VDSS Sodba Psp 157/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-24

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

začasna nezmožnost za delo - poškodba delavca pri delu - trajna nezmožnost za delo zavarovanca - invalidnost

Tožnikova zmožnost za delo je bila presojana upoštevajoč delo "vratar I", ki ga je tožnik nazadnje opravljal. Neuspešen mora tako ostati nosilni pritožbeni očitek, da bi morala biti tožnikova delovna zmožnost presojana glede na delo, na katerem je prišlo do poškodbe pri delu, to je "pismonoša" in ne za delo "vratar I", ki ga je opravljal zgolj krajši čas. Pri začasni nezmožnosti za delo je pravno relevantno, katero delo je zavarovanec opravljal nazadnje in ne koliko časa je delo opravljal. Slednje je lahko pomembno pri ugotavljanju trajne nezmožnosti za delo oziroma invalidnosti.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločbe toženca št. ... z dne 4. 4. 2024 in odpravo odločbe toženca št. ... z dne 13. 3. 2024 v delu, da je tožnik od 1. 4. 2024 do 30. 4. 2024 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času 4 ure dnevno ter na ugotovitev, da je tožnik od 1. 4. 2024 do 30. 4. 2024 začasno nezmožen za delo zaradi poškodbe pri delu. Hkrati je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške postopka. Tožbo v delu, da je tožnik upravičen do nadomestila med začasno zadržanostjo od dela zaradi poškodbe pri delu in da se tožencu naloži izplačilo nadomestila z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti vsakomesečnega zneska v plačilo do plačila, je zavrglo.

2. Zoper I. in III. točko izreka sodbe se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi s stroškovno posledico, podredno pa izpodbijano sodbo razveljavi in vrne v ponovno odločanje na prvo stopnjo.

Napačno je stališče sodišča, da se pri presoji začasne nezmožnosti za delo upošteva zadnje delovno mesto, na katerem je zavarovanec delal pred nastopom bolniškega staleža, upoštevajoč naloge, ki bi jih tožnik pretežno opravljal in predstavljajo bistveno vsebino njegovega dela "vratar I". Sodišče napačno ni ugotovilo, da tožnik za delovno mesto "vratar I" sploh ni bil zmožen in bi upoštevajoč zgolj kratko prekinitev dela "pismonoša", moralo upoštevati in ocenjevati tožnikovo delazmožnost glede na to delovno mesto. Slednje izhaja iz odločbe ZPIZ z dne 25. 3. 2025, ki potrjuje, da je tožnik na delovnem mestu "vratar I" delo opravljal zgolj krajše obdobje od 14. 2. 2022 do 21. 2. 2022, zaradi česar ga je potrebno ocenjevati na delo "pismonoše", ki ga je opravljal pri A., d. o. o. v času od 7. 1. 2019 do 20. 8. 2020. Njegov primer se bistveno razlikuje od primerov, ki jih obravnava sodna praksa. Za isto poškodbo ne more toženec podati drugačnega mnenja kot ZPIZ. Slednje je poskušalo sodišče nepravilno opravičiti z razlago definicije poklica po ZPIZ-1 in ZPIZ-2. ZPIZ je upošteval delo "pismonoše", ki ga je opravljal tožnik 1 leto in 8 mesecev, medtem ko je delo "vratarja I" opravljal zgolj par dni, nato pa ponovno nastopil bolniško, saj za delo "vratar I" sploh ni bil zmožen. Do nezgode pri delu je prišlo na delovnem mestu "pismonoša", zaradi česar je bil dalje nezmožen za delo. Tožnik se je bil primoran zaposliti na delu "vratar I", saj je v obdobju epidemije Covid-19 ostal brez socialne varnosti. Opis del in nalog delovnega mesta "vratar I" izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, ki jih je delavec dolžan opravljati vsa v času in na kraju, upoštevaje organizacijo dela. Tožnik je izpostavil, da za delo "vratarja I" zdravstveno ni bil nikoli zmožen. Izvedenski organ se je opredelil le do njegovih zmožnosti za delo "vratar I", ne pa "pismonoša". Sprva ga je izvedenska komisija ocenjevala na napačno delovno mesto "vratar receptor". Ko je bilo izvedencu to predočeno, je iskal razloge, zakaj je tožnik kljub opisu delovnega mesta "vratar I" še vedno zmožen za delo 4 ure dnevno, kar vzbuja dvom v njegovo strokovnost. Očitno je sprva prišlo do napake, ker se je delazmožnost ocenjevala za napačno delo "vratar receptor", kar je sodni izvedenec kasneje skušal opravičiti. Tudi po izvedbi dokaza z izvedencem je ostalo neodgovorjeno na vprašanje, ali je bil tožnik za vsa dela "vratar I" zmožen v vtoževanem obdobju in ob nastopu dela. Ker tega sodišče ni pojasnilo, gre za bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. alineji drugega odstavka 339. člena ZPP. Napačno je sklepanje, da nejemanje analgetikov na recept ne izkazuje bolečin ter napačno ugotovljeno dejansko stanje, da tožnik nima težav pri hoji, tudi pri hoji po stopnicah. Član izvedenske komisije je potrdil, da omejena gibljivost vpliva na gibanje zaradi proženja bolečin pri rotacijskih gibih, ki se pojavijo neodvisno od obremenitev. Sodišče se do trditev tožnika, da ne jemlje analgetikov zaradi drugačnega prepričanja, ni opredelilo. Tožnik ni bil zmožen za dela in naloge delovnega mesta "vratar I", saj je celo sodni izvedenec ugotovil, da se mora vsak do neke mere naučiti živeti s kronično bolečino in da je potrebno upoštevati trajne razbremenitve (hoja po neravnem terenu, plezanje po lestvah, brežinah, klančinah), ki jih je svetoval ortoped 20. 8. 2024. Tudi v tem delu se sodbe ne da preizkusiti. Priglaša pritožbene stroške.

