VDSS Sodba in sklep Pdp 138/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-05-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Mojca Dubravica

poškodba pri delu - padec v globino - zelo hud primer po Fischerjevi lestvici - odškodnina za nepremožensko škodo - odškodnina za premoženjsko škodo - izguba zaslužka - višina denarne rente - odškodninski zahtevek proti zavarovalnici - upoštevanje priznane invalidnine pri odmeri odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti - odškodnina za telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem - odškodnina za duševne bolečine zaradi skaženosti - strah - duševne bolečine zaradi trajnega zmanjšanja življenjske aktivnosti - višina denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo - kršitev pravice stranke do izjave - različen začetek teka zakonskih zamudnih obresti - izpolnitev pogojev za priznanje pravice do starostne pokojnine

Glede na poškodbe tožnika lahko njegov primer uvrstimo v kategorijo zelo hudih primerov Fischerjevega sistema kategorizacije telesnih poškodb.

Tožnik ni dokazal, da bi sočasno z vložitvijo odškodninskega zahtevka pri zavarovalnici tudi toženko pozval k plačilu škode. Samo dejstvo, da je tožnik uveljavljal odgovornost zavarovalnice na podlagi 964. člena OZ, po katerem ima upravičenec lastno pravico in direktno tožbo do zavarovalnice, ne vpliva na datum začetka teka zamudnih obresti zoper delodajalca.

Toženka v pritožbi utemlejno navaja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do njenega ugovora, da tožniku zaradi izpolnitve pogojev za starostno upokojitev od 2. 2. 2024 dalje ne pripada renta in izguba na zaslužku in da bi moralo pri izračunu premoženjskega prikrajšanja upoštevati tudi zneske rente PDPZ, ki jo je tožnik prejemal v spornem obdobju. Ker se sodišče do trditev v zvezi s tem ugovorom ni opredelilo, je storilo bistveno kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

I. Pritožbi tožeče stranke se delno ugodi in se izpodbijani del sodbe v I. točki izreka delno spremeni, tako da se glasi:

"I. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v 15 dneh plačati odškodnino v znesku 109.211,40 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 25. 8. 2015 do plačila; v presežku za plačilo zneska 28.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 25. 8. 2015 do plačila in zakonskih zamudnih obresti od prisojenega zneska od 30. 11. 2011 do 24. 8. 2015 se tožbeni zahtevek zavrne."

II. Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se izpodbijani del sodbe v:

- II. točki izreka za znesek 2.606,80 EUR z obrestmi,

- III. točki izreka za znesek 30,19 EUR z obrestmi za mesec september 2022 in v celoti za obdobje od 2. 2. 2024 dalje in v

razveljavi ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

III. V ostalem se pritožbi zavrneta in se potrdi nespremenjeni in nerazveljavljeni izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

IV. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Pritožbeno sodišče je v tej zadevi že enkrat odločalo. Z vmesno sodbo Pdp 293/2023 z dne 15. 6. 2023 je ugotovilo, da je tožbeni zahtevek po podlagi utemeljen, s sodbo je potrdilo odločitev sodišča o plačilu premoženjske škode iz naslova stroškov prevoza, s sklepom pa je razveljavilo odločitev glede višine tožbenega zahtevka (z izjemo premoženjske škode iz naslova stroškov prevoza) in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču, da dopolni dokazni postopek in o njem ponovno odloči.

2. Sodišče prve stopnje je v novem sojenju toženki naložilo, naj tožniku plača za nematerialno škodo 90.211,40 EUR z obrestmi od 25. 8. 2015 dalje, v presežku (za znesek 47.000,00 EUR ter v obrestnem delu od 30. 11. 2011 do 24. 8. 2015) je zahtevek iz tega naslova zavrnilo (I. točka izreka). Toženki je naložilo, naj tožniku iz naslova izgubljenega zaslužka plača neto znesek 15.026,17 EUR z obrestmi od 31. 8. 2022 dalje, v presežku pa je zahtevek iz tega naslova zavrnilo (II. točka izreka). Toženki je tudi naložilo, naj tožniku od 1. 9. 2022 plačuje mesečno odškodninsko rento v višini 358,76 EUR neto, in sicer do pravnomočnosti sodbe v plačilo zapadle rentne obroke v roku 15 dni, v bodoče v plačilo zapadle mesečne obroke pa do 18. dne v mesecu za pretekli mesec, v primeru zamude, oboje z obrestmi od zapadlosti dalje (III. točka izreka). Odločilo je, da mora toženka povrniti tožniku vse njegove potrebne stroške, ki bodo odmerjeni s posebnim sklepom (IV. točka izreka).

3. Tožnik se zaradi vseh pritožbenih razlogov pritožuje zoper I. točko izreka sodbe v delu, ki se nanaša na zavrnitev zahtevka iz naslova nepremoženjske škode v znesku 47.000,00 EUR z obrestmi. Navaja, da je prisojena odškodnina prenizka. Upoštevajoč načelo enakosti pred zakonom in primerljivo sodno prakso (II Ips 225/2014, II Ips 91/2017 in II Ips 135/2019) bi mu moralo sodišče priznati še 10.000,00 EUR oziroma skupaj 70.000,00 EUR iz naslova telesnih bolečin in drugih nevšečnosti med zdravljenjem in glede na intenziven primarni strah še 8.000,00 EUR oziroma skupaj 20.000,00 EUR iz naslova prestanega strahu. Ob ugotovljenem trajanju in intenzivnosti duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti ter upoštevanju primerljive zadeve II Ips 225/2014, bi moralo sodišče iz tega naslova priznati tožniku še dodatnih 25.000,00 EUR oziroma skupaj 100.000,00 EUR. Glede na trajanje in intenzivnost duševnih bolečin zaradi skaženosti pa bi mu moralo sodišče ob upoštevanju primerljive zadeve II Ips 135/2019 prisoditi še 4.000,00 EUR odškodnine. Nasprotuje datumu začetka teka zakonskih zamudnih obresti od prisojene odškodnine za nepremoženjsko škodo. Zavarovalnica ni mogla brez vednosti toženke sprejeti odločitve o odškodninskem zahtevku. Ker je tožnik uveljavljal odgovornost zavarovalnice na podlagi 964. člena OZ, je treba šteti, da je bila z odškodninskim zahtevkom seznanjena tudi toženka. Šlo je za izvensodni zahtevek, na katerega 299. člen OZ veže nastanek zamude. Terjatev za nepremoženjsko škodo zoper toženko je tako zapadla že 30. 11. 2011 in ne z vložitvijo tožbe. Priglaša stroške pritožbe.

