VDSS Sodba Pdp 381/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Katarina Rajgelj (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), mag. Urša Klemenčič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga - pisno opozorilo pred odpovedjo - kršitve delovnih obveznosti

Tožnica je z dokazanimi ji ravnanji kršila toženkine splošne akte, ta dejanja pa obenem pomenijo kršitev prvega odstavka 33. člena ZDR-1 (dolžnost vestnega opravljanja dela na delovnem mestu), prvega odstavka 34. člena ZDR-1 (upoštevanje navodil delodajalca), 37. člena ZDR-1 (dolžnost vzdržati se ravnanj, ki materialno ali moralno škodujejo ali bi lahko škodovala poslovnim interesom delodajalca), pa tudi 7. in 8. člena pogodbe o zaposlitvi, v katerih so smiselno povzete citirane zakonske določbe. Ugotovljene kršitve utemeljujejo tožnici podano pisno opozorilo in odpoved pogodbe o zaposlitvi.

Pritožba neutemeljeno navaja, da tedaj, ko je tožnica zapustila blagajniško mesto, blagajniški predal ni bil odprt. Ključno je, da je blagajniško mesto zapustila na nedopusten način, ki je stranki v odsotnosti prodajalca omogočil plačilo računa, ob izvršitvi tega dejanja pa se blagajniški predal s celotnim izkupičkom odpre samodejno. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, bi ga kupec lahko nenazadnje tudi izpraznil. Dokazana in nasprotujoča toženkinim pravilom so tudi ravnanja, ki so bila tožnici očitana v okviru odpovednega razloga: odtujila je toženkin artikel - kavo in jo med delovnim časom pila na blagajniškem mestu; plačala jo je šele naslednji dan in še to potem, ko je bila na to predhodno opozorjena; na blagajni je imela zasebni mobilni telefon, na katerega je večkrat pogledala.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka krije sama stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi slednja razveže in da je toženka dolžna priznati tožnici pravice iz delovnega razmerja v skladu s 118. členom ZDR-1.

2. Tožnica se pritožuje zoper sodbo zaradi vseh pritožbenih razlogov. Uveljavlja kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker se sodišče ni opredelilo do izpovedi tožnice, ki jo je povzelo v uvodu 16. točke obrazložitve. Pravila obnašanja za blagajnike določajo, da je treba kupca prositi, naj artikle, ki so še v nakupovalnem vozičku, položi na trak. Ne določajo, da mora blagajnik zložiti blago iz nakupovalnega vozička, ga poskenirati in vrniti v voziček. Iz izpovedi tožnice izhaja, da je bil sporni artikel pakirana ustekleničena voda, ne pa hrana za živali, kot je A. A. zapisal v pisni pritožbi. Vsebine te pritožbe priče niso potrdile. Sodišče se ni opredelilo do izpovedi tožnice, da je bil A. A. problematičen kupec in se ga je obravnavanega dne zbala, varnostnik pa ni posredoval. Glede drugega očitanega ravnanja je ves čas enotno izpovedovala, da je blagajniško mesto zapustila na željo stranke. Iz 32. sekunde videoposnetka izhaja, da se je z dvignjenim delikatesnim izdelkom obrnila proti sodelavki, ter jo na ta način seznanila, da gre na željo stranke artikel zamenjati oziroma vrniti. Ko je zapustila blagajniško mesto, blagajniški predal ni bil odprt. Sodišče ni ocenilo nekonsistentnosti med izpovedjo in pisno izjavo B. B.. Iz izpovedi te priče izhaja, da je tudi ona že šla kdaj po drug izdelek, ker je bila črtna koda razmočena, stranka pa je želela kupiti izdelek. Tožnica z očitanim ravnanjem ni kršila določil pogodbe o zaposlitvi. Podana je kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker ni jasno, s čim je kršila posamezno zapoved. Sodišče ni štelo za utemeljena očitka o rabi mobilnega telefona in o uživanju kave med delovnim časom. Tožnico je bolela glava in je menila, da ji bo kava pomagala pri nemotenem nadaljevanju dela. Podana je kršitev iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni dokazno ocenilo tožničine izpovedi, da je bila njena hči bolna, zaradi česar je vsake toliko časa preverila, ali jo je hči poklicala, ker bi potrebovala pomoč. Posamična kršitev Hišnega reda še ni razlog za odpoved. Podana je kršitev 22. člena URS in kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodba ne vsebuje obrazložitve zavrnitve tožbenih zahtevkov v točkah II/2. do II/4. izreka. Priglaša stroške pritožbe.

