VDSS Sodba Pdp 117/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-04-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Katarina Rajgelj (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

DELOVNO PRAVO - JAVNI USLUŽBENCI - PRAVO EVROPSKE UNIJE

delovni čas - plačilo razlike v plači - neuporaba direktive EU - vojaško urjenje - vojak - sodba SEU - Direktiva 2003/88/ES

V sklopu operativnega urjenja je treba upoštevati tudi druge podporne dejavnosti vojske, če so potrebne za uspešno izvedbo urjenja. Ugotovitev morebitne soodvisnosti med izvedbo urjenja in zagotovitvijo podporne dejavnosti ne zadostuje za izvzem podporne dejavnosti iz področja uporabe Direktive, temveč je treba presoditi tudi, ali bi se uvedba sistema rotacij ali načrtovanja delovnega časa glede podporne dejavnosti lahko izvedla le v škodo dobre izvedbe operativnega urjenja.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (zavrnilni del II. točke in III. točka izreka) delno spremeni tako, da se v tem delu v celoti na novo glasi:

"II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v roku 8 dni plačati:

- za maj 2017 znesek 126,30 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za junij 2017 znesek 53,13 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za avgust 2017 znesek 516,09 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za september 2017 znesek 356,71 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za januar 2018 znesek 37,95 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za februar 2018 znesek 159,38 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za april 2018 znesek 140,41 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za maj 2018 znesek 102,46 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za junij 2018 znesek 155,59 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za oktober 2018 znesek 504,70 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za november 2018 znesek 345,32 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za marec 2019 znesek 461,75 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za april 2019 znesek 35,52 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za maj 2019 znesek 189,43 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2019 do plačila,

- za junij 2019 znesek 126,29 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 8. 2019 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 8. 2019 pa se zavrne,

- za oktober 2019 znesek 142,08 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 12. 2019 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 12. 2019 pa se zavrne,

- za november 2019 znesek 234,77 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 4. 1. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 3. 1. 2020 pa se zavrne,

- za januar 2020 znesek 204,89 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 3. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 3. 2020 pa se zavrne,

- za februar 2020 znesek 448,20 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 4. 4. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 3. 4. 2020 pa se zavrne,

- za marec 2020 znesek 17,07 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 5. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 5. 2020 pa se zavrne,

- za avgust 2020 znesek 106,54 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 10. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 10. 2020 pa se zavrne,

- za september 2020 znesek 128,74 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 11. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 11. 2020 pa se zavrne,

- za oktober 2020 znesek 173,13 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 12. 2020 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 4. 12. 2020 pa se zavrne,

- za marec 2021 znesek 177,57 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. 5. 2021 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 5. 5. 2021 pa se zavrne,

- za april 2021 znesek 102,10 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 6. 2021 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 6. 2021 pa se zavrne,

- za junij 2021 znesek 288,56 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 7. 2021 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 7. 2021 pa se zavrne,

- za september 2021 znesek 213,09 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 10. 2021 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 10. 2021 pa se zavrne,

- za december 2021 znesek 208,65 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 1. 2022 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 1. 2022 pa se zavrne,

- za februar 2022 znesek 230,84 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 3. 2022 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 3. 2022 pa se zavrne,

- za marec 2022 znesek 244,16 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 4. 2022 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 14. 4. 2022 pa se zavrne,

- za april 2022 znesek 364,02 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 14. 5. 2022 do plačila, zahtevek za plačilo obresti za dan 13. 5. 2022 pa se zavrne.

III. Tožena stranka mora v 8 dneh povrniti tožeči stranki stroške postopka v znesku 1.094,83 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od naslednjega dne po poteku paricijskega roka, določenega v tej točki izreka, do plačila."

II. V ostalem se pritožba zavrne in se potrdi nespremenjeni izpodbijani del sodbe.

III. Tožena stranka mora v 15 dneh povrniti tožeči stranki stroške pritožbenega postopka v znesku 373,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od naslednjega dne po poteku paricijskega roka, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je dovolilo spremembo tožbe (I. točka izreka). Toženki je naložilo, da tožniku plača prikrajšanje pri plači za mesece in v zneskih, ki so razvidni iz izreka prvostopenjske sodbe, v presežku pa je tožbeni zahtevek zavrnilo (II. točka izreka). Tožniku je naložilo, da toženki povrne 377,59 EUR stroškov postopka (III. točka izreka).