4. Toženka se zaradi vseh pritožbenih razlogov pritožuje zoper ugodilni del sodbe. Navaja, da odločitev o višini zahtevka predstavlja sodbo presenečenja, bistveno odstopa od sodne prakse v primerljivih zadevah in posega v njene pravice iz 14., 22. in 23. člena Ustave RS. Uveljavlja kršitev pravila o vezanosti na tožbeni zahtevek (prvi odstavek 2. člena ZPP). Sodišče je odmerilo odškodnino za nepremoženjsko škodo v znesku 153.000,00 EUR, čeprav je tožnik iz navedenega naslova 1. 4. 2019 delno umaknil tožbo, s katero je prvotno zahteval 200.000,00 EUR, in sicer za glavnico 62.788,6o EUR, ter zahteval še 137.211,40 EUR. S tem je storilo relativno bistveno kršitev določb postopka, ki je vplivala na pravilnost in zakonitost sodbe. Odločilo je v nasprotju s svojim pravnomočnim sklepom o ustavitvi postopka zaradi delnega umika tožbe, s čimer je storilo bistveni kršitvi določb postopka iz 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Poleg tega je odločilo brez ustrezne trditvene podlage, saj tožnik po delnem umiku tožbe ni pojasnil, v kakšni višini zahteva še plačilo odškodnine po posameznih oblikah nepremoženjske škode. Navaja, da je previsoka tako skupna odškodnina kot posamezne oblike nepremoženjske škode. Tožnik je prejel pravično odškodnino v znesku 62.788,60 EUR od zavarovalnice, pri kateri ima toženka zavarovano svojo odgovornost, zato bi moralo sodišče v celoti zavrniti odškodninski zahtevek zoper toženko. Ugotovitve sodišča temeljijo na zmotnem in nepopolnem mnenju izvedenca medicinske stroke. Ker se sodišče ni opredelilo do podanih pripomb toženke na izvedensko mnenje niti ni pojasnilo razlogov, zaradi katerih ni dodatno zaslišalo izvedenca medicinske stroke, in ni postavilo novega izvedenca, je storilo bistveno kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Glede odškodnine zaradi telesnih bolečin in nevšečnosti med zdravljenjem navaja, da je sodišče brez ustreznih dokazov upoštevalo glavobole in bolečine zaradi zloma treh zob, čeprav jih ni ugotovil izvedenec. Odmera odškodnine iz tega naslova je v nasprotju s sodno prakso v primerljivih zadevah (II Ips 18/2011 in II Ips 312/2013). Glede odškodnine za strah navaja, da tožnik ni utrpel primarnega strahu, ki je trajal le nekaj sekund. Tožnik se po poškodbi možganov in prebuditvi iz kome ne more spomniti, ali je utrpel strah ob padanju. Tudi prestani sekundarni strah ni bil takšne intenzitete in trajanja, da bi utemeljeval odškodnino v znesku 12.000,00 EUR. Graja zaključek sodišča, da strah v obliki zaskrbljenosti za izid zdravljenja še vedno traja, glede na to, da se tožnik še vedno zdravi. Tožnik je že od leta 2015 invalid I. kategorije invalidnosti, zato je bilo njegovo zdravljenje že takrat zaključeno. To potrjuje tudi mnenje izvedenca medicinske stroke. Opozarja na prisojeno bistveno nižjo odškodnino v primerljivih zadevah (VS RS II Ips 91/2017, II Ips 99/2016, II Ips 243/2012 in II 210/2012). Glede odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti navaja, da sodišče ni navedlo razlogov, kako je vštelo invalidnino, ki jo je tožnik prejemal (od 41,46 EUR do 59,11 EUR). Pavšalen zaključek sodišča je v nasprotju s stališčem v zadevi VS RS II Ips 413/1999. Sodišče bi moralo upoštevati, da seštevek prejetih zneskov invalidnin znaša 9.971,00 EUR in da bo v bodoče iz tega naslova prejel še znesek 12.058,44 EUR. O predhodnih zdravstvenih težavah pred poškodbo in njihovemu vplivu na zmanjšanje življenjske aktivnosti tožnika bi moralo sodišče pridobiti ambulantni karton in medicinsko dokumentacijo pred škodnim dogodkom ter dodatno zaslišati izvedenca medicinske stroke. Ker je sodišče v zvezi s tem toženko neenako obravnavalo, je kršilo načelo kontradiktornosti. O navedenih zdravstvenih težavah ter vplivu teh težav in škodnega dogodka na razpad zakonske zveze in družine bi moralo sodišče zaslišati tožnikovo ženo. Nasprotovala je tudi mnenju in dopolnitvi izvedenskega mnenja izvedenke A. A. Pojasnila izvedenke glede uporabljenih preizkusov in njihovih rezultatov, ocene zanesljivosti in veljavnosti so nezadostna. Predlagala je, da sodišče določi novega izvedenca psihološke stroke, saj v mnenju niso pravilno ugotovljene posledice za tožnika na kognitivnem in čustvenem področju. Mnenje ni metodološko ustrezno in je nejasno do te mere, da ga ni mogoče popraviti z dopolnitvijo in zaslišanjem izvedenke. Pojasnila bi lahko dal izvedenec psihiatrične stroke. Odmerjena odškodnina iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti odstopa od primerljive zadeve VS RS II Ips 303/2016. Glede duševnih bolečin zaradi skaženosti navaja, da brazgotine, ki so v večjem delu prekrite z oblačili in za katere tožnik ni povedal, da bi ga motile, ne utemeljujejo odmerjene odškodnine. Enako velja za antalgično držo in piskajoč glas pri govoru, ki ne izhaja iz trditev tožnika in ne predstavlja skaženosti. Glede izgube na zaslužku in denarne rente je sodišče izdalo sodbo presenečenja in nekritično sledilo izvedenki ekonomske stroke B. B. Sodišče se ni opredelilo do ugovora toženke, da tožniku zaradi izpolnitve pogojev za starostno upokojitev od 2. 2. 2024 dalje ne pripada renta (zadeva VS RS VIII Ips 191/2012). S tem je kršilo načelo kontradiktornosti. Pri izračunu prikrajšanja bi moralo sodišče upoštevati invalidnino (zadeva VS RS II Ips 482/99) in rento PDPZ. Uveljavlja bistveno kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodba nima jasnih razlogov o pripombah toženke na mnenje izvedenke glede višine premoženjske škode. Ker sodišče ni izvedlo dokaza s postavitvijo novega izvedenca ekonomske stroke, je kršilo določbe postopka. Izvedenka je brez ustrezne podlage vztrajala pri valorizaciji in t. i. modificirani bruto plači ter pridobivala podatke, ki niso del spisa. Sodišče je storilo bistveno kršitev določb postopka, ker ni zaslišalo C. C. o tem, da izvedenki ni odrekla dostopa do podatkov (plačilnih list) o primerljivih plačah zaposlenih tesarjev pri toženki. Nasprotuje odločitvi o stroških postopka. Sodišče ji je v nasprotju z določbami 154. člena ZPP naložilo povrnitev vseh stroškov tožnika. Priglaša stroške pritožbe.

5. Tožnik in toženka v odgovorih na pritožbi predlagata zavrnitev pritožb. Priglašata stroške odgovorov na pritožbo.

7. Na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbah, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v citirani določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava.

8. Pritožba toženke neutemeljeno uveljavlja, da predstavlja izpodbijana sodba sodbo presenečenja. Prepoved sodbe presenečenja stranke ne varuje pred dejanskim (duševnim) presenečenjem, temveč pred izgubo možnosti učinkovitega izjavljanja v postopku - in s tem do učinkovitega varstva svojih pravic. Smisel prepovedi sodbe presenečenja je v tem, da stranka ne pride v položaj, ko bi zaradi tega, ker je sodišče svojo odločitev oprlo na pravno podlago, na katero ob zadostni skrbnosti ni mogla računati, izgubila možnost navajati dejstva, ki so glede na tako, presenetljivo pravno podlago bistvenega pomena. V obravnavani zadevi ne gre za tak primer, v postopku pred sodiščem prve stopnje se je v novem sojenju razčiščevalo vprašanje višine odškodnine, v zvezi s tem je toženka imela možnost podajati navedbe in predlagati dokaze. To, da se toženka ne strinja s pravnimi stališči sodišča prve stopnje glede izgube zaslužka in denarne rente ter da zatrjuje bistven odstop od sodne prakse v primerljivih primerih, ne pomeni, da ji ni bilo omogočeno učinkovito varstvo pravic, zato je neutemeljen očitek o kršitvi pravice iz 2., 14., 22. in 23. člena Ustave RS.

