VDSS Sklep Psp 171/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-09

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

ZAVAROVANJE TERJATEV - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

regulacijska (ureditvena) začasna odredba - socialni spor - nezmožnost za delo - težko nadomestljiva škoda - pravni standard - restriktivna razlaga - verjetnost terjatve

V postopku izdaje začasne odredbe se odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Ta je podana takrat, ko več razlogov govori v prid nekega zaključka od tistih, ki kažejo nasprotno. V zadevi gre za t. i. regulacijsko oziroma ureditveno začasno odredbo, ki je namenjena začasni ureditvi spornega pravnega razmerja oziroma temu, da se prepreči nastanek težko nadomestljive škode še pred dokončno rešitvijo v sodnem postopku. Namen regulacijskih začasnih odredb je v varstvu obstoječega stanja, kar narekuje restriktiven oziroma omejevalen pristop pri razlagi pojma "težko nadomestljiva škoda".

O težko nadomestljivi škodi lahko govorimo le tedaj, kadar je poleg verjetnosti nastanka škode izkazano tudi, da bo škodo težko nadomestiti ali omiliti in se pričakuje nastanek resnih posledic, ki se kaže v tem, da gre za znatno škodo, ki bi upnika prizadela toliko, da bi jo bilo težko sanirati.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo tožničin predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagala, da se ugotovi, da je nezmožna za delo od 4. 9. 2025 dalje do izdelave izvedeniškega mnenja izvedenca medicinske stroke, ki ga bo v tej zadevi imenovalo sodišče, ali do izboljšave njenega zdravstvenega stanja, ki ji bo omogočalo opravljanje dela za polni ali skrajšani delovni čas, odvisno od tega, kaj bo nastopilo prej, in da ta začasna odredba velja še 8 dni po pravnomočnosti sodne odločbe izdane v tem postopku. Odločilo je, da tožnica sama krije svoje stroške postopka izdaje začasne odredbe.

