VDSS Sodba Psp 179/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-11-12

mag. Lilijana Strban (preds.), Edo Škrabec (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

pravica do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje - denarna pomoč - denarna socialna pomoč - obvezni zdravstveni prispevek - tujci - dovoljenje za bivanje - ustavno skladna razlaga - predlog za oceno ustavnosti

Da je lahko tujec upravičen do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in do plačila obveznega zdravstvenega prispevka, mora imeti glede na navedeno pravno podlago v Republiki Sloveniji pridobljeno dovoljenje za stalno prebivanje. Ker pri tožniku ta pogoj ni izpolnjen - tožnik ima le dovoljenje za začasno prebivanje - do uveljavljanih pravic ni upravičen.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se odpravi odločba toženke št. ... z dne 18. 12. 2024 ter drugi in tretji odstavek izreka odločbe Centra za socialno delo A. št. ... z dne 10. 10. 2024, in da se tožniku oziroma družini za obdobje od 1. 10. 2024 do 31. 12. 2024 prizna pravica do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in pravica do plačila obveznega zdravstvenega prispevka. Odločilo je, da tožnik sam krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil tožnik. Navaja, da prvostopenjsko sodišče vztraja pri formalističnem razlikovanju med "denarno pomočjo" po ZTuj-2 in "denarno socialno pomočjo" po ZSVarPre le po tem, komu je ta pomoč namenjena. Gre za dve različni imeni za pravico, ki je v obeh primerih po vsebini enaka in ima enak namen, tj. zagotoviti po statusu različnim upravičencem, če nimajo dovolj drugih dohodkov, minimum nujnih sredstev za preživljanje. Sodišče zatrjuje, da imata pravici različen namen, vendar te trditve z ničemer ne utemelji. Do stališč Varuha človekovih pravic se sodišče ne opredeli. Ignorira tudi argument tožnika, da je njegovemu pogledu po smislu pritrdila tudi toženka v odgovoru na tožbo. Gre za trditev, da ZTuj-2, s tem ko "v drugem odstavku 51. člena priznava pravico do denarne pomoči v višini in na način kot ga določa ZSVarPre ..., pravico do denarne pomoči širi tudi na druge upravičence, ki jim denarna socialna pomoč na podlagi 3. člena ZSVarPre ne bi bila priznana". S tem je toženka dejansko (po smislu) pritrdila stališče tožnika, da gre po obeh zakonih ne le za enako, ampak za isto zakonsko pravico (do denarne pomoči), čeprav je ta pravica v ZSVarPre imenovana z dodatno besedo "socialna", v ZTuj-2 pa ne. Če po presoji sodišča druge določbe v drugem odstavku 51. člena ZTuj-2 na katerega se sklicuje toženka (da imajo prejemniki takega dovoljenja za prebivanje samo nujno zdravstveno varstvo itd.), sodišču ne omogočajo "z ustavo skladne interpretacije zakonodaje, zlasti 30. člena ZUPJS", kakor je predlagano v tožbi, naj sodišče postopek prekine in zahteva oceno (ne)ustavnosti takih določb (ali upravičencem do denarne pomoči po drugem odstavku 51. člena ZTuj-2 pripadajo enake pravice do zdravstvenega zavarovanja kot upravičencem do denarne pomoči po ZSVarPre, ali ne). Ker sodišče ni zavzelo stališča do argumentov tožnika, gre za kršitev 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Predlog za sprožitev postopka za oceno ustavnosti zakonske ureditve je bil zavrnjen z utemeljitvijo, da "sodišče v določbah 30. člena ZUPJS in 51. člena ZTuj-2 ni našlo protiustavnosti". Ta utemeljitev pomeni kršitev pravil postopka po ZPP. Sodišče bi moralo utemeljiti, zakaj neustavnosti ni. Tožnik je navedel razloge kako bi bilo treba ustavnoskladno interpretirati 30. člen ZUPJS, do česar sodišče ni zavzelo stališča, in da bi bilo treba nasprotujoče določbe drugega odstavka 51. člena ZTuj-2 (če jih ni mogoče obiti z ustavnoskladno interpretacijo) izpodbijati kot neskladne z ustavo. V 17. točki obrazložitve sodbe je podana kršitev pravil postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, tj. navajanje razlogov, ki so nejasni ali v nasprotju z drugimi. Navedeno je, da morajo tujci z dovoljenjem za začasno prebivanje "imeti že ob vstopu v državo zagotovljena zadostna sredstva za preživljanje" (kar za tiste z dovoljenji po drugem odstavku 51. člena ZTuj-2 ne velja), in da izpolnjevanje tega pogoja "ni obvezno za tujce z dovoljenjem za stalno prebivanje in stalnim prebivališčem v RS", češ da je tako določeno v 3. členu ZSVarPre, ki o tem ne določa ničesar, ZTuj-2 pa o tem določa ravno nasprotno.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS‑1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo kršitev pravil postopka, ki jih uveljavlja pritožba, niti tistih, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. Na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje je sprejelo materialnopravno pravilno odločitev. Sodišče prve stopnje je navedlo jasne razloge o odločilnih dejstvih, zaradi katerih je zahtevek zavrnilo in se opredelilo do zatrjevane protiustavnosti zakonske ureditve. Zato se sodba lahko preizkusi in je neutemeljen očitek o kršitvi iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

