VDSS Sodba Pdp 268/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), mag. Urša Klemenčič (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

nesreča pri delu - odškodninska odgovornost delodajalca - odškodnina za nepremoženjsko škodo - telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem - strah - skaženost - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - preizkus pravilne uporabe materialnega prava - primerna odškodnina - načelo individualizacije višine odškodnine - načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine

Sodišče prve stopnje je tožniku priznalo primerno denarno odškodnino. Pri odmeri odškodnine je ustrezno upoštevalo tako načelo individualizacije odškodnine kot tudi načelo objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine (drugi odstavek 179. člena OZ). Upoštevalo je intenzivnost in trajanje telesnih bolečin, duševnih bolečin in strahu ter vse konkretne okoliščine, ki so podane pri tožniku, kot tudi sodno prakso v podobnih primerih.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da tožniku plača odškodnino v znesku 57.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 23. 3. 2022 do plačila. Toženki je naložilo, da tožniku povrne stroške postopka in jo določilo kot zavezanko za plačilo sodne takse.

2. Zoper sodbo se zaradi vseh pritožbenih razlogov pritožuje toženka in meni, da je višina prisojene odškodnine previsoka. Sklicuje se na sodbo Vrhovnega sodišča RS VS002495, kjer so bile poškodbe hujše, oškodovanec pa je dobil odškodnino v skupni višini 61.200,00 EUR. Iz naslova strahu je prejel odškodnino v višini 3.000,00 EUR, kar je bistveno manj od prisojenih 7.000,00 EUR. Izvedenec je pojasnil, da je tožnik trpel primarni strah do prihoda v bolnišnico, tako tožnik kot oškodovanec v citirani zadevi pa sta sekundarni strah trpela 1 leto in pol. Tudi odškodnina iz naslova skaženosti je previsoka, saj je v citirani sodbi imel oškodovanec hujše in bolj vidne brazgotine, prejel pa je odškodnino v višini 5.000,00 EUR. Sklicuje se še na sodbi VS002669 in VS002506, kjer so bile prisojene nižje odškodnine za primerljive, če ne hujše poškodbe. Predlaga, da se pritožbi ugodi in zavrne tožbeni zahtevek oziroma podredno, da se zadevo vrne v nov postopek.

4. Tožnik je dne 26. 3. 2019 med delom za toženko zdrsnil čez rob balkona in padel z višine 4 metrov, pri čemer je utrpel zelo hudo poškodbo (5. stopnje po Fisherjevi shemi) leve noge. S pravnomočno vmesno sodbo Pd 71/2022 z dne 6. 9. 2023 v zvezi s sodbo Pdp 61/2024 z dne 15. 5. 2024 je bilo ugotovljeno, da je tožbeni zahtevek utemeljen po temelju oziroma da toženka tožniku odgovarja za nastalo poškodbo na podlagi določb prvega odstavka 179. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1) v povezavi s prvim odstavkom 131. člena Obligacijskega zakonika (OZ). Z izpodbijano sodbo je bila tožniku za nepremoženjsko škodo, nastalo ob delovni nesreči dne 26. 3. 2019, prisojena odškodnina v skupni višini 57.000,00 EUR oziroma 36,34-kratnik povprečne mesečne neto plače.