9. Neutemeljen je pritožbeni očitek o prekoračitvi tožbenega zahtevka oziroma neupoštevanju zmanjšanega tožbenega zahtevka za nepremoženjsko škodo. Tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo je dajatveni denarni zahtevek. Višino zahtevka s tožbenim predlogom določi tožnik, v tožbenih razlogih pa pojasni dejanske okoliščine, s katerimi utemeljuje upravičenost do odškodnine (podlago) in primernost (pravičnost) njene višine, pri čemer sta obe (podlaga in višina) pravni vprašanji. Ko toženka odgovarja za vso tožnikovo nepremoženjsko škodo, sodišče presodi, koliko bi glede na vse okoliščine primera in upoštevaje merila iz 179. člena OZ, za škodo, ki jo je ugotovilo, znašala pravična denarna odškodnina. Če ugotovljena pravična odškodnina presega tožbeni zahtevek, sodišče zahtevku v celoti ugodi (prisodi odškodnino (le) v višini zahtevka). Enako tudi, če sta zneska enaka. Če je pravična odškodnina nižja od zahtevka, zahtevku ugodi delno in ga v neutemeljenem delu zavrne (prvi odstavek 2. člena ZPP).

10. Tožnik je 25. 8. 2015 vložil tožbo za plačilo nepremoženjske škode v višini 200.000,00 EUR. S pripravljalno vlogo z dne 1. 4. 2019 je tožbo umaknil za glavnico v višini 62.788,60 EUR. Zaradi umika tožbe v tem delu je sodišče ustavilo postopek za navedeni znesek. Od 1. 4. 2019 dalje je tožnik zahteval še 137.211,40 EUR iz naslova nepremoženjske škode. Sodišče je potem, ko je presodilo, da bi bil tožnik upravičen do višje odškodnine od vtoževane (tj. do zneska 153.000,00 EUR), pravično (in ne nižjo, zahtevano) odškodnino zmanjšalo za že plačani znesek 62.788,60 EUR, ter mu jo nato prisodilo v znesku 90.211,40 EUR, višji zahtevek iz tega naslova pa je kot neutemeljen zavrnilo. Načeli dispozitivnosti in načeli pravnomočnosti (12. točka drugega odstavka 339. člena ZPP)

s tem nista kršeni. V zvezi s tem je neutemeljen pritožbeni očitek toženke, da je sodišče prve stopnje odločalo brez ustrezne trditvene podlage. Zneski odškodnine, ki jih je tožnik zahteval za posamezne oblike nepremoženjske škode, in skupni zahtevani znesek, ne pomenijo dejanskih trditev, pač so posledica vrednotenja (uporabe prava).

11. Toženka v pritožbi neutemeljeno uveljavlja, da ugotovitve sodišča glede obsega nepremoženjske škode temeljijo na nepopolnem in zmotnem mnenju izvedenca medicinske stroke D. D. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je izvedba dokaza s tem izvedencem glede dejanskih razsežnosti tožnikove poškodbe pri delu potekala tako, da je po prvotno izdelanem izvedenskem mnenju toženka zahtevala njegovo dopolnitev, po dopolnjenem mnenju pa je predlagala zaslišanje že imenovanega izvedenca in postavitev novega izvedenca. Sodišče je ravnalo pravilno, ko je skladno z napotki pritožbenega sodišča v novem sojenju zaslišalo že imenovanega izvedenca. Ta je ob zaslišanju odgovoril na vsa vprašanja, toženkina pooblaščenka pa na naroku dodatnih vprašanj za zaslišanje ni imela. Upoštevaje navedeno pritožbeno sodišče pritrjuje sodišču prve stopnje, da ni bilo treba ponovno zaslišati izvedenca, saj je sodišče prve stopnje lahko utemeljeno sklepalo, da so se sporna vprašanja ustrezno razjasnila z zaslišanjem na naroku 28. 11. 2023. Če je toženka ocenjevala, da odgovori izvedenca še vedno niso bili ustrezno prepričljivi, je imela možnost, da se z dodatnimi vprašanji na tem naroku razjasnijo, pa tega ni storila. Izvedenec je na pomisleke toženke prepričljivo odgovoril (s pisno dopolnitvijo mnenja in z zaslišanjem). Pojasnil je, da posledice gibalnih oziroma fizičnih sposobnosti pri tožniku ne bi bile nič manjše, četudi bi predhodno obstajale kakšne fizične omejitve. Ugotovitve izvedenca temeljijo na dejstvu, da je tožnik v delovni nesreči utrpel tako izjemno hude fizične poškodbe, na katere ostalo ni imelo vpliva. Izvedensko mnenje ne potrjuje trditev toženke, kar ni razlog, ki bi upravičeval izvedbo novega izvedenca, saj nestrinjanje stranke z ugotovitvami izvedenca ne zadošča. Glede na navedeno v zvezi z dodatnim zaslišanjem izvedenca ni podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

12. Odškodnina za nepremoženjsko škodo se odmeri ob upoštevanju načela individualizacije in načela objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine. Prvo načelo pomeni odmero pravične denarne odškodnine glede na trajanje in intenzivnost pretrpljenih telesnih bolečin, duševnih bolečin in strahu ter glede na konkretne okoliščine, ki so podane pri posameznem oškodovancu. Drugo načelo, kot je opredeljeno v drugem odstavku 179. člena Obligacijskega zakonika (OZ), pa zahteva, da je višina odškodnine za nepremoženjsko škodo odvisna od pomena prizadete dobrine in namena te odškodnine, pri čemer ne sme podpirati teženj, ki niso združljive z njeno naravo in namenom. Upošteva torej objektivne materialne možnosti družbe in sodno prakso v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Pritožbeni preizkus, ki je zajemal presojo o primernosti odmerjene odškodnine za posamezno vrsto nepremoženjske škode in skupno odmerjene odškodnine za celotno nepremoženjsko škodo, je pokazal, da je pritožbeni očitek tožnika o prenizko prisojeni odškodnini delno utemeljen, očitek toženke o previsoko prisojeni pa ni utemeljen.

13. Sodišče prve stopnje je tožniku za nepremoženjsko škodo odmerilo 153.000,00 EUR odškodnine - 60.000,00 EUR (od zahtevanih 70.000,00 EUR) za telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem, 8.000,00 EUR (od zahtevanih 12.000,00 EUR) za strah, 75.000,00 EUR (od zahtevanih 100.000,00 EUR) za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti in 6.000,00 EUR (od zahtevanih 10.000,00 EUR) za duševne bolečine zaradi skaženosti. Odmerjenih 153.000,00 EUR predstavlja približno 103 povprečne mesečne neto plače v času sojenja.