5. Predmet presoje je pravilnost in zakonitost dokončne odločbe toženke z dne 18. 12. 2024 v zvezi z odločbo Centra za socialno delo A. (CSD) z dne 10. 10. 2024, s katero je CSD odločil, da so tožnik in njegova družina upravičeni do denarne pomoči v višini denarne socialne pomoči v znesku 1.528,37 EUR mesečno za čas od 1. 10. 2024 do 31. 12. 2024, ter da niso upravičeni do pravice do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in tudi ne do pravice do plačila obveznega zdravstvenega prispevka. Iz predsodnega postopka izhaja, da so tožnik in njegova družina tujci z dovoljenjem za začasno prebivanje v Republiki Sloveniji (z veljavnostjo do 1. 2. 2026) in zato ne izpolnjuje pogojev za priznanje pravice do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in pravice do plačila obveznega zdravstvenega prispevka.

6. Zmotno je pritožbeno zavzemanje, da so tožnik in njegova družina, kot tujci z izdanim dovoljenjem za začasno prebivanje, upravičenci do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje. Do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje so na podlagi prvega odstavka 30. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (ZUPJS) upravičeni državljani Republike Slovenije in

tujci, ki imajo dovoljenje za stalno prebivanje,

če so upravičeni do denarne socialne pomoči ali izpolnjujejo pogoje za pridobitev denarne socialne pomoči, pri čemer se krivdni razlogi ne upoštevajo, in imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji ter niso zavarovane osebe iz drugega naslova, določenega z zakonom, ki ureja zdravstveno zavarovanje. Ne glede na navedeno določbo so državljani Republike Slovenije in

tujci, ki imajo dovoljenje za stalno prebivanje,

upravičeni do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje tudi, če so upravičeni do varstvenega dodatka in imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji ter niso zavarovane osebe iz drugega naslova, določenega z zakonom, ki ureja zdravstveno zavarovanje (prvi odstavek 30. člena Zakona o interventnih ukrepih na področju zdravstva, dela in sociale ter z zdravstvom povezanih vsebin - ZIUZDS).

7. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek, da so tožnik in njegova družina upravičeni do plačila obveznega zdravstvenega prispevka. Ta pravica je, do ustrezne ureditve v zakonu, ki ureja uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, na podlagi 27. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (ZZVZZ-T)

priznana zavarovancem in njihovim zavarovanim družinskim članom

na podlagi upravičenja do denarne socialne pomoči oziroma ob izpolnjevanju pogojev za pridobitev denarne socialne pomoči,

razen v primeru, če zavarovanec izpolnjuje pogoje za pridobitev varstvenega dodatka. Ne glede na prvi odstavek 27. člena ZZVZZ‑T, ZIUZDS v 39. členu določa, da imajo pravico do plačila obveznega zdravstvenega prispevka

zavarovanci, ki so upravičeni do denarne socialne pomoči ali izpolnjujejo pogoje za pridobitev denarne socialne pomoči,

pri čemer se krivdni razlogi ne upoštevajo, imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in niso zavarovanci iz drugega naslova, določenega z zakonom, ki ureja zdravstveno zavarovanje.

8. Kdo so upravičenci do denarne socialne pomoči ureja Zakon o socialno varstvenih prejemkih (ZSVarPre). To so na podlagi 3. člen ZSVarPre državljani Republike Slovenije, ki imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji,

tujci, ki imajo dovoljenje za stalno prebivanje

in stalno prebivališče v Republiki Sloveniji ter osebe, ki jim je priznana mednarodna zaščita in njihovi družinski člani, ki so na podlagi pravice do združitve družine pridobili dovoljenje za prebivanje v Republiki Sloveniji in imajo prijavljeno stalno oziroma začasno prebivališče v Republiki Sloveniji. Poleg teh upravičencev lahko pravico do denarne socialne pomoči uveljavljajo tudi osebe, ki ta socialno varstveni prejemek lahko uveljavljajo na podlagi mednarodnih aktov, ki obvezujejo Republiko Slovenijo.

