VDSS Sodba Psp 125/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-08-28

mag. Lilijana Strban (preds.), Edo Škrabec (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

I. kategorija invalidnosti - bolezen - poklicna bolezen - gostota pokojninske dobe - medvretenčna kila - hernia disci

Sdaj veljavni Pravilnik o poklicnih boleznih opredeljuje bolezni, pri katerih je ob izpolnjevanju verifikacijskih kriterijev mogoče ugotoviti poklicno bolezen, vendar okvare medvretenčne ploščice ali bolečine v križu z išiasom ne vsebuje. Sedanji Pravilnik temelji na priporočilih Komisije (EU) 2022/2337 z dne 28. 11. 2022 o evropskem seznamu poklicnih bolezni. Pred tem veljavni Pravilnik, ki je ključen za odločitev v tej zadevi, pa je med poklicne bolezni štel tudi bolezni hrbtenice, in sicer pod zaporedno št. 62 - okvaro medvretenčne ploščice in pod zaporedno št. 63 - kronična obolenja hrbtenice zaradi stalnih obremenitev v nefizioloških položajih pri delu, splošnih vibracij in dvigovanja bremen.

Ker so pri nastanku tožnikovih težav prisotni tudi nepoklicni dejavniki, gre za bolezen, ne pa za poklicno bolezen. Ključno pri tem je, da na okvaro medvretenčne ploščice vpliva več dejavnikov, in sicer starost, delo, ki ga zavarovanec opravlja, genetika kot najpomembnejši dejavnik, kajenje, življenjski slog (aktivnost zavarovanca), telesna teža in morebitne poškodbe.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam nosi svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca št. zadeve: ..., št. dosjeja: ... z dne 4. 9. 2023 in št. zadeve: ..., št. dosjeja: ... z dne 13. 2. 2023 v delu, da je vzrok I. kategorije invalidnosti bolezen in v delu, da tožnik nima pravice do invalidske pokojnine, ter da se mu prizna pravica do invalidske pokojnine od 13. 9. 2022 dalje zaradi poklicne bolezni. Nadalje je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da sodišče ni upoštevalo, da je tujec, ki živi in dela v Republiki Sloveniji šele od leta 1999 dalje. V Slovenijo se je preselil pri 37 letih. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju: ZPIZ-2)

nima določbe, ki bi urejala vprašanje, da se pri izpolnjevanju pogoja po 2. alineji 42. člena ZPIZ-2 upošteva tudi pokojninska doba zavarovanca, ki jo je dosegel v tujini. Če se upošteva zgolj pokojninska doba dosežena v Republiki Sloveniji, pa je navedena določba diskriminatorna do tujcev v delu, v katerem se pokojninska doba upošteva kot obdobje, ki pokriva tretjino obdobja od dopolnjenega 20. leta starosti do nastanka invalidnosti. Če je kot obvezno zavarovanje mišljeno katerokoli obvezno zavarovanje, torej tudi obvezno zavarovanje v tujini, pa je sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje, saj ni ugotavljalo dosežene pokojninske dobe v tujini. Če se doba, dosežena v tujini, ne upošteva, potem bi bilo potrebno upoštevati, kdaj je tožnik prišel v Republiko Slovenijo, torej od kdaj dalje je živel in delal v Republiki Sloveniji (v tožnikovem primeru od 37. leta dalje, ne pa od 20. leta starosti, saj tedaj še ni živel v Republiki Sloveniji). Tožnik zato meni, da je določba 2. alineje 42. člena ZPIZ-2 neustavna in predlaga, da sodišče postopek prekine in pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije začne postopek za oceno ustavnosti. Tožnik sodbo izpodbija tudi zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja v zvezi z vzrokom nastanka invalidnosti. Po mnenju tožnika je vzrok njegove invalidnosti poklicna bolezen, ne pa bolezen, kot je to odločilo sodišče prve stopnje. Sodišče je omenjeno vprašanje razčiščevalo s sodnim izvedencem, ki je menil, da je vzrok invalidnosti bolezen. Tožnik meni, da mnenje ni prepričljivo, saj je izvedenec izpovedal, da je pri kadilcih tveganje za hernijo diska približno 30 % večje kot pri nekadilcih. Temu mnenju je sodišče sledilo brez kritične presoje in brez preverjanja virov, na podlagi katerih je izvedenec podal svoje ugotovitve. Tudi zaslišan na naroku ni pojasnil vira, iz katerega bi bilo mogoče njegovo mnenje neodvisno preveriti. Tožnik meni, da je bolezen posledica daljšega in neposrednega vpliva delovnega mesta (do bolezni bi prišlo tudi, če tožnik ne bi kadil). Ker je to vprašanje ostalo neraziskano (neodgovorjeno) tožnik meni, da sodišče ni popolno ugotovilo dejanskega stanja. Namesto celostne ocene dejanskega stanja je sodišče sprejelo posplošeno izvedensko mnenje, ki ne omogoča preverjanja dejanskega prispevka posameznih dejavnikov k nastanku bolezni, kar pomeni, da vzročna zveza med delovnim mestom in invalidnostjo ni bila ugotovljena na pravilen način. Pritožbenemu sodišču zato predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da ugodi tožbenemu zahtevku, podredno pa izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi. Po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)