2. Zoper sklep je pritožbo vložila tožnica zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava ter zaradi kršitve temeljnih človekovih pravic in svoboščin varovanih po Ustavi in EKČP. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep spremeni tako, da izda predlagano začasno odredbo oziroma izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da je v tožbi izpostavila, sodišče pa se do tega ni opredelilo, da komisija toženca in pred njo imenovani zdravnik, nista pravilno in popolno ugotovila dejansko stanje, da izvidi zdravnikov specialistov in mnenje tožničine lečeče zdravnice izkazujejo, da tožnica zaradi svojih poškodb trpi resne fizične in duševne bolečine, in da predlagajo, da se tožnici podaljša bolniški stalež. Razlogi za odločitev komisije toženca se navajajo le v zadnjem delu odločbe v enem odstavku. Takšno pomanjkljivo navajanje bistvenih razlogov ne omogoča zaključka in razumevanja, zakaj nista upoštevani mnenji osebnega zdravnika in A. A., dr. med. z dne 29. 7. 2025, kjer se predlaga, da tožnica ostane na bolniškem staležu dokler se stanje ne umiri. Komisija ni upoštevala ugotovitev iste zdravnice A. A., da tožnica toži na močne bolečine v predelu ledvene hrbtenice, ki trajajo več kot mesec in so po pripovedi fiziatrinje verjetno posledica šepavosti, nestabilnosti gležnja, prisiljene drže in šepave hoje. Toženec se ni opredelil do izvida UKC B. z dne 31. 7. 2025 v katerem se predlaga artroskopski poseg. V odločbi komisije in imenovanega zdravnika ni navedb o tem, kaj tožnica dela in kašne so zahteve njenega delovnega mesta, navedeno je le, da je profesorica na fakulteti, in da dela v laboratoriju, kar drži, vendar več dela opravi v laboratoriju, kjer delo opravlja pretežno stoje, z veliko hoje, kjer mora nositi več litrov nevarnih kemikalij, hlapljive in tekoče snovi, ki je škodljiva za zdravje ljudi in nevarna za okolico. S sprejeto odločitvijo se mora izpostavljati velikim tveganjem za svoje zdravje in za okolico, da v svoji šepavosti ne pade. Izbrani zdravnik je odločil, kar je potrdila tudi komisija, da je tožnica od 4. 9. 2025 zmožna za delo. Ta ugotovitev ni ustrezno obrazložena in ni navedeno iz katerih listin oziroma zdravstvenih ugotovitev, je imenovani zdravnik sprejel takšno odločitev, saj izvidi specialistov tega ne potrjujejo, komisija in izbrani zdravnik pa tožnice nista osebno pregledala. V pritožbi zoper odločbo izbranega zdravnika je opisala svoje zdravstveno stanje, ki je bilo podprto z izvidi zdravnikov in zapisi opravljenih terapij, kjer je navedeno zakaj ni sposobna opravljati dela niti 4 ure dnevno. Opisala je, da ima na novo težave s hrbtenico, in da z že prej poškodovano desno roko težko piše, tipka in opravlja drugo delo povezano z zaposlitvijo. V pritožbi je komisijo seznanila, da je sladkorni bolnik tipa 2, kar dodatno upočasnjuje zdravljenje in rehabilitacijo. Navedla je, da je zdravljenje upočasnjeno tudi zaradi prepozno ugotovljenega zloma gležnja, da redno hodi na predpisane terapije, vendar kljub temu bolečina ne popušča. Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da je o tožničini pritožbi odločala komisija, ki je imela tri člane. C. C., imenovani zdravnik, je odločal na prvi stopnji z odločbo z dne 24. 6. 2025, zoper katero je tožnica vložila pritožbo, C. C. pa je bil član komisije tudi na drugi stopnji in je odločal o pritožbi. Odločbo je zato treba odpraviti. Do tega se sodišče ni opredelilo in svoje odločitev ni obrazložilo, zato je izpodbijani sklep nezakonit. Tožničino zdravstveno stanje je še vedno takšno, da trpi močnejše bolečine tako v poškodovanem gležnju, kot v hrbtenici, kar ugotavlja A. A., dr. med., v novem izvidu po opravljenem pregledu z dne 16. 9. 2025, ki se prilaga pritožbi. Ni pojasnjeno, zakaj se ne upošteva ugotovljeno stanje zdravnikov specialistov, ki delujejo izven sistema toženca. Sodišče se neustrezno opredeli do tožničine navedbe glede problemov, ki ji nastajajo v zvezi s prihodom na delo in z dela. Če delavec zaradi zdravstvenih omejitev ni zmožen prihajati na delo na običajen način in mu zdravstveno stanje to otežuje ter ga postavlja v težak položaj, ker je zaradi tega izpostavljen dodatnemu psihofizičnemu trpljenju, je potrebno to upoštevati kot neločljivi del delavčevih zdravstvenih zmožnosti za opravljanje dela. Sodišče je štelo, da tožnica z ničemer ni dokazala, da so pogoji njenega dela takšni, kot jih navaja, pri tem pa je zavrnilo njeno zaslišanje, kot edini dokaz s katerim bi se to dejstvo lahko ugotovilo. Tožnica v okoliščinah, ko mora opravljati delo, trpi hujše psihofizične bolečine, ki predstavljajo takšno vrsto škode, ki je nenadomestljiva. Toženec pa z izdajo predlagane začasne odredbe ne bo utrpel nobene vrste škode, ki bi bila v primeru morebitne neutemeljenosti začasne odredbe nenadomestljiva. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sklep sodišča prve stopnje v mejah razlogov navedenih v pritožbi. Po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo ter sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

5. Tožnica je vložila tožbo s katero izpodbija dokončno odločbo toženca z dne 8. 8. 2025 v zvezi z odločbo imenovanega zdravnika z dne 24. 6. 2025. Ne strinja se z odločitvijo, da je od 4. 9. 2025 dalje zmožna za delo. Hkrati s tožbo je vložila predlog za izdajo začasne odredbe in predlagala, da sodišče ugotovi, da je od 4. 9. 2025 dalje do izdelave izvedeniškega mnenja ali do izboljšanja zdravstvenega stanja, ki ji bo omogočal opravljanje dela za polni ali skrajšani delovni čas, nezmožna za delo. Po mnenju tožnice gre za nujen ukrep v smeri preprečitve nastanka večje nenadomestljive škode, saj bi v primeru izvršitve izpodbijane odločbe, prišlo do poslabšanja njenega zdravstvenega stanja, toženec pa z izdajo začasne odredbe ne bo utrpel hujših ali bolj neugodnih posledic, kot bi brez izdaje začasne odredbe nastale tožnici. Prilaga dokaze s katerimi izkazuje nastanek nepopravljive škode in meni, da dela, zaradi zdravstvenih težav, trenutno ni zmožna opravljati.

