VDSS Sodba Psp 1/2026
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2026-01-14

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

ugotavljanje invalidnosti - zaključek zdravljenja

Glede na naravo duševne bolezni in strokovnih smernic tožnica v dosedanjem poteku obravnave ni bila vključena v ustrezne oblike zdravljenja, zato pri tožnici zdravljenje še ni zaključeno. Zaradi slednje še tudi ni podana invalidnost.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca številka zadeve: ..., številka dosjeja: ... z dne 23. 7. 2024 ter iste številke zadeve in številke dosjeja z dne 14. 2. 2024, da se tožnici prizna pravica do dela s krajšim delovnim časom od polnega 4 ure dnevno, 20 ur tedensko.

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnica smiselno zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Še vedno se zdravi zaradi prilagoditvene motnje, fizičnih naporov, povezanih z delom, mobinga, poslabšane anksiozno depresivne motnje s paničnimi napadi, organsko razpoloženjske motnje, psihoorganskega sindroma, hipertiroze z difuzno golšo po aplikaciji jod terapije, astme in koprivnice. Sodni izvedenki sta ugotovili, da je tožničino čustvovanje manj razgibano, razpoloženjska lega je blago znižana z nakazano anksioznostjo, s težavami v mentalizaciji, psihično destabilizacijo, šibko osebno strukturiranostjo, nizko kapaciteto za spoprijemanje s stresnimi okoliščinami, kronično znižanim razpoloženjem, izrazito upočasnjenost kognitivnega funkcioniranja, miselno utrudljivost. Po mnenju izvedenke psihiatrične stroke zdravljenje pri tožnici še ni zaključeno, vendar je upoštevajoč dosedanji potek zdravljenja realni 6‑urni delovnik. Obe sta mnenja, da za 8‑urni delovnik ni več sposobna, ker gre za kronične težave, ocene invalidnosti pa nista podali. Zdravstveno stanje se ji še do sedaj ni izboljšalo. Pri vsakodnevnih opravilih večkrat potrebuje pomoč, redno obiskuje Center za duševno zdravje A. Skladno s sodbo, ji je osebna zdravnica izdala napotnico za bolnišnično obravnavo v psihiatriji, kjer se bo zdravila in je trenutno v bolniškem staležu. Vključena je v terapevtsko obravnavo v sklopu Centra za osebnostno rast in razvoj. Želi si ostati delovno aktivna, vendar ne v polnem delovnem času, ki ga ne zmore.

4. Po preizkusu zadeve v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami; v nadaljevanju ZPP) pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo. V postopku ni prišlo do absolutno bistvenih kršitev določb ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

5. Sodišče je presojalo dokončno odločbo toženca z dne 23. 7. 2024 v zvezi z odločbo z dne 14. 2. 2024. Toženec je v predsodnem postopku tožničino zahtevo za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja zavrnil, ker je ugotovil, da pri njej ni zdravstvenih sprememb, ki bi zmanjševale njeno zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta, na katerem dela.

6. Iz dejanskih ugotovitev sodišča in iz listinske dokumentacije v spisu izhaja, da je bila tožnica ocenjevana za delo "skladiščnik IV". Kot bolezen, ki vpliva na delovno zmožnost tožnice je v mnenju IK druge stopnje z dne 8. 4. 2024 navedena neopredeljena urtikarija, razpoloženjska motnja, nevrotska subdekompenzacija, prilagoditvena motnja in neopredeljena astma.

7. V pritožbeni obravnavi ostaja sporno, ali je pri tožnici prišlo do zmanjšanja delovne zmožnosti in posledično do III. kategorije invalidnosti Ker tožnica uveljavlja pravico do dela s krajšim delovnim časom, je primarno vprašanje, ali se lahko poda ocena tožničine delazmožnosti na podlagi predložene dokumentacije glede že izvedenega zdravljenja.

8. V postopku uveljavitve pravic iz invalidskega zavarovanja je vprašanje obstoja invalidnosti ter v zvezi s tem vprašanje zaključenega zdravljenja, potrebno presojati v okviru določbe 63. člena ZPIZ-2. Za invalidnost gre, kadar zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene v skladu z zakonom, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta oziroma poklicno napredovanje. Zdravljenje je zaključeno, če so pri zavarovancu ugotovljene takšne spremembe v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in gre za dokončno stanje, pri katerem kljub zdravljenju ni mogoče pričakovati izboljšanega zdravstvenega stanja. In ravno slednje po pritožbeni oceni pri tožnici ni izkazano.

