VDSS Sklep Psp 221/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-22

mag. Lilijana Strban (preds.), Edo Škrabec (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

ZAVAROVANJE TERJATEV - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

regulacijska začasna odredba - težko nadomestljiva škoda - pogoji za izdajo regulacijske začasne odredbe

Regulacijske začasne odredbe pa so zaradi preprečitve težko nadomestljive škode dopustne v izjemnih, nujnih in upravičenih primerih pod pogojem, da je izkazano, da bi z izvršitvijo izpodbijanega upravnega akta stranki nastala težko nadomestljiva škoda. Obstoj težko nadomestljive škode je potrebno ugotavljati in presojati za vsak primer posebej in to restriktivno. Namen regulacijskih začasnih odredb je v varstvu obstoječega stanja, kar narekuje restriktiven oziroma omejevalen pristop pri razlagi pojma "težko nadomestljiva škoda". Glede na delo, ki ga tožnik opravlja delo v gradbenem podjetju, ki vključuje terensko delo, dvigovanje težkih bremen in delo na višini, je s tem izpolnjen tudi naslednji pogoj, tj. da bi v primeru dela v skrajšanem delovnem času (upoštevaje izpodbijano dokončno odločbo toženca) bila izkazana težko nadomestljiva škoda za njegovo zdravje.

V postopku izdaje začasne odredbe se odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Ta je podana takrat, ko več razlogov govori v prid nekega zaključka od tistih, ki kažejo nasprotno.

Ker gre za bolniški stalež, v tem primeru niti v določbah ZZVZZ niti v določbah Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja ni pravne podlage, da bi toženec odločal o morebitnih razbremenitvah pri delu na način, kot je to v primeru priznanja pravic iz invalidskega zavarovanja po določbah ZPIZ-2. Tožnik je dolžan delati skladno s pogodbo o zaposlitvi in so s tem v zvezi pritožbene navedbe, da mu mora delodajalec zagotoviti razbremenitve pri delu, neutemeljene.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor toženca, vložen zoper sklep o začasni odredbi št. V Ps 1376/2025 z dne 17. 11. 2025.

2. Zoper sklep je pritožbo vložil toženec zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da se sodišče prve stopnje v sklepu z dne 5. 12. 2025 ni točno opredelilo, katere navedbe v predlogu za izdajo začasne odredbe in katera predložena dokumentacija zadostuje za oceno, da je tožnikova terjatev verjetno izkazana in da mu grozi težko popravljiva škoda zaradi izgube zaposlitve. Prav tako sodišče ni obrazložilo, zakaj meni, da so podani vsi kumulativni pogoji za izdajo začasne odredbe. Toženec meni, da verjetnost terjatve ni izkazana in da tudi nevarnost težko nadomestljive škode ni podana. Prav tako ni izkazano, da bi bilo morebitno škodo težko nadomestiti ali omiliti in da se pričakuje nastanek resnih posledic, ki bi jih bilo težko sanirati. Sodišče je samo ocenilo, da tožnik v obdobju od 1. 11. 2025 do 20. 12. 2025 ni zmožen za delo v skrajšanem delovnem času. Gre za oceno medicinskega vprašanja, za kar pa sodišče nima potrebnega strokovnega znanja. Tožnik ni predstavil konkretnih dejstev in dokazov glede verjetnosti terjatve, kakor tudi ne glede nevarnosti nastanka težko nadomestljive škode. Prav tako ni zatrjeval akutnega poslabšanja oziroma ni zatrjeval objektivno opredeljenega deficita, ki bi se moral nanašati na dejstva in listine v upravnem spisu oziroma v njegovi zdravstveni dokumentaciji. Dejstvo, da tožnik dela v gradbeništvu, samo po sebi še ne pomeni nevarnosti za nastanek težko nadomestljive škode. Sodišče tudi ni preverilo, ali je delodajalec pripravljen zagotoviti lažje delo. Tožnik je dolžan opravljati delo v skladu s preostalo delovno zmožnostjo, kar vključuje skrajšani delovni čas in prilagojene naloge in prerazporeditve na lažje delovno mesto. Omenjeno pa mu je dolžan zagotoviti delodajalec. Toženec nadalje opozarja, da se predlagana vsebina začasne odredbe pokriva s tožbenim zahtevkom, kar ni dopustno, saj je začasna odredba le sredstvo za zavarovanje, ne pa sredstvo izpolnitve zahtevka. S tem v zvezi se toženec sklicuje na sodno prakso pritožbenega sodišča. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in da razveljavi sklep z dne 5. 12. 2025 in posredno s tem tudi sklep z dne 17. 11. 2025.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sklep sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)

