VDSS Sodba Pdp 335/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), mag. Urša Klemenčič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja - hujša kršitev delovnih obveznosti z znaki kaznivega dejanja - tatvina - posredni ali indicijski dokazi - zaprt krog med seboj povezanih indicev

Za ugotovitev, da je delavec storil dejanje, ki se mu očita v izredni odpovedi, (le) na podlagi indicev mora biti izpolnjen pogoj, da gre za niz nedvoumno ugotovljenih indicev, ki so med seboj trdno in logično povezani ter se dopolnjujejo tako, da tvorijo sklenjen krog (indični krog), na podlagi katerega je mogoče z gotovostjo sklepati, da je delavec očitano kršitev storil.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 2. 9. 2022 (I. točka izreka), trajanje delovnega razmerja od 11. 10. 2022 do 4. 6. 2024 z vsemi pravicami in obveznostmi (II. točka izreka), toženki pa naložilo, naj tožniku za to obdobje prizna neprekinjeno delovno dobo, pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije uredi vpis zavarovalne dobe v matično evidenco ter mu obračuna nadomestila mesečnih plač za mesec september 2022 v višini 1.244,93 EUR, oktober 2022 v višini 1.124,35 EUR, od vključno meseca novembra 2022 do 4. 6. 2024 pa v višini 1.133,83 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. točka izreka). Zavrnilo je zahtevek za ugotovitev trajanja delovnega razmerja z vsemi pravicami in obveznostmi, priznanje delovne dobe in vpis zavarovalne dobe v matično evidenco ter plačilo nadomestila mesečne plače za obdobje od 5. 6. 2024 dalje (IV. točka izreka). Toženki je naložilo, naj tožniku plača premalo izplačane plače za čas suspenza v zneskih 200,74 EUR in 254,40 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (V. točka izreka). Toženki je naložilo povračilo tožnikovih stroškov postopka v znesku 2.955,95 EUR (VI. točka izreka) ter jo zavezalo za plačilo sodne takse za postopek na prvi stopnji (VII. točka izreka).