2. Zoper zavrnilni in stroškovni del sodbe se zaradi vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik. Navaja, da je v času stalne pripravljenosti, ki mu je bila odrejena v zvezi z vojaškimi vajami, urjenji in usposabljanji, opravljal vsakdanje naloge zagotavljanja zdravstvene podpore za druge vadbence. Ker se pri tem sam ni usposabljal, njegovo delo v tem času ne spada v okvir izjeme iz 1. alineje prve točke izreka sodbe Sodišča EU C‑742/19. Sodišče je mimo trditvene podlage toženke zmotno presodilo, da so vse vojaške vaje in usposabljanja, ki se jih je udeležil, predstavljale izjemo od uporabe Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. 11. 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (v nadaljevanju: Direktiva). Toženka v trditvah ni razlikovala, na katerih vajah in usposabljanjih je sodeloval kot vadbenec in na katerih kot podpora. Ker ni pojasnila, pri katerih nalogah naj bi šlo za operativno urjenje, niti zakaj se te ne bi mogle izvesti z rotacijami, svojih trditev ni ustrezno konkretizirala. Tožnik se ni neposredno usposabljal, zato njegova rotacija ne bi onemogočila izgradnje kohezije med vadbenci. Pri delu bi ga lahko nadomestil sodelavec s podobnimi kvalifikacijami, kar ne bi škodilo dobri izvedbi vojaških vaj oziroma usposabljanj. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi in na pravilno uporabo materialnega prava.

5. Tožnik je pri toženki zaposlen na delovnem mestu vojak specialist, na formacijski dolžnosti vojak bolničar (logistična brigada). Za čas stalne pripravljenosti zahteva plačilo razlike med že izplačanim dodatkom v višini 50 % urne postavke osnovne plače in 100 % te urne postavke. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku ugodilo v delu, ki se nanaša na stalno pripravljenost v zvezi z varovanjem državne meje in udeležbo na otroških ter mladinskih vojaških taborih. V delu, ki se nanaša na stalno pripravljenost v zvezi z vojaškimi vajami ter usposabljanji, je zahtevek zavrnilo.

6. Skladno z Direktivo je delavec za čas pripravljenosti, ki se šteje v delovni čas, upravičen do (razlike do) plačila v višini 100 % urne postavke. Posamezna dejavnost oboroženih sil pa je izključena iz področja uporabe Direktive takrat, kadar tej uporabi neizogibno nasprotujejo posebne značilnosti te dejavnosti. Za tiste primere, ko gre za izjemo od uporabe Direktive, se uporabi določba 97.e člena Zakona o obrambi (ZObr), po kateri se pripravljenost ne všteva v število ur tedenske oziroma mesečne delovne obveznosti, delavec pa je upravičen do plačila dodatka za čas stalne pripravljenosti v višini 50 % urne postavke (drugi in tretji odstavek 46. člena Kolektivne pogodbe za javni sektor - KPJS).

7. Pritožba utemeljeno oporeka zavrnilni odločitvi, ki jo je sodišče prve stopnje oprlo na pavšalne navedbe toženke, da tožnikovo zagotavljanje zdravstvene podpore na vojaških vajah in usposabljanjih spada v nujni sestavni del operativnega urjenja in sicer v okvir izjeme iz 1. alineje prve točke izreka sodbe Sodišča EU C-742/19.

8. V sklopu operativnega urjenja je treba upoštevati tudi druge podporne dejavnosti vojske, če so potrebne za uspešno izvedbo urjenja. Ugotovitev morebitne soodvisnosti med izvedbo urjenja in zagotovitvijo podporne dejavnosti ne zadostuje za izvzem podporne dejavnosti iz področja uporabe Direktive, temveč je treba presoditi tudi, ali bi se uvedba sistema rotacij ali načrtovanja delovnega časa glede podporne dejavnosti lahko izvedla le v škodo dobre izvedbe operativnega urjenja (prim. VIII Ips 16/2024).

9. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da se tožnik na terenskih nalogah ni usposabljal (uril), temveč je v času stalne pripravljenosti kot pripadnik vojaške zdravstvene enote drugim enotam, ki so se urile oziroma usposabljale, zagotavljal zdravstveno oskrbo (za primere poškodb, nenadne bolezni ipd.). Nadalje je povzelo izjavo A. A., da če v primeru potrebe po zdravstveni oskrbi podpora ni zagotovljena, lahko to vpliva na doseganje ciljev enote, ki se usposabljanja oziroma uri; vojaška zdravstvena enota je zato morala kot podporni del slediti ritmu enot, ki so se usposabljale v pogojih, ki so posnemali realne izredne razmere in vojno stanje. Navedene prvostopenjske ugotovitve potrjujejo zgolj soodvisnost oziroma neločljivo povezanost med izvedbo usposabljanj oziroma urjenj in zagotovitvijo zdravstvene podpore, kar pa ne zadošča za utemeljitev izjeme po 1. alineji prve točke izreka sodbe Sodišča EU C‑742/19.

10. Glede na ugotovitev, da se tožnik na terenskih nalogah ni usposabljal (uril), pritožba utemeljeno izpostavlja, da njegova rotacija ne bi onemogočila izgradnje kohezije oziroma skupnih taktičnih postopkov in procedur med vadbenci, ki so se usposabljali (urili). Sodišče prve stopnje je neutemeljeno sledilo pavšalnim navedbam toženke, da je cilj kolektivnih usposabljanj (izgradnja kohezije) nezdružljiv s sistemom rotacije. Toženka je navajala, da kolektivnega usposabljanja ni mogoče izvesti po sistemu rotacije, ker poteka v več fazah, s stopnjevanjem zahtevnosti in posnemanjem pogojev, s katerimi bi se pripadniki morali soočiti v primeru napotitve. Pritožba utemeljeno opozarja, da s takšnimi navedbami ni konkretizirala, zakaj naj bi bil nezamenljiv tudi tožnik, ki se sam ni usposabljal, temveč je bil le podpora izvedbi posameznih vojaških vaj in usposabljanj drugih vadbencev. Četudi so pripadniki vojaške zdravstvene enote opravljali naloge v takih pogojih dela kot tisti, ki so se usposabljali oziroma urili, in četudi je bila zdravstvena podpora nujna za izvedbo teh vaj in usposabljanj, s tema dvema okoliščinama ni mogoče utemeljiti izključitve možnosti rotacije pripadnikov vojaške zdravstvene enote.

11. Upoštevaje obrazloženo je sodišče prve stopnje zmotno štelo, da bi rotacija pripadnikov vojaške zdravstvene enote škodila dobri izvedbi vojaških vaj in usposabljanj in materialnopravno napačno zaključilo, da je podana izjema iz 1. alineje prvega odstavka izreka sodbe SEU C-742/19.

Podporna skupina bi se tudi v sistemu rotacij lahko prilagodila ritmu vojaške vaje ali usposabljanja, razlika bi bila le v tem, da bi se pri zagotavljanju zdravstvene oskrbe pripadniki vojaške zdravstvene enote izmenjevali.

12. Ker ugotovitve sodišča prve stopnje ne dajejo podlage za zaključek, da je tožnikovo zagotavljanje zdravstvene podpore na vojaških vajah in usposabljanjih predstavljalo izjemo od uporabe Direktive, je pritožbeno sodišče delno ugodilo pritožbi in izpodbijani (zavrnilni) del II. točke izreka na podlagi pete alineje 358. člena ZPP delno spremenilo tako, da je tožbenemu zahtevku za plačilo razlike v plači za mesece, za katere je bila tožniku odrejena stalna pripravljenost zaradi zagotavljanja zdravstvene podpore na vojaških vajah in usposabljanjih, ugodilo v višini vtoževanih glavnic, ki so enake toženkinemu izračunu (za maj 2017 znesek 126,30 EUR, za junij 2017 znesek 53,13 EUR, za avgust 2017 znesek 516,09 EUR, za september 2017 znesek 356,71 EUR, za januar 2018 znesek 37,95 EUR, za februar 2018 znesek 159,38 EUR, za april 2018 znesek 140,41 EUR, za maj 2018 znesek 102,46 EUR, za junij 2018 znesek 155,59 EUR, za oktober 2018 znesek 504,70 EUR, za november 2018 znesek 345,32 EUR, za marec 2019 znesek 461,75 EUR, za april 2019 znesek 35,52 EUR, za maj 2019 znesek 189,43 EUR, za junij 2019 znesek 126,29 EUR, za oktober 2019 znesek 142,08 EUR, za november 2019 znesek 234,77 EUR, za januar 2020 znesek 204,89 EUR, za februar 2020 znesek 448,20 EUR, za marec 2020 znesek 17,07 EUR, za avgust 2020 znesek 106,54 EUR, za september 2020 znesek 128,74 EUR, za oktober 2020 znesek 173,13 EUR, za marec 2021 znesek 177,57 EUR, za april 2021 znesek 102,10 EUR, za junij 2021 znesek 288,56 EUR, za september 2021 znesek 213,09 EUR, za december 2021 znesek 208,65 EUR, za februar 2022 znesek 230,84 EUR, za marec 2022 znesek 244,16 EUR, za april 2022 znesek 364,02 EUR).