v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (v nadaljevanju: ZDSS-1)

je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih uveljavlja pritožba. Dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo ter sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

5. Sodišče prve stopnje je presojalo drugostopenjsko odločbo toženca z dne 4. 9. 2023, s katero je bila zavrnjena tožnikova pritožba, vložena zoper prvostopenjsko odločbo z dne 13. 2. 2023. Z navedeno odločbo je prvostopenjski organ tožnika razvrstil v I. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni ter odločil, da nima pravice do invalidske pokojnine glede na to, da ne izpolnjuje pogoja zavarovalne oziroma pokojninske dobe za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja.

6. Skladno s 1. alinejo 41. člena ZPIZ-2 pravico do invalidske pokojnine pridobi zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost I. kategorije. V 42. členu je nadalje določeno, da zavarovanec iz 41. člena pridobi pravico do invalidske pokojnine, če je invalidnost posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni - ne glede na pokojninsko dobo, če pa je invalidnost posledica poškodbe zunaj dela ali bolezni - pod pogojem, da je ob nastanku invalidnosti dopolnil pokojninsko dobo, ki pokriva najmanj tretjino obdobja od dopolnjenega 20. leta starosti do nastanka invalidnosti (v nadaljnjem besedilu: delovna leta) šteto delovna leta kot polna leta. Iz pritožbenih navedb izhaja, da je sporna ugotovitev glede dopolnjene pokojninske dobe, sporen pa je tudi vzrok nastanka invalidnosti.

7. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo določbo 2. alineje 42. člena ZPIZ-2. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku ugotovilo, da je tožnik dopolnil 10 let in 18 dni pokojninske dobe. Gre za pokojninsko dobo, dopolnjeno v Republiki Sloveniji. Glede na pritožbene navedbe navedena ugotovitev ni sporna. Tožnik namreč v pritožbi uveljavlja, da bi moralo sodišče razčistiti tudi, ali je pokojninsko dobo dopolnil v tujini, pri čemer odpira vprašanje, ali določba 42. člena ZPIZ-2 sploh omogoča upoštevanje dobe, dopolnjene v tujini.

8. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da tožnik niti v predsodnem postopku niti v postopku pred sodiščem ni uveljavljal in tudi ne predložil dokazov, iz katerih bi izhajalo, da je pokojninsko dobo dopolnil v tujini. V tem primeru sodišče ni imelo nobene podlage, da bi samo ugotavljalo morebitno tujo pokojninsko dobo.