2. Zoper sodbo (njen ugodilni del) vlaga toženka pritožbo zaradi vseh pritožbenih razlogov in predlaga njeno spremembo tako, da se tožbeni zahtevek zavrne oziroma njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da je sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku praktično v celoti prepisalo vsebino sodbe v prvem postopku, ne da bi odpravilo bistvene kršitve določb postopka in pomanjkljivosti v obrazložitvi, na katere je opozorilo pritožbeno sodišče v razveljavitvenem sklepu Pdp 360/2024. Nasprotuje stališču o nedokazanosti odtujitve 100 litrov goriva 28. 7. 2022. Nasprotuje dokazni oceni izpovedi A. A. in B. B. v zvezi s strokovnostjo izračuna oziroma ocene manjkajočega goriva. Navaja, da je obrazložitev sama s sabo v nasprotju, saj sodišče prve stopnje po eni strani navaja, da ne dvomi v način meritev goriva toženke in sprejme rezultat meritve (3600 litrov), po drugi strani pa ugotovi, da izračun porabe goriva in ocena manjkajočega goriva nista bila narejena zadosti strokovno, ker ni uradnih podatkov na dan zaustavitve lokomotive. Zatrjuje, da ta notranja protislovnost pomeni arbitrarno presojo dokazov. Meni, da je izpoved B. B. prepričljiva in strokovna, pojasnil je podatek o povprečni porabi goriva največ 5 litrov/km ter oceno, da bi moralo biti stanje goriva spornega dne najmanj 3700 litrov ter da je na dan podaje ocene imel podatke o številu vagonov in teži vlaka. Pojasnjuje izkustveno analizo porabe količine goriva iz leta 1996 in vztraja, da bi v dvomu sodišče prve stopnje moralo postaviti izvedenca; ker ga ni, je bistveno kršilo določbe postopka. Nasprotuje ugotovitvi, da gre le za pavšalno oceno oziroma okviren izračun manjkajoče količine goriva spornega dne, ob strokovni oceni porabe in 120 km opravljenih poti 26. 7. 2022 po točenju goriva, bi moralo biti v lokomotivi še 3700 litrov goriva, na dan spornega dogodka pa je bilo izmerjenih 3600 litrov, kar pomeni, da je bilo spornega dne odtujenih 100 litrov. Sklicuje se na izpoved A. A. glede poškodb na rezervoarju, kar je izpadlo iz policijskega zapisnika; do tega se sodišče prve stopnje ni opredelilo. Navaja, da je na podlagi vseh ugotovljenih dejstev ugotovila, da je gorivo odtujil tožnik, pred odpovedjo se je prepričala, da je bilo vozilo znamke C. na kraju slučajno in z odtujitvijo ni bilo povezano, zoper tožnika teče tudi kazenski postopek (obtožni predlog je bil vložen 7. 7. 2023), kar kaže na utemeljen sum, da je tožnik storil kaznivo dejanje tatvine na škodo toženke. Nasprotuje tudi dokazni oceni ter dokazni oceni izpovedi prič D. D. in E. E. glede tožnikovega ravnanja 28. 7. 2022, saj sta prepoznala tožnika kot osebo, ki sta jo tega dne videla pri samem dejanju in izpovedala, da je burno reagiral, kar je bilo posledica dejstva, da sta ga zalotila pri kaznivem dejanju. Kot neprepričljivo oceni ugotovitev, da bi tožnik za odtujitev 100 litrov goriva potreboval vsaj pet 20‑litrskih ali še več 10- ali 15-litrskih posod. Navaja, da bi v prtljažnik svojega vozila tožnik lahko naložil več kanistrov goriva v skupnem volumnu več kot 100 litrov, priči sta izpovedali, da je tožnik poleg enega kanistra v avto naložil še dve večji črni vrečki, ki ju je nosil tako, kot da je v njiju nekaj težkega. Meni, da je utemeljeno sklepala, da so bili kanistri najmanj trije. Zatrjuje zmotno uporabo materialnega prava, ker je sodišče prve stopnje pri presoji zakonitosti izredne odpovedi uporabilo previsok dokazni standard gotovosti, kakršen se uporablja v kazenskem postopku; zadostuje namreč civilnopravni standard prepričanja, ki temelji na visoki stopnji verjetnosti (Pdp 415/2017, VSRS II Ips 166/2014), enak standard se zahteva za dokazano porušeno zaupanje med strankama po 109. členu ZDR-1. Sodišču prve stopnje očita, da je z zahtevo po točni in dokončni ugotovitvi količine goriva napačno uporabilo materialno pravo. Trdi, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do razloga za odpoved po 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1 niti do očitkov kršitev 34. in 37. člena ZDR-1 ter 2. in 6. alineje 5. člena Pravilnika 621. Meni, da je tožnik s svojim ravnanjem, za katero ni imel navodil delodajalca, kršil določbo 34. člena ZDR-1 ter prepoved škodljivega ravnanja in posegel v premoženje delodajalca in njegov ugled. Uveljavlja kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodba nima razlogov o vseh odločilnih dejstvih oziroma ni zadostno obrazložena. Nasprotuje zavrnitvi predloga za sodno razvezo, ki jo je sicer res utemeljevala predvsem z razlogi za izredno odpoved, a je poudarila tudi dolžnost skrbi in varovanja ugleda toženke ter delo tožnika na delovnem mestu, ki terja posebno vestnost in poštenost, zato tožniku zaradi njegovega ravnanja utemeljeno ne more več zaupati. Meni, da bi sodišče prve stopnje moralo pretehtati, ali vse okoliščine in interes obeh pogodbenic dopušča možnost nadaljevanja delovnega razmerja ali ne. Opozarja na ugotovitve, da tožniku ni kršila pravice do zagovora in je odpoved pravočasna. Sklicuje se na napotke v razveljavitvenem sklepu, da naj sodišče prve stopnje odpravi kršitev določb ZPP in dopolni dokazni postopek v smeri ugotavljanja, kaj je tožnik delal na tirih, ko je v svoj avtomobil prinašal kanister in kaj je bilo v njem in dveh vrečkah. Sklicuje se na trditve, da je bila tožnikova delovna obveznost 28. 7. 2022 iz listin v spisu povsem jasna, opravljal je delo vodje premika, tj. vodenje premikalne skupine pri premikalnih opravilih, prenašanje kanistrov pa ni sodilo v njegovo delovno obveznost, kanistre je pripeljal v osebnem avtomobilu ob ... tiru, kjer ni dovoljeno parkiranje. Navaja, da je tožnik prenašal prazne kanistre do lokomotive in polne od nje nazaj do svojega avtomobila in jih vanj položil. Trdi, da je priča D. D. potrdil, da so bile kante polne, kar je ugotovil po načinu hoje in načinu nošenja vrečk. Ker pri lokomotivi ni bilo druge tekočine, šteje, da je edina logična razlaga, da je iz rezervoarja lokomotive iztočil gorivo in ga v kanistrih z vrečkama prenesel v svoj avtomobil. Opozarja na to, da tožnik v svojem zaslišanju na vprašanja o tem ni odgovarjal. Trdi, da se sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni prepričljivo opredelilo do vsebine kanistrov in vrečk, niti ni razčlenilo, ali je tožnikova prisotnost na tirih res izvirala iz opravljanja njegovih delovnih nalog.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v mejah razlogov iz pritožbe; po uradni dolžnosti je pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti, na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pa je pravilno uporabilo materialno pravo.