13. Od glavničnih terjatev za mesece od maja 2017 do maja 2019 je pritožbeno sodišče tožniku prisodilo zakonske zamudne obresti v obsegu, v katerem jih je vtoževal (od 5. 7. 2019 do plačila). Glede obresti za preostale glavnice je upoštevalo toženkin ugovor, da je delodajalec v zamudi z izplačilom plače z dnem nastanka zamude, to je prvi naslednji dan po dnevu, ki je določen za izplačilo plače (134. člen Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1 v zvezi z 378. členom Obligacijskega zakonika - OZ). Tožnik je torej upravičen do obresti, ki glede vsakokratne glavnice tečejo od prvega naslednjega dne po plačilnem dnevu (dan zapadlosti terjatve med strankama ni bil sporen). Glede obrestnega tožbenega zahtevka za dan zapadlosti glavnic (junij 2019 za dan 5. 8. 2019, za oktober 2019 za dan 5. 12. 2019, za november 2019 za dan 3. 1. 2020, januar 2020 za dan 5. 3. 2020, februar 2020 za dan 3. 4. 2020, marec 2020 za dan 5. 5. 2020, avgust 2020 za dan 5. 10. 2020, september 2020 za dan 5. 11. 2020, oktober 2020 za dan 4. 12. 2020, marec 2021 za dan 5. 5. 2021, april 2021 za dan 14. 6. 2021, junij 2021 za dan 14. 7. 2021, september 2021 za dan 14. 10. 2021, december 2021 za dan 14. 1. 2022, februar 2022 za dan 14. 3. 2022, marec 2022 za dan 14. 4. 2022, april 2022 za dan 13. 5. 2022) je zato pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo in nespremenjeni izpodbijani del sodbe potrdilo (353. člen ZPP).

14. Zaradi delne spremembe izpodbijanega dela sodbe je glede na spremenjeni uspeh strank pritožbeno sodišče spremenilo tudi prvostopenjsko odločitev o stroških postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP). Tožnik je uspel s celotnim glavničnim zahtevkom in pretežnim delom obrestnega zahtevka (zavrnjen je le sorazmerno majhen del obresti, glede česar posebni stroški niso nastali), zato mu mora toženka povrniti potrebne pravdne stroške (tretji odstavek 154. člena ZPP). Pritožbeno sodišče je III. točko izreka izpodbijane sodbe spremenilo tako, da je tožniku priznalo povračilo celotnih stroškov, ki so mu bili (za primer 100 % uspeha) odmerjeni v obrazložitvi prvostopenjske sodbe (1.094,83 EUR), in katerim v pritožbi ne oporeka.

15. Ker je tožnik s pritožbo praktično v celoti uspel (razen v minimalnem delu glede obrestnega zahtevka), je upravičen do povrnitve celotnih stroškov pritožbenega postopka (tretji odstavek 154. člena ZPP). Skladno z Odvetniško tarifo (OT) mu pripada 500 točk za sestavo pritožbe, 2 % za materialne stroške (10 točk) in 22 % DDV, kar upoštevaje vrednost točke 0,60 EUR skupaj znaša 373,00 EUR. V primeru zamude s plačilom mu toženka dolguje tudi obresti.

V podkrepitev odločitve se je sklicevalo na sodbo Pdp 340/2023, katero pa je Vrhovno sodišče RS razveljavilo (VIII Ips 16/2024).

Zakon o obrambi (1994) - ZObr  - člen 97e

Kolektivna pogodba za javni sektor (2008) - KPJS  - člen 46, 46/2, 46/3

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 134

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 378

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.