3. Toženka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi, na katere je sodišče prve stopnje oprlo presojo, da je toženka zaradi dogodkov z dne 17. 8. 2023 in 29. 8. 2023 utemeljeno podala tožnici pisno opozorilo pred odpovedjo (prvi odstavek 85. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1), ter da ji je zaradi dogajanja na dan 10. 10. 2023 pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto prodajalka zakonito odpovedala iz krivdnega razloga (3. alineja prvega odstavka 89. člena ZDR-1). Teh razlogov po nepotrebnem ne ponavlja.

6. Sodišče prve stopnje je štelo za dokazano, da se je tožnica 17. 8. 2023 na blagajni neprimerno vedla do stranke, zaradi česar je toženka prejela pisno pritožbo. Pritožba uveljavlja kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj bi se sodišče prve stopnje ne opredelilo do izpovedi tožnice, ki jo je povzelo v uvodu 16. točke obrazložitve, tj. da je stranko prosila, naj artikel sama prestavi na drugo stran blagajne oziroma v voziček, da ne bi prišlo do ponovnega skeniranja istega artikla, če bi ga preko blagajne potisnila tožnica. Pritožbeni očitek ni utemeljen. Sodišče prve stopnje je v okviru razlogov, na katere je oprlo dokazni zaključek o tožničinem neprimernem vedenju, upoštevalo tako izpoved tožnice kot izpovedi prič in listine. Ovrednotenje vseh teh dokazov je strnilo v pravilen in ustrezno obrazložen zaključek o tožničinem neprimernem vedenju.

7. Pritožba navaja, da je v toženkinem aktu Tehnika dela št. 1.4.1.1. - Pravila obnašanja za blagajnike določeno le, da je treba kupca prositi, naj artikle, ki so še v nakupovalnem vozičku, položi na trak, ni pa predpisano, da mora blagajnik zložiti blago iz nakupovalnega vozička, ga poskenirati in vrniti v voziček. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so upoštevaje dejanske okoliščine primera (tožnica je izpovedala, da je izdelek že skenirala in ga je bilo treba le še prestaviti na drugo stran blagajniškega pulta oziroma nazaj v nakupovalni voziček) pomembne določbe citiranega akta, na katere se je sklicevalo sodišče prve stopnje. Iz njih izhaja, da mora prodajalec artikel, ki ga je skeniral (blokiral), takoj dati na blagajniško pakirno mizo. Tožnica tega očitno ni upoštevala, saj je želela, da stranka artikel sama prestavi na drugo stran blagajne (na blagajniško pakirno mizo). Okoliščina, da je šlo za starejšo stranko, dodatno potrjuje neprimernost tožničinega postopanja, ki ni bilo vljudno in pozorno do stranke, kot to sicer zahteva citirani toženkin akt. Na drugačno presojo tožničinega ravnanja ne vpliva pritožbeno sklicevanje na tožničino pojasnilo, da nad stranko ni znorela, temveč jo je za premik blaga prosila.

8. Po pritožbeni navedbi iz izpovedi tožnice izhaja, da je bil sporni artikel pakirana ustekleničena voda, ne pa hrana za živali, kot je zapisal A. A. v pisni pritožbi, ki jo je podal zoper tožničino ravnanje (stal je v vrsti nekaj mest za stranko, glede katere je tožnici očitano neprimerno vedenje). Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je ključnega pomena tožnici očitano postopanje, ne pa to, kateri artikel je bil predmet rokovanja (kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, je šlo za težji artikel). Tudi sicer tožničina izpoved ni bila prepričljiva, saj je v zvezi z razčiščevanjem te okoliščine zatrdila, da se ne spomni, za kateri artikel je šlo. Posledično ne more biti utemeljeno niti pritožbeno zatrjevanje, da vsebine pisne pritožbe A. A., v kateri naj bi ta po mnenju pritožnice omenil napačen artikel, ni mogoče šteti za resnično niti v preostalem delu.