5. Ni podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki jo uveljavlja pritožba, saj izpodbijana sodba vsebuje zadostne razloge o vseh odločilnih dejstvih, med njimi pa tudi ni nasprotij, niti niso v nasprotju z izrekom. Na ustrezno obrazloženost sodbe ne vplivajo pritožbene trditve o tem, da je sodba v bistvenem enaka razveljavljeni sodbi, bistveno je, da se je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi posredno ali neposredno opredelilo do pravno pomembnih dejstev in argumentov strank, tako da jo je pritožbeno sodišče lahko preizkusilo.

6. V zadevi je sodišče prve stopnje prvič odločilo s sodbo z dne 28. 11. 2023, ki jo je pritožbeno sodišče razveljavilo s sklepom Pdp 360/2024 z dne 9. 10. 2024 in jo vrnilo sodišču prve stopnje z navodilom, naj odpravi ugotovljeno bistveno kršitev določb pravdnega postopka glede nezadostne obrazložitve sodbe ter dopolni dokazni postopek glede dejstva, kaj je tožnik delal na tirih (ko je v svoj avtomobil prinašal kanister oziroma kanto) in kaj je bilo v kanistru (in dveh vrečkah). Sodišče prve stopnje je sledilo navodilom in v ponovljenem postopku opravilo glavno obravnavo ter strankama dalo možnost podajanja trditev v zvezi z navedenimi vprašanji. Toženka je na naroku 20. 3. 2025 vztrajala pri odgovoru na tožbo, dotedanjih navedbah in izvedbi predlaganih dokazov in navedla, da je tožnikova delovna obveznost 28. 7. 2022 iz listin v spisu povsem jasna: opravljal je delo vodje premika, torej vodenje premikalne skupine pri premikalnih opravilih, prenašanje kanistrov ni sodilo v njegovo delovno obveznost, avtomobil pa je imel parkiran ob ... tiru, kjer parkiranje ni dovoljeno. Zatrjevala je, da sta bila v obeh vrečkah kanistra, v kanistrih pa je bilo iz lokomotive iztočeno gorivo. Tožnik je te navedbe prerekal kot neresnične in neizkazane ter zatrjeval, da je delovne naloge opravljal tudi na tirih, kjer je stala predmetna lokomotiva, kritičnega dne je v okviru svojih delovnih obveznosti prosto dostopal do tirov, tudi z osebnim vozilom. Navedel je, da ne drži, da bi bili kanistri/kante polne, priče tega niso mogle vedeti, še manj videti, kaj je v njih, blizu lokomotive je bila tudi pipa z vodo, goriva iz lokomotive ni mogel iztočiti, ker ni imel ključev rezervoarja. Na naroku je sodišče prve stopnje zaslišalo tožnika, ki ni odgovoril na vprašanje, zakaj se je nahajal na dotičnem mestu s kanistri niti, kaj je bilo v njih. Potrdil je, da je listina pod B 3 njegova izjava ter da izpoved priče F. F. drži. Na podlagi celotnega dokaznega postopka je sodišče prve stopnje z izpodbijano sodbo ugotovilo nezakonitost presojane izredne odpovedi.

7. Toženka je tožniku 2. 9. 2022 izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR‑1). Očitala mu je, da si je 28. 7. 2022 v delovnem času protipravno prilastil 100 litrov goriva iz lokomotive ... na ... tiru železniške postaje G., s čimer je kršil 34. in 37. člen ZDR-1 ter določbi 2. in 6. alineje petega člena Pravilnika 621, pri čemer ima ravnanje znake kaznivega dejanja tatvine po 204. členu Kazenskega zakonika (KZ-1).