je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih v pritožbi uveljavlja toženec.

5. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče ni obrazložilo, zakaj meni, da so podani vsi kumulativni pogoji za izdajo začasne odredbe. Smiselno toženec uveljavlja kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da navedena kršitev ni podana. Podana bi bila v primeru, če ima sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sklepa nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sklepa ali če sklep sploh nima razlogov ali v njem niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Odločitev sodišča prve stopnje je jasna, izrek sklepa je razumljiv, samemu sebi ne nasprotuje, prav tako ima sklep razloge o odločilnih dejstvih. Ti razlogi niso nejasni niti med seboj v nasprotju. Razlogi sklepa tudi zadoščajo standardu zadostne obrazložitve.

6. Iz dokumentacije v spisu je razvidno, da je tožnik podal predlog za izdajo začasne odredbe. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 17. 11. 2025, do pravnomočne rešitve spora o glavni stvari, zadržalo izvršitev odločbe toženca št. ... z dne 22. 10. 2025 v delu, v katerem je odločeno, da je tožnik od 1. 11. 2025 do 20. 12. 2025 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času več kot po eno uro dnevno zaradi poškodbe pri delu (I. točka izreka). Zavrnilo pa je predlog za izdajo začasne odredbe za zadržanje izvršitve odločbe toženca z dne 22. 10. 2025 v delu, da je tožnik od 1. 11. 2025 do 20. 12. 2025 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času po eno uro dnevno zaradi poškodbe pri delu (II. točka izreka). Nadalje je odločilo, da ugovor in pritožba zoper sklep o začasni odredbi ne zadržita njene izvršitve ter da bo o stroških postopka v zvezi s predlagano začasno odredbo sodišče odločilo s končno odločbo (III. in IV. točka izreka). Zoper ugodilni del je ugovor vložil toženec. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor toženca zavrnilo.

7. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je začasna odredba prejudicirala odločitev o tožbenem zahtevku ter da se predlagana vsebina začasne odredbe pokriva s tožbenim zahtevkom.

8. Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (v nadaljevanju: ZDSS-1)

v prvem odstavku 70. člena določa, da lahko sodišče med postopkom na predlog stranke ali po uradni dolžnosti: 1.) odloži izvršitev izpodbijanega upravnega akta, če bi z izvršbo nastala stranki težko nadomestljiva škoda in ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda, ali 2.) naloži nasprotni stranki začasno plačilo dajatev. V četrtem odstavku istega člena je določeno, da se začasne odredbe izdajo po določbah zakona, ki ureja zavarovanje, če ni v tem členu določeno drugače. To pomeni, da je pri odločanju o izdaji začasne odredbe potrebno upoštevati tudi določbe Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ).