5. Tožnik je v posledici delovne nesreče dne 26. 3. 2019 utrpel večkratni odprti zlom leve goleni. Tekom zdravljenja je imel pet operacij, zaradi odstranitve mrtvin je bil deležen več operativnih intervencij, v bolnišnici je bil skupaj 52 dni. Iz desnega stegna so mu odstranili mišico z žilnim pecljem in jo vstavili v poškodovano levo nogo, izvedena je bila rekonstrukcija arterije in ven. Prejel je zunanji fiksator, potreben je bil transport kosti. Podvržen je bil vrsti pregledov, rentgenom, zaradi okužbe in vnetja je eno leto užival antibiotike in antimikotik, zaradi močnih bolečin pa močne analgetike v obliki injekcij, infuzij in tablet. Postopek zdravljenja je trajal 2 leti in 2 meseca. Tožnik je trpel hude bolečine 10 dni, trajne srednje hude en mesec, šest mesecev je po 3 ure dnevno trpel občasne srednje hude bolečine ob hoji, obremenitvi in vajah, občasne srednje hude bolečine do ene ure dnevno pa do konca zdravljenja. Šest mesecev je trpel trajne lahke telesne bolečine in občasne lahke do 3 ure dnevno do konca zdravljenja, pri čemer bo bolečine trpel tudi v bodoče ob dalj časa trajajoči stoji in hoji. V posledice poškodbe ima tožnik 3 centimetre krajšo nogo in artrozo zgornjega skočnega sklepa. Težje hodi in vozi avto. Ni sposoben hoje na dolge razdalje in vožnje kolesa, prav tako ne more normalno prenašati bremen in s težavo premaguje neravni teren, se vzpenja po stopnicah. Če stoji več kot 2 uri, mu noga oteče, ima pa tudi vidne obsežne brazgotine. Zaradi poškodbe je postal invalid III. kategorije. Dela lahko le z delovnim časom krajšim od polnega, 4 ure dnevno, 20 ur tedensko, na drugem delu (fizično lažje delo, dvig in prenos bremen do 10 kg, hoja na krajše razdalje po ravnem terenu, ne na višini in lestvah, izjemoma v počepu).

6. Glede na vse navedeno je sodišče prve stopnje tožniku priznalo primerno denarno odškodnino. Pri odmeri odškodnine je ustrezno upoštevalo tako načelo individualizacije odškodnine kot tudi načelo objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine (drugi odstavek 179. člena OZ). Upoštevalo je intenzivnost in trajanje telesnih bolečin, duševnih bolečin in strahu ter vse konkretne okoliščine, ki so podane pri tožniku, kot tudi sodno prakso v podobnih primerih.

7. Toženka ugovarja prisojeni višini odškodnine in se sklicuje predvsem na odločitev v zadevi VS002495, kjer je bil prisojen znesek v višini 61.800,00 EUR, in VS002669 s prisojeno odškodnino v višini 40.000,00 EUR, vendar ne upošteva, da je potrebno zaradi različnega datuma nastanka škodnega dogodka in datuma odmere odškodnine primerjati višino odškodnine glede na večkratnik povprečne mesečne neto plače, ki ga predstavlja prisojeni znesek, in ne končni znesek odškodnine. Upoštevajoč navedeno je v zadevi VS002495 oškodovanec za hujše poškodbe kot tožnik prejel bistveno višjo odškodnino, in sicer v višini 62,7‑kratnika povprečne mesečne neto plače. Enako velja za zadevo VS002669, v kateri je bila oškodovancu prisojena odškodnina v višini 40,25-kratnika povprečne mesečne neto plače, kar pomeni, da je bila v navedeni zadevi prisojena višja, in ne nižja odškodnina, kot to zmotno uveljavlja pritožba.

8. Tožniku je bila za telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem prisojena odškodnina v višini 20.000,00 EUR oziroma 12,75-kratnika povprečne mesečne neto plače, kar je glede na ugotovljene nevšečnosti med zdravljenjem in bolečine (opisane v točkah 10 do 17 obrazložitve izpodbijane sodbe) primerna odškodnina. Tožnik je utrpel primerljive nevšečnosti med zdravljenjem in bolečine kot oškodovanec v zadevi VS002506, kateremu je bila iz tega naslova prav tako prisojena odškodnina v višini 12-kratnika povprečne mesečne neto plače.