3. Toženec v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe in pritožbenemu sodišču predlaga zavrnitev pritožbe s stroškovno posledico.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) ter po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih uveljavlja pritožba. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo ter sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

6. Sodišče prve stopnje je presojalo drugostopenjsko odločbo toženca z dne 4. 4. 2024, s katero je bila zavrnjena njegova pritožba, vložena zoper prvostopenjsko odločbo imenovanega zdravnika z dne 13. 3. 2024 v delu, da je tožnik od 1. 4. 2024 do 30. 4. 2024 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času 4 ure dnevno.

7. V zadevi je sporno, ali je bil tožnik v relevantnem obdobju začasno nezmožen za delo zaradi poškodbe pri delu za polni delovni čas.

8. Iz listinske dokumentacije je razvidno, da se je tožnik poškodoval pri delu 11. 5. 2020, ko je pri A., d. o. o., opravljal delo pismonoše, ki mu je prenehalo 20. 8. 2020. Dne 14. 2. 2022 se je zaposlil pri invalidskem podjetju B., d. o. o. na delovnem mestu "vratar I", ki mu je prenehalo 14. 5. 2022. Od takrat naprej tožnik ni zaposlen, v zavarovanje je vključen kot prejemnik bolniških nadomestil po prenehanju delovnega razmerja.

9. Sodišče je tožnikovo zmožnost za delo presojalo upoštevajoč sodno prakso, da se začasna nezmožnost za delo ugotavlja glede na delo, ki ga zavarovanec pretežno opravlja oziroma za dela in naloge, ki predstavljajo bistveno vsebino njegovega dela.

Tožnikov primer se od primerov, ki jih obravnava sodna praksa ne razlikuje bistveno. Tožnikova zmožnost za delo je bila presojana upoštevajoč delo "vratar I", ki ga je tožnik nazadnje opravljal.

Neuspešen mora tako ostati nosilni pritožbeni očitek, da bi morala biti tožnikova delovna zmožnost presojana glede na delo, na katerem je prišlo do poškodbe pri delu, to je "pismonoša" in ne za delo "vratar I", ki ga je opravljal zgolj krajši čas. Pri začasni nezmožnosti za delo je pravno relevantno, katero delo je zavarovanec opravljal nazadnje in ne koliko časa je delo opravljal. Slednje je lahko pomembno pri ugotavljanju trajne nezmožnosti za delo oziroma invalidnosti.