9. Sodišče je v 9. točki pravilno izpostavilo, da je potrebno še preden se sooči zdravstveno stanje z obremenitvami na delovnem mestu, ugotoviti ali gre pri tožnici za dokončne spremembe. Sodišče je v izvedovanje o tožničini preostali delovni zmožnosti pravilno vključilo sodni izvedenki s področja psihiatrije in klinične psihologinje, ki sta podali skupno mnenje z dne 10. 6. 2025. Ugotovili sta, da pri tožnici do referenčnega datuma ni izkazanih trajnih in dokončnih sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih zaobsega 63. člen ZPIZ-2. Upoštevajoč, da s strani tožnice zoper mnenje po vsebini ni bilo nobenih pripomb, sodišče pa tudi ni podvomilo v pravilnost izvedenskega mnenja, je na tem mnenju ustrezno gradilo svojo odločitev.

10. Po izvedovanju gre pri tožnici za osebnostno motnjo odvisnostnega tipa, vsaj zmerne stopnje, ki se je razvijala že v času njenega odraščanja. Razpoloženjska motnja, tj. depresivna in anksiozna simptomatika z nihanji, pa je posledica te osebnostne motnje. Osebnostne motnje so po splošnih kriterijih za postavitev diagnoze osebnostne motnje po MKB‑10 opredeljene kot trajen vzorec notranjega doživljanja in vedenja, ki pomembno odstopa od pričakovanj posameznikove kulture. Ta vzorec notranjega doživljanja in vedenja je vztrajen in neprožen ter je prisoten na dveh ali več področjih. Sodni izvedenki sta izpostavili, da je bila tožnica v dosedanjem poteku obravnave vključena zgolj v ambulantno psihiatrično obravnavo,

zaradi česar pri njej ni bila izvedena poglobljena psihoterapija, bolnišnično obravnavo, pa celo odklanja. Ker je osebnostno motnjo mogoče zdraviti in zmanjšati simptome, bi morala biti tožnica vključena v dolgotrajnejšo in intenzivnejše zdravljenje, kar zahteva ustrezno in zadostno motivacijo osebe. Zdravljenje osebnostne motnje v specializiranih programih bi tožnici omogočilo boljše prepoznavanje notranjih in zunanjih stresorjev v svojem okolju in njihovo lažje upravljanje. Ni pa mogoče pri tožnici potrditi organskega vzroka psihičnih težav, kot je opisano tekom dosedanje obravnave, prav tako ne psihoorganskega sindroma. Slednje je pomembno, ker je tožnica v ambulantni psihiatriji vodena pod razpoloženjsko organsko motnjo oziroma psihoorganskim sindromom. Zdravljenje po teh dveh diagnozah poteka povsem drugače kot obravnava osebnostne motnje, razlikuje pa se tudi prognoza.

11. Upoštevajoč ključno ugotovitev sodnih izvedenk, da glede na opisano naravo duševne bolezni in strokovnih smernic tožnica v dosedanjem poteku obravnave ni bila vključena v ustrezne oblike zdravljenja,

je pravilen dokazni zaključek sodišča, da pri tožnici zdravljenje še ni zaključeno. Zaradi slednje še tudi ni podana invalidnost.

12. Nenazadnje je sodišče ugotovitev sodnih izvedenk o najverjetnejši tožničini zmožnosti zgolj za 6‑urni delovnik, na katero se sedaj v pritožbi sklicuje tožnica, pravilno dokazno ovrednotilo. Ugotovitev izvedenke psihiatrinje glede verjetnega realnega 6‑urnega delovnika je potrebno umestiti v ustrezen kontekst, saj gre zgolj za prognozo glede na dosedanji potek tožničinih težav, njeno aktualno osebnostno in kognitivno funkcioniranje ter klinične izkušnje v podobnih primerih, do česar se bo mogoče opredeliti šele po zaključenem zdravljenju.

13. Tudi po pritožbeni oceni je sodišče pravilno in popolno ugotovilo vsa sporna vprašanja, pravilno sledilo izvedenskemu mnenju in štelo, da zdravljenje ni zaključeno ter posledično še ne gre za invalidnost.

14. Upoštevajoč obrazloženo je pritožbeno sodišče pritožbo na podlagi 353. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 63

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.