8. Sodišče prve stopnje je v tudi v novem sojenju presodilo, da je odpoved nezakonita, ker toženka očitanega ravnanja ni dokazala. Pri tem je upoštevalo:

- da toženka ni dokazala, da je bilo 28. 7. 2022 odtujenih 100 litrov goriva, saj okviren izračun količine manjkajočega goriva brez uradnih podatkov na dan zaustavitve lokomotive ne more zadostovati za zaključek, da je bilo odtujenih točno 100 litrov, kar bi glede na očitek iz izredne odpovedi toženka morala dokazati,

- da se je v času, ko sta priči D. D. in E. E. videla tožnika na tirih, tam nahajala še ena oseba,

- da je bil tožnik v času proti koncu svoje izmene upravičeno zaradi opravljanja delovnih nalog na kraju, kamor ga je napotil nadrejeni F. F., kjer je videl vozilo ... registracije ter se med opazovanjem D. D. in E. E. pretvarjal, da nekaj dela - nosi kanister/kanto, njegova reakcija na navedena pa je bila upravičena, saj nista nikomur povedala, kdo sta in kaj delata na železniški progi,

- da ni moglo ugotoviti, kaj je bilo v kanistru in kaj je bilo v vrečkah, ker njihove vsebine ni videl nihče od zaslišanih, prav tako tožnika nihče ni videl točiti goriva iz lokomotive,

- da je lokomotiva na istem mestu več dni stala brez očitnega nadzora,

- da odsotnosti obešanke na rezervoarju ni mogoče povezati s tožnikom, ki ni imel dostopa do ključev,

- da je najdba cevi na tirih povsem brezpredmetna, saj na njih ni bilo sledi goriva.

9. V pritožbi toženka nasprotuje dokazni oceni sodišča prve stopnje in vztraja, da je dokazala, da je tožnik 28. 7. 2022 odtujil 100 litrov goriva. Glede na napotke iz razveljavitvenega sklepa je sodišče prve stopnje sicer spet po nepotrebnem ugotavljalo, koliko (natančno) je bilo manjkajočega goriva v lokomotivi, saj očitek o prilastitvi 100 litrov goriva ne pomeni, kot je zmotno štelo sodišče prve stopnje, da je natančno 100 litrov goriva bistveno za presojo, ali je podana kršitev obveznosti iz delovnega razmerja (z znaki kaznivega dejanja). Toženka ima prav, da je dokazala manko goriva v lokomotivi, sama količina odtujenega goriva pa ni bistvena, zato pritožbeno sodišče ne presoja obsežnih pritožbenih navedb v zvezi s strokovnostjo ugotavljanja količine manjkajočega goriva. Ne glede na to pa je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, saj je ustrezno ocenilo izvedene dokaze in zadosti prepričljivo in argumentirano ugotovilo, da toženka ni dokazala, da bi tožnik odtujil manjkajoče gorivo.

10. Neutemeljena je pritožbena navedba, da sta priči D. D. in E. E. tožnika zalotila pri tem kaznivem dejanju tatvine, saj to ne drži. Priči nista izjavili ne izpovedovali, da bi videli tožnika točiti gorivo. Toženka ni zatrjevala niti dokazovala, da bi kdorkoli videl tožnika točiti gorivo, kar bi bil neposreden dokaz, da je storil očitano dejanje. Svoj očitek je dokazovala z indici, tj. posrednimi dokazi, s katerimi sodišče iz znanega dejstva sklepa o resničnosti drugega, še neznanega dejstva. Za ugotovitev, da je delavec storil dejanje, ki se mu očita v izredni odpovedi, (le) na podlagi indicev mora biti izpolnjen pogoj, da gre za niz nedvoumno ugotovljenih indicev, ki so med seboj trdno in logično povezani ter se dopolnjujejo tako, da tvorijo sklenjen krog (indični krog), na podlagi katerega je mogoče z gotovostjo sklepati, da je delavec očitano kršitev storil.

