VDSS Sodba Pdp 275/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), Katarina Rajgelj (poroč.), mag. Klavdija Ana Magič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - nespoštovanje navodil zdravnika - izločitev sodnega izvedenca

Trditev tožnika, da ni kršil navodil pristojnega zdravnika, ker je opravljal zgolj "manjša, lažja dela", nima podlage v izvedenem dokaznem postopku. Iz izvedenih dokazov, predvsem detektivskega poročila in izpovedb prič (tožnikove lečeče psihiatrinje in tožnikovega osebnega zdravnika), je bilo namreč brez vsakršnega dvoma ugotovljeno, kakšna dela je tožnik opravljal ter da slednja po svoji naravi ne sodijo med lahka ali sproščujoča opravila, ki so mu bila dovoljena.

Za izvedence velja, da so lahko izločeni iz istih razlogov kot sodnik (prvi odstavek 247. člena ZPP), torej tudi zaradi okoliščin, ki vzbujajo dvom o izvedenčevi nepristranskosti (6. točka 70. člena ZPP). Če v dokaznem postopku sodeluje izvedenec, glede katerega je podan izločitveni razlog, to vzbudi dvom ne le v nepristranskost izvedenskega mnenja, pač pa tudi v nepristranskost samega sojenja, ki je ustavno varovana pravica (prvi odstavek 23. člena URS).

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik izpodbijal zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 5. 2022 ter zahteval ugotovitev, da je še nadalje v delovnem razmerju pri toženki, poziv nazaj na delo (podredno: plačilo denarnega povračila zaradi sodne razveze) ter reparacijo. Odločilo je, da tožnik sam krije svoje stroške postopka.

2. Tožnik se zoper sodbo pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi vztraja, da ni kršil navodil pristojnega zdravnika, saj je dne 28. 4. 2022 in 29. 4. 2022 opravljal le lažja dela pri svojem znancu A. A. Ta dela so ga sproščala in so pozitivno vplivala na njegovo sicer anksiozno in depresivno zdravstveno stanje. Lečeča psihiatrinja mu je predlagala nadaljevanje aktivnega polnega zdravniškega staleža s sproščujočimi aktivnostmi in rekreacijo na svežem zraku. Tožnik je dobljena navodila psihiatrinje razumel tako, da lahko opravlja tudi manjša, lažja dela, ki jih je pred tem v svojem življenju opravljal, skladno s svojimi delovnimi zmožnostmi. Ta manjša, lažja dela, ki jih je opravljal, tudi če so formalno v nasprotju z navodili, niso negativno vplivala na potek zdravljenja, kar sodišče neutemeljeno ni presojalo in je dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Dokaza o tem, da naj bi tožnik opravljal težja gradbena dela, ni. Da tožnik ni izvajal gradbenih del, temveč manjša dela (pospravljanje, pometanje) je potrdila priča A. A. V ozadju izredne odpovedi so drugi razlogi (spor v zvezi z izplačilom solidarnostne pomoči, prijava zagovorniku načela enakosti zaradi neizplačila plače na podlagi uspešnosti poslovanja, dejstvo da ni želel pristati na sporazumno prenehanje delovnega razmerja). Ne obstoji niti pogoj iz 109. člena ZDR-1, da delovnega razmerja ni bilo mogoče nadaljevati niti do poteka odpovednega roka. Sodišče je neutemeljeno upoštevalo detektivsko poročilo agencije B., iz katerega izhaja, da naj bi bil na fotografijah tožnik. Oseba na fotografijah ni tožnik. Izveden nadzor s strani detektiva C. C. je bil nezakonit, detektivska agencija B. ni bila upravičena nanj prenesti pooblastila, ker je to v nasprotju z Zakonom o detektivski dejavnosti. Z izvajanjem detektivskega nadzora pa je bila kršena tudi določba 38. člena Ustave RS. Priča (detektiv) C. C. na obravnavi tožnika ni prepoznal, čeprav ga je opazoval več dni. Tudi zato obstoji utemeljen dvom, da je na fotografijah dejansko tožnik. Tožniku ni poznano, iz katerega vira je detektiv pridobil njegove fotografije, če so bile pridobljene iz družbenih omrežij, tožnik zatrjuje, da jih nima. Sodišče ne bi smelo upoštevati izvedenskega mnenja izvedenca, saj je tožnik predlagal njegovo izločitev, ki pa jo je sodišče neutemeljeno zavrnilo. Izvedensko mnenje je nastalo še preden je sodišče sploh odločilo o predlogu za izločitev. Sodišče je s tem bistveno kršilo določbe postopka, saj vse dokler ni odločeno o izločitvi izvedenca, sodišče ne bi smelo dopustiti izvedbe dokaza, tožniku pa je bila s tem kršena tudi ustavna pravica do nepristranskega in poštenega sojenja. Izvedenec je prekoračil pooblastila, ker je uporabil fotografije, ki mu jih je posredovala toženka. Tožnik ni soglašal, da se opravi analiza na podlagi teh fotografij, z njimi se tožnik ni seznanil in ni imel možnosti podati izjave, zaradi česar mu je bila kršena pravica do izjave, izvedensko mnenje pa je posledično neveljavno. Tožnik je podal vsebinske pripombe na izdelano mnenje, saj se z ugotovitvami ni strinjal. Fotografije so tako slabe kakovosti, da analiza spornega materiala ni bila možna. Izvedenec ni mnenja podkrepil z nobenim matematičnim izračunom primerjave biometričnih značilnosti. Na konkretne tožnikove pripombe izvedenec odgovora v dopolnitvi mnenja ni podal, zato je mnenje nepopolno in pomanjkljivo. Izvedenec ni odgovoril od kod so sporne fotografije posnete. Predlaga ugoditev pritožbi in spremembo izpodbijane sodbe tako, da se zahtevku v celoti ugodi, podredno pa razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v ponovno sojenje sodišču prve stopnje. Priglaša stroške pritožbe.