6. Sodišče prve stopnje je pri odločanju o predlagani začasni odredbi pravilno izhajalo iz 70. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1), ki določa, da lahko sodišče na predlog stranke ali po uradni dolžnosti odloži izvršitev izpodbijanega upravnega akta, če bi z izvršitvijo nastala stranki težko nadomestljiva škoda in ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda ali naloži nasprotni stranki začasno plačilo dajatev. Začasne odredbe se v skladu s četrtim odstavkom 70. člena ZDSS-1 izdajajo po določbah Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), če ni v 70. členu ZDSS-1 drugače določeno. Tožnica je podala predlog za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve, za katero morajo biti izpolnjeni pogoji iz 272. člena ZIZ. Po tej določbi sodišče izda začasno odredbo, če upnik izkaže za verjetno, da terjatev obstoji ali da mu bo nastala. Poleg verjetnosti terjatve mora upnik verjetno izkazati tudi eno od naslednji postavk: nevarnost, da bo uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena; da je odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile in nastanek težko nadomestljive škode; in da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale upniku.

7. V postopku izdaje začasne odredbe se odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Ta je podana takrat, ko več razlogov govori v prid nekega zaključka od tistih, ki kažejo nasprotno. Kot pravilno razloguje sodišče prve stopnje, gre v zadevi za t. i. regulacijsko oziroma ureditveno začasno odredbo, ki je namenjena začasni ureditvi spornega pravnega razmerja oziroma temu, da se prepreči nastanek težko nadomestljive škode še pred dokončno rešitvijo v sodnem postopku. Namen regulacijskih začasnih odredb je v varstvu obstoječega stanja, kar narekuje restriktiven oziroma omejevalen pristop pri razlagi pojma "težko nadomestljiva škoda". Težko nadomestljiva škoda je pravni standard, ki se ugotavlja glede na okoliščine vsakokratnega primera. O težko nadomestljivi škodi lahko govorimo le tedaj, kadar je poleg verjetnosti nastanka škode izkazano tudi, da bo škodo težko nadomestiti ali omiliti in se pričakuje nastanek resnih posledic, ki se kaže v tem, da gre za znatno škodo, ki bi upnika prizadela toliko, da bi jo bilo težko sanirati.

8. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da toženec pri presoji ni upošteval narave dela, ki ga tožnica opravlja. Iz obrazložitve drugostopenjske odločbe toženca je navedeno, da tožnica opravlja delo učiteljice praktičnega pouka v dejavnosti visokošolskega izobraževanja. Zdravstvena komisija toženca je izpodbijano odločitev sprejela tudi na podlagi vpogleda v Register zavarovanj glede dela, ki ga tožnica opravlja. Na podlagi ambulantnega zapisnika z dne 29. 7. 2025 in izvida travmatologa z dne 31. 7. 2025 ter ob vpogledu v predlog imenovanemu zdravniku je ugotovila, da je tožnica zmožna za delo v polnem delovnem času po 3. 9. 2025.

9. Zdravstvena komisija je pri presoji upoštevala, da se tožnica zdravi zaradi stanja po poškodbi desnega gležnja 13. 10. 2024. Fiziatrinja je v izvidu z dne 29. 7. 2025 navedla, da je gibljivost desnega gležnja funkcionalna, vendar boleča in predlagala podaljšanje bolniškega staleža zaradi bolečine v predelu ledvene hrbtenice. Iz fizioterapevtskega poročila o obravnavi med 25. 8. 2025 in 4. 9. 2025, ki ga je tožnica predložila predlogu, izhaja da tožnica prihaja zaradi težav z desnim gležnjem in ima bolečine pri hoji. Stanje po terapijah ostaja nespremenjeno, in zadnje dni tožnica čuti še bolj intenzivno bolečino.

10. V zvezi z ugotovitvami specialistov v izvidih z dne 29. 7. 2025 in 31. 7. 2025 je pravilen zaključek sodišča prve stopnje, da ti v tej fazi odločanja ne zadostujejo za oceno, da bi opravljanje dela tožnici lahko kritično poslabšalo njeno zdravstveno stanje. Stranka, ki zahteva izdajo začasne odredbe, mora že v samem predlogu konkretno navesti vse okoliščine in vsa dejstva, s katerimi utemeljuje nastanek škode, predvsem pa mora izkazati, da je taka škoda za njo težko popravljiva. Le navedbe, da je pri delu izpostavljena velikim tveganjem za svoje zdravje in za okolico, še ne pomeni, da bo tožnici nastala težko nadomestljiva škoda in so torej s tem v zvezi pritožbene navedbe neutemeljene. Tudi potrdilo travmatologa z dne 31. 7. 2025, da je tožnica naročena na specialistični poseg ne izkazuje, da bi z izvršitvijo izpodbijane dokončne odločbe prišlo do poslabšanja zdravstvenega stanja pri tožnici. Da naj bi bilo tožničino zdravstveno stanje še vedno takšno, da trpi močnejše bolečine tako v poškodovanem gležnju, kot v hrbtenici, naj bi izhajalo iz novega izvida z dne 16. 9. 2025, ki pa ga tožnica ni predložila pritožbi (čeprav trdi drugače). Izpodbijana odločba se nanaša na zdravstveno stanje, ki je obstajalo v času odločanja toženca. V primeru kasnejših sprememb v zdravstvenem stanju (morebitno poslabšanje) pa se lahko tožnica ponovno obrne na osebnega zdravnika, ki je pristojen za ugotavljanje začasne nezmožnosti za delo (prvi odstavek 232. člena Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja).