11. Sodišče prve stopnje na podlagi ugotovitev dokaznega postopka utemeljeno ni štelo, da bi indici tvorili sklenjen oziroma zaprt krog. Pravilno je uporabilo pravilo o dokaznem bremenu, po katerem mora delodajalec dokazati obstoj kršitve, ki jo očita delavcu v izredni odpovedi. Toženka to neutemeljeno graja in zmotno zatrjuje, da naj bi sodišče prve stopnje namesto dokaznega standarda prepričanja uporabilo previsok dokazni standard gotovosti, kakršen se uporablja v kazenskem postopku. V dokaznem postopku so bili s stopnjo prepričanja ugotovljeni naslednji indici: tožnik je bil blizu lokomotive, pri kateri je bil ugotovljen primanjkljaj goriva, v prtljažnik avtomobila je odložil en kanister in dve vrečki z neznano vsebino, hodil je, kot da kanister in vrečki niso prazni, ter je burno reagiral na dva tujca na železniškem tiru, ki na njegov poziv kraja nista takoj zapustila. Ti indici ne tvorijo sklenjenega kroga, na katerega podlagi bi bilo sodišče prepričano, da je tožnik odtujil manjkajoče gorivo. Toženkino stališče, da je tožnik storil očitano kršitev, ne temelji na dokazih, pač pa na domnevah oziroma "logičnem sklepanju".

12. Toženka v postopku pred sodiščem prve stopnje ni dokazala, da se tožnik v času, ko sta ga priči videli, ne bi smel nahajati na tem območju. Tudi trditve v zvezi s tem, ki jih je podala na naroku v ponovljenem postopku, so povsem splošne, češ da je tožnik opravljal delo vodje premika, torej vodenje premikalne skupine pri premikalnih opravilih, ni pa navedla, kje naj bi tedaj opravljal delo oziroma da naj bi šlo za premikalna opravila, ki se ne izvajajo blizu sporne lokomotive oziroma ... tira. Ne v zvezi z vsebino njegovega dela ne v zvezi s trditvijo, da tam ne bi smel imeti parkiranega avtomobila, ni predlagala nobenega dokaza. Tudi s trditvijo, da prenašanje kanistrov ni sodilo v tožnikovo delovno obveznost (kar ni sporno), ni dokazala, da tožnik ni imel utemeljenega razloga za to, da je bil na tirih. Tožnik je po drugi strani zatrjeval, da ga je v času proti koncu izmene njegov nadrejeni F. F. poslal na tire ter da je bil tedaj tam v okviru opravljanja svojih delovnih obveznosti, česar toženka niti ni konkretno prerekala. Sodišče prve stopnje je v pomanjkanju drugih dokazov sledilo izpovedi priče F. F. in vsebini tožnikove izjave z dne 18. 8. 2022 (B 3), da se je tožnik upravičeno nahajal na mestu, kjer sta ga 28. 7. 2022 videla D. D. in E. E. (ki svojega prihoda nikomur nista javila in sta imela avto ... registracije), ter da se je prav zato, da ju je lahko opazoval, pretvarjal, da nekaj dela - prenaša in daje v prtljažnik svojega avtomobila kanister, ki ga je sicer imel za uporabo na vrtu, ter vreči. Toženka tega pojasnila z ničimer ni ovrgla, tako da ni mogoče šteti, da bi se tožnik nahajal nekje, kjer se ne bi smel, kar bi bil dodaten indic, ki bi ga povezoval z odtujenim gorivom. Vztrajanje toženke, da je bilo v kanistru gorivo, v vrečah pa še dva kanistra z gorivom, nima podlage v izvedenih dokazih. Priči D. D. in E. E. sta jasno izpovedala, da nista videla, kaj je bilo v kanistru in vrečah, ter da sta po tožnikovem načinu hoje le sklepala, da ne gre za prazno embalažo. Standardu prepričanja ne zadosti sklepanje, da ker v bližini ni bilo ničesar drugega, je logično, da je bilo v embalaži gorivo. Glede na trditve tožnika, da je bila v bližini pipa z vodo, ter neprerekano dejstvo, da je sicer kanister uporabljal za "prskanje" vrta, ni edina možna razlaga ta, za katero se zavzema toženka, tj. da je bilo v njem gorivo. Toženka je sicer prerekala trditev o nahajanju vodovodne pipe v bližini kraja, kjer je bil viden tožnik, vendar za to ni predlagala nobenega dokaza. Tudi njena trditev, da bi bilo neživljenjsko in nelogično, da bi tožnik med delovnim časom polnil kanistre z vodo in jih prenašal, ne more spremeniti dokazne ocene v luči tožnikove trditve, da je to storil zato, da je lahko opazoval tujca, ki sta nedvomno bila na kraju, kjer ne bi smela biti. Temu je sodišče prve stopnje prepričljivo pripisalo tudi tožnikovo reakcijo na to, da sta kljub njegovemu opozorilu ostajala na tirih, za kar po njegovem védenju nista bila pooblaščena. Dejstvo, da je zagrozil, da bo poklical policijo, pa tudi ne podpira teze toženke, da sta ga navedena zalotila pri kaznivem dejanju, saj v takem primeru življenjsko logično ne bi želel, da na kraj pride policija.