9. Glede upoštevanja tuje pokojninske dobe pritožbeno sodišče pojasnjuje, da se upoštevaje mednarodne predpise oziroma sklenjene sporazume o socialnem zavarovanju med posameznimi državami, pri ugotavljanju pogoja izpolnjevanja gostote delovnih let upošteva tudi doba, dopolnjena v tujini. S tem v zvezi ni nobene pravne podlage, da bi se za ugotovitev potrebnih delovnih let upoštevalo zgolj obdobje, ko je tožnik prišel v Republiko Slovenijo (v njegovem primeru, ko je bil star 37 let, pa do nastanka invalidnosti, to je do dne 13. 9. 2022). Zakonska določba je jasna in velja za vse zavarovance, torej da se obdobje, ki mora biti pokrito s pokojninsko dobo, upošteva od dopolnjenega 20. leta starosti do nastanka invalidnosti, razen če gre za primere, določene v 43. oziroma 44. členu, ki pa za predmetno odločitev nista odločilna. Glede na navedeno je neutemeljen tožnikov predlog za vložitev zahteve za presojo ustavnosti navedene določbe pred Ustavnim sodiščem RS.

10. Sodišče prve stopnje je ob ugotovitvi, da delovna leta od 20. leta starosti do dneva nastanka invalidnosti znašajo 39 let. 1/3 delovnih let znaša 13 let, tožnik pa je dopolnil 10 let in 18 dni pokojninske dobe, kar pomeni, da v primeru bolezni ne izpolnjuje pogoja, določenega v 42. členu ZPIZ-2 za priznanje pravice do invalidske pokojnine.

11. V primeru, če bi bil vzrok invalidnosti poklicna bolezen, ne pa bolezen, kot je odločil toženec, potem gostota dopolnjene pokojninske dobe ni odločilna. ZPIZ-2 v 68. členu določa, da so poklicne bolezni po tem zakonu bolezni, povzročene z daljšim neposrednim vplivom delovnega procesa in delovnih pogojev na določenem delovnem mestu ali na delu, ki sodi v neposredni okvir dejavnosti, na podlagi katere je oboleli zavarovan. Poklicne bolezni in dela, na katerih se pojavljajo te bolezni, pogoje, ob katerih se štejejo za poklicne bolezni, in postopek ugotavljanja, potrjevanja in prijavljanja poklicnih bolezni določi minister, pristojen za zdravje.

12. Toženec je v predsodnem postopku ugotovil, da je glavni vzrok tožnikove invalidnosti bolečina v križu (lumbago) z išiasom, na delovno zmožnost pa vpliva tudi premik medvretenčne ploščice.

13. Pravilnik o poklicnih boleznih (Ur. l. RS, št. 85/03 s spremembami), ki ga je glede na določbo 428. člena ZPIZ-2 potrebno uporabiti pri presoji te zadeve,

je določeno, da je poklicna bolezen po 2. členu Pravilnika bolezen, povzročena z daljšim neposrednim vplivom delovnega procesa in delovnih pogojev na določenem delovnem mestu ali na delu, ki sodi v neposredni okvir dejavnosti, na podlagi katerih je oboleli zavarovan in je navedena v seznamu poklicnih bolezni. Določen je tudi postopek ugotavljanja poklicne bolezni, kar podrobno navaja že sodišče prve stopnje.

