VDSS Sodba Pdp 273/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Urša Klemenčič (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga - dokazovanje - pisno opozorilo na izpolnjevanje obveznosti - zavrnitev dokaznega predloga z zaslišanjem prič - denarno povračilo namesto reintegracije - višina denarnega povračila

Skladno z novejšo sodno prakso glede odmere denarnega povračila po drugem odstavku 118. člena ZDR-1, ki kot bistvena kriterija upošteva delovno dobo pri delodajalcu in možnosti delavca za novo zaposlitev, je sodišče prve stopnje denarno povračilo odmerilo v višini, kot je bila prisojena v primerljivih zadevah.

Da bi lahko presodilo, ali je toženka tožnici zakonito redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz krivdnega razloga, bi namreč morala toženka dokazati obstoj, pravilno vročitev in vsebinsko utemeljenost takega pisnega opozorila. To brez predložitve te listine in dokazila o njeni vročitvi ni mogoče.

I. Pritožbi tožnice se delno ugodi in se izpodbijana IV. točka izreka spremeni tako, da je toženka v roku 15 dni dolžna povrniti tožničine stroške postopka v znesku 1.172,81 EUR v korist proračuna Republike Slovenije na transakcijski račun Delovnega sodišča v Mariboru št. SI56 0110 0637 0501 514, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. dne do plačila.

II. V preostalem delu se pritožba tožnice in v celoti pritožba toženke zavrneta in se potrdi izpodbijani nespremenjeni del sodbe sodišča prve stopnje.

III. Stranki krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožnici na podlagi nezakonite redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga z dne 24. 1. 2024 delovno razmerje pri toženki ni prenehalo 9. 2. 2024, temveč je trajalo do 31. 5. 2024 (I. točka). Toženki je naložilo, naj tožnico od 10. 2. 2024 do 31. 5. 2024 prijavi v socialna zavarovanja in ji plača nadomestilo plače po pogodbi o zaposlitvi skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi; zavrnilo je zahtevek za prijavo v zavarovanje in plačilo nadomestila plače za dan 9. 2. 2024 (II. točka). Dalje ji je naložilo, naj tožnici plača denarno povračilo 1.584,81 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi; zahtevek za plačilo razlike do vtoževanega zneska 7.924,05 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi je zavrnilo (III. točka). Toženka mora tožnici povrniti stroške postopka 1.172,81 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka), svoje stroške postopka pa krije sama (V. točka), zavezana je tudi za plačilo sodne takse (VI. točka).

2. Zoper sodbo vlaga pritožbo toženka zaradi vseh pritožbenih razlogov in predlaga njeno spremembo oziroma odstop zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Kot nepravilen oziroma preuranjen graja zaključek, da ni izkazala procesnih predpostavk za utemeljenost odpovedi. Sklicuje se na trditve, da je bila tožnica s kršitvami, ki jih je redno ponavljala pri opravljanju svojega dela, večkrat ustno in pisno seznanjena. Sodišču prve stopnje očita, da ni izvedlo v ta namen predlaganih dokazov, saj je zavrnilo z zaslišanje priče A. A., ki je bil tožnici neposredno nadrejen in bi lahko izpovedal, da jo je večkrat pisno in ustno opozarjal. Nasprotuje navedenemu razlogu za zavrnitev, da se z zaslišanjem te priče ne bi ugotovila odločilna dejstva. Graja stališče, da v zadevi niso podani procesni razlogi za odpoved, ker zaradi nepredložitve listinske dokumentacije ni dokazala, da je bila tožnica predhodno pisno opozorjena na kršitve. Meni, da se lahko to dejstvo dokazuje tudi z zaslišanjem prič, saj ne zakon ne dosedanja sodna praksa ne zahtevata, da mora biti pisno opozorilo sestavni del redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga. Glede na to se zavzema, da bi bilo treba za pravilno ugotovitev dejanskega stanja v zvezi z rednim (tudi pisnim) opominjanjem, zaslišati predlagano pričo, ki je v imenu in po pooblastilu toženke take dokumente pripravljal, njena uprava pa te dokumente odobrila in so bili tožnici pravilno vročeni. Priglaša stroške pritožbe.