10. V zvezi s tem mora ostati zmotno zatrjevanje tožnika, da je neutemeljeno različno obravnavanje iste poškodbe glede zmožnosti zavarovanca s strani ZZZS kot ZPIZ. Sodišče je v 10. točki pravilno ugotovilo, da upoštevanje konkretnega delovnega mesta pri oceni invalidnosti in pri oceni začasne nezmožnosti za delo ni nujno enako. Gre za dve različni pravni podlagi, zato je tudi pravna situacija različna. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje uporablja kriterije določene v določilih ZPIZ-1, ZPIZ-2, toženec pa o pravicah iz obveznega zdravstvenega zavarovanja odloča na podlagi določb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ker gre pri invalidnosti za ugotavljanje trajne nezmožnosti za delo, je osnova, od katere se ugotavlja zavarovančeva delovna zmožnost precej širša kot pa osnova, od katere se ugotavlja začasna nezmožnost zavarovanca. Pri ugotavljanju invalidnosti je potrebno upoštevati definicijo poklica po tretjem odstavku 63. člena ZPIZ-2

in ne samo delo na delovnem mestu, na katerem zavarovanec dela. Nosilni pritožbeni očitek, da je bil tožnik ocenjevan na napačno delovno mesto, mora ostati neuspešen.

11. Nenazadnje se je sodišče v dokaznem postopku precej posvetilo ugotavljanju dela, od katerega je potrebno presojati tožnikovo začasno nezmožnost za delo ter se pri tem oprlo na ugotovitve izvedenskega organa. Upoštevajoč tožnikove pripombe na prvotno izdelano izvedensko mnenje z dne 15. 11. 2024, se je član izvedenskega organa medicine dela, prometa in športa glede tožnikovega dela posvetoval še z izvajalcem medicine dela, ki je opravil oceno tveganja za A., d. o. o, vključno z B., d. o. o., vodjo Službe za varstvo pri delu za celotno A. (vključno z B., d. o. o.) ter osebo, ki skrbi za varstvo pri delu enote C. Sodni izvedenec je tako pridobil podroben vpogled v opis dela "vratar I", šifra 3002. Sodišče se je glede upoštevnega dela podrobno opredelilo v 16. in 17. točki obrazložitve. Delovno mesto "vratar I" s šifro 3002 je bilo sistematizirano kot kombinirano delovno mesto "vratar in delavec na pošti", zato, ker vratarji v nekaterih poslovalnicah, zlasti na Primorskem, niso imeli dovolj dela. Da so jim ohranili delovna mesta so jim naložili še delo razvrščanja poštnih pošiljk, pranja in čiščenja prostorov in vozil. Eksplicitno je bilo navedeno, da tožnik razvrščanja pošiljk, pranja in čiščenja prostorov in vozil ni nikoli opravljal, saj je bilo v njegovi delovni enoti za vratarja dovolj dela. Opravljal je le preventivne obhode poslovnih prostorov, ki se izvajajo samo znotraj stavbe in trajajo nekaj minut, saj ostale obhode opravlja posebna služba varnosti in ne vratar. Nenazadnje pa je sodišče ugotovilo, da bi bil tožnik v skrajšanem delovnem času zmožen opravljati delo "vratarja I", četudi bi bil premeščen na drugo lokacijo, kamor spada tudi razvrščanje pošte, pranje in čiščenje prostorov in vozil, saj gre pri teh nalogah za nepomemben delež opravil na delovnem mestu. Tudi podatki iz matične evidence zavarovancev

potrjujejo, da je tožnik opravljal manjši del nalog "vratarja I", saj je delodajalec tožnika zaposlil za preverjanje pogojev PCT.

12. Da je bil tožnik zmožen za vsa dela "vratar I" potrjuje nenazadnje zdravniško spričevalo z dne 27. 1. 2022,

kjer je navedeno, da tožnik izpolnjuje posebne zdravstvene pogoje za "vratarja I" šifra 3002,

zato je neutemeljeno pritožbeno vztrajanje, da je bil tožnik nesposoben za delo "vratar I" že na začetku. Tudi izvedenec je izrecno ugotovil, da je bil tožnik v aprilu 2024 zmožen za opravljanje preventivnih obhodov prostorov in okolice v obsegu 4-urnega dela.