14. Tožnik je bil ob škodnem dogodku 8. 9. 2010 star 46 let in je ob padcu z roba nezavarovanega dela strehe v globino 14 metrov utrpel politravmo z neposredno ogroženostjo življenja. Utrpel je pretres možganov (trajnih poškodb ne zapušča - po Fischerju gre za lahko do srednje težko telesno poškodbo), udarnine možganov, krvavitev pod pajčevinasto možgansko ovojnico, zlom desne ključnice, zlom leve in desne lopatice (te poškodbe niso zapustile pomembnih trajnih posledic - po Fischerju gre za lahke telesne poškodbe), zlom 1. - 3. in 7. - 10. rebra desno in 2., 4. - 10. rebra levo (po Fischerju predstavljajo hude telesne poškodbe), izliv krvi v levo prsno votlino, vdor zraka v desno prsno votlino (zaradi katere je potrebna evakuacija z vstavitvijo Bullau drenažne cevke v prsno votlino; drenažna cevka se odstrani 5. dan po stabilizaciji krvavitve, tožnik je imel drenažo vstavljeno 18 dni (po Fischerju gre za srednje hudo telesno poškodbo), vdor zraka v medpljučje (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), aspiracija (potrebna je odstranitev z aspiriranjem ali bronhoskopijo), udarnina pljuč (potrebna je respiratorna podpora z respiratorno fizioterapijo, z dodatki kisika, včasih z umetnim predihavanjem (po Fischerju gre za srednje hudo telesno poškodbo), krvavitev v levo prsno steno (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), krvavitev v retroperitonej (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), krvavitev v desno nadledvično žlezo, udarnina leve nadledvične žleze (po Fischerju gre za zelo lahko telesno poškodbo), krvavitev v trebušno steno (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), strganino in podliv krvi jeter (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), strganino vranice (prišlo je do odstranitve vranice (po Fischerju gre za srednje hudo telesno poškodbo), delni izpah 6. in 7. vratnega vretenca (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), zlom trnastih odrastkov 7. - 9. prsnega vretenca (po Fischerju gre za lahko telesno poškodbo), zlom 6. prsnega vretenca, večdelni zlom 5. prsnega vretenca, zlom trnastih odrastkov 4. in 5. ledvenega vretenca, večdelni zlom desne črevnice, pretrganje sramne vezi, zlom trohanternega masiva leve stegnenice, zaradi katerega je bilo potrebno operativno zdravljenje, notranja fiksacija z OS materialom (po Fischerju gre za hudo telesno poškodbo), strganje rotatorne manšete leve rame je bilo ugotovljeno naknadno z UZ preiskavo (po Fischerju gre za srednje hudo telesno poškodbo).

15. Glede na zgoraj povzete poškodbe tožnika lahko njegov primer uvrstimo v kategorijo zelo hudih primerov Fischerjevega sistema kategorizacije telesnih poškodb. Izhodišče za odmero odškodnine za telesne bolečine so ugotovitve, da je tožnik zaradi navedenih poškodb trpel zelo hude bolečine in bolečine hude intenzitete 55 dni, bolečine srednje hude intenzitete z občasnimi hudimi bolečinami 37 dni, blage z občasnimi srednje intenzivnimi in z občasnimi hudimi bolečinami 46 mesecev, blage z občasnimi srednje intenzivnimi bolečinami pa 7 let in jih bo trpel v bodoče. Pravilno je sodišče prve stopnje pri odmeri te oblike nepremoženjske škode upoštevalo glavobole in bolečine, povezane z zlomom treh zob. Da je tožnik utrpel ob škodnem dogodku tudi zlom treh zob, je razvidno iz zdravniškega potrdila z dne 4. 2. 2011. Pri teh dejstvih, ki utemeljujejo obstoj telesnih bolečin in nevšečnosti med zdravljenjem, ni mogoče kar

reči, da jih je mogoče ugotoviti le s pomočjo izvedenca medicinske stroke, za kar si prizadeva toženka v pritožbi.

16. Tožnik je trpel tudi številne nevšečnosti med zdravljenjem, ki jih pritožbeno sodišče povzema: trikrat operacija v splošni anesteziji; dolgotrajna hospitalizacija - 27 dni zdravljenje na oddelku intenzivne terapije, 10 dni na oddelku intenzivne nege; številni posegi - 23 dni intubiranje in umetno ventiliranje, 17 dni prejemanje antibiotične zaščite, 18 dni vstavljena Bullau drenaža, 37 dni vstavljen urinski kateter, nastavljena intravenska infuzija, po kateri je prejemal vso podporno in preventivno medikamentozno terapijo; po vsaki operaciji so bile rane večkrat prevezane, šivi so bili odstranjeni; zaradi odstranjene vranice je bil cepljen s pnevmokoknim cepivom in ostaja doživljenjska slabša odpornost na streptokokno okužbo, tako da bo moral ob vsakem kirurškem posegu preventivno prejemati antibiotike; okrog 3 mesece je moral prevezovati preležanino nad križnico; okrog 3 mesece je imel oslabljen in hripav glas po intubaciji; okrog 2 meseca je nosil vratno ortozo, okrog 3 mesece trebušni oziroma ledveni pas; po odpustu je okrog 2 meseca uporabljal invalidski voziček, nato bergle okrog 4 mesece; zaradi zožitve sapnice po intubaciji je bil trikrat bronhoskopiran; hospitaliziran je bil 35 dni po nezgodi v UKC E., 14 dni v SB F., 25 dni na inštitutu G., 7 dni v bolnišnici za pljučne bolezni H. (zaradi zoženja sapnice), 11 dni na KO za torakalno kirurgijo zaradi zoženja sapnice, 3 dni zaradi odstranitve OSM; 3 tedne na stacionarni rehabilitaciji; opravil je vsaj 10 seans ambulantne fizioterapije; od 19. 11. do 30. 1. 2013 je opravljal ambulantno protibolečinsko akupunkturno stimulacijo; v času hospitalizacije je bil koloniziran z MRSA; zaradi depresivne dekompenzacije v sklopu posttravmatske stresne motnje je bil trikrat hospitaliziran v psihiatrični bolnišnici; opravil je številna RTG slikanja (več kot 60), CT preiskavo celega telesa, CT angiografijo, kontrolni CT glave, kontrolni CT prsnega koša, MRI glave, UZ trebuha, UZ preiskavo leve rame, UZ preiskavo vratnih arterij, EEG; psihološka evaluacija in psihološko poročilo.

17. Glede na ugotovljeni obseg poškodb, neugoden potek zdravljenja, bolečinska obdobja in nevšečnosti med zdravljenjem se pritožba tožnika utemeljeno zavzema za zvišanje odškodnine za telesne bolečine in nevšečnosti med zdravljenjem za dodatnih 10.000,00 EUR, skupaj torej zahtevanih 70.000,00 EUR. Primerljiva je zadeva II Ips 91/2017, v kateri je bilo oškodovanki, ki je v prometni nesreči utrpela politravmo oziroma življenjsko ogrožajoče hude poškodbe, zaradi katerih se je zdravila več kot 4 leta, prisojena odškodnina za telesne bolečine v višini 50.000,00 EUR oziroma 48,90 povprečnih neto plač. Podobna odškodnina (47.000,00 EUR), je bila v zadevi II Ips 303/2016 prisojena tudi oškodovancu, ki je utrpel zdrobljeni zlom leve kolčne ponvice z izpahom glavice leve stegnenice in levega stopala, zlom druge do četrte stopalnice na levi nogi in aseptično nekrozo glavice leve stegnenice. Višja odškodnina (60.000,00 EUR) za telesne bolečine je bila prisojena v primeru, v katerem sta bila s sklepom II DoR 228/2018 zavrnjena predloga za dopustitev revizije obeh strank. V zadevi II Ips 260/2012 je oškodovanec iz tega naslova prejel 69.500,00 EUR, šlo pa je za izjemno hud primer (oškodovanec je utrpel zmečkanino obeh sednih predelov, iztrganje danke, natrganje križnega pleteža in levega bedrnega živca in izpuljenje njegovih korenin iz križne hrbtenice, obsežne rane na obeh sednih predelih križu, odprto odkrušenje velike grče leve stegnenice, raztrganino tankega črevesja, odprt zlom križnice in trtice ter raztrganino sečnega mehurja in sečevoda, zaradi česar je sodišče primer uvrstilo med izjemno hude). V zadevi II Ips 135/2019 je oškodovanec s primerljivimi poškodbami ter obsegom in intenzivnostjo bolečin prejel odškodnino v višini 67.000,00 EUR. Odškodnino v višini 70.000,00 EUR pa je v zadevi II Ips 188/2012 prejela oškodovanka, ki je v prometni nesreči utrpela večfragmentarni zlom sklepne ponvice levega kolčnega sklepa s centralnim izpahom glavice leve stegnenice, zlom zgornje in spodnje veje desne in leve sramne kosti, obtolčenino leve polovice prsnega koša, odrgnine zgornjih in spodnjih okončin ter obtolčenine trebuha (njeno zdravljenje pa je trajalo 5 let). Toženka odstop od ustaljene sodne prakse utemeljuje s sklicevanjem na zadevi II Ips 18/2011

, v katerih je sodišče oškodovancu za to obliko škode prisodilo nižjo odškodnino kot tožniku, vendar pa je tožnik utrpel raznovrstnejše poškodbe iz več poškodbenih skupin, bolečine pa so trajale bistveno daljše obdobje.