3. Na pritožbo toženke odgovarja tožnica in predlaga njeno zavrnitev. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. Tožnica se pritožuje zoper zavrnilni del sodbe glede plačila nadomestila plače (pravilno: denarnega povračila) v III. točki in zoper odločitev o stroških postopka (IV. točka) zaradi vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo s tem, da ji je kot ustrezno denarno povračilo zaradi sodne razveze prisodilo le enomesečno plačo, kljub temu da je pravilno ugotovilo njeno izobrazbo (ekonomski tehnik), starost (43 let), trajanje zaposlitve pri toženki (1,5 leta) ter brezposelnost brez denarnega nadomestila do 1. 6. 2025. Meni, da je za odmero denarnega povračila po 118. členu ZDR-1 bistvena ocena možnosti delavca, da najde novo zaposlitev, na kar vplivajo naštete okoliščine. Šteje, da mora ocenjeni čas iskanja nove zaposlitve v mesecih približno ustrezati številu pripadajočih plač odškodnine po prvem odstavku 118. člena ZDR-1. Navaja, da ni bila zaposlena približno 3 mesece in pol, posledično ji glede na primerljive zadeve iz sodne prakse pripada višje denarno povračilo od prisojenega. Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo, da je bila od 1. 6. 2024 zaposlena za določen čas do 30. 9. 2024, nato za kratek čas zaposlena v mesecu decembru 2024, kasneje in tudi v času odločitve sodišča pa brezposelna. Zavzema se za odmero denarnega povračila v višini treh ali štirih mesečnih plač in se sklicuje na primere iz sodne prakse (sodba VDSS Pdp 425/2010, Pdp 1163/2010, Pdp 455/2010, Pdp 622/2010, Pdp 932/2010, Pdp 24/2009, Pdp 516/2010, Pdp 586/2010 in Pdp 685/2010). V zvezi s stroškovno odločitvijo uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj ji sodišče prve stopnje ni priznalo priglašenih stroškov za dve pripravljalni vlogi na podlagi ocene, da nista bili potrebni, ni pa navedlo, na kateri vlogi se to nanaša. Dalje nasprotuje odločitvi o stroških tudi zato, ker sodišče prve stopnje toženki ni naložilo plačila odmerjenih stroškov v korist proračuna RS skladno s tretjim odstavkom 46. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči, čeprav je bila tožnici za zastopanje pred sodiščem prve stopnje odobrena brezplačna pravna pomoč (odločba Bpp 36/2024 z dne 22. 2. 2024). Predlaga spremembo izpodbijanega dela sodbe tako, da se določi višje denarno povračilo in višje pravdne stroške, podrejeno pa razveljavitev tega dela sodbe in vrnitev zadeve v ponovno odločanje sodišču prve stopnje s stroškovno posledico. Priglaša stroške pritožbe.

5. Pritožba toženke ni utemeljena, pritožba tožnice pa je delno utemeljena.

6. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v mejah razlogov iz pritožb; po uradni dolžnosti je pazilo na naštete bistvene kršitve določb pravdnega postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih zatrjujeta stranki v pritožbah.

7. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 85. člena v povezavi s 3. alinejo prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1) ugotovilo, da ni utemeljena odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga, ki jo je toženka 24. 1. 2024 podala tožnici. Ugotovilo je namreč, da toženka ni dokazala, da je tožnici izdala in vročila pisno opozorilo po prvem odstavku 85. člena ZDR-1, ki je pogoj za zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga. Pogodbo o zaposlitvi je sodno razvezalo 9. 2. 2024, tožnici pa prisodilo denarno povračilo v višini ene plače oziroma 1.584,81 EUR.

8. Toženka v pritožbi uveljavlja, da bi za ugotovitev pogoja za veljavnost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga po prvem odstavku 85. člena ZDR-1, tj. predhodnega pisnega opozorila na izpolnjevanje obveznosti, sodišče prve stopnje moralo zaslišati tožničinega nadrejenega A. A. Sodišče prve stopnje je dokaz pravilno zavrnilo, saj z njegovim zaslišanjem ne bi bilo mogoče ugotoviti odločilnih dejstev. Z njegovo izpovedjo namreč toženka ne bi mogla dokazati, da je tožnici izdala in pravilno vročila pisno opozorilo na izpolnjevanje obveznosti in možnost odpovedi, če bi ponovno kršila pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja. Toženka bi morala tako listino in potrdilo o tem, da je bila pravilno vročena tožnici, v postopku pravočasno predložiti, česar ni storila (niti je ne prilaga pritožbi). Da bi lahko presodilo, ali je toženka tožnici zakonito redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz krivdnega razloga, bi namreč morala toženka dokazati obstoj, pravilno vročitev in vsebinsko utemeljenost takega pisnega opozorila. To brez predložitve te listine in dokazila o njeni vročitvi ni mogoče. Tudi sicer so trditve toženke v zvezi s pisnim opozorilom o predhodnih kršitvah povsem splošne, saj je zatrjevala le, da je tožnica pogosto in ponavljajoče kršila svoje delovne obveznosti. Glede na navedeno je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da pogoj iz prvega odstavka 85. člena ZDR-1 ni bil izpolnjen, zato je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 1. 2024 nezakonita.