Pri odločitvi sodišča je ključna ugotovitev, da bi bile potrebne omejitve pri delu, če bi bil tožnik ocenjevan kot "pismonoša" oziroma za katerokoli drugo delovno mesto, ki zahteva dolgotrajno stojo, hojo tudi po neravninah z bremeni in klančinah, kar pa v primeru "vratar I receptor" ni podano. To je potrdila tudi izvajalka medicine dela 27. 1. 2022. Upoštevana je bila vsa razpoložljiva delovna dokumentacija, vključno s pogodbo o zaposlitvi, sklenjeno za delovno mesto "vratar I" in izjava o varnosti z oceno tveganja.

13. V 15. točki obrazložitve se je sodišče opredelilo tudi do vpliva bolečine na zmožnost tožnika. Ker je bolečina subjektivna kategorija, jo vsak doživlja drugače. Sklepanje sodišča, da upoštevajoč izvedenčevo ugotovitev, da ker tožnik analgetične terapije ni potreboval, gre pri njemu za lažjo bolečino, ni odločilni razlog, na katerega je sodni izvedenec oprl svojo ugotovitev za tožnikovo zmožnost za delo v skrajšanem delovnem času. Izvedenec je pojasnil, da pri kronični bolečini ni pričakovati, da postanejo ljudje delazmožni šele takrat, ko bolečina povsem izgine. Pri kronični bolečini namreč ni nujno, da je zdravljenje končano, temveč se jo morajo ljudje naučiti obvladovati. Določena bolečina je neodvisna od dela, obremenitve sicer lahko bolečino poslabšajo, zato so potrebne omejitve, ki izhajajo iz ocene izvajalca medicine dela ob predhodnem ali obdobnem preventivnem zdravstvenem pregledu. Za tožnika je bilo ugotovljeno le, da mora imeti možnost, da se občasno usede. Na ta način mu je zagotovljeno, da zmanjša bolečino. Zato je neutemeljen pritožbeni očitek, da se sodba v tem delu ne more preizkusiti, saj se je sodišče v 17. točki obrazložitve opredelilo, da je bil tožnik zmožen tudi za dela in naloge "vratar I", ker razbremenitve, ki jih je svetoval ortoped 20. 8. 2024

ne predstavljajo bistvene vsebine del za "vratar I". Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je skušal izvedenec svojo ugotovitev za tožnikovo zmožnost za delo "vratar I" posplošiti tudi za "vratar receptor", saj se je izvedenec po začetnih pripombah tožnika v tej smeri posvetoval z ustreznimi zaposlenimi pri tožnikovem delodajalcu in odpravil morebitne začetne nejasnosti v tem smislu.

14. Ker niso podani s pritožbo uveljavljeni pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

15. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato je pritožbeno sodišče v skladu s 154. členom ZPP ter 165. členom ZPP odločilo, da nosi stroške pritožbe tožnik sam.

VIII Ips 95/2011, Psp 583/2015, Psp 197/2015.

Začasna nezmožnost za delo se pri brezposelnih iskalcih zaposlitve ocenjuje za poklic ali delo, ki so ga opravljali pred prenehanjem pogodbe o zaposlitvi oziroma pred izgubo zaposlitve (Psp 197/2015 z dne 27. 8. 2015).

Vsa dela, ki ustrezajo zavarovančevim telesnim in duševnim zmožnostim, za katera ima ustrezno strokovno izobrazbo, dodatno usposobljenost in delovne izkušnje, ki se zahtevajo za določena dela v skladu z zakoni ali kolektivnimi pogodbami.

Delodajalec je ob prijavi tožnika v zavarovanje navedel šifro 4226 receptor (priloga B5).

Predlagani so bili zgolj ukrepi varstva pri delu; "

med delom mora imeti možnost, da se občasno usede

", kar je nenazadnje potrdilo tudi ugotovitve izvedenskega organa.

Saj je imel v 4-urnem delu maksimalno en obhod.

Hoja po neravnem terenu, plezanje po lestvah, brežinah, klančinah.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 63, 63/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.