14. Sodišče prve stopnje je dejansko stanje razčiščevalo s postavitvijo sodnega izvedenca specialista MDPŠ. Sodni izvedenec je pojasnil, da sedaj veljavni Pravilnik opredeljuje bolezni, pri katerih je ob izpolnjevanju verifikacijskih kriterijev mogoče ugotoviti poklicno bolezen, vendar okvare medvretenčne ploščice ali bolečine v križu z išiasom ne vsebuje. Sedanji Pravilnik temelji na priporočilih Komisije (EU) 2022/2337 z dne 28. 11. 2022 o evropskem seznamu poklicnih bolezni. Pred tem veljavni Pravilnik, ki je ključen za odločitev v tej zadevi, pa je med poklicne bolezni štel tudi bolezni hrbtenice, in sicer pod zaporedno št. 62 - okvaro medvretenčne ploščice in pod zaporedno št. 63 - kronična obolenja hrbtenice zaradi stalnih obremenitev v nefizioloških položajih pri delu, splošnih vibracij in dvigovanja bremen. Ker so pri nastanku tožnikovih težav prisotni tudi nepoklicni dejavniki, gre po mnenju sodnega izvedenca za bolezen, ne pa za poklicno bolezen. Ključno pri tem je, da na okvaro medvretenčne ploščice vpliva več dejavnikov, in sicer starost, delo, ki ga zavarovanec opravlja, genetika kot najpomembnejši dejavnik, kajenje, življenjski slog (aktivnost zavarovanca), telesna teža in morebitne poškodbe. Herniacija medvretenčne ploščice je zelo pogosta med populacijo. Pri tožniku je ugotovil tri pomembne dejavnike za verifikacijo morebitne poklicne bolezni, in sicer opravljanje dela za katera ima tožnik priznano zavarovalno dobo, opravljanje dela, za katerega tožnik nima priznane zavarovalne dobe in kajenje. Vsi ti trije dejavniki prispevajo k bolezni. Ker ni odločilen zgolj en dejavnik, torej opravljanje dela, na katerega se sklicuje tožnik, gre v tem primeru za bolezen v zvezi z delom,

ne pa za poklicno bolezen. Sodni izvedenec je tudi prepričljivo pojasnil, kako vpliva kajenje na nastanek okvare medvretenčne ploščice. Iz mnenja izhaja, da številne študije izkazujejo, da je tveganje za hernijo diska približno 30 % večje pri kadilcih, kot pa pri nekadilcih. Gre namreč za vpliv kadilskega dima na vezivno tkivo medvretenčne ploščice. Ne glede na to, da se v mnenju ni izrecno skliceval na strokovne vire, je sodišče njegovo mnenje kot celoto utemeljeno štelo za strokovno prepričljivo.

15. Neutemeljene so torej pritožbene navedbe, da je mnenje neprepričljivo. Sodni izvedenec je preučil dokumentacijo v spisu, s tem da iz izvida z dne 9. 3. 2020 izhaja, da je šele tedaj obiskal ortopeda. Šele po tem datumu je bila ugotovljena HD, pri čemer je tožnik že od 8. 11. 2018 dalje brez zaposlitve. Pri tem je tudi pojasnil, da iz predložene medicinske dokumentacije ne izhaja, da bi bil kdaj postavljen sum na nastanek poklicne bolezni. Sodni izvedenec je upošteval delo, ki ga je opravljal tožnik, kot tudi druge dejavnike. Tožnik ni uspel dokazati, da je izključno delo, na podlagi katerega je bil zavarovan, vplivalo na nastanek bolečin v križu z išiasom ter na premik medvretenčne ploščice (HD). Sodišče je zato pravilno presodilo, da je vzrok tožnikove invalidnosti bolezen in so s tem v zvezi pritožbene navedbe neutemeljene.

16. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

17. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, je pritožbeno sodišče na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

Izvedensko mnenje Invalidske komisije II. stopnje z dne 20. 6. 2023, ki se nahaja v dokumentaciji upravnega spisa.

Tožnik je vložil vlogo pred 1. 5. 2023, torej pred datumom, od katerega dalje se uporablja nov Pravilnik o poklicnih boleznih, objavljen v Ur. l. RS, št. 25/23.

Glej 61. člen Zakona o varnosti in zdravju pri delu (Ur. l. RS, št. 43/11 s spremembami).

Pravilnik o seznamu poklicnih bolezni (2003) - člen 2

Zakon o varnosti in zdravju pri delu (2011) - ZVZD-1  - člen 61

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 41, 41-1, 42, 42-2, 43, 44, 68, 428

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.