13. Z odtujitvijo goriva tožnika ne povezuje niti pritožbeno vztrajanje, da je bil rezervoar lokomotive poškodovan, niti manjkajoča obešanka na njem. Brez dokazne vrednosti so tudi najdene cevke, za katere nič ne kaže, da bi bile uporabljene v povezavi z gorivom. Nesporno je, da v bližini lokomotive ni bilo razlitega goriva, da je lokomotiva po zadnji vožnji stala na tirih več dni in da ni znano, kdaj v tem času je prišlo do odtujitve goriva, poleg tega toženka ni zanikala prisotnosti še enega vozila in ene osebe na kraju, v zvezi s tem pa je pojasnila le, da se je izkazalo, da to ni povezano z odtujitvijo goriva. V pritožbi toženka opozarja, da tožnik v tem individualnem delovnem sporu ni izpovedoval o tem, kaj je delal na tirih, vendar glede na pravilo o dokaznem bremenu (tožniku namreč ni treba dokazati, da očitanega dejanja ni storil, toženka mora dokazati, da ga je) to ne more biti odločilno oziroma skupaj z drugimi indici tvoriti zaprtega kroga, ki bi skupaj prepričljivo dokazovali, da je tožnik storilec očitanega dejanja. Tega ne dokazuje niti dejstvo, da zoper tožnika teče kazenski postopek oziroma, da vložen obtožni predlog govori o utemeljenem sumu, da je storil kaznivo dejanje.

14. Ker toženka s pritožbenimi trditvami ni zmogla vzbuditi dvoma v pravilnost dokazne ocene sodišča prve stopnje, da ni dokazano, da bi tožnik iztočil oziroma odtujil gorivo iz lokomotive, sta neutemeljena odpovedna razloga po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ali je tožnik naklepoma ali iz hude malomarnosti huje kršil pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja. Ker je ugotovilo, da toženka ni dokazala očitanega ravnanja (da bi tožnik odtujil oziroma iztočil gorivo), ni imelo podlage za ugotovitev, da bi tožnik kakorkoli kršil določbe ZDR‑1 Pravilnika. Očitke v zvezi s temi kršitvami toženka povezuje z (nedokazanim) dejanjem odtujitve goriva.

15. V pritožbi toženka podaja navedbe v zvezi z zavrnitvijo predlagane sodne razveze, pri čemer spregleda, da sodišče prve stopnje v izreku sodbe tožniku ni prisodilo vrnitev na delo in tudi ne trajanja delovnega razmerja od 5. 6. 2024 dalje. V izreku je namreč odločilo, da tožniku delovno razmerje ni prenehalo na podlagi izredne odpovedi, temveč je trajalo od 11. 10. 2022 dalje do 4. 6. 2024 (II. točka izreka), zavrnilo pa je ugotovitev trajanja delovnega razmerja z vsemi pravicami in obveznostmi, priznanje delovne dobe in vpis zavarovalne dobe v matično evidenco ZPIZ ter plačilo nadomestila plače od 5. 6. 2024 dalje (IV. točka izreka). Ker je s pritožbo mogoče izpodbijati le izrek sodbe, in ne njene obrazložitve, je treba pritožbo v tem delu zavrniti.

16. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato jih pritožbeno sodišče skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne presoja.

17. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Kaznivo dejanje tatvine stori, kdor vzame komu tujo premično stvar, da bi si jo protipravno prilastil (prvi odstavek 204. člena KZ-1; v drugem odstavku istega člena KZ-1 je inkriminirana majhna tatvina, če je vrednost ukradene stvari majhna in si je storilec hotel prilastiti stvar take vrednosti).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 34, 37, 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 204, 204/1, 204/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.