9. Pritožba navaja, da nobena priča ni potrdila vsebine pisne pritožbe A. A., saj C. C., D. D., E. E. in F. F. pri dogodku niso bili prisotni, G. G. ni vedela o tem izpovedati ničesar, stranka sama pa tudi ni vložila pritožbe. Pritožbena navedba oziroma okoliščina, da nobena priča ni bila neposredno navzoča ob očitanem dogodku, tožnice ne razbremeni ugotovljene kršitve delovnih obveznosti. Kot je obrazložilo že sodišče prve stopnje, je naslednjega dne do D. D. (vodja izmene) pristopil A. A. ter jo seznanil s tožničinim ravnanjem, glede katerega se je nato pritožil še pisno. O očitanem dogodku se je s tožnico pogovorila E. E., kateri je po predočenju vsebine A. A. pritožbe tožnica odgovorila, da je imela slab dan (in da se to ne bo več ponovilo). Tako torej tudi izpovedi teh prič potrjujeta, da vsebina pritožbe A. A. ni le izmišljotina.

10. Zmotna je pritožbena navedba, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do izpovedi tožnice, ki se je očitanega ravnanja želela razbremeniti z označitvijo A. A. za problematičnega kupca, katerega se je obravnavanega dne zbala. Na podlagi izpovedi prič, zaposlenih pri toženki, je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da te z A. A. niso imele težav (D. D. je pojasnila, da je bil vsakodnevna stranka in vedno prijeten) in da jim težav z njim ni omenjala niti tožnica. Tudi sicer je bila tožničina izpoved v tem delu nedosledna, saj je najprej zatrdila, da do obravnavanega dogodka ni nikogar opozarjala na vedenje A. A., v nadaljevanju pa je nasprotno izpovedala, da je o njegovi problematičnosti poročala toženki že trikrat pred obravnavanim dogodkom (ni se spomnila, kdaj naj bi to bilo). Pritožbeno navedbo, da je bila tožnica kot blagajničarka prepuščena sama sebi in da prisotni varnostnik ni posredoval, ker je bil osebni znanec A. A., pa ovrže že prvotna izpoved tožnice, da je potem, ko je A. A. "znorel nanjo", miril situacijo varnostnik.

11. Tudi nadaljnji dogodek, ki je predmet pisnega opozorila, je sodišče prve stopnje štelo za dokazan. Tožnica je 29. 8. 2023 huje kršila Pravila obnašanja za blagajnike, ker je pred koncem nakupa zapustila blagajno in pustila stranko samo; ta je s plačilno kartico plačala nakup, ob tem pa se je odprl blagajniški predal s celotnim izkupičkom.

12. Prvostopenjsko sodišče je poudarilo, da je tožnica tekom zaslišanja večkrat spremenila opis poteka dogodka. Pritožba temu nasprotuje z zatrjevanjem, da je tožnica ves čas enotno trdila, da je blagajniško mesto zapustila na željo stranke (le to se ni spomnila, ali je stranka želela menjavo artikla, ali pa je tega želela vrniti). Pritožbena navedba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjsko oceno o nejasni izpovedi tožnice, katero je ta tudi spreminjala, zato ji upoštevaje ostale izvedene dokaze sodišče prve stopnje utemeljeno ni verjelo. Zlasti je izpovedovala neenotno o razlogu, zaradi katerega je zapustila blagajniško mesto: najprej je pojasnjevala, da je šla po salamo (mokre etikete na artiklu ni mogla poskenirati, stranka pa je vztrajala pri nakupu salame), na drugem mestu pa je nasprotno zatrdila, da je stranka rekla, da salame ne bo vzela, ker ne želi delati gneče. V slednjem primeru tudi sicer ni jasno, zakaj bi blagajniško mesto sploh zapustila (izdelke je že poskenirala, potrebna sta bila le še plačilo stranke in izročitev računa).

