VDSS Sklep Psp 207/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-11-27

mag. Lilijana Strban (preds.), Edo Škrabec (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

ZAVAROVANJE TERJATEV - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

regulacijska začasna odredba - težko nadomestljiva škoda

Predlogu za odložitev izvršitve izpodbijanega upravnega akta je mogoče ugoditi le v primeru, če bi z izvršbo nastala stranki težko nadomestljiva škoda in ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda. Tzavarovanjeožnik ni dokazal, da je izpolnjen navedeni pogoj. Tožnik namreč ni izkazal nevarnosti nastanka težko nadomestljive škode.

Obstoj težko nadomestljive škode je potrebno ugotavljati in presojati za vsak primer posebej in to restriktivno. O težko nadomestljivi škodi lahko govorimo le tedaj, kadar je poleg verjetnosti nastanka škode izkazano tudi, da bo škodo težko nadomestiti ali omiliti in se pričakuje nastanek resnih posledic, ki se kaže v tem, da gre za znatno škodo, ki bi upnika prizadela toliko, da bi jo bilo težko sanirati. Zgolj navedbe, da delo predstavlja tveganje za poslabšanje zdravstvenega stanja, še ne pomeni, da bo tožniku nastala težko nadomestljiva škoda.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnika za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagal, da se zadrži izvršitev izpodbijane odločbe toženca št. ... z dne 13. 10. 2025 v zvezi z odločbo imenovanega zdravnika št. ... z dne 18. 9. 2025, s katero je bilo odločeno, da je tožnik od 21. 9. 2025 do 31. 10. 2025 začasno nezmožen za delo (bolezen) in od 1. 11. 2025 do 10. 11. 2025 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času po 4 ure dnevno (bolezen) in sicer do pravnomočnosti odločbe v sodnem postopku ter da se tožniku prizna pravica do začasne zadržanosti od dela zaradi bolezni za polni delovni čas od 1. 11. 2025 do pravnomočnosti sodne odločbe. Odločilo je tudi, da tožnik sam krije svoje stroške postopka izdaje začasne odredbe.

2. Zoper sklep je pritožbo vložil tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da je zatrjeval težko nadomestljivo škodo na zdravju, torej nepremoženjsko škodo. Po stališču sodne prakse nepremoženjska škoda po naravi stvari šteje za težko nadomestljivo škodo oziroma po nekaterih stališčih za edino težko nadomestljivo škodo. V obravnavanem primeru tožnik zatrjuje težko nadomestljivo škodo na zdravju, torej na najpomembnejši človeški dobrini, ki mora biti v vsakem pogledu najbolj varovana. S tem pa so podani tudi pogoji za izdajo regulacijske začasne odredbe. Tožnik je predlogu priložil dokaze, s katerimi razpolaga. Ker ne razpolaga z vso medicinsko dokumentacijo, je sodišču predlagal, da pridobi celotno zdravstveno dokumentacijo in celoten upravni spis, česar pa sodišče ni storilo. Tožnik meni, da je s tem kršilo procesna pravila. Ne glede na to pa je že iz predloženih dokazov razvidno, da je ZPIZ začel postopek za priznanje poklicne rehabilitacije in mu 2. 10. 2025 odobril poklicno rehabilitacijo. To pomeni, da je bila tožniku priznana omejena delovna zmogljivost. Gre za dokaz, ki izkazuje, da bi nadaljnje opravljanje istega dela lahko vodilo v poslabšanje tožnikovega zdravstvenega stanja. Tožnik je po zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe kontaktiral delodajalca, ki mu je posredoval kopijo mnenja, iz katerega izhaja, da premestitev delavca na drugo delovno mesto ni možna, saj za delovna mesta, kjer delodajalec še zaposluje, delavec nima kompetenc. Opravlja lahko le delo varnostnika. Izmensko delo, dolgotrajno sedenje v prisilnem položaju, nočne izmene, dolgotrajna vožnja po koncu izmene pa tožniku povzročijo bolečine v križu, ki izžarevajo v levo nogo, nevrološke simptome in tudi poslabšanje gibljivosti. Večurno sedenje v prisilnem položaju povzroča resno poslabšanje zdravstvenega stanja. Omenjeno lahko posledično pripelje do potrebe po operativnem posegu zaradi hernije diska, kar predstavlja težko popravljivo in nepovratno škodo. Tudi iz priloženega izvida specialista ortopedske kirurgije izhaja, da je tožniku svetovana prilagoditev delovnih pogojev. S tem v zvezi je izdaja začasne odredbe nujna. Bolniški stalež je sam po sebi začasna rešitev, dolgoročna rešitev pa je le prekvalifikacija, za kar pa je potreben določen čas. Sodišče prve stopnje je zmotno ugotovilo, da pogoj težko popravljive škode ni izkazan. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu za izdajo začasne odredbe ugodi. Priglaša tudi pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sklep sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)

