VDSS Sodba Pdp 362/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), mag. Urša Klemenčič (poroč.), Katarina Rajgelj

pogodba o zaposlitvi za določen čas - razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas - nezakonitost nove pogodbe o zaposlitvi - denarno povračilo namesto reintegracije - denarno nadomestilo med brezposelnostjo

Ker v pogodbi o zaposlitvi za določen čas ni naveden (zakoniti) razlog za njeno sklenitev za določen čas, je bila pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom, zato se na podlagi 56. člena ZDR-1 šteje, da je sklenjena za nedoločen čas. Pri tem je nepomembno, ali se je tožnik strinjal, da se pogodba o zaposlitvi sklene za določen čas.

V izreku res ni naveden znesek denarnega nadomestila za čas brezposelnosti, vendar skladno s sodno prakso zadošča, da je znižanje plačila nadomestila plače za že prejeto denarno nadomestilo za primer brezposelnosti opisno.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je dopustilo spremembo tožbe (I. točka izreka) ter odločilo, da pogodba o zaposlitvi z dne 1. 10. 2024 ni bila zakonito sklenjena za določen čas, zato se šteje, da je bila sklenjena za nedoločen čas in je prenehala veljati dne 13. 4. 2025 (II. točka izreka). Toženki je naložilo, da je dolžna tožnika prijaviti v obvezno zavarovanje za čas od 16. 1. 2025 do 13. 4. 2025 ter mu za to obdobje izplačati mesečno plačo v višini bruto 1.960,00 EUR, zmanjšano za znesek denarnega nadomestila za brezposelnost, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, kar je tožnik zahteval več, je zavrnilo (III. točka izreka). Naložilo ji je še plačilo denarnega povračila v višini 3.920,00 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka). Odločilo je, da je toženka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 590,00 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (V. točka izreka).

2. Zoper ugodilni del sodbe se pritožuje toženka zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo, da je bila pogodba o zaposlitvi za določen čas s tožnikom sklenjena, ker je sam to predlagal, s čimer je toženka soglašala, saj je bilo zaradi povečanega obsega dela in odpovedi druge delavke nujno, da je delovno mesto v prodajalni v A. zasedeno. V zvezi z ugotavljanjem teh dejstev nasprotuje zavrnitvi dokaznih predlogov za zaslišanje prič B. B. in C. C. Sodišču prve stopnje očita, da je sodba v delu pomanjkljiva in se je ne da preizkusiti, saj iz nje ne izhaja višina zneska denarnega nadomestila za brezposelnost, ki ga je tožnik prejel. Nasprotuje tudi višini prisojenega denarnega povračila. Trdi, da sodišče prve stopnje ni pojasnilo, zakaj je prisodilo denarno povračilo v višini dveh plač. Poleg tega je zmotno ugotovilo, da je bila tožniku podana odpoved pogodbe o zaposlitvi, pri tem pa ni upoštevalo, da je bil tožnik pri njej zaposlen slabi dve leti in da ni težko zaposljiv. Iz primerljivih primerov sodne prakse tudi izhaja denarno povračilo največ v višini 1 plače. Glede na vse navedeno bi sodišče prve stopnje moralo prisoditi denarno povračilo največ v višini 1/2 plače. Priglaša stroške postopka.

4. Pritožbeno sodišče je na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah pritožbenih razlogov ter pri tem po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih uveljavlja pritožba. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo, prav tako je pravilno uporabilo materialno pravo.

5. Tožnik je imel s toženko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas na delovnem mestu prodajalec v vinoteki od 1. 2. 2023, pri čemer je delo opravljal v D. S toženko je nato dne 1. 10. 2024 sklenil novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas, in sicer zaradi spremembe kraja opravljanja dela. S pogodbo o zaposlitvi za določen čas se je s toženko dogovoril, da bo delo opravljal v A., in sicer od 1. 10. 2024 do 15. 1. 2025.

6. Pogodba o zaposlitvi se praviloma sklepa za nedoločen čas (prvi odstavek 12. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1). Sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas je dopustna le izjemoma, v primerih, določenih v prvem odstavku 54. člena ZDR-1. Če pogodba o zaposlitvi za določen čas ni sklenjena zaradi zakonitega razloga, je nezakonita, zaradi česar se šteje, da je sklenjena za nedoločen čas (56. člen ZDR-1). Kot je to pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, sprememba kraja opravljanja dela ne predstavlja zakonitega razloga za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz prvega odstavka 54. člena ZDR-1.

7. Razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas mora biti izrecno naveden v sami pogodbi o zaposlitvi (5. alineja prvega odstavka 31. člena ZDR-1). V primeru spora o zakonitosti tako sklenjene pogodbe o zaposlitvi lahko sodišče presoja le obstoj in zakonitost razloga, ki je izrecno naveden v pogodbi, zato ne zadošča, da delodajalec v sodnem postopku utemeljuje sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas z enim od razlogov iz prvega odstavka 54. člena ZDR-1. Sodišče prve stopnje je zato utemeljeno zavrnilo dokazni predlog toženke z zaslišanjem priče B. B. in C. C. Toženka je namreč predlagala zaslišanje B. B. v zvezi s trditvami, da je druga delavka podala odpoved, zato naj bi bila s tožnikom sklenjena pogodba o zaposlitvi za določen čas zaradi nadomeščanja te delavke, zaslišanje C. C. pa v zvezi z zatrjevanim povečanim obsegom dela v mesecu novembru in decembru. Ker navedena dejstva niso navedena kot razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas v sami pogodbi, prav tako odpoved s strani ene od delavk ne predstavlja nobenega od razlogov iz prvega odstavka 54. člena ZDR-1, je sodišče prve stopnje izvedbo teh dokazov pravilno zavrnilo kot nepotrebno, zato ni podana smiselno očitana kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

8. Ker v pogodbi o zaposlitvi za določen čas z dne 1. 10. 2024 ni naveden (zakoniti) razlog za njeno sklenitev za določen čas, je bila pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom, zato je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da se na podlagi 56. člena ZDR-1 šteje, da je sklenjena za nedoločen čas. Pri tem je nepomembno, ali se je tožnik strinjal, da se pogodba o zaposlitvi sklene za določen čas, zato se sodišču prve stopnje do tega ni bilo potrebno posebej opredeljevati. Toženka bi morala poskrbeti, da bi s tožnikom zakonito sklenila novo pogodbo o zaposlitvi (za določen čas), vendar tega ni storila, zato je tožnik utemeljeno zahteval, da se mu prizna transformacija pogodbe o zaposlitvi v nedoločen čas in delovno razmerje do sodne razveze pogodbe o zaposlitvi.

9. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da se sodbe ne da preizkusiti, ker ni naveden znesek denarnega nadomestila za čas brezposelnosti, ki se odšteje od nadomestila plače. Iz III. točke izreka sodbe izhaja znesek nadomestila plače, ki ga mora toženka plačati tožniku. V izreku res ni naveden znesek denarnega nadomestila za čas brezposelnosti, vendar skladno s sodno prakso zadošča, da je znižanje plačila nadomestila plače za že prejeto denarno nadomestilo za primer brezposelnosti opisno. Toženka niti ni predlagala, da sodišče prve stopnje pridobi podatke o znesku denarnega nadomestila za čas brezposelnosti, zato neutemeljeno uveljavlja, da ni naveden točen znesek denarnega nadomestila.

10. Toženka se neutemeljeno pritožuje tudi zoper višino denarnega povračila, ki je bilo tožniku prisojeno v višini dveh njegovih povprečnih plač. Sodišče prve stopnje je pri odmeri ustrezno upoštevalo kriterije iz drugega odstavka 118. člena ZDR-1, svojo odločitev pa je tudi v tem delu ustrezno obrazložilo. Upoštevalo je, da je bil pri toženki zaposlen slabi dve leti; da je bil slabe tri mesece prijavljen na ZRSZ ter prejemal denarno nadomestilo za čas brezposelnosti, nato pa se je zaposlil pri drugem delodajalcu. Pravilno je upoštevalo tudi, da je bila pogodba o zaposlitvi za določen čas sklenjena nezakonito, zaradi česar je tožniku po izteku njene veljavnosti delovno razmerje prenehalo na nezakonit način. Pri tem je sicer zmotno zapisalo, da je šlo za odpoved iz očitno neutemeljenega razloga, vendar iz celotne obrazložitve jasno izhaja, da je štelo, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za določen čas iz očitno neutemeljenega razloga, kar je imelo za posledico nezakonito prenehanje delovnega razmerja. Sodišče prve stopnje je torej upoštevalo vse relevantne okoliščine, tudi to, da tožnik ni težko zaposljiv, saj je bil brezposeln krajši čas. Glede na navedeno po oceni pritožbenega sodišča prisojeno denarno povračilo v višini dveh plač ni previsoko, toženka pa niti ne konkretizira sodne prakse v primerljivih primerih, v katerih naj bi bilo prisojeno denarno povračilo v višini največ 1 povprečne plače.

11. Na podlagi vsega navedenega pritožbeno sodišče ugotavlja, da niso podani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, zato je pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

12. Toženka krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena v zvezi s petim odstavkom 41. člena ZDSS-1).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 12, 12/1, 31, 31/1, 54, 54/1, 56, 118, 118/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.