11. Ker odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe praviloma ni izpeljano v kontradiktornem postopku, mora tožnica obstoj pogojev za izdajo začasne odredbe izkazati že v samem predlogu. Edine trditve in dokazi, ki so sodišču pri tem odločanju na razpolago, so zato procesno gradivo, ki ga je navedla, priložila ali predlagala tožnica.

12. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je sodišče štelo, da tožnica z ničemer ni dokazala pogojev svojega dela, čeprav je zavrnilo njeno zaslišanje, kot edini dokaz s katerim bi se to dejstvo lahko ugotovilo. Iz predloga za izdajo začasne odredbe izhaja le splošen zapis "dokaz: - kot do sedaj", kar se povezuje z dokaznimi predlogi, ki jih je tožnica predlagala v tožbi in med katerimi je tudi njeno zaslišanje. Takšen dokazni predlog ne pomeni podaje ustrezno substanciranega dokaznega predloga v postopku s predlogom za izdajo začasne odredbe. Tudi iz vsebine predloga za izdajo začasne odredbe ne izhaja, da naj se tožnico zasliši in o katerem konkretnem dejstvu. Tožnica glede narave dela ni predložila nobene delovne dokumentacije oziroma drugih dokazil, na podlagi katerih bi bilo razvidno, kakšnim delovnim pogojem je izpostavljena.

13. V primeru odločanja o izdaji začasne odredbe ne gre za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijanih odločb toženca, s katerimi je bilo odločeno, da je tožnica od 4. 9. 2025 dalje zmožna za delo. Ali so bile odločbe pravilne in zakonite, bo predmet presoje v okviru rednega sojenja. Odločilen je le odgovor na vprašanje, ali bi z izvršitvijo izpodbijanega upravnega akta tožnici nastala težko nadomestljiva škoda. Tudi po presoji pritožbenega sodišča v tem primeru niso izpolnjeni pogoji za ugoditev predlogu za izdajo začasne odredbe, saj tožnica ni izkazala pogoja nevarnosti nastanka težko nadomestljive škode v zvezi z opravljanjem dela in z zdravstvenim stanjem kot bistvenim razlogom za zadržanost od dela. Ker ni izpolnjen eden izmed kumulativno zahtevanih pogojev za izdajo začasne odredbe, niso izpolnjeni pogoji za začasno ureditev spornega razmerja.

14. Ni utemeljeno tudi pritožbeno stališče, da bi bilo potrebno ob presoji predloga za izdajo začasne odredbe, ki se nanaša na začasno nezmožnosti za delo upoštevati tudi možnosti prihoda in odhoda tožnice na delo. Pri zavarovancih v delovnem razmerju se začasna nezmožnost za delo ocenjuje za delovno mesto, za katero je sklenjena pogodba o zaposlitvi.

15. Pritožbeno sodišče ne more slediti pavšalnim pritožbenim navedbam, da so bile tožnici v postopku z izdajo začasne odredbe kršene temeljne človekove pravice in svoboščine varovane z Ustavo in EKČP.

16. Preuranjeno je v tej fazi postopka trditi, da bo tožnica v postopku uspela ali ne. Tudi pritožbeni očitek o nepravilni sestavi zdravstvene komisije bo stvar presoje o glavni stvari, saj je predmet odločitve o predlogu le izpolnjevanje pogojev določenih v 70. členu ZDSS-1 in 272. členu ZIZ.

17. Ker za izdajo predlagane začasne odredbe z zakonom določeni pogoji niso izpolnjeni, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (2. točka 365. člena ZPP) in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

18. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbe (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Tako tudi v zadevah z opr. št. Psp 431/2018 in Psp 134/2020.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 70, 70/4

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 272

Pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja (1994) - člen 232, 232/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.