18. Neutemeljene so navedbe toženke, da tožnik ni upravičen do odškodnine za prestani strah, ker ni dokazal primarnega in sekundarnega strahu. Strah je posebna oblika pravno priznane škode, če se ugotovi, da je bil intenziven in je dalj časa trajal. Če je bil intenziven strah kratkotrajen, je mogoče prisoditi odškodnino, če je bilo v daljšem časovnem obdobju porušeno oškodovančevo duševno ravnovesje. Pogoju intenzitete je zadoščeno tudi v obravnavanem primeru, ko je zaskrbljenost takšne stopnje, da pri tožniku ustvarja posebno duševno stanje in poruši njegovo duševno ravnovesje do take mere, ki presega doživljanje zaskrbljenosti povprečne stopnje. Sodna praksa sicer loči med t. i. primarnim strahom (strah oškodovanca ob škodnem dogodku) in sekundarnim strahom (strah, ki ga oškodovanec trpi v procesu zdravljenja posledic v zvezi škodnega dogodka), sicer pa gre za enotno obliko odškodnine. Tožnik je ob samem dogodku trpel izjemno intenziven kratkotrajen primarni strah (čutil se je življenjsko ogroženega), sledilo pa je obdobje intenzivnega sekundarnega strahu, ki je trajalo več mesecev, ves čas hospitalizacije in ob vsakem zapletu. Okoliščina, da je tožnik utrpel možganske poškodbe in se po enem mesecu zbudil iz kome, nikakor ne izključuje tega, da je utrpel hud življenjski strah, kakršnega sta ugotovila izvedenca medicinske in psihiatrične stroke. Ugotovitev sodišča prve stopnje, da strah v obliki zaskrbljenosti za izid zdravljenja še vedno traja glede na dejstvo, da se tožnik še vedno zdravi, temelji na oceni izvedenca medicinske stroke D. D., da tožnik še vedno trpi občasen srednje in manj intenziven strah (v času izdelave mnenja leta 2021). Tudi ne nasprotuje dejstvu, da je tožnik v letu 2016 razvrščen v I. kategorijo invalidnosti. Razvrstitev tožnika v kategorijo invalidnosti po predpisih s področja pokojninskega in invalidskega zavarovanja ne vpliva na trajanje strahu. Pritožbene navedbe toženke v zvezi s tem se izkažejo za neutemeljene.

19. Sodišče prve stopnje je tožniku za navedeno obliko nepremoženjske škode prisodilo 12.000,00 EUR odškodnine oziroma približno 8 povprečnih neto plač. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je znesek med višjimi, a (še) v okvirih, ki jih ob upoštevanju načela individualizacije zamejuje načelo objektivizacije odškodnine. Dodatno zvišanje odškodnine za 8.000,00 EUR ni na mestu. V zadevi II Ips 91/2017 je bila tožnici prisojena odškodnina v višini 3.500,00 EUR, v zadevi II Ips 86/2010 je tožnik iz tega naslova dobil (vseh zahtevanih) 6.250,00 EUR, v zadevi II Ips 287/2014 pa je sodišče tožnici za strah (ki so ga spremljale tudi samomorilske misli) prisodilo 10.000,00 EUR. Ta znesek 10.000,00 EUR je za strah prejel tudi oškodovanec v zadevi II Ips 135/2019 oziroma 9,3 povprečnih neto plač. Odškodnina za strah v višini 12.000,00 EUR je bila npr. prisojena v zadevi II Ips 196/2012. Znižanja odškodnine, kot jo je odmerilo sodišče prve stopnje, ne utemeljuje sodna praksa, na katero se v pritožbi sklicuje toženka.

20. Ni mogoče pritrditi pritožbenemu očitku toženke, da v prvostopenjski sodbi ni razlogov, na kakšen način je sodišče pri odmeri odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti upoštevalo invalidnino. Te razloge sodba vsebuje, saj je ugotovljena višina zneska invalidnine (41,46 EUR do 59,11 EUR), ki ga je sodišče pravilno in v skladu s sodno prakso upoštevalo po prostem preudarku ter ocenilo, da je v konkretnem primeru primerno znižanje iz tega naslova odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti. Invalidnina se ne odšteva od odškodnine, ampak se kot ena od okoliščin primera iz 179. člena OZ upošteva pri odmeri pravične denarne odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti. Pri tem je treba izhajati tudi iz tega, da denarna odškodnina za nepremoženjsko škodo ni čista denarna terjatev, temveč predstavlja denarno satisfakcijo za pravno priznane oblike negmotne škode. Upoštevanje invalidnine oziroma koristi, ki jo je oziroma jo bo oškodovanec imel od prejemanja invalidnine, je torej le ena od okoliščin pri ugotavljanju pravične denarne odškodnine, saj ta v določeni meri (večji ali manjši) tudi kompenzira prizadetost oškodovanca.

Toženkino pritožbeno prizadevanje za odštevanje seštevka zneskov invalidnine od odmerjene odškodnine iz naslova nepremoženjske škode zaradi duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti zato ni na mestu.

21. Pritožba toženke neutemeljeno uveljavlja, da odmera odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti ne bi smela temeljiti na mnenju izvedenca D. D., ker ni pridobil medicinske dokumentacije (zdravstvenega kartona in izvidov medicine dela, prometa in športa) in ker ga sodišče ni zaslišalo glede predhodnih poškodb tožnika in njegovega zdravstvenega stanja pred delovno nesrečo. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, je navedeni izvedenec v ustnem mnenju izpostavil, da posledice gibalnih oziroma fizičnih sposobnosti pri tožniku ne bi bile nič manjše, četudi bi predhodno obstajale kakšne fizične omejitve. Njegove ugotovitve temeljijo na dejstvu, da je v delovni nesreči utrpel tako izjemno hude fizične poškodbe, na katere ostale težave, ki jih je zatrjevala toženka, niso imele vpliva. Pri tem je sodišče pravilno upoštevalo, da je izvedenec s področja psihiatrične stroke I. I., ki ga je angažiralo v novem sojenju, vpogledal v zdravstveni karton tožnika. Ker iz ugotovitev navedenih dveh izvedencev in izvedenke klinične psihologije A. A. izhaja, da prejšnje zdravstveno stanje ni moglo vplivati na nastale poškodbe zaradi obravnavane delovne nesreče,

je sodišče utemeljeno sledilo izvedenskemu mnenju D. D. Toženka zgolj pavšalno navaja, da je imel tožnik prepoved dela na višini in zdravstvene težave, ne izkaže pa, da bi zaradi njih tožnik pred škodnim dogodkom trpel duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, zato njen pritožbeni očitek ni utemeljen. V pritožbi tudi neutemeljeno navaja, da bi moralo sodišče glede zdravstvenih težav pred škodnim dogodkom in njihovim vplivom na življenjske aktivnosti tožnika zaslišati njegovo bivšo ženo, saj gre za strokovno vprašanje, ki ga je sodišče docela razjasnilo v novem sojenju. Ne drži niti pritožbeni očitek, da je sodišče razpad zakonske zveze, družine in težave tožnikovega sina pripisalo škodnemu dogodku. V zvezi s tem je sodišče zgolj povzelo izpovedi tožnika in prič ter neprerekano dejstvo, da je tožnika žena zapustila po škodnem dogodku in eno leto po tem, ko sta se preselila v J., ni pa jih posebej ovrednotilo pri odmeri odškodnine po tej postavki.