13. Pritožba izpostavlja, da je iz 32. sekunde videoposnetka razvidno, da se je tožnica z dvignjenim delikatesnim izdelkom v roki obrnila proti sodelavki na sosednji blagajni, ter jo na ta način seznanila, da zapušča blagajno in gre na željo stranke artikel zamenjati oziroma vrniti. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je iz videoposnetka res razvidno tožničino zapuščanje blagajniškega mesta z nekim predmetom v roki in da se je pri tem obrnila najverjetneje res proti delavcu na sosednjemu blagajniškemu mestu in nakazala svoj odhod. Vendar pa navedeno še ne pomeni, da je bilo tožničino siceršnje postopanje pravilno. Upoštevaje izvedene dokaze je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da mora blagajnik v primeru neberljive črtne kode poklicati izmenovodjo ali sodelavca, da prinese novo kodo ali drug artikel; izjemoma gre lahko po novo kodo ali artikel prodajalec sam, vendar le preden zaključi nakup (glede na izpovedi prič to pomeni, preden blagajnik pritisne tipko "skupaj" in izbere opcijo "plačilo s plačilno kartico", kar stranki omogoči plačilo nakupa). Tožnica tega ni upoštevala, saj je blagajniško mesto zapustila v fazi, ki je kljub njeni odsotnosti omogočila stranki plačilo nakupa s plačilno kartico, ob tem pa se je odprl blagajniški predal s celotnim izkupičkom. Nenazadnje je tudi tožnica sama v izpovedi potrdila, da je blagajniško mesto zapustila prehitro. Prvostopenjsko sodišče je še ugotovilo, da je stranki izročila račun tožničina sodelavka s sosednjega blagajniškega mesta (B. B.), ki je opazila čakajočo stranko, ter da se je tožnica nato na blagajniško mesto vrnila praznih rok. Ti ugotovitvi ovržeta tožničino zatrjevanje, da je blagajniško mesto zapustila zato, da bi prinesla stranki nov artikel oziroma da bi prinesla novo črtno kodo in dokončala nakup.

14. Pritožba očita, da sodišče prve stopnje ni dokazno ocenilo nekonsistentnosti B. B., ki je izpovedala, da ji tožnica, preden je zapustila blagajno, ni rekla ničesar, medtem ko je v pisni izjavi, ki je nastala tik po spornem dogodku, zapisala, da ji je tožnica rekla, "da gre ven" (mišljeno: iz blagajniškega mesta). Pritožbeno sodišče ugotavlja, da to, ali je tožnica z odhodom iz blagajniškega mesta seznanila B. B., ali ne, niti ni ključno (poleg tega je tožnica trdila, da o tem ni obvestila B. B., temveč H. H.). Kot je obrazložilo sodišče prve stopnje, je odločilna presoja, ali je bila zapustitev blagajniškega mesta v ugotovljenih okoliščinah (ne)pravilna, o tem pa je bila izpoved B. B. skladna z izpovedmi ostalih prič.

15. Pritožnica se ne more razbremeniti očitanega ravnanja s sklicevanjem na prakso, katero naj bi jo potrdila tudi B. B., ki je tudi že šla kdaj po drug izdelek, če je bila črtna koda razmočena. Iz izpovedi te priče namreč izhaja, da je v takem primeru postopala drugače kot tožnica. B. B. pri tem, ko je zapustila blagajniško mesto, ni pustila nakupa v fazi, v kateri ga je tožnica (da je bilo stranki omogočeno izvršiti plačilo v odsotnosti blagajnika, ob čemer se odpre blagajniški predal), oziroma je uporabila drugo možnost, in sicer je zaključila obstoječi nakup in zanj stranki po plačilu izdala račun, nato pa je odšla še po drug izdelek, glede katerega je stranka nato opravila še en, samostojen nakup. Pravilnost takšnega postopanja sta potrdili tudi E. E. in G. G..

16. V skladu s Pravili obnašanja za blagajnike je blagajnik odgovoren za blagajniški predal. Pritožba neutemeljeno navaja, da tedaj, ko je tožnica zapustila blagajniško mesto, blagajniški predal ni bil odprt. Ključno je, da je blagajniško mesto zapustila na nedopusten način, ki je stranki v odsotnosti prodajalca omogočil plačilo računa, ob izvršitvi tega dejanja pa se blagajniški predal s celotnim izkupičkom odpre samodejno. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, bi ga kupec lahko nenazadnje tudi izpraznil.