9. Da je lahko tujec upravičen do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in do plačila obveznega zdravstvenega prispevka, mora imeti glede na navedeno pravno podlago v Republiki Sloveniji pridobljeno dovoljenje za stalno prebivanje. Ker pri tožniku ta pogoj ni izpolnjen - tožnik ima le dovoljenje za začasno prebivanje - do uveljavljanih pravic ni upravičen. Pri opredelitvi, ali je takšna ureditev ustavnoskladna se je sodišče prve stopnje utemeljeno oprlo na stališče Ustavnega sodišča, da ima zakonodajalec avtonomno pravico, da za različne potrebe v mejah svoje pristojnosti opredeljuje dejanska stanja in nanje veže pravne posledice. Polje presoje sme biti še posebej široko na področjih, kjer se uresničuje načelo socialne države (sklep U-I-128/97 z dne 6. 4. 2000).

10. S podelitvijo dovoljenja za stalno prebivanje država potrjuje visoko stopnjo integracije tujca v slovensko družbo in prevzema zanj polno socialno odgovornost. Posledično je tujec s stalnim prebivališčem izenačen z državljani glede dostopa do večine pravic iz javnih sredstev in celotnega obsega obveznega zdravstvenega zavarovanja. Pri začasnem prebivanju pa ta polna socialna odgovornost ni vzpostavljena, zato je dostop do socialnih pravic in javnih transferjev praviloma omejen. Ker gre za bistveno različna pravna statusa, ki odražata različen namen in stopnjo vezanosti z državo, je različna obravnava teh dveh skupin tujcev tudi po presoji pritožbenega sodišča pravno utemeljena. Zato pritožbenemu sodišču ni potrebno postopati po 156. členu Ustave.

11. Tudi pritožbeno sklicevanje na stališče Varuha človekovih pravic v dopisu z dne 21. 12. 2021, ne daje podlage za drugačno odločitev. Iz dopisa izhaja, da ima v skladu z drugim odstavkom 51. člena ZTuj-2 tujec z izdanim veljavnim dovoljenjem za začasno prebivanje, ki nima sredstev za preživetje, pravico do izplačila denarne pomoči. Do izplačila denarne pomoči pa ni upravičen tujec, ki dovoljenja za začasno prebivanje še nima izdanega/podaljšanega, tudi če je pravočasno zaprosil za izdajo ali podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje. Po mnenju Varuha je potrebno potrdilo o vloženi prošnji, do dokončne odločitve o prošnji, razumeti kot dovoljenje za začasno prebivanje. Mnenje Varuha se nanaša na potrebo po poenotenju potrdila o vloženi prošnji za začasno prebivanje in dovoljenja za začasno prebivanje tujcev. Z ZTuj-2 (drugi odstavek 51. člena), ki je veljal v času izdaje dopisa, je imel namreč pravico do denarne pomoči le tujec z izdanim dovoljenjem za začasno prebivanje in ne tudi tujec s potrdilom o vloženi prošnji za podaljšanje dovoljenja. Stališče Varuha tako ne vpliva na priznanje pravic, ki so predmet tega spora.

12. Tujec z izdanim dovoljenjem za začasno prebivanje ali s potrdilom o pravočasno vloženi prošnji za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje, ki nima sredstev za preživetje, ima le pravico do nujnega zdravstvenega varstva v skladu z Zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju - ZZVZZ (drugi odstavek 51. člena ZTuj-2). Niti na podlagi ZUPJS in ZIUZDS ter v povezavi z ZSVarPre, niti na podlagi ZTuj-2, mu ni mogoče priznati pravice do plačila prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in pravice do plačila obveznega zdravstvenega prispevka. Sodišče prve stopnje je zato pravilno presodilo, da sta izpodbijani odločbi pravilni in zakoniti.

13. Do preostalih pritožbenih očitkov, ki ne pogojujejo drugačne sodbe od izpodbijane, se pritožbeno sodišče v skladu s 360. členom ZPP ni opredeljevalo.

14. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi, kot tudi ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Ur. l. RS, št. 78/2023 z dne 19. 7. 2023.

Besedna zveza "pravica do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev" se do ustrezne ureditve v zakonu, ki ureja uveljavljanje pravic iz javnih sredstev smiselno uporablja kot "pravica do plačila obveznega zdravstvenega prispevka" (drugi odstavek 27. člena ZZVZZ-T).

Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (2010) - ZUPJS  - člen 30, 30/1

Zakon o interventnih ukrepih na področju zdravstva, dela in sociale ter z zdravstvom povezanih vsebin (2023) - ZIUZDS  - člen 30, 30/1, 39

Zakon o socialno varstvenih prejemkih (2010) - ZSVarPre  - člen 3

Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona  o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem  zavarovanju (2023) - ZZVZZ-T  - člen 27, 27/1, 27/2

Zakon o tujcih (2011) - ZTuj-2  - člen 51, 51/2

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 156

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.