9. Predlogu za odložitev izvršitve izpodbijanega upravnega akta je mogoče ugoditi le v primeru, če je terjatev verjetno izkazana in če bi z izvršbo nastala stranki težko nadomestljiva škoda ter ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda. V zadevi gre za t. i. regulacijsko začasno odredbo, katere namen je začasna ureditev spornega razmerja. Regulacijske začasne odredbe pa so zaradi preprečitve težko nadomestljive škode dopustne v izjemnih, nujnih in upravičenih primerih pod pogojem, da je izkazano, da bi z izvršitvijo izpodbijanega upravnega akta stranki nastala težko nadomestljiva škoda. Obstoj težko nadomestljive škode pa je potrebno ugotavljati in presojati za vsak primer posebej in to restriktivno. Namen regulacijskih začasnih odredb je v varstvu obstoječega stanja, kar narekuje restriktiven oziroma omejevalen pristop pri razlagi pojma "težko nadomestljiva škoda". V postopku izdaje začasne odredbe se odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Ta je podana takrat, ko več razlogov govori v prid nekega zaključka od tistih, ki kažejo nasprotno. Navedeno stališče izhaja iz številnih sodnih odločb pritožbenega sodišča.

10. Sodišče prve stopnje je presodilo, da je v tej zadevi potrebno izdati regulacijsko začasno odredbo. S tako odločitvijo pritožbeno sodišče soglaša. Sodišče prve stopnje ni odločilo o samem tožbenem zahtevku, temveč bo presoja spornih odločb predmet nadaljnjega postopka pred sodiščem prve stopnje. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je tožnikova terjatev verjetno izkazana. Sodišče prve stopnje ugotavlja, da gre za nasprotje med prvostopenjsko in drugostopenjsko odločbo toženca in da je odločitev skopo obrazložena s tem, da se toženec ni opredelil do priloženih medicinskih izvidov. Glede na to, da je odločilna verjetnost obstoja terjatve, pritožbeno sodišče ugotovitev sodišča prve stopnje sprejema. S tem v zvezi so torej neutemeljene pavšalne pritožbene navedbe, da verjetnost obstoja terjatve ne dokazujejo niti tožbene navedbe niti k tožbi priloženi dokazi.

11. Prav tako so neutemeljene pritožbene navedbe, da tožnik ni izkazal konkretne, neposredne in težko nadomestljive škode. Sodišče prve stopnje ni presojalo medicinskih vprašanj, saj za omenjeno nima ustreznega znanja. Je pa svojo odločitev oprlo na izvide, iz katerih izhaja, da je bil tožnik že napoten na ambulantno fizioterapijo in da je zaradi zdravstvenega stanja napoten na nov cikel fizioterapije. Glede na delo, ki ga tožnik opravlja "delo v gradbenem podjetju", ki po navedbah tožnika vključuje terensko delo, dvigovanje težkih bremen in delo na višini, sodišče ugotavlja, da je s tem izpolnjen tudi naslednji pogoj, tj. da bi v primeru dela v skrajšanem delovnem času (upoštevaje izpodbijano dokončno odločbo toženca) bila izkazana težko nadomestljiva škoda za njegovo zdravje. Pritožba s tem v zvezi izpostavlja, da tožnik v gradbeništvu ni dolžan opravljati zgolj težjih del in da je delodajalec zavezan zagotoviti prilagojeno delo (12. točka obrazložitve pritožbe). Ker gre za bolniški stalež, v tem primeru niti v določbah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (v nadaljevanju: ZZVZZ)

niti v določbah Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja (v nadaljevanju: Pravila OZZ)

ni pravne podlage, da bi toženec odločal o morebitnih razbremenitvah pri delu na način, kot je to v primeru priznanja pravic iz invalidskega zavarovanja po določbah ZPIZ-2. Tožnik je dolžan delati skladno s pogodbo o zaposlitvi in so s tem v zvezi pritožbene navedbe, da mu mora delodajalec zagotoviti razbremenitve pri delu, neutemeljene.

12. V okoliščinah tega primera pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da sta kumulativno izpolnjena zahtevana pogoja za izdajo začasne odredbe po določbah ZDSS-1 v zvezi z določbami ZIZ.

13. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Glej Psp 431/2018, Psp 134/2020, Psp 62/2021, Psp 171/2025 itd.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 70, 70/1, 70/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.