9. Tožnica v pritožbi nasprotuje prisojeni višini denarnega povračila namesto reintegracije po drugem odstavku 118. členu ZDR-1. Na podlagi ugotovitve okoliščin, ki so privedle do nezakonitosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi (neizpolnitev pogoja opozorila na predhodne kršitve), tožničine izobrazbe, starosti, zaposlitve pri toženki 1,5 leta in dejstva, da je bila do 1. 6. 2024 brez zaposlitve ter da ni prejemala denarnega nadomestila med brezposelnostjo, je sodišče prve stopnje pravilno skladno s primerljivo sodno prakso odmerilo denarno povračilo v višini ene plače. Tožnica se neutemeljeno zavzema za to, da bi ji moralo biti prisojeno višje denarno povračilo glede na navedene okoliščine, kratkotrajnost zaposlitev po 1. 6. 2024 ter brezposelnost v času odločanja sodišča prve stopnje. Brez kakršne koli podlage je tudi njeno zavzemanje, da bi ocenjeni čas iskanja nove zaposlitve v mesecih ustrezal številu plač priznanega denarnega povračila. Drugačne odločitve ne more doseči niti s sklicevanjem na starejše primere iz sodne prakse pritožbenega sodišča, ki se vsi nanašajo na odmero denarne odškodnine po prvem odstavku 118. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR), ki je veljal pred ZDR-1, poleg tega so glede na okoliščine neprimerljivi s tožničinim. Skladno z novejšo sodno prakso glede odmere denarnega povračila po drugem odstavku 118. člena ZDR-1, ki kot bistvena kriterija upošteva delovno dobo pri delodajalcu in možnosti delavca za novo zaposlitev, je sodišče prve stopnje denarno povračilo odmerilo v višini, kot je bila prisojena v primerljivih zadevah (Pdp 1164/2014, Pdp 1097/2015, Pdp 126/2024 idr.).

10. Tožnica neutemeljeno uveljavlja tudi kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki naj bi jo storilo sodišče prve stopnje s tem, da ni navedlo, kateri dve pripravljalni vlogi za postopek nista bili potrebni in ji posledično za njuno sestavo ni priznalo nagrade. Za odločitev o stroških postopka zadostuje kratka in strnjena obrazložitev, ki jo je mogoče preveriti v listinah v spisu (prim. Pdp 64/2020, Pdp 346/2023 idr.), temu ustreza obrazložitev izpodbijane odločitve o stroških v tej zadevi. Po vpogledu v spis pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica 22. 4. 2024 vložila prvo, 8. 5. 2024 drugo in 22. 5. 2024 tretjo pripravljalno vlogo (list. št. 26 do 31), ne da bi v obdobju med vlogami sodišče prve stopnje opravilo kakršno koli procesno dejanje ali toženka vložila kakšno vlogo. Glede na navedeno dve izmed njih za postopek nista bili potrebni, tožnica pa ni (niti v pritožbi) navedla nobenih razlogov, zakaj je navedbe podala v treh vlogah, vloženih v roku enega meseca, namesto v eni. Sodišče prve stopnje ji tako pravilno ni priznalo nagrade za vsako izmed navedenih treh vlog, saj ne gre za potreben strošek postopka.

11. Utemeljeno pa tožnica uveljavlja, da jo je pooblaščenec v postopku pred sodiščem prve stopnje zastopal na podlagi odločbe sodišča prve stopnje št. Bpp 36/2024 z dne 22. 2. 2024, s katero ji je bila dodeljena brezplačna pravna pomoč za pravno svetovanje in vložitev tožbe z zastopanjem pred delovnim sodiščem na prvi stopnji. Glede na navedeno mora toženka tožničine stroške postopka skladno z določbo tretjega odstavka 46. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (ZBPP) povrniti v korist proračuna Republike Slovenije na račun sodišča prve stopnje. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP v tem delu pritožbi ugodilo in ta del odločitve o stroških spremenilo tako, kot izhaja iz izreka.

12. Ker sicer niso podani niti uveljavljeni pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo toženke in v preostalem delu pritožbo tožnice kot neutemeljeni zavrnilo in potrdilo izpodbijani nespremenjeni del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Toženka s pritožbo ni uspela, tožnica pa je uspela le v minimalnem delu glede odločitve o stroških, zato sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP).

14. Ker odgovor na pritožbo, ki ga je vložila tožnica, ni v ničemer pripomogel k odločanju pritožbenega sodišča, ni bil potreben za postopek, zato tudi te stroške krije tožnica sama (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 155. člena ZPP).

V vsaki od teh zadev je bilo tožnikom prisojeno povračilo v višini ene plače, njihova zaposlitev je trajala od nekaj manj kot eno leto do 1 leta in 8 mesecev, vsi so bili od tožnice precej starejši (57, 63 in 53 let) ter so imeli posledično slabše možnosti za ponovno zaposlitev.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 85, 85/1, 89, 89/1, 89/1-3, 118, 118/1, 118/2

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 46, 46/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.