VDSS Sodba Psp 225/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2026-01-21

mag. Lilijana Strban (preds.), Edo Škrabec (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

ugotavljanje invalidnosti - popolna izguba delazmožnosti - invalidnina za telesno okvaro - zavrnitev dokaza - zaslišanje stranke - ugotavljanje dejstev po izvedencu - stvarna razbremenitev

Sodišče je dokaz z zaslišanjem tožnika kot stranke v postopku zavrnilo iz razloga, ker je menilo, da zaslišanje ni pomembno za odločbo. Zdravstveno stanje je namreč razčiščevalo s pridobitvijo izvedenskega mnenja. Sodišče prve stopnje je zavrnitev tega dokaza ustrezno obrazložilo in z zavrnitvijo ni kršilo določb postopka.

Pri tožniku zaenkrat še ni podana popolna izguba delovne zmožnosti. Tožnik zaradi posledic bolezni ni več zmožen za delo "pomožna dela v gradbeništvu", zmožen pa je v polnem delovnem času opravljati drugo delo s stvarnimi razbremenitvami.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odpravilo odločbi toženca št. ..., št. dosjeja: ... z dne 9. 7. 2024 in št. ..., št. dosjeja: ... z dne 12. 12. 2023. Tožnika je s 7. 12. 2023 razvrstilo v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in mu priznalo pravico do premestitve na drugo delovno mesto z omejitvami: psihofizično lahko delo, brez dvigovanja in/ali prenašanja bremen težjih od 10 kg, brez pogostih in ponavljajočih se prisilnih drž vratne ali ledvene hrbtenice, brez izpostavljenosti vibracijam in brez dela na višini ali nad globino, s polnim delovnim časom od 7. 12. 2023 dalje. O pravici, višini in izplačevanju nadomestila za invalidnost bo odločil toženec s posebno odločbo v roku 30 dni po pravnomočnosti sodbe. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se tožnika razvrsti v I. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in da se mu prizna pravica do invalidske pokojnine od 12. 12. 2023 dalje. Prav tako je zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca št. ... z dne 9. 7. 2024 in št. ... z dne 12. 12. 2023 in na priznanje pravice do invalidnine za telesno okvaro. Odločilo je, da je toženec dolžan za tožnika na račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani povrniti stroške postopka v 50 % deležu, ki bodo odmerjeni s posebnim sklepom po pravnomočnosti sodbe. Stroški tožnika v preostalem 50 % deležu bremenijo proračun.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da ne nasprotuje I. točki izreka glede odprave odločb toženca, saj odločbi nista bili pravilni in zakoniti. Ne strinja pa se z odločitvijo, da se ga razvrsti v III. kategorijo invalidnosti ter da se mu ne prizna pravica do invalidnine za telesno okvaro. Glede kategorije invalidnosti tožnik navaja, da je sodišče odločitev nekritično oprlo na izvedensko mnenje Komisije za fakultetna izvedenska mnenja pri A. fakulteti, Univerze v B. (v nadaljevanju: Komisija A.F), kljub očitnim pomanjkljivostim in notranjim protislovjem z drugo ključno medicinsko dokumentacijo v spisu, na kar je tožnik opozarjal tekom celotnega postopka. Sodišče je pri ugotavljanju dejanskega stanja zagrešilo tudi bistveno kršitev določb postopka, saj med drugim ni niti zaslišalo tožnika. V kolikor sodišče zgolj sledi mnenju izvedenskega organa, se mu s tem dejansko v celoti prepušča odločitev in v posledici tega se izvotli tudi vloga sodišča. Opozarja na ključna nasprotja med ugotovitvami izvedenskega organa o tožnikovem funkcionalnem stanju in izvidi specialistov. Tako je izvedenski organ ob osebnem pregledu ugotovil, da je tožnikova hoja "neupadljiva, simetrična" in da je "groba moč zgornjih in spodnjih udov primerna". Te ugotovitve so v nasprotju z dokazi, ki jih je tožnik izpostavil v svojih pripombah. Gre za izvid inštituta C. iz katerega izhaja, da tožnik pri hoji razbremenjuje levi spodnji ud (kar potrjuje patološki vzorec hoje) ter da je mišična moč v zgornjih in spodnjih udih "zmanjšana". Tudi iz izvida fiziatra z dne 7. 5. 2025 izhaja, da je tožnikova hoja šepajoča z levim spodnjim udom in da je moč stiska v obeh rokah "reducirana". Drži sicer stališče sodišča, da kasnejša dokumentacija (oziroma dokumentacija, ki se nanaša na obdobje po upravnem odločanju) ni predmet te presoje oziroma invalidskega postopka, vendar pa je tudi ta dokumentacija pomembna, v kolikor pritrjuje oziroma izkazuje določeno zdravstveno stanje, ki je obstajalo že v obdobju, ki se obravnava. Življenjsko logično in razumljivo je, da določena stanja ne nastanejo čez noč, kar pomeni, da določen kasnejši izvid dejansko odraža že predhodno stanje. Sodišče teh bistvenih razhajanj v strokovnih ocenah ni razrešilo. Nadalje opozarja na diagnozo polinevropatije, kjer izvedenski organ ugotavlja, da iz novejših izvidov izhaja, da so potrjeni EF znaki polinevropatije kroničnega aksonskega tipa, vendar pa nato nelogično zaključuje, da z nevrološke strani polinevropatija ni potrjena. Taka ugotovitev je torej v nasprotju z objektivnimi EMG izvidi z dne 19. 3. 2024 in 8. 4. 2024. Ključna pomanjkljivost sodbe pa je neustrezno upoštevanje vpliva tožnikovega psihičnega stanja, in sicer anksiozne motnje na delazmožnost. Sodišče ni upoštevalo mnenja kliničnega psihologa z dne 28. 10. 2024, ki ugotavlja, da je pri tožniku verjetnost produktivne reaktivacije zelo majhna. Taka ugotovitev pa neposredno izpodbija obstoj preostale delovne zmožnosti za organizirano pridobitno delo. Zaključek, da je tožnik zmožen za "psihofizično lahko delo" v polnem delovnem času z določenimi omejitvami, je tako materialnopravno zmoten in nerealen. Tožnik niti za lažja dela ni zmožen vzdrževati rednega delovnega ritma polni delovni čas, zato so izpolnjeni pogoji za razvrstitev v I. kategorijo invalidnosti. Glede telesne okvare pa tožnik navaja, da zavrnitev temelji na zmotni ugotovitvi izvedenskega organa, da je mišična moč primerna in da niso podane pareze ali trofične spremembe. Objektivno potrjena kronična aksonska polinevropatija predstavlja znatnejšo onesposobljenost, ki zahteva večje napore pri zadovoljevanju življenjskih potreb (143. člen ZPIZ-1 v zvezi s 403. členom ZPIZ-2), zato bi sodišče moralo ugotoviti tudi obstoj telesne okvare v višini najmanj 50 % skladno s sklopom IV. Seznama telesnih okvar. Posledično je nepravilna tudi odločitev glede stroškov postopka. Pritožbenemu sodišču zato predlaga, da pritožbi v celoti ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku, podredno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)