22. Razhajanja med subjektivnim pogledom toženke na vzroke škodnih posledic, ki jih je utrpel tožnik, in dognanji izvedenca po opravljenem izvedenskem delu, ne morejo biti razlog, ki bi od sodišča terjal izvedbo dokaza z novim izvedencem. Ponovitev dokazovanja s postavitvijo drugega izvedenca bi namreč prišlo v poštev šele, če bi sodišče (in ne morda stranka) ocenilo, da je podani izvid nejasen, nepopoln ali v nasprotju sam s seboj ali z raziskanimi okoliščinami (in ne z okoliščinami, kot jih vidi stranka sama), in se te pomanjkljivosti ne dajo odpraviti z novim zaslišanjem izvedencev (drugi odstavek 254. člena ZPP), ali da so v mnenju nasprotja ali pomanjkljivosti, ali če bi nastal utemeljen dvom o pravilnosti podanega mnenja, pa se te pomanjkljivosti ali dvom ne dajo odpraviti z novim zaslišanjem (tretji odstavek 254. člena ZPP). V obravnavanem primeru tako niso podani razlogi po drugem in tretjem odstavku 254. člena ZPP, ki bi sodišču nalagali postavitev drugega izvedenca.

23. Prav na vse relevantne pripombe, ki se nanašajo na posledice škodnega dogodka na kognitivnem, čustvenem in osebnostnem področju, ki jih toženka v pritožbi zgolj ponavlja, je že dobila odgovor v pisnem in ustnem mnenju izvedenke klinične psihologije A. A., na katero se je v sodbi oprlo sodišče prve stopnje. Izvedenka je transparentno navedla psihodiagnostične teste, ki jih je uporabila za izdelavo končnega izvida in mnenja. Navedla jih je že v prvem izvidu in mnenju, ob dopolnitvah in zaslišanju pa to na zahtevo toženke dodatno pojasnila. Pritožbene navedbe toženke ne vzbujajo pomislekov v pravilnost, popolnost in ustreznost mnenja. Poleg tega je dodatna pojasnila v zvezi s psihičnimi težavami tožnika v ponovnem sojenju podal še izvedenec psihiatrične stroke I. I. v pisnem in ustnem mnenju. Njegovih strokovnih ugotovitev toženka v pritožbi ne izpodbija. Toženkino nestrinjanje v pritožbi tako v resnici predstavlja nezadovoljstvo z izvedenkinimi ugotovitvami in gre zgolj za navidezno izpodbijanje neustrezne metode dela izvedenke.

24. Po ugotovitvah, ki jih sodišče prve stopnje opira (tudi) na mnenje izvedenca medicinske stroke, ima tožnik številne trajne posledice v anatomskem in funkcionalnem smislu, po ugotovitvah izvedenke klinične psihologije in izvedenca psihiatra pa tudi obsežne trajne posledice na kognitivnem, čustvenem, vedenjskem in osebnostnem področju. Razsežnosti na različnih področjih tožnikovega življenja je sodišče izčrpno povzelo v točkah 32 do 37 obrazložitve. Tožnik je bil zaradi poškodbe razvrščen v I. kategorijo invalidnosti. Pomembna je tudi izpoved tožnika, da se mu je prosti čas omejil na izvajanje vaj in terapij, jemanje zdravil in skrb za telesno stabilnost, tako da je njegova kvaliteta življenja zmanjšana na minimum. Slabše sliši, poslabšal se mu je spomin, močno je prizadeta sposobnost pozornosti in koncentracije in tudi miselni proces je dosti počasnejši, zato je manj zmožen za komunikacijo. Pred obravnavanim dogodkom je živel povprečno življenje, po dogodku pa je osebnostno povsem spremenjen. Paziti mora na svoje zdravje, jesti dietno hrano in se izogibati vsakršnih okužb. Težko vozi avtomobil, še posebej ima težave pri vzvratni vožnji, pri že manjših gospodinjskih opravilih, kolikor jih pač zmore. Prostočasno se je ukvarjal tudi s športnimi aktivnostmi. Pred škodnim dogodkom je naredil vse sam (ob službi si je uredil stanovanje, zgradil si je hišo, cele dneve je pri delu pomagal tastu, za prodajo je pripravil letno 120 metrov drv). Sedaj lahko samo pometa po stanovanju in posesa, vendar, če se dvakrat, trikrat prepogne, ne more več nadaljevati. Prišel je do trenutka, ko ni več hotel, da se zbudi.

25. Pritožba tožnika utemeljeno opozarja, da sodišče ugotovljenega obsega in trajanja prestanih bolečin in obenem bolečin, ki se bodo pojavljale v bodoče, ni ustrezno ovrednotilo. Prikrajšanja tožnika so številna in trajna, kar utemeljuje zvišanje odmerjene odškodnine za duševne bolečine za 5.000,00 EUR. Upoštevajoč primera iz baze odločb o negmotni škodi (II Ips 91/2017

) in znižanja iz naslova invalidnine, je skupno odmerjena odškodnina po tej odškodninski postavki (80.000,00 EUR oziroma približno 53 povprečnih neto plač) ustrezna tudi po objektivnemu kriteriju. Višji zahtevani znesek (100.000,00 EUR) iz tega naslova je pretiran. Toženka se v pritožbi sklicuje na primerljivo zadevo VS RS II Ips 303/2016.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v tej zadevi sodišče tožencu zaradi pretrpljenih duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti prisodilo znesek, ki ustreza približno 50 povprečnim neto plačam v Republiki Sloveniji. Navedena zadeva torej odstopa od sodne prakse ne izkazuje, ampak, nasprotno, potrjuje ustrezno umeščenost konkretnega primera vanjo.

26. Pri presoji odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti se mora sodišče opreti na objektivna in subjektivna merila (spremembe v zunanjosti in njihova opaznost, obseg in možnost zakrivanja, starost in spol oškodovanca ter vpliv spremenjene zunanjosti na oškodovančevo psihično počutje). Tožniku so po delovni nesreči in zdravljenju ostale brazgotine (na hrbtenici ima od cervikotorakalnega prehoda 40 cm dolgo brazgotino, na trebuhu 35 cm dolgo in 1 cm široko brazgotino po mediani laparotomiji, nad levim bokom je 15 cm dolga brazgotina po operaciji kolka, nad desno črevnico 10 cm dolga brazgotina, 10 cm dolga brazgotina je nad levim sakroiliakalnim sklepom), ki se jih sicer da zakriti z oblačili, razkrite pa vzbujajo nelagodje in odvračanje pri drugih, kar lahko štejemo za skaženost zmerne do intenzivne stopnje. Prav tako izvedenec D. D. ugotavlja, da ima tožnik antalgično držo zgornjega dela telesa in vratu (izrazita nesigurnost pri hoji) in depresivno držo, ki sta neprikriti oziroma ju ni mogoče prikrivati. Tožnik je navedel, da ga motijo tudi odzivi okolice zaradi brazgotin in piskajočega glasu pri govoru. Odmerjena odškodnina 6.000,00 EUR ne predstavlja pravične odškodnine, zato jo pritožbeno sodišče zvišuje za 4.000,00 EUR. Po spremembi je odmerjena odškodnina znotraj razpona odškodnin, prisojenih v podobnih primerih iz sodne prakse.