3. Toženka v odgovoru na pritožbo nasprotuje navedbam v pritožbi ter predlaga njeno zavrnitev ter potrditev izpodbijane sodbe.

5. Sodišče prve stopnje je presojalo zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 5. 2022, ki jo je tožnik prejel zaradi kršitve bolniškega staleža. Presodilo je, da je tožnik v času bolniške odsotnosti kršil navodila zdravnika s tem, ko je dne 28. 4. 2022 in 29. 4. 2022 opravljal težka fizična gradbena dela na nepremičnini znanca A. A., kar je bilo dokazano s poročilom detektiva in zaslišanjem prič. Ugotovilo je, da takšno ravnanje, ne glede na to, ali je bilo plačano ali ne, predstavlja utemeljen odpovedni razlog po 8. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1).

Ker je ugotovilo, da je zaradi izgube zaupanja podan tudi pogoj iz drugega odstavka 109. člena ZDR-1, tj. obstoj takšnih okoliščin in interesov, da delovnega razmerja ni bilo mogoče nadaljevati niti do poteka odpovednega roka, je presodilo, da je odpoved zakonita. Pritožbeno sodišče z razlogi sodišča prve stopnje v celoti soglaša in jih ne ponavlja, v zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP), pa navaja kot sledi.

6. Tožnik v pritožbi ne zanika, da je 28. in 29. aprila 2022 opravljal dela pri svojem znancu A. A., lastniku nepremičnine, kjer so bila ta dela izvedena. Zatrjuje pa, da je šlo za lažja opravila, ki naj bi ga sproščala in pozitivno vplivala na njegovo anksiozno in depresivno zdravstveno stanje. Takšne navedbe ne držijo, kar je sodišče prve stopnje podrobno in prepričljivo obrazložilo v 20. in 21. točki sodbe.

7. Trditev tožnika, da ni kršil navodil pristojnega