v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (v nadaljevanju: ZDSS-1)

je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti niti tistih, ki jih uveljavlja pritožba. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo ter sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

5. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje kršilo določbe postopka s tem, ko ni zaslišalo tožnika kot stranke v postopku. Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, da je zaslišanje strank le eno od dokaznih sredstev. ZPP v drugem odstavku 287. člena določa, da predlagane dokaze, za katere misli, da niso pomembni za odločbo, senat zavrne in navede v sklepu, zakaj jih je zavrnil. Sodišče je dokaz z zaslišanjem tožnika kot stranke v postopku zavrnilo iz razloga, ker je menilo, da zaslišanje ni pomembno za odločbo. Zdravstveno stanje je namreč razčiščevalo s pridobitvijo izvedenskega mnenja. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zavrnitev tega dokaza ustrezno obrazložilo in da z zavrnitvijo ni kršilo določb postopka. Nenazadnje tožnik na zadnjem naroku za glavno obravnavo izrecno niti ni zahteval izvedbe dokaza z zaslišanjem tožnika kot stranke v postopku. Sodišče pa je dejansko stanje ustrezno razčistilo že z izvedbo ostalih dokazov, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju.

6. Sodišče prve stopnje je presojalo drugostopenjsko odločbo toženca z dne 9. 7. 2024, s katero je bila zavrnjena tožnikova pritožba, vložena zoper prvostopenjsko odločbo z dne 12. 12. 2023. Z navedeno odločbo je prvostopenjski organ zavrnil tožnikovo zahtevo za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Sodišče je presojalo tudi drugostopenjsko odločbo z dne 9. 7. 2024, s katero je bila zavrnjena tožnikova pritožba, vložena zoper prvostopenjsko odločbo z dne 12. 12. 2023, s katero je toženec odločil, da tožnik nima pravice do invalidnine za telesno okvaro.

7. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju: ZPIZ-2)

v prvem odstavku 63. člena določa, da je invalidnost po tem zakonu podana, če se zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene v skladu s tem zakonom, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta oziroma za poklicno napredovanje. V drugem odstavku pa je določeno, da se invalidnost razvršča v naslednje kategorije:

- I. kategorija: če zavarovanec ni več zmožen opravljati organiziranega pridobitnega dela ali ni zmožen opravljati svojega poklica in nima več preostale delovne zmožnosti;

- II. kategorija: če je zavarovančeva delovna zmožnost za svoj poklic zmanjšana za 50 % ali več;

- III. kategorija: če zavarovanec ni več zmožen za delo s polnim delovnim časom, lahko pa opravlja določeno delo s krajšim delovnim časom od polnega najmanj 4 ure dnevno oziroma če je zavarovančeva delovna zmožnost za svoj poklic zmanjšana za manj kot 50 % ali če zavarovanec še lahko dela v svojem poklicu s polnim delovnim časom, vendar pa ni zmožen za delo na delovnem mestu, na katerem dela.

8. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje in iz listinske dokumentacije v spisu izhaja, da je tožnik v delovnem razmerju, in sicer od 1. 4. 2019 dalje na delovnem mestu "pomožna dela v gradbeništvu". Po strokovni izobrazbi je mizar tesar.

9. Glede na pritožbene navedbe je sporno, ali je pri tožniku podana I. kategorija invalidnosti, torej ali gre pri tožniku za izgubo delovne zmožnosti.

10. Sodišče prve stopnje je dejansko stanje razčiščevalo s pridobitvijo izvedenskega mnenja Komisije A.F. V sestavi komisije so glede na tožnikove zdravstvene težave sodelovali sodni izvedenci, in sicer specialist MDPŠ, specialist ortoped in specialist nevrolog. Iz pisno podanega izvedenskega mnenja in dodatnih pisnih dopolnitev tega mnenja izhaja, da pri tožniku do 9. 7. 2024 (datum drugostopenjske odločbe toženca) še ni bila v celoti izgubljena delovna zmožnost. Je pa od tedaj dalje podana zmanjšana delovna zmožnost do 50 %, in sicer zaradi posledic bolezni. Tožnik za delo "pomožna dela v gradbeništvu" ni več zmožen. Zmožen je za drugo ustrezno delo v polnem delovnem času s stvarnimi razbremenitvami. Izvedenski organ je preučil medicinsko dokumentacijo v spisu ter zdravstvenem kartonu, tožnika je tudi osebno pregledal. Ob osebnem pregledu je tožnik hodil samostojno, hoja je bila nevpadljiva, simetrična, groba moč zgornjih in spodnjih udov je bila primerna. Izvedenski organ v izvidu ugotavlja, da gre pri tožniku za blage degenerativne spremembe vratne in ledvene hrbtenice, z blagim bolečinskim sindromom, brez perifernih nevroloških izpadov. Z nevrološke strani polinevropatija ni potrjena, podan je le sum na utesnitev v levem zapestju.

11. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je izvedensko mnenje očitno pomanjkljivo ter da obstaja protislovje med ključno medicinsko dokumentacijo v spisu in med ugotovitvami izvedenskega organa. Iz pisno podanega izvedenskega mnenja izhaja, da je izvedenski organ upošteval in se opredelil tudi do medicinske dokumentacije v spisu (tako do medicinske dokumentacije, ki izvira iz časa vodenja postopka pri tožencu, kot tudi novejše medicinske dokumentacije, ki jo je priložil tožnik). Izvedenski organ je prepričljivo pojasnil, zakaj pri tožniku zaenkrat še ni podana popolna izguba delovne zmožnosti. Tožnik zaradi posledic bolezni ni več zmožen za delo "pomožna dela v gradbeništvu", zmožen pa je v polnem delovnem času opravljati drugo delo s stvarnimi razbremenitvami. Kot ključno iz izvedenskega mnenja izhaja, da so nedvomno pri tožniku podane zdravstvene težave, ki vplivajo na njegovo delovno zmožnost, vendar zaenkrat te težave niso izražene v taki meri, da bi bil zaradi njih nezmožen za delo. Gre namreč za blage degenerativne spremembe vratne in ledene hrbtenice z blagim bolečinskim sindromom, brez perifernih nevroloških izpadov.

