VDSS Sodba Pdp 278/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-24

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), mag. Urša Klemenčič (poroč.), dr. Martina Šetinc Tekavc

regres za letni dopust - dokazovanje plačila - pavšalne navedbe

Ker toženka ni dokazala, da bi tožniku plačala celotni pripadajoči regres za dopust za leta 2019, 2020, 2021 in 2022, je sodišče prve stopnje pravilno ugodilo zahtevku tožnika v tem delu.

Toženka je v prvi pripravljalni vlogi glede plačila regresa navedla, da je tožniku regres plačala in navedla konkretne zneske (ki pa ne predstavljajo celotnega pripadajočega regresa), nato pa še, da pa je preostanek zneska tožnik prejel s kompenzacijo oziroma v drugačni obliki. Te navedbe so pavšalne. Toženka bi morala navesti kateri znesek, za katero leto je bil kompenziran oziroma plačan v kateri drugi obliki, ter za to predložiti dokaze, česar ni storila. Sodišče prve stopnje se zato ni bilo dolžno vsebinsko opredeliti do teh pavšalnih navedb toženke.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je ustavilo postopek za umaknjen del tožbe in toženki naložilo, da tožniku plača regres za letni dopust v skupnem znesku 3.453,01 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih zneskov, kot izhajajo iz točke II izreka. Tožniku je naložilo, da toženki povrne stroške postopka v znesku 160,88 EUR, toženki pa, da za tožnika povrne stroške postopka v znesku 696,82 EUR in jo določilo za zavezanko za plačilo 77,9 % sodne takse.

2. Zoper ugodilni del sodbe in odločitev o stroških postopka se zaradi vseh pritožbenih razlogov pritožuje toženka in meni, da dokazna ocena ni ustrezno obrazložena. Sodišče se je nekritično oprlo na plačilne liste in ni preverilo njihove skladnosti s TRR-jem tožnika ter realizacijo transakcij in morebitne nejasnosti ali pomanjkljivosti v predloženi dokumentaciji. Dokazno breme, da tožnik ni prejel regresa, je bilo na njemu in ne na toženki. Predložiti bi moral konkretne in zanesljive dokaze, kot so bančni izpiski, in predlagati zaslišanje prič, drugih zaposlenih, da regresa ni prejel. Dokazno breme je bilo napačno razporejeno. Ni jasno, kateri dokazi so bili verodostojni in zakaj, prav tako se sodišče neutemeljeno ni vsebinsko opredelilo do trditev o morebitni kompenzaciji, ampak jih je brez utemeljitve označilo za pavšalne. Moralo bi ugotoviti, ali je bil regres morda izplačan v kateri drugi obliki, kot je s pobotom ali kompenzacijo. Posledično nasprotuje odločitvi o stroških postopka. Predlaga, da se pritožbi ugodi in zavrne tožbeni zahtevek oziroma podredno, da se zadevo vrne v nov postopek. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožnik nasprotuje pritožbi. Meni, da toženka, ki jo zastopa odvetnik, pozna pravila o dokaznem bremenu in le zavlačuje postopek. Predlaga zavrnitev pritožbe.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v mejah pritožbenih razlogov; po uradni dolžnosti je pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ki jih uveljavlja pritožba, niti tistih, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. Na popolno in pravilno ugotovljeno dejansko stanje je sprejelo materialnopravno utemeljeno odločitev.

6. Očitek o neobrazloženosti sodbe je neutemeljen. Sodba ima jasne razloge za sprejeto odločitev. Sodišče prve stopnje je izhajalo iz izpovedi tožnika, da ni prejel celotnega regresa, kar potrjujejo tudi plačilne liste, na katere sta se sklicevali obe stranki kot dokaz za (ne)plačan regres za letni dopust in specifikacijo plačil toženke. V 11. točki obrazložitve je ustrezno pojasnilo, zakaj je upoštevalo navedene dokaze, med listinami, ki so v spisu, pa ni neskladji. Ker toženka ni dokazala, da bi tožniku plačala celotni pripadajoči regres za dopust za leta 2019, 2020, 2021 in 2022, je sodišče prve stopnje pravilno ugodilo zahtevku tožnika v tem delu, uveljavljani kršitvi iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in 8. člena ZPP v povezavi s prvim odstavkom 339. člena ZPP pa nista podani.

7. Tožnik je zatrjeval, da mu toženka ni plačala regresa za letni dopust za obdobje od 2019 do 2022, v dokaz svojih trditev je predlagal svoje zaslišanje in se tako kot toženka skliceval na plačilne liste. Toženka ni predlagala, da tožnik predloži izpisek iz svojega TRR-ja, iz katerega bi izhajala vsa prejeta plačila s strani toženke, tudi sicer pa je dokazno breme, da je regres v celoti plačala na toženki, ki temu bremenu ni zadostila. Tožeča stranka ne more dokazovati negativnega dejstva, tj. da nečesa ni prejela, da je dokazno breme o plačilu denarnih prejemkov iz delovnega razmerja na delodajalcu, pa je bila toženka tudi opozorjena s strani sodnice v okviru pripravljalnega naroka.

8. Toženka je v prvi pripravljalni vlogi glede plačila regresa navedla, da je tožniku regres plačala in navedla konkretne zneske (ki pa ne predstavljajo celotnega pripadajočega regresa), nato pa še, da pa je preostanek zneska tožnik prejel s kompenzacijo oziroma v drugačni obliki. Te navedbe so pavšalne, kot je to pojasnilo že sodišče prve stopnje. Toženka bi morala navesti kateri znesek, za katero leto je bil kompenziran oziroma plačan v kateri drugi obliki, ter za to predložiti dokaze, česar ni storila. Sodišče prve stopnje se zato ni bilo dolžno vsebinsko opredeliti do teh pavšalnih navedb toženke.

9. Ker je bil tožnikov zahtevek delno utemeljen, je sodišče prve stopnje skladno z drugim odstavkom 154. člena ZPP utemeljeno toženki naložilo, da za tožnika povrne pripadajoči del stroškov postopka in jo v deležu, v katerem je izgubila pravilno določilo za taksno zavezanko (drugi odstavek 3. člena Zakona o sodnih taksah).

10. Ker niso bili podani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo toženke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe (353. člen ZPP).

11. Toženka s pritožbo ni uspela, zato krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v povezavi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8, 339, 339/1, 339, 339/2, 339/2-14

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 3, 3/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.