VDSS Sklep Psp 163/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-01

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ZAVAROVANJE TERJATEV - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

enako varstvo pravic - dnevno nadomestilo zaradi začasne nezmožnosti za delo - začasna odredba - pravica do izjave in sodelovanja v postopku

Sodišče je s tem, ko je pri odločitvi o predlogu upoštevalo odgovor toženca, ne da bi tožnici omogočilo, da se do njega opredeli, zagrešilo kršitev določb postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP in 22. člena Ustave.

Odločilno dejstvo pri presoji utemeljenosti predlagane začasne odredbe je, ali so izpolnjeni pogoji za zadrževanje pravic iz zdravstvenega zavarovanja in posledično ni izkazan obstoj terjatve, ki je predmet spora, tj. pravica do nadomestila v času začasne nezmožnosti za delo. Na podlagi drugega odstavka 36. člena Zakona o interventnih ukrepih na področju zdravstva, dela in sociale ter z zdravstvom povezanih vsebin (ZIUZDS) zadržanje pravic nastopi, ko znesek neporavnanih obveznosti plačevanja prispevkov preseže znesek 8 % povprečne mesečne bruto plače v Republiki Sloveniji za preteklo leto, vendar ne prej kot 30 dni po pisnem obvestilu zavoda o neporavnanih obveznostih in posledicah nepravočasnega plačila. V primeru obvestila o zadržanju pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja gre za oblastno enostransko odločitev toženca, ki s svojim učinkovanjem spreminja pravni položaj zavarovanca.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnice za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagala, da se za čas do pravnomočnega zaključka tega sodnega postopka odpravi zadržanje pravic tožnice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in se tožencu naloži, da tožnici v roku treh dni od prejema začasne odredbe obračuna in izplača nadomestilo plače zaradi začasne zadržanosti od dela zaradi bolezni ter poravna prispevke za obvezno zdravstveno zavarovanje, za obdobja od 1. 3. 2025 do 31. 3. 2025, od 1. 4. 2025 do 30. 4. 2025, od 1. 5. 2025 do 31. 5. 2025, od 1. 2. 2023 do 28. 2. 2023, od 1. 3. 2023 do 31. 3. 2023, od 1. 4. 2023 do 30. 4. 2023, od 1. 5. 2023 do 31. 5. 2023, da se tožencu za primer, da ne bi ravnal na naveden način izreče denarna kazen v višini 10.000,00 EUR, da začasna odredba stopi v veljavo takoj in velja do pravnomočnega zaključka predmetne zadeve, in da ugovor ne zadrži izvršitve začasne odredbe.

