delavcev, resničnost poslovnega razloga) in s tem povezanimi pojasnili toženke. Ker te trditve niso bile odločilnega pomena, izostanek njihove presoje v prvostopenjski sodbi ne pomeni kršitve iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki jo uveljavlja pritožba. Presoja navedenih trditev ne bi mogla vplivati niti na drugačno odmero denarnega povračila po 118. členu ZDR-1, kakor to zmotno meni pritožba. Kot bo obrazloženo v nadaljevanju, denarno povračilo, ki je bilo tožniku prisojeno v višini ene plače, upoštevaje zakonsko določene kriterije ni previsoko, zato tudi morebitno ugotovljena pravilna vročitev odpovedi, njena skladnost s citiranim sporazumom itd. ne bi mogla utemeljiti odmere nižjega zneska. Vprašanje pravilnosti vročitve in druge izpostavljene trditve tožnika prav tako niso pomembne za presojo stroškovnega uspeha, za katerega je ključno le, da je bila izpodbijana odpoved ugotovljena za nezakonito.

7. V skladu z 212. členom ZPP mora vsaka stranka navesti dejstva in predlagati dokaze, na katere opira svoj zahtevek, ali s katerimi izpodbija navedbe in dokaze nasprotnika. Zaslišanje A. A. in B. B. je predlagal tožnik in ne toženka. Pritožba zato neutemeljeno uveljavlja, da je bila toženki kršena pravica do izjave, ker sodišče prve stopnje ni zaslišalo prič, predlaganih s strani nasprotne stranke.

8. Sodišče prve stopnje ni ugotovilo nobenega od taksativno naštetih primerov iz drugega odstavka 114. člena ZDR-1, v katerih je dopustno odpovedati pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga delavcu pred upokojitvijo. Pritožba temu ne oporeka. Uveljavlja pa zmotno ugotovitev dejanskega stanja in zatrjuje naslednje okoliščine, ki jih sodišče prve stopnje ni upoštevalo, čeprav naj bi bile pomembne za presojo zakonitosti odpovedi: tožnik je na sestanku večkrat izjavil, da se pri toženki več ne vidi in da je v njegovem interesu čimprejšnji zaključek delovnega razmerja; to je pri toženki ustvarilo prepričanje, da je soglašal s prenehanjem delovnega razmerja; ker je odklonil sklenitev sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, je pristala, da mu poda odpoved iz poslovnega razloga; z njim se je dogovorila, da bo ustno podano soglasje formaliziral in ji ga posredoval v pisni obliki; odpoved mu je vročila v prepričanju, da bo izpolnil svoj del dogovora. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da ta pritožbena zatrjevanja ne vplivajo na drugačno presojo spora.

9. V skladu s prvim odstavkom 114. člena ZDR-1 delodajalec ne sme delavcu, ki je dopolnil starost 58 let, ali delavcu, ki mu do izpolnitve pogojev za starostno upokojitev manjka do pet let pokojninske dobe (tj. delavcu pred upokojitvijo, kar je bil tudi tožnik), brez njegovega pisnega soglasja odpovedati pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, dokler ne izpolni pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Sodišče prve stopnje je pravilno razlagalo, da citirana določba predpostavlja delavčevo pisno soglasje k odpovedi, glede na izvedene dokaze pa je tudi pravilno ugotovilo, da obstoja takšnega pisnega soglasja toženka ni zatrjevala, niti dokazala. Morebitni ustni dogovori strank za presojo (ne)zakonitosti izpodbijane odpovedi niso pomembni, pa tudi sicer niso dokazani v smislu, ki ga navaja pritožba, tj. obstoj dogovora, da bo tožnik ustno podano soglasje formaliziral in ga toženki posredoval v pisni obliki. Izpovedi tožnika in C. C. (prisoten na sestanku, ki ga omenja pritožba) takega dogovora namreč ne potrjujeta.

10. S tem, ko je toženka podala tožniku odpoved iz poslovnega razloga, ne da bi za to dejanje imela njegovo pisno soglasje, je prevzela tveganje, da bo sprožil sodni spor in uspel z uveljavljanjem nezakonitosti odpovedi. Za takšno tožbo je imel podlago v tretjem odstavku 200. člena ZDR-1, zato mu pritožba neutemeljeno očita, da je z vložitvijo tožbe izigral delodajalca in zlorabil varstvo iz 114. člena ZDR-1.

11. Glede na vse obrazloženo je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je izpodbijana odpoved nezakonita. O pravicah tožnika je odločilo v skladu s pravili o sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi. Denarno povračilo iz prvega odstavka 118. člena ZDR-1 mu je prisodilo v znesku ene mesečne plače. Pritožba zmotno zatrjuje, da bi sodišče prve stopnje moralo tožnikovo ustno soglašanje z odpovedjo šteti kot ključno za presojo okoliščin, ki so privedle do nezakonitosti odpovedi in posledično zahtevek za denarno povračilo zavrniti ali pa ga vsaj prisoditi v nižjem znesku. Kot je pritožbeno sodišče obrazložilo že predhodno, ustni dogovori strank za presojo odpovedi (in s tem povezano odmero denarnega povračila) niso odločilnega pomena, pa tudi sicer niso bili dokazani z vsebino, ki jo zatrjuje pritožba.