27. Skupaj prisojena odškodnina znaša 179.000,00 EUR oziroma približno 114 povprečnih mesečnih neto plač. Po presoji pritožbenega sodišča ta ustreza vsem individualnim značilnostim konkretne zadeve. Obenem je v skladu z načelom objektivne pogojenosti višine odškodnine ustrezno umeščena med druge primere sodne prakse.

28. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi tožnika delno ugodilo in spremenilo I. točko izreka sodbe sodišča prve stopnje tako, da je prisojeno odškodnino za nepremoženjsko škodo zvišalo za 19.000,00 EUR, skupaj s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi (5. alineja 358. člena ZPP).

29. Tožnik v pritožbi neutemeljeno navaja, da bi mu sodišče moralo priznati zakonske zamudne obresti od prisojene odškodnine za nepremoženjsko škodo od 30. 11. 2011

dalje. Že sodišče prve stopnje je tožniku obrazložilo, da se začne prisojeni znesek iz naslova nepremoženjske škode obrestovati z dnem, ko je toženka prejela odškodninski zahtevek (drugi odstavek 299. člena OZ v zvezi s 378. členom OZ). Tožnik v postopku pred sodiščem prve stopnje ni dokazal, da bi sočasno z vložitvijo odškodninskega zahtevka pri Zavarovalnici K., d. d., tudi toženko pozval k plačilu škode. Samo dejstvo, da je tožnik uveljavljal odgovornost zavarovalnice na podlagi 964. člena OZ, po katerem ima upravičenec lastno pravico in direktno tožbo do zavarovalnice, ne vpliva na datum začetka teka zamudnih obresti zoper delodajalca. Upoštevaje dejansko ugotovitev, da je tožnik od toženke zahteval plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo 25. 8. 2015, je odločitev sodišča o začetku teka zamudnih obresti od tega dne materialnopravno pravilna.

30. Neutemeljen je pritožbeni očitek toženke, da odločitve sodišča glede izgube zaslužka in mesečne rente ni mogoče preizkusiti. Izpodbijana sodba vsebuje ustrezne dejanske in pravne razloge v 47. - 52. točki obrazložitve, zato je preizkus mogoč. Očitana bistvena kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana. V sodnem postopku je tožnik predlagal, naj toženka predloži podatke o višini izplačanih plač delavcev na enakem delovnem mestu oziroma naj jih pridobi izvedenec. Izvedenka ekonomske stroke B. B. je obvestila sodišče, da ni prejela ustreznih podatkov o plačah in da ji pri toženki niso omogočili ogleda (list. št. 424), zato je za podlago izračuna vzela javno objavljene statistične podatke. Toženka bi lahko, če s tem ni soglašala, zlahka omogočila, da bi se dejansko stanje v tem sporu ugotovilo drugače, če bi sama predložila relevantne listine o plačah zaposlenih na enakem oziroma primerljivem delovnem mestu. Mnenju izvedenke bi lahko nasprotovala s predložitvijo lastnih izračunov na podlagi podatkov o plačah primerljivih delavcev pri njej. Ker toženka navedenega ni storila, izvedenskemu mnenju, ki temelji na javno dostopnih statističnih podatkih, podatkih iz sodnega spisa ter upošteva pravila stroke, ni utemeljeno ugovarjala. Za postavitev drugega izvedenca v smislu 254. člena ZPP zato ni bilo ne razlogov ne potrebe. Posledično so neutemeljeni očitki procesnih kršitev iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, 8. člena ZPP, 213. člena ZPP, 227. člena ZPP, 254. člena ZPP in 287. člen ZPP ter ustavnih pravic.

31. Glede na navedeno je sodišče prve stopnje za izračun tožnikove izgube zaslužka in rente pravilno upoštevalo t. i. modificirano bruto plačo. Izvedenka ekonomske stroke je pojasnila, da pri modificirani bruto plači ne gre za revalorizacijo, kot to neutemeljeno navaja toženka v pritožbi, temveč za gibanje plač po statističnih podatkih za primerljivo delovno mesto tesarja v Republiki Sloveniji. Takšna podlaga za izračun prikrajšanja ne nasprotuje stališču pritožbenega sodišča v 21. točki razveljavitvenega sklepa Pdp 293/2023 o zmotni presoji sodišča v prvotnem sojenju, ki je 11-odstotno stopnjo inflacije v znesku 2.399,32 EUR upoštevalo pri izračunu premoženjske škode in mesečne rente.

32. Neutemeljeno je pritožbeno prizadevanje toženke, da se prejeta invalidnina tožniku vračuna v mesečni osebni dohodek. Sodna praksa se je že izrekla, da se invalidnina upošteva pri denarnem ovrednotenju škodne posledice zmanjšanja življenjske aktivnosti in se ne upošteva pri določitvi mesečne rente po drugem odstavku 174. člena OZ.

Namen invalidnine je namreč omiliti prizadetost oškodovanca zaradi telesne okvare, ne pa nadomestiti izpad njegovega dohodka. Glede na to se invalidnine, ki jo je prejemal tožnik in jo je sodišče upoštevalo pri odmeri odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, ne sme upoštevati pri izračunu njegovih mesečnih prejemkov v spornem obdobju.

33. Utemeljeno pa toženka v pritožbi navaja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do njenega ugovora, da tožniku zaradi izpolnitve pogojev za starostno upokojitev od 2. 2. 2024 dalje ne pripada renta in izguba na zaslužku (zadeva VS RS VIII Ips 191/2012) in da bi moralo pri izračunu premoženjskega prikrajšanja upoštevati tudi zneske rente PDPZ, ki jo je tožnik prejemal v spornem obdobju. Sodišče se mora opredeliti do vseh pravnorelevantnih navedb strank, ki se nanašajo na višino odškodninskega zahtevka za premoženjsko škodo. Navedeni ugovor predstavlja obrambo toženca, usmerjeno v zmanjšanje premoženjskega prikrajšanja. Zaradi takšne narave omenjenega ugovora se mora sodišče do njega z vidika pravice do izjave

nedvomno opredeliti. Ker se sodišče do toženčevih trditev v zvezi s tem ugovorom ni opredelilo, je storilo bistveno kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

34. Zaradi ugotovljene bistvene kršitve določb pravdnega postopka je pritožbeno sodišče pritožbi toženke delno ugodilo, izpodbijani del sodbe v II. točki izreka za skupni znesek 2.606,80 EUR (tj. seštevek mesečnih zneskov rente PDPZ, ki jo je tožnik po izpiskih TRR prejel v obdobju od 24. 8. 2015 do 31. 8. 2022) z obrestmi, v III. točki izreka za znesek 30,19 EUR (tj. znesek rente PDPZ, ki ga je tožnik prejel v septembru 2022) z obrestmi in v celoti za čas od 2. 2. 2024 dalje ter posledično v IV. točki izreka, ki se nanaša na pravdne stroške,

razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 354. člena ZPP).

35. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da ugotovljene kršitve postopka glede na njeno naravo ter zaradi zagotavljanja učinkovite pravice do pritožbe ne more samo odpraviti. Zaradi opustitve opredelitve do ugovora toženke sodišče prve stopnje še ni ugotovilo vseh relevantnih okoliščin, ki so bistvene za odločitev o prikrajšanju pri plači in plačilu rente, ter je v zvezi s tem ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Ob obravnavanju materialnopravnih in dejanskih vprašanj, ki so še odprta, bi se pritožbeno sodišče praktično v celoti postavilo v vlogo prvostopenjskega sodišča ter bi s tem kršilo pravico strank do dvostopenjskega sojenja. Ni namen instančnega odločanja prenos ugotavljanja dejstev in odločanja s prve na drugo stopnjo, pač pa preverjanje pravilnosti izpodbijane odločitve. Delna razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje, na območju katerega imata pravdni stranki prebivališče oziroma sedež, ne bo bistveno podaljšala trajanja sodnega postopka, prav nasprotno, postopek bi se podaljšal zaradi izvajanja dokaznega postopka pred pritožbenim sodiščem.

36. V ostalem, ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbi strank zavrnilo in potrdilo nerazveljavljeni in nespremenjeni izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

37. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na tretjem in četrtem odstavku 165. člena ZPP.

Odločitev sodišča prve stopnje Pd 60/2015 z dne 20. 12. 2022 o ustavitvi postopka zaradi delnega umika tožbe ne ustvarja učinka pravnomočno razsojene stvari. Glej Galič, A., v: Ude, L., (ur.), Galič, A., (ur.), Pravdni postopek: zakon s komentarjem, 2. knjiga, GV Založba, Ljubljana 2009, str. 214-216.

V tej zadevi je moškemu, staremu 43 let, ki je utrpel zlom obraznih kosti, možganske krvavitve, obtolčenine možganov, zlom stegnenice, odprt zlom obeh goleni, zlom medenice ter številne odrgnine in obtolčenine ter je trpel stalne hude bolečine 3 tedne, srednje hude 6 tednov in lahke bolečine 7 mesecev, sodišče prisodilo za telesne bolečine 30.000,00 EUR oziroma 31,3 povprečnih neto plač.

V tej zadevi je bila moškemu, staremu 65-70 let, ki je utrpel zlom lobanje, obtolčenine možganov, rane na zatilju, udarnine po prsnem košu in trebuhu, rano in udarnine na desni goleni, poškodbo dvoglave mišice ob desnem ramenskem sklepu in nestabilnost desnega kolena zaradi raztrganja sprednje križne vezi ter je utrpel zelo hude telesne bolečine 2 dni, hude telesne bolečine 5 dni, srednje hude telesne bolečine 23 dni, stalne lahke telesne bolečine pa ves čas zdravljenja, trpel pa jih bo tudi v bodoče, prisodilo 32.000,00 EUR oziroma približno 32 povprečnih neto plač.

V zadevah VS RS II Ips 91/2017, II 99/2016, II Ips 243/2012 in II Ips 210/2012 oškodovanci niso trpeli primarnega strahu.

Povedano drugače: čeprav bi medicinska dokumentacija izkazala določene težave pri tožniku oziroma stopnjo teh težav, ga te niso ovirale, kot tožnika ovirajo od škodnega dogodka dalje. Prejšnje zdravstveno stanje na obravnavano poškodbo in zdravljenje ni vplivalo, kar pomeni, da morebitne pretekle zdravstvene težave pred škodnim dogodkom niso bistveno posegale v kvaliteto življenja tožnika.

V tej zadevi je sodišče 45-letni oškodovanki, ki zaradi trajnih posledic poškodb glave, roke in noge ni več sposobna opravljati rejniške dejavnosti ali druge zaposlitve in je ovirana ali onemogočena pri praktično vseh fizičnih aktivnostih, prisodilo 65.000,00 EUR.

V tej zadevi je sodišče prisodilo 61.000,00 EUR. Upoštevalo je, da so tožnikove aktivnosti zaradi posledic poškodbe povprečno okrnjene v zmernem obsegu, na nekaterih področjih življenja (gibanje, splošna opravila in najpomembnejša področja življenja) pa v velikem obsegu (50-95 %). Trajno zmanjšanje aktivnosti zaradi telesnih težav vodi v duševne bolečine, ki so blage do pomembne stopnje, povezane s funkcionalno nezmožnostjo in blago okrnjenostjo vsakodnevnega funkcioniranja s slabo samopodobo. Tožnik ne more več delati kot samostojni podjetnik, ne more normalno hoditi, si zavezati čevljev, obuti nogavic, težko si obleče hlače, imeti mora stalno pomoč, saj se ne more umivati, ko gre na blato, ga mora nekdo obrisati, ker nima dovolj gibljivih rok.

V zadevi II Ips 303/2016 je 50.000,00 EUR odškodnine prejel oškodovanec, ki ima težave pri hoji (dinamika hoje je popolnoma porušena), ta je mogoča le s pomočjo bergel, do 100 metrov stran od hiše; vsakodnevne osnovne aktivnosti (oblačenje, umivanje) opravlja drugače; za svoje delo pa se ni rehabilitiral; je invalid I. kategorije, prišlo je do 100 % zmanjšanja življenjskih aktivnosti; ne zmore športnih aktivnosti, v omejenem obsegu lahko le plava in ima izrazite težave pri sedenju; ima psihične težave, počuti se kot višek; otroka ne more spremljati pri nobenih dejavnostih.

Prim. zadevo II Ips 135/2019, v kateri so tožniku po škodnem dogodku in zdravljenju ostale brazgotine po celem telesu, ki se jih sicer da zakriti z oblačili, motijo pa ga tudi pogledi drugih ob njegovi šepavi hoji. Sodišče mu je iz tega naslova prisodilo 12.000,00 EUR.

Prim. npr. zadevi II Ips 91/2017 (122,60 povprečnih plač) in II Ips 135/2019 (138,41 povprečnih plač). Vrhovno sodišče je večkrat zavzelo stališče, da "je treba vsak primer ves čas obravnavati tudi kot celoto in je pomemben (predvsem) končni znesek odškodnine za celotno nepremoženjsko škodo (in ne le zneski odškodnin za posamezne oblike te škode)."

Takrat je Zavarovalnica K., d. d., pri kateri ima toženka zavarovano svojo odgovornost, odklonila tožnikov odškodninski zahtevek.

Prim. VS RS II Ips 413/99. Oškodovancu gre pravica do invalidnine ne glede na to, ali dosega kljub okvari enak osebni dohodek ali ne, zato je povsem pravilno, da se invalidnina upošteva samo pri odmeri nepremoženjske škode, in sicer pri trajnem zmanjšanju življenjske aktivnosti. Tudi v zadevi II Ips 482/99, na katero se sklicuje toženka v pritožbi, je zavzeto stališče, da se invalidnina všteje v odškodnino za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, če je oškodovanec upravičen do nje.

Načelo kontradiktornosti zajema tudi pravico stranke do neposrednega izjavljanja in na drugi strani zrcalno ustreza obveznost sodišča, da pretehta vse navedbe stranke in se do njih opredeli, če so te dopustne in za odločitev relevantne ter niso očitno neutemeljene.

Toženka v pritožbi utemeljeno nasprotuje odločitvi sodišča, ki je toženki naložilo povrnitev vseh stroškov tožnika. Glede na delen uspeh tožnika v sporu in delni umik tožbe je podlaga za odločitev o stroških postopka v drugem odstavku 154. člena ZPP in prvem odstavku 158. člena ZPP.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 174, 174/2, 179, 179/2, 299, 299/2, 378, 964

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 2, 2/1, 154, 154/2, 158, 158/1, 254, 254/2, 254/3, 339, 339/2, 339/2-8, 339/2-12

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.