2. Zoper sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnica. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Drugi odstavek 70. člena ZDSS-1 določa, da je sodišče dolžno o predlogu za izdajo začasne odredbe odločiti v roku 3 delovnih dni. Sodišče je izpodbijani sklep izdalo mesec dni po vložitvi predloga za izdajo začasne odredbe. Predlog za izdajo začasne odredbe je vročalo tožencu v odgovor, pri čemer odgovora, ki ga je povzelo v obrazložitvi sklepa, ni vročalo tožnici. S tem je kršilo tožničino pravico do izjave v postopku. V sklepu je navedeno, da iz dokumentacije izhaja, da je bilo tožnici obvestilo o zadržanju pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja z dne 9. 2. 2024 vročeno še istega dne na naslov A. Sodišče ne omeni iz katere dokumentacije naj bi to izhajalo. Tožnica bi se rada seznanila z vsebino povratnice ali druge vrste potrdila o tako izvršeni vročitvi. Obvestilo je bilo verjetno z navadno pošto poslano na naslov A. Ni jasno kako ji je bilo lahko obvestilo z dne 9. 2. 2024 istega dne vročeno na naslov A., s katerim že več let nima nikakršne veze, nikoli na navedenem naslovu ni imela poštnega nabiralnika, na njem se ji nikoli ni vročala pošta. Od leta 2022 ima v CRP za vročanje pošte uradno evidentiran elektronski naslov. Obvestila toženec nikoli ni poslal tožnici, kaj šele vročil. Sodišče je napačno presojalo tožničin predlog za izdajo začasne odredbe. Predlagala je izdajo regulacijske začasne odredbe, s katero je predlagala začasno ureditev spornega razmerja oziroma njenega položaja do pravnomočnega zaključka tega sodnega postopka na način, da se ji za ta čas odpravi zadržanje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, da ji za vtoževana obdobja toženec poravna prispevke iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja, in da ji izplača neto nadomestila za vtoževana obdobja. Pogoji za izdajo regulacijske začasne odredbe so drugačni kot pogoji za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve po 270. členu ZIZ. Regulacijska začasna odredba se izda za ureditev spornega razmerja do pravnomočnosti odločbe, da se prepreči nasilje ali nenadomestljiva škoda. Določba 70. člena ZDSS-1, ki za izdajo začasne odredbe, s katero se zadrži izvršitev izpodbijanega akta ali nasprotni stranki naloži začasno plačilo dajatev predpisuje dva pogoja: nevarnost nastanka nenadomestljive škode in neobstoj nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala nepopravljiva škoda. Teh pogojev za izdajo regulacijske začasne odredbe, ki jih je tožnica v predlogu obrazložila, sodišče ni presojalo, ker je izhajalo iz drugačnega materialno pravnega izhodišča. Zaradi protiustavnega zadržanja pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja ji nastaja huda nenadomestljiva škoda na njenem zdravju, saj mora zaradi zadržanja pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja sama kriti vse zdravstvene storitve, zaradi neizplačevanja pripadajočih ji nadomestil pa ne razpolaga z denarnimi sredstvi za kritje zdravstvenih storitev na katere je bila s strani osebne zdravnice napotena, po drugi strani pa tožencu z odpravo zadržanja tožničinih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja ne bi nastala nepopravljiva škoda, saj gre za kapitalsko najmočnejšo zdravstveno zavarovalnico v državi. Graja zaključek sodišča, da ni prerekala obstoja in višine dolga iz naslova obveznega zdravstvenega zavarovanja. Dokazno breme o višini dolga je na strani toženca, ki iz tega razloga in sklicujoč se na 36. člen ZIUZDS zadržuje tožničine pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. S tožbenimi navedbami in navedbami v pripravljalni vlogi je prerekala višino dolga zaradi neusklajenih evidenc, zaradi nezakonite prakse toženca, ki ji v obdobjih, ko ni delazmožna v breme OZZ, ne krije prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje, čeprav jih po zakonu mora kriti in ji na ta način nezakonito povečuje dolg iz tega naslova. Dokler evidence med ZZZS in FURS niso usklajene in dokler niso odpravljene nezakonitosti v postopanju toženca, se tožnica ne more verodostojno opredeliti do podatka o višini njenega dolga. S tem je utemeljen pritožbeni predlog, da se zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje drugemu sodniku, saj je razpravljajoča sodnica s kršitvami procesnih pravic zavzela negativno stališče do predloga za izdajo začasne odredbe in tudi do tožnice. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov ter po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava.

5. V socialnem sporu sodišče izda začasno odredbo za zavarovanje terjatve na podlagi 70. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDDS-1) in po določbah Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), če ZDSS-1 ne določa drugače. Sodišče prve stopnje je pri izdaji sklepa upoštevalo 270. člen ZIZ, ki določa pogoje za izdajo začasne odredbe v zavarovanje denarne terjatve. Predlog je zavrnilo z utemeljitvijo, da obstoj terjatve ni verjetno izkazan, ker je bila tožnica obveščena, da so njene pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja zadržane.

6. Odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe praviloma ni izpeljano v kontradiktornem postopku. Če se sodišče odloči, da zaradi specifičnosti zadeve, pred odločitvijo o predlogu za izdajo začasne odredbe vseeno izvede kontradiktorni postopek, mora to storiti dosledno. Sodišče prve stopnje je predlog za izdajo začasne odredbe vročalo tožencu, ki je na predlog podal odgovor. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je odgovor toženca tudi povzelo, vendar pa ga ni vročalo tožnici. Da mora biti stranki tudi v postopku odločanja o začasni odredbi zagotovljena pravica, da se lahko izjavi o vseh dejstvih in okoliščinah, ki so pomembni za odločitev o njeni pravici, in sicer tako o dejanskih, kot o pravnih vidikih zadeve se je že opredelilo Ustavno sodišče RS (Up-419/10). Sodišče je s tem, ko je pri odločitvi o predlogu upoštevalo odgovor toženca, ne, da bi tožnici omogočilo, da se do njega opredeli, zagrešilo kršitev določb postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP in 22. člena Ustave.

7. Pritožbeno sodišče dodatno opozarja na utemeljen pritožbeni očitek, da je ocena sodišča prve stopnje o neizkazanosti potrebnih pogojev za izdajo začasne odredbe, pomanjkljiva. Odločilno dejstvo pri presoji utemeljenosti predlagane začasne odredbe je, ali so izpolnjeni pogoji za zadrževanje pravic iz zdravstvenega zavarovanja in posledično ni izkazan obstoj terjatve, ki je predmet spora, tj. pravica do nadomestila v času začasne nezmožnosti za delo. Na podlagi drugega odstavka 36. člena Zakona o interventnih ukrepih na področju zdravstva, dela in sociale ter z zdravstvom povezanih vsebin (ZIUZDS) zadržanje pravic nastopi, ko znesek neporavnanih obveznosti plačevanja prispevkov preseže znesek 8 % povprečne mesečne bruto plače v Republiki Sloveniji za preteklo leto,

vendar ne prej kot 30 dni po pisnem obvestilu zavoda

o neporavnanih obveznostih in posledicah nepravočasnega plačila. V primeru obvestila o zadržanju pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja gre za oblastno enostransko odločitev toženca, ki s svojim učinkovanjem spreminja pravni položaj zavarovanca (tako že v zadevi Psp 62/2024).

8. Tožnica trdi, da ji obvestilo o zadržanju pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja z dne 9. 2. 2024 ni bilo nikoli vročeno. Sodišče prve stopnje se do te, za odločitev ključne navedbe tožnice, ni opredelilo ter ni navedlo morebitne listine iz katere bi potrdilo o vročitvi tudi izhajalo. V kolikor držijo navedbe tožnice, niso mogli nastati učinki iz drugega odstavka 36. člena ZIUZDS in do zadržanja pravic ni prišlo. To pomeni, da bo moralo sodišče prve stopnje obstoj pogoja za izdajo začasne odredbe, in sicer verjetnost obstoja terjatve, ponovno presojati.

9. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP). Sodišče prve stopnje bo moralo v ponovljenem postopku tožnici zagotoviti pravico do izjave in ugotoviti, ali ji je bilo obvestilo iz 36. člena ZIUZDS tudi vročeno. Predlog za izdajo začasne odredbe bo moralo presojati po določbah 70. člena ZDSS-1 in 272. člena ZIZ, kot nedenarno terjatev, ker se ta nanaša na pravico.

10. Pritožbeno sodišče ni ugodilo predlogu tožnice, naj se zadeva vrne v nov postopek drugemu sodniku, ker je ugotovilo, da za to ni utemeljenih razlogov (356. člen ZPP). Dodatno pa opozarja, da gre v uvodu izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje pri navedbi tožene stranke za očitno pisno pomoto.

11. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je pridržana za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

Iz ustavne pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave izhaja tudi pravica do izjavljanja v postopku.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 22

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-8, 356, 365, 365-3

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 270, 272

Zakon o interventnih ukrepih na področju zdravstva, dela in sociale ter z zdravstvom povezanih vsebin (2023) - ZIUZDS  - člen 36, 36/2

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 70

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.