12. Neutemeljeno je pritožbeno zavzemanje, da ob upoštevanju vseh kriterijev iz drugega odstavka 118. člena ZDR-1 (trajanje delavčeve zaposlitve, možnosti za novo zaposlitev, okoliščine, ki so privedle do nezakonitosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi, pravice, ki jih je delavec uveljavil za čas do prenehanja delovnega razmerja) sodišče prve stopnje tožniku ne bi smelo prisoditi denarnega povračila oziroma bi ga moralo odmeriti v bistveno nižjem znesku. Kot izhaja iz prvostopenjskih ugotovitev, je bil tožnik pri toženki in njenih pravnih prednikih zaposlen dve leti in pol, po prenehanju delovnega razmerja zaradi podane odpovedi pa je bil upravičen do prejemkov iz zavarovanja za primer brezposelnosti. Pritožba navaja, da so zaposlitvene možnosti tožnika, ki je bil zaposlen na delovnem mestu vodja hotela (kar kaže na visoko stopnjo izobrazbe, izkušenj in kompetenc), bistveno boljše kot pri delavcih na nižjih delovnih mestih. Tako zatrjevana okoliščina po presoji pritožbenega sodišča ne more vplivati na znižanje denarnega povračila, saj iz tožnikove izpovedi izhaja, da je še vedno brezposeln, pritožba pa tudi ne konkretizira zaposlitvenih možnosti, ki jih omenja. Neuspešno je tudi pritožbeno sklicevanje, da je odpoved nezakonita zgolj zaradi formalne pomanjkljivosti (odsotnost pisnega soglasja), kar pomeni, da je teža toženkine kršitve majhna. Dejstvo, da je izpodbijana odpoved nezakonita, tožnika v tem sporu v vsakem primeru upravičuje do denarnega povračila, še toliko bolj pa ob upoštevanju, da mu je toženka odrekla zakonsko zaščito, ki jo je užival kot delavec pred upokojitvijo. Glede na vse obrazloženo pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožniku izpodbijano denarno povračilo prisojeno utemeljeno, po višini pa tudi ne odstopa od sodne prakse.

13. Za nižje denarno povračilo se pritožba neutemeljeno zavzema s sklicevanjem, da ta dajatev pomeni satisfakcijo za nepremoženjsko škodo, ki v obravnavanem primeru ni bila velika. V zadevi VIII Ips 114/2012 (idr.) je Vrhovno sodišče RS obrazložilo, da denarno povračilo iz 118. člena ZDR-1 ni odškodnina za nepremoženjsko škodo zaradi morebitnih protipravnih ravnanj delodajalca ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi, temveč odškodnina za bodočo ocenjeno škodo zaradi tega, ker ne pride do reintegracije delavca.

14. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da je tožniku dolžna povrniti celotne potrebne stroške postopka. Pritožba zmotno navaja, da bi glede na načelo uspeha v postopku vsaka stranka morala sama kriti svoje stroške, oziroma da bi bil tožnik upravičen le do sorazmernega dela stroškov, saj je zahteval 66.537,00 EUR denarnega povračila, prisojenih pa mu je bilo le 5.544,75 EUR. Predmet obravnavanega spora je namreč prenehanje delovnega razmerja in glede tega je tožnik uspel. Odločitev o denarnih terjatvah je bila pogojena s poprejšnjo odločitvijo o prenehanju delovnega razmerja, zato okoliščina, da mu denarno povračilo ni bilo odmerjeno v celotni vtoževani višini, ne vpliva na tožnikov uspeh za potrebe odmere stroškov postopka.

15. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora sodišče druge stopnje paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani del sodbe potrdilo (353. člen ZPP).

16. Toženka krije sama stroške pritožbe, s katero ni uspela, pa tudi sicer v sporih o prenehanju delovnega razmerja delodajalec krije svoje stroške postopka sam, ne glede na izid postopka (peti odstavek 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih - ZDSS-1). Tožniku je dolžna povrniti njegove pritožbene stroške (prvi odstavki 154., 155. in 165. člena ZPP). Upoštevaje Odvetniško tarifo (OT) mu za odgovor na pritožbo pripada 375 točk (4. točka tar. št. 16 OT) in 2 % materialnih stroškov (7,5 točk), kar glede na vrednost odvetniške točke (0,60 EUR) in skupaj z 22 % DDV znaša 280,00 EUR. V primeru zamude s plačilom mu dolguje tudi obresti, ki tečejo od naslednjega dne po izteku paricijskega roka, dalje do plačila.

Tožnikova izpoved: na sestanku 31. 7. 2024 mu je bilo rečeno, da toženka razmišlja o ukinitvi njegovega delovnega mesta; ni bilo govora o odpovedi pogodbe o zaposlitvi; opozoril je, da je zaščiten delavec; pred podajo odpovedi k njej ni podal soglasja, niti ni bil zanj povprašan. Izpoved C. C.: s tožnikom so se skušali dogovoriti, da bi zapustil delovno mesto; imel je občutek, da bo tožnik dal soglasje; zaključek sestanka je bil, da se bodo s tožnikom še slišali, do česar v nadaljevanju ni prišlo; niso pridobili pisnega soglasja tožnika k odpovedi.

V zadevi Pdp 558/2017 je bilo denarno povračilo prisojeno v višini treh plač (tožnik star 32 let, zaposlen pri delodajalcu dve leti, brezposeln, visoka izobrazba ...). V zadevi Pdp 674/2022 je bilo denarno povračilo prisojeno v višini dveh plač (zaposlen pri delodajalcu leto in pol, takoj se je zaposlil drugje, navidezen poslovni razlog ...).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 114, 114/1, 114/2, 118, 118/1, 118/2, 200, 200/3

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 212, 339, 339/2, 339/2-14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.