VDSS Sklep Pdp 320/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Urša Klemenčič (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga - absolutna bistvena kršitev določb postopka - vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje - sojenje brez nepotrebnega odlašanja - pravica do pravnega sredstva - tehtanje pravic

Glede na to, da iz sodbe sodišča prve stopnje ni razvidno, da bi obravnavalo očitke toženke, da je tožnik kršil pravila evidentiranja delovnega časa, je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

Ker bi moralo pritožbeno sodišče samo prvič obravnavati očitke glede kršitve evidentiranja delovnega časa, je bilo treba zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo sojenje. S tem, ko bi pravno odločilno dejstvo prvič ugotavljalo pritožbeno sodišče, bi strankama onemogočilo preverjanje pravilnosti le-tega pred instančnim sodiščem (drugi odstavek 370. člena ZPP), kar bi pomenilo poseg v ustavno pravico strank do pravnega sredstva (25. člen Ustave RS).

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijani (ugodilni) del sodbe se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožniku zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 17. 10. 2023 delovno razmerje pri toženki trajalo do vključno 2. 11. 2023, ko se je zaključilo na podlagi sodne razveze, višji tožbeni zahtevek pa zavrnilo (I. točka izreka). Toženki je naložilo, naj tožniku plača denarno povračilo v znesku 31.324,58 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, višji tožbeni zahtevek pa zavrnilo (II. točka izreka). Naložilo ji je tudi plačilo stroškov postopka v znesku 1.887,10 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. točka izreka). Odločilo je še, da toženka sama krije svoje stroške postopka (IV. točka izreka) ter da je zavezanka za plačilo sodne takse (V. točka izreka).

2. Toženka se pritožuje zoper ugodili del sodbe zaradi vseh pritožbenih razlogov. Predlaga spremembo tega dela sodbe tako, da se tožbeni zahtevek zavrne, oziroma njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je sodišče prve stopnje selektivno povzelo in izpustilo bistvene dele izpovedi prič A. A., B. B. in C. C. Trdi, da iz izpovedi prič izhaja, da so zaposleni delovno mesto lahko zapustili brez predhodne odobritve zgolj v primeru, če nadrejenega ni bilo možno dobiti in če je šlo za nujno zadevo. Zatrjuje, da je v nasprotju z zakonom in sodno prakso, da bi delavec lahko enostransko odločal o svoji odsotnosti oziroma da bi bil delodajalec vedno dolžan potrditi zahtevek delavca za koriščenje prostih ur. Ker sodišče prve stopnje izpovedi prič ni obravnavalo skupaj z listinskimi dokazi, je kršilo določbo 8. člena ZPP. Poleg tega meni, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, ker je ugotovilo, da tožnik ni kršil svojih delovnih obveznosti, kot izhajajo iz tožnikove pogodbe o zaposlitvi, kolektivne pogodbe in pravilnikov. Med drugim navaja, da je tožnik kršil 7. točko 81. člena Podjetniške kolektivne pogodbe družbe D. d. d., s tem, da ob vrnitvi iz službene poti ni evidentiral časa vrnitve na delovno mesto, prav tako pa ob zapustitvi delovnega mesta ni evidentiral časa odhoda. Posledično sodišču prve stopnje očita, da je zmotno ugotovilo, da tožnik v času oprave preizkusa alkoholiziranosti ni bil več v službi. Navaja, da ni jasno, na kateri dokaz je sodišče prve stopnje oprlo svoje ugotovitve, da je toženka v obdobju od novembra 2017 do novembra 2023 vlogam za koriščenje ur večkrat ugodila oziroma jih je odobrila šele potem, ko je delavec že zapustil delovno mesto, glede na to, da je toženka predložila izpise in revizijske sledi le za obdobje od decembra 2021 dalje. Posledično uveljavlja absolutno bistveno kršitev po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Prav tako nasprotuje višini denarnega povračila. Meni, da prisojeno denarno povračilo ni v skladu z ustaljeno sodno prakso ter da tožnik ni težje zaposljiva oseba, saj se je pri drugem delodajalcu zaposlil takoj po prenehanju delovnega razmerja. Priglaša stroške postopka.

3. Pritožba je bila vročena tožniku, ki nanjo odgovarja in predlaga njeno zavrnitev. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v mejah razlogov iz pritožbe; po uradni dolžnosti je pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje storilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP.