9. Sodišče prve stopnje je tožniku iz naslova strahu priznalo odškodnino v višini 7.000,00 EUR oziroma 4,46-kratnik povprečne mesečne neto plače. Pravilno je upoštevalo, da je tožnik utrpel hud primarni strah pri padcu z višine in ob soočenju z odprtim zlomom z deformacijo, med dolgotrajnim zdravljenjem kompleksne poškodbe pa je 18 mesecev trpel močan sekundarni strah. Pri odmeri je upoštevalo odločitev v primerljivih zadevah (20. točka obrazložitve), toženka pa se neutemeljeno sklicuje na odločitev v zadevah VS002495 in VS002506. V zadevi VS002495 je bila prisojena odškodnina iz naslova strahu v višini 3‑kratnika povprečne mesečne neto plače, pri čemer je oškodovanec utrpel hipni primarni strah pred trčenjem, hud sekundarni strah je trpel do premestitve v zdravilišče, blag pa do zaključka zdravljenja 21. 4. 2009.

V zadevi VS002506 je bila oškodovancu iz naslova strahu prisojena odškodnina v višini 1,5-kratnika povprečne mesečne neto plače, vendar je trpel hud primarni strah 90 minut, hud sekundarni strah 2 tedna, pred operacijami in v času hudih bolečin, srednje hud sekundarni strah 2 tedna in sekundarni strah lažje intenzivnosti 2 meseca. Tožniku je bila prisojena nekoliko višja odškodnina, vendar utemeljeno, saj je ob padcu z višine utrpel hud primarni strah, trpel pa je tudi močan sekundarni strah.

10. Tožniku je sodišče prve stopnje za skaženost prisodilo odškodnino v višini 10.000,00 EUR oziroma 6,37-kratnik povprečne mesečne neto plače, kar je glede na okoliščine primera ustrezno. Tožnik ima zaradi poškodbe za 3 centimetre krajšo levo nogo, zato opazno šepa. Zaradi presaditve kože in operacij so vidne obsežne brazgotine in zadebeljeno tkivo. Ob obremenjevanju noge pa mu tudi močno zateče levi gleženj. Gre za posledice, ki se ne dajo povsem prikriti z oblačili, saj se spremenjena hoja takoj opazi, ob poletnih mesecih pa so dobro vidne tudi brazgotine in oteklina. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje, ki jim pritožba ne oporeka, izhaja, da tožnik zaradi tega močno trpi. Tožnikova skaženost je tako hujša kot v zadevi VS002495, v kateri je bila oškodovancu zaradi brazgotin, ki se lahko prikrijejo z oblačili, ni pa ugotovljena motena hoja, prisojena odškodnina zaradi skaženosti v višini 5-kratnika povprečne mesečne neto plače. Tudi v zadevi VS002506, kjer je bila oškodovancu iz tega naslova prisojena odškodnina v višini 1-kratnika povprečne mesečne neto plače, je bila stopnja skaženosti nižja, saj je šlo za skaženost v obliki brazgotin, ne pa tudi krajše noge in šepanja.

11. Pritožba ne navaja razlogov, zakaj naj bi bila višina prisojene odškodnine za nepremoženjsko škodo iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnost napačna, zato je pritožbeno sodišče ta del odločitve presojalo le v okviru preizkusa pravilne uporabe materialnega prava po uradni dolžnosti (19. člen Zakona o delovnih in socialnih sodiščih v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Glede na dejanske ugotovitve o duševnih bolečinah zaradi zmanjšanih življenjskih aktivnostih, ki jih je utrpel tožnik (obrazložitev prvostopenjske sodbe v točkah 25 do 30), upoštevaje višino odškodnine, odmerjene v primerljivih zadevah, je odškodnina v višini 20.000,00 EUR oziroma 12,75-kratnika povprečne mesečne neto plače primerna.

12. Ker niso bili podani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo toženke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo (353. člen ZPP).

13. Toženka s pritožbo ni uspela, zato krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v povezavi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 179, 179/1

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 131, 131/1, 179, 179/2

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 19

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 350, 350/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.