12. Pritožbene navedbe v zvezi z nejasnostmi v podanem izvedenskem mnenju je tožnik izpostavljal že v zvezi s pisnim izvedenskim mnenjem z dne 12. 1. 2025. Sodišče je zaradi teh pripomb pridobilo dopolnitev izvedenskega mnenja, iz katerega izhaja, da je izvedenski organ upošteval izvide specialista psihiatra in kliničnega psihologa, ki ga v pritožbi omenja tožnik. Sodni izvedenec MDPŠ, ki je podal dopolnilno izvedensko mnenje, svetuje nadaljnje zdravljenje pri psihiatru zaradi anksiozne motnje s somatizacijami. Pri tožniku je bila s tem v zvezi v okviru III. kategorije invalidnosti priznana tudi razbremenitev, in sicer da v okviru preostale delovne zmožnosti lahko opravlja psihofizično lahko delo. Glede na navedeno so neutemeljene pritožbene navedbe, da je sodišče prezrlo mnenje kliničnega psihologa. S tem v zvezi pritožbeno sodišče poudarja, da je vloga lečečih specialistov predvsem diagnostika in zdravljenje, ne pa ugotavljanje invalidnosti. Glede invalidnosti je namreč potrebno izhajati iz že omenjene določbe 63. člena ZPIZ-2 in presojati vpliv ugotovljenega zdravstvenega stanja na delovne obremenitve, upoštevaje delovno mesto oziroma svoj poklic, kot je opredeljen v tretjem odstavku 63. člena ZPIZ-2.

13. Ob osebnem pregledu je bilo ugotovljeno, da tožnik samostojno hodi, s tem da hoja ni bila upadljiva in je bila simetrična. Groba moč zgornjih in spodnjih udov je bila primerna. Izvedenski organ je opravil osebni pregled in svoje ugotovitve opisal v izvidu tega pregleda. Sodni izvedenec je na pripombe tožnika tudi pisno odgovoril, pri čemer je vztrajal pri svojih ugotovitvah v zvezi z zmožnostjo hoje. Sodišče prve stopnje je v tem primeru utemeljeno upoštevalo ugotovitve izvedenskega organa, ki je strokovno prepričljivo pojasnil, do kakšnih ugotovitev je prišel pri osebnem pregledu in se opredelil tudi do predloženih izvidov.

14. Prav tako je izvedenski organ v sestavi katerega je sodeloval tudi specialist nevrolog, pojasnil, da so v novejših izvidih potrjeni EF znaki polinevropatije kroničnega aksonskega tipa. Vendar pa kljub tem znakom z nevrološke strani polinevropatija ni potrjena. Očitno so potrebne dodatne preiskave. V primeru poslabšanja zdravstvenega stanja oziroma pridobitve nove medicinske dokumentacije lahko tožnik pri tožencu uveljavlja nov postopek za ugotovitev morebitnega poslabšanja invalidnosti.

15. Po stališču pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje svojo odločitev utemeljeno oprlo na podano izvedensko mnenje. Pri tem nikakor ni šlo za prepustitev odločitev izvedenskemu organu, temveč je sodišče postopalo skladno z 8. členom ZPP, kjer je določeno, da katera dejstva se štejejo za dokazana, odloči sodišče po svojem prepričanju, na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka.

16. Sodišče je presojalo tudi odločitev toženca, s katero je zavrnil tožnikovo zahtevo za priznanje pravice do invalidnine za telesno okvaro. Skladno s 403. členom ZPIZ-2 v zvezi s 1. členom ZPIZ-2J, ki odkazuje na uporabo 143. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju: ZPIZ-1)

je telesna okvara podana, če nastane pri zavarovancu izguba, bistvenejša poškodovanost ali znatnejša onesposobljenost posameznih organov ali dela telesa, kar otežuje aktivnost organizma in zahteva večje napore pri zadovoljevanju življenjskih potreb, ne glede na to, ali okvara povzroča invalidnost ali ne. Pri ugotavljanju telesne okvare je potrebno izhajati iz Seznama telesnih okvar (v nadaljevanju: Seznam TO).

17. Vprašanje, ali gre pri tožniku za telesno okvaro, je sodišče razčiščevalo s pridobitvijo izvedenskega mnenja Komisije A.F. Iz mnenja izhaja, da pri tožniku ne gre za popolno ali delno ohromelost mišic brahialnega pleteža, prav tako pa tudi ne za trajne posledice senzorične in ali motorične polinevropatije s parezami ali trofičnimi spremembami. Seznam TO v poglavju IV. določa v katerih primerih je podana telesna okvara. Izvedenski organ po proučitvi medicinske dokumentacije ugotavlja, da je za ugotovitev telesne okvare potrebna dodatna diagnostika: klinični izvid o testiranju mišične moči in ustrezne potrditvene preiskave - elektrofiziološke, genetske, encimske, mišična biopsija. Oprava teh preiskav ni naloga izvedenskega organa. Upoštevaje navedeno tožnik ni uspel dokazati obstoja telesne okvare. Iz enakih razlogov, kot so bili pojasnjeni za primer invalidnosti, lahko tudi glede ugotavljanja telesne okvare pri tožencu uveljavlja nov postopek.

18. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

19. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, je pritožbeno sodišče na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 63, 63/1, 63/3, 403

Zakon o spremembah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju  (2021) - ZPIZ-2J  - člen 1

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (1999) - ZPIZ-1  - člen 143

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8, 287, 287/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.