6. Sodišče prve stopnje je v obravnavani zadevi ugodilo zahtevku za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga (3. alineja prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1), saj je ugotovilo, da je toženka tožniku v pisnem opozorilu z dne 19. 12. 2022 neutemeljeno očitala kršitev delovnih obveznosti, da dne 27. 10. 2022 ni počakal na odobritev koriščenja presežka svojih ur in je delovno mesto predčasno zapustil ter je bil istega dne v delovnem času pod vplivom alkohola. Ker pisno opozorilo ni bilo utemeljeno, je zaključilo, da ni bil izpolnjen pogoj za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga, zato je presodilo, da je ta nezakonita.

7. Pritrditi je treba toženki, da je tožniku v pisnem opozorilu z dne 19. 12. 2022 očitala več kršitev delovnih obveznosti. Toženka je namreč do prvega naroka za glavno obravnavo glede očitkov podanih v pisnem opozorilu, navedla, da tožnik dne 27. 10. 2022 ob vrnitvi na delovno mesto s službenega izhoda ni evidentiral časa vrnitve, da je kljub zavrnitvi vloge za odobritev koriščenja prostih ur in brez odobritve izhoda s strani svojega nadrejenega predčasno zapustil delovno mesto, ne da bi evidentiral odhod, ter da je bil istega dne v delovnem času pod vplivom alkohola. Tožnik je na očitke odgovarjal ter glede očitkov, povezanih s kršitvijo evidentiranja delovnega časa, navajal, da so zmotni in neutemeljeni, ker niso bili ustrezno podani v pisnem opozorilu. V zvezi z utemeljenostjo pisnega opozorila se je sodišče prve stopnje do očitkov glede ravnanja tožnika, da ni počakal na odobritev vloge za koriščenje presežka ur in je predčasno zapustil delovno mesto, obširno opredelilo od 11. do 24. točke obrazložitve sodbe. Prav tako se je v 24. točki obrazložitve opredelilo do očitkov glede alkoholiziranosti na delovnem mestu. Utemeljenost očitkov glede kršitve evidentiranja delovnega časa sodišče prve stopnje ni ugotavljalo oziroma v obrazložitvi sodbe razlogov ni navedlo.

8. Glede na to, da iz sodbe sodišča prve stopnje ni razvidno, da bi obravnavalo očitke toženke, da je tožnik kršil pravila evidentiranja delovnega časa, je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Iz vsebine te določbe namreč izhaja, da mora biti sodba oziroma njena obrazložitev taka, da jo je mogoče preizkusiti; iz nje morajo biti razvidni vsi razlogi in vsa pravno odločilna dejstva, na podlagi katerih je sodišče sprejelo svojo odločitev. Ker so očitki glede kršitev evidentiranja delovnega časa za presojo utemeljenosti pisnega opozorila bistveni, pomeni, da sodišče prve stopnje ni ugotavljalo vseh pravno odločilnih dejstev, zato pritožbeno sodišče sodbe v zvezi s tem očitkom ne more preizkusiti.

9. Podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP je narekovala ugoditev pritožbi toženke, razveljavitev izpodbijanega dela sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 354. člena ZPP). Posledično je bilo treba razveljaviti tudi odločitev o stroških postopka.

10. Ker bi moralo pritožbeno sodišče samo prvič obravnavati očitke glede kršitve evidentiranja delovnega časa, je bilo treba zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo sojenje. S tem, ko bi pravno odločilno dejstvo prvič ugotavljalo pritožbeno sodišče, bi strankama onemogočilo preverjanje pravilnosti le-tega pred instančnim sodiščem (drugi odstavek 370. člena ZPP), kar bi pomenilo poseg v ustavno pravico strank do pravnega sredstva (25. člen Ustave RS - URS). Pritožbeno sodišče je opravilo tehtanje med pravico stranke do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in pravico do pravnega sredstva iz 25. člena URS in presodilo, da v obravnavani zadevi pretehta slednja. Obravnavana zadeva je bila pred sodiščem prve stopnje obravnavana tekoče, šlo je za prvo obravnavo zadeve pred pritožbenim sodiščem, zato razveljavitev izpodbijanega dela sodbe ne bo povzročilo hujše kršitve pravice strank do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

11. V novem sojenju naj sodišče prve stopnje izvede dokazni postopek in presodi utemeljenost pisnega opozorila, pri čemer naj se opredeli tudi do očitkov glede kršitev evidentiranja delovnega časa. Če bo ugotovilo, da so očitki utemeljeni naj presoja še zakonitost in vsebino redne odpovedi. S končno odločbo naj odloči še o stroških postopka.

12. Pritožbeno sodišče na ostale pritožbene navedbe glede na razlog razveljavitve ni odgovarjalo.

13. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 25

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 339, 339/2, 339/2-14, 354, 354/1, 370, 370/2

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.