v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (v nadaljevanju: ZDSS-1)

je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih v pritožbi uveljavlja tožnik. Tako tudi ni podana kršitev določb postopka s tem, ko sodišče ni pribavilo celotne zdravstvene dokumentacije in celoten upravni spis. Pri odločanju o začasni odredbi je potrebno upoštevati, da gre za sumaren postopek in da se o njem odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Temu dokaznemu standardu je podvržena dokazna ocena kot tudi izvajanje dokazov. V primeru odločanja o predlogu za izdajo začasne odredbe sodišče ne presoja izpodbijanih odločb toženca. Omenjeno bo namreč predmet rednega sojenja. Sodišče prve stopnje je v tem primeru svojo odločitev utemeljeno oprlo na dokaze, ki jih je predložil tožnik. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo ter sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

5. Tožnik je vložil tožbo, s katero izpodbija dokončno odločbo toženca št. ... z dne 13. 10. 2025, s katero je bila zavrnjena tožnikova pritožba, vložena zoper odločbo imenovanega zdravnika št. ... z dne 18. 9. 2025. Z navedeno odločbo je imenovani zdravnik odločil, da je bil tožnik zaradi bolezni od 21. 9. 2025 do 31. 10. 2025 začasno nezmožen za delo in od 1. 11. 2025 do 10. 11. 2025 zmožen za delo v skrajšanem delovnem času po 4 ure dnevno. Tožnik s tožbo uveljavlja ugotovitev, da je bil zaradi bolezni vse od 1. 11. 2025 dalje začasno nezmožen za delo. V tožbenem zahtevku je predlagal, da se ugotovi začasna nezmožnost za delo v polnem delovnem času od 1. 11. 2025 in še dva meseca po pravnomočnosti odločbe v sodnem postopku. Podal je tudi predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagal zadržanje izvršitve izpodbijanih odločb toženca, ter da se mu prizna pravica do začasne zadržanosti od dela zaradi bolezni, za polni delovni čas od 1. 11. 2025 do pravnomočnosti sodne odločbe.

6. ZDSS-1 v prvem odstavku 70. člena določa, da lahko sodišče med postopkom na predlog stranke ali po uradni dolžnosti: 1.) odloži izvršitev izpodbijanega upravnega akta, če bi z izvršbo nastala stranki težko nadomestljiva škoda in ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda ali 2.) naloži nasprotni stranki začasno plačilo dajatev.

7. V četrtem odstavku istega člena je določeno, da se začasne odredbe izdajo po določbah zakona, ki ureja zavarovanje, če ni v tem členu določeno drugače. To pomeni, da je pri odločanju o izdaji začasne odredbe potrebno upoštevati tudi določbe Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ).

8. Predlogu za odložitev izvršitve izpodbijanega upravnega akta je mogoče ugoditi le v primeru, če bi z izvršbo nastala stranki težko nadomestljiva škoda in ni nevarnosti, da bi nasprotni stranki nastala večja nepopravljiva škoda. Tudi po stališču pritožbenega sodišča tožnik ni dokazal, da je izpolnjen navedeni pogoj. Tožnik namreč ni izkazal nevarnosti nastanka težko nadomestljive škode.

9. V zadevi gre za t. im. regulacijsko začasno odredbo, katere namen je začasna ureditev spornega razmerja. Regulacijske začasne odredbe pa so zaradi preprečitve težko nadomestljive škode dopustne v izjemnih, nujnih in upravičenih primerih pod pogojem, da je izkazano, da bi z izvršitvijo izpodbijanega upravnega akta stranki nastala težko nadomestljiva škoda. Obstoj težko nadomestljive škode je potrebno ugotavljati in presojati za vsak primer posebej in to restriktivno. Težko nadomestljiva škoda se mora neposredno nanašati na dejstva, ugotovljena v upravnem aktu, tj. v okviru ugotavljanja začasne zadržanosti od dela, torej v zvezi z opravljanjem dela in predvsem zdravstvenega stanja kot bistvenega razloga za zadržanost od dela. O težko nadomestljivi škodi lahko govorimo le tedaj, kadar je poleg verjetnosti nastanka škode izkazano tudi, da bo škodo težko nadomestiti ali omiliti in se pričakuje nastanek resnih posledic, ki se kaže v tem, da gre za znatno škodo, ki bi upnika prizadela toliko, da bi jo bilo težko sanirati. Omenjeno izhaja tudi iz sodne prakse pritožbenega sodišča.

Namen regulacijskih začasnih odredb je v varstvu obstoječega stanja, kar narekuje restriktiven oziroma omejevalen pristop pri razlagi pojma "težko nadomestljiva škoda". V postopku izdaje začasne odredbe se odloča na podlagi dokaznega standarda verjetnosti. Ta je podana takrat, ko več razlogov govori v prid nekega zaključka od tistih, ki kažejo nasprotno.

10. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo, da pogoj težko nadomestljive škode ni izpolnjen. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da tožnik opravlja delo "varnostnik". Glede zdravstvenega stanja pa, da je osebni zdravnik 10. 9. 2025 podal predlog imenovanemu zdravniku za ugotovitev začasne nezmožnosti za delo pod diagnozo M 54.5, tj. za bolečine v križu. Iz izvida z dne 19. 3. 2025 (priloga A/3 sodnega spisa) izhaja, da je pri tožniku v ospredju klinična simptomatika lumbalgije. Pri tem je bilo tožniku svetovano redno izvajanje vaj za trebušne in hrbtne mišice, fizioterapija, odsvetovano pa dolgotrajno sedenje, prisilne drže in dvigovanje težjih bremen. Svetovana je bila tudi prilagoditev delovnega mesta.

11. Stranka, ki zahteva izdajo začasne odredbe, mora že v samem predlogu konkretno navesti vse okoliščine in vsa dejstva, s katerimi utemeljuje nastanek škode, predvsem pa mora izkazati, da je taka škoda za njo težko popravljiva. Tožnik v predlogu zgolj navaja, da je njegovo delo takšne narave, da daljša obdobja sedi v prisilnem položaju. Takšno delo pa bi lahko po mnenju tožnika povzročilo hudo poslabšanje zdravja, zaradi katerega bi bil prisiljen v operativno zdravljenje. Omenjeno pa nikakor še ne pomeni, da bo pri tožniku nastala težko nadomestljiva škoda in so torej s tem v zvezi pritožbene navedbe neutemeljene. Gre namreč za prognozo, ki temelji le na mnenju tožnika. Tožnik je šele v pritožbi predlagal nov dokaz, in sicer mnenje in predlog delodajalca z dne 8. 5. 2025 in dopolnjen izvid z dne 22. 8. 2025 (priloga A/8 in A/9 sodnega spisa). Pritožbeno sodišče ugotavlja, da niso izpolnjeni pogoji po določbi prvega odstavka 337. člena ZPP. Gre namreč za nedopustne pritožbene novote.

12. Glede pritožbenih navedb, da je pri ZPIZ v teku postopek za priznanje poklicne rehabilitacije, pritožbeno sodišče ugotavlja, da iz dokazov ne izhaja, da bi bila tožniku izdana odločba v zvezi z invalidnostjo oziroma priznana pravica do poklicne rehabilitacije. Iz predložene listinske dokumentacije izhaja le, da je tožnik 2. 10. 2025 podal izjavo glede poklicne rehabilitacije, torej da predlaga izobraževanje na ustrezni šoli in vabilo, da se dne 2. 10. 2025 zglasi na ZPIZ-u na predstavitev poklicne rehabilitacije, čemur bo sledil individualni razgovor o predvideni možnosti poklicne rehabilitacije. Sam postopek pri ZPIZ-u v tem primeru ne vpliva na ugotovitev težko nadomestljive škode. Zgolj navedbe, da delo predstavlja tveganje za poslabšanje zdravstvenega stanja, še ne pomeni, da bo tožniku nastala težko nadomestljiva škoda. Pri tem je potrebno upoštevati tudi samo ureditev ugotavljanja začasne nezmožnosti za delo, kot izhaja iz določb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (v nadaljevanju: ZZVZZ)

in Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja (v nadaljevanju: Pravila OZZ).

Izdana odločba se namreč nanaša na zdravstveno stanje, ki je obstajalo v času odločanja toženca. V primeru kasnejših sprememb v zdravstvenem stanju (morebitno poslabšanje) se lahko tožnik obrne na osebnega zdravnika, ki je pristojen za ugotavljanje začasne nezmožnosti za delo. V prvem odstavku 232. člena Pravil OZZ je med drugim določeno, da zadržanost zavarovancev od dela nastopi z dnem, ko osebni zdravnik na podlagi pregleda ugotovi, da začasno ni sposoben opravljati svojega dela zaradi bolezni ali poškodbe.

13. Glede na obrazloženo, ko v obravnavanem primeru z razpoložljivimi dokazi ni izkazane nevarnosti nastanka težko nadomestljive škode, ki naj bi tožniku nastala z izvršitvijo izpodbijane odločbe, pritožbeno sodišče soglaša z odločitvijo sodišča prve stopnje, da niso izpolnjeni pogoji po določbi 70. člena ZDSS-1 za izdajo predlagane začasne odredbe.

14. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

15. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, je pritožbeno sodišče na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

Glej Psp 431/2018 z dne 5. 12. 2018, Psp 134/2020 z dne 15. 6. 2020, Psp 62/2021 z dne 29. 3. 2021, Psp 171/2025 z dne 9. 10. 2025.

Pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja (1994) - člen 232, 232/1

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 70, 70/1, 70/4

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 337, 337/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.