17. Neutemeljeno je pritožbeno zatrjevanje, da tožnica z očitanim ravnanjem ni kršila določil pogodbe o zaposlitvi, ter da je podana kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj bi ne bilo jasno, na kakšen način in s katerimi dejanji je kršila posamezno zapoved. Kot je bilo že obrazloženo, je kršila Pravila obnašanja za blagajnike, kar obenem pomeni kršitev zakonskih določb o vestnem opravljanju dela in upoštevanju delodajalčevih navodil (prva odstavka 33. in 34. člena ZDR-1). Ker bi stranka odprt blagajniški predal lahko izpraznila (kar je tožnici ob vrnitvi na blagajniško mesto nenazadnje tudi predočila), je tožnici mogoče očitati tudi kršitev 37. člena ZDR-1, ki prepoveduje ravnanja, ki bi lahko materialno škodovala delodajalcu. Presojo, da je tožnica kršila obveznosti iz delovnega razmerja, utemeljuje že kršitev citiranih zakonskih določb, te pa so nenazadnje povzete tudi v določilih tožničine pogodbe o zaposlitvi.

18. Sodišče prve stopnje je štelo za dokazana in nasprotujoča toženkinim pravilom tudi ravnanja, ki so bila tožnici očitana v okviru odpovednega razloga: odtujila je toženkin artikel - kavo in jo med delovnim časom pila na blagajniškem mestu; plačala jo je šele naslednji dan in še to potem, ko je bila na to predhodno opozorjena; na blagajni je imela zasebni mobilni telefon, na katerega je večkrat pogledala.

19. Zmotna je pritožbena navedba, da sodišče prve stopnje očitka o rabi mobilnega telefona in uživanju kave med delovnim časom ni štelo za utemeljena. Upoštevaje izvedene dokaze je obstoj krivdnega odpovednega razloga utemeljilo tudi s tema dvema kršitvama, torej ne le z ugotovitvijo, da je tožnica odtujila toženkin artikel oziroma ga je v nasprotju s toženkinimi pravili (točka 8.2. Hišnega reda) plačala šele naslednji dan in še to potem, ko je bila k temu pozvana.

20. Upoštevaje Hišni red, Pravila obnašanja za blagajnike in izpovedi prič je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je na blagajniškem mestu dovoljeno le diskretno (ko ni stranke) piti vodo, ne pa tudi kavo, katero je treba zaužiti v prostoru za odmor. Tožničino ravnanje pritožba neutemeljeno opravičuje z navedbo, da jo je bolela glava in je menila, da ji bo kava pomagala pri nemotenem nadaljevanju dela. Kot izhaja iz prvostopenjske sodbe, ni tožnica obravnavanega dne nikomur omenila slabega počutja in da potrebuje odmor. Njeno pojasnilo, zakaj je na blagajniškem mestu pila kavo, zato tudi po presoji pritožbenega sodišča ni prepričljivo.

21. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, zaposleni ne smejo hraniti zasebnih mobilnih telefonov pri sebi na blagajni, temveč morajo biti ti zaklenjeni v omaricah; prepovedana je tudi njihova uporaba med delovnim časom (točka 5.12 Hišnega reda). Tožnica je potrdila, da očitano ji ravnanje ni bilo skladno s Hišnim redom. Pritožba uveljavlja kršitev iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki naj bi bili podani, ker sodišče prve stopnje ni dokazno ocenilo tožničine izpovedi, da je bila tedaj njena hči bolna, zaradi česar je vsake toliko časa preverila, ali jo je hči poklicala, ker bi potrebovala njeno pomoč. Kršitev iz citirane 15. točke ni podana, saj v zakonu določenih okoliščin, ki utemeljujejo njen obstoj, pritožba sploh ne konkretizira. Prav tako ni podana kršitev iz citirane 14. točke. Sodišče prve stopnje je obrazložilo, da v primeru bolezni otroka velja, da zaposleni za nujne primere pustijo v otrokovem vrtcu / šoli telefonsko številko toženkine poslovalnice ter o tem obvestijo nadrejenega. Da bi tožnica tako postopala, ni niti zatrjevala niti izpovedala. Nadalje iz njenih pojasnil izhaja, da sta bila hčerin oče in dedek, ki bi tudi lahko poskrbela za njen prevoz iz šole, 18-letni tožničini hčeri dosegljiva vsak na svojem mobilnem telefonu. Tožničino sklicevanje, da je imela mobilni telefon na blagajni zgolj zato, da bi ona v primeru potrebe organizirala prevoz hčere iz šole, zato ni prepričljivo.

22. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je tožnica z dokazanimi ji ravnanji kršila toženkine splošne akte, ter da ta dejanja obenem pomenijo kršitev prvega odstavka 33. člena ZDR-1 (dolžnost vestnega opravljanja dela na delovnem mestu), prvega odstavka 34. člena ZDR-1 (upoštevanje navodil delodajalca), 37. člena ZDR-1 (dolžnost vzdržati se ravnanj, ki materialno ali moralno škodujejo ali bi lahko škodovala poslovnim interesom delodajalca), pa tudi 7. in 8. člena pogodbe o zaposlitvi, v katerih so smiselno povzete citirane zakonske določbe. Pravilno je presodilo, da ugotovljene kršitve utemeljujejo tožnici podano pisno opozorilo in odpoved pogodbe o zaposlitvi.

23. V točki 8.2.5. Hišnega reda (pritožba napačno citira točko 8.3.5., ki je sicer vsebinsko enaka) je določeno, da se kršitev določb pod točko 8.2. šteje za kršitev delovnih obveznosti, zaradi katerih se lahko izda opozorilo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih razlogov, zaradi ponavljajočih kršitev pa se lahko poda odpoved iz krivdnega razloga. Pritožba podaji odpovedi neutemeljeno nasprotuje z zatrjevanjem, da posamična kršitev Hišnega reda ni razlog za odpoved. Odpovedni razlog namreč ne zajema le posamične kršitve. Tožnica je artikel, ki si ga je prisvojila v nasprotju s pravili, tudi zaužila na način, ki pri toženki ni bil dopusten (zaužitje neplačanega blaga točka 8.8. Hišnega reda obravnava celo kot tatvino), nasprotno pravilom pa je bilo tudi njeno rokovanje z mobilnim telefonom. Tudi sicer je pri podaji redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga treba upoštevati, da pisno opozorilo ni doseglo svojega namena in je tožnica s kršitvami nadaljevala, to pa da ravnanjem, očitanim v okviru odpovednega razloga, drugačno težo.

24. Ker je sodišče prve stopnje presodilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi zakonita, je zavrnilo vse tožbene zahtevke: da je odpoved nezakonita in se razveže z dnem izdaje prvostopenjske sodbe (II/1. točka izreka); da je toženka dolžna tožnico za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja prijaviti v socialna zavarovanja (II/2. točka izreka) in ji priznati vse pravice iz dela, vključno s plačo (II/3. točka izreka); da ji dolguje denarno povračilo iz 118. člena ZDR-1 (II/4. točka izreka). Neutemeljeno je pritožbeno uveljavljanje kršitve 22. člena Ustave RS (URS) in kršitve iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj bi izpodbijana sodba ne vsebovala izrecne obrazložitve zavrnitve tožbenih zahtevkov v točkah II/2. do II/4. izreka. Odločitev sodišča v citiranih točkah izreka je neposredno povezana in soodvisna od presoje, da je izpodbijana odpoved zakonita, o tem pa prvostopenjska sodba vsebuje vse odločilne dejanske in pravne razloge.

25. Ker s pritožbo uveljavljani razlogi niso utemeljeni, prav tako pa niso podani razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbo zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP).

26. Tožnica krije sama stroške pritožbe, saj z njo ni uspela (prva odstavka 154. in 165. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 33, 33/1, 34, 34/1, 37, 85, 85/1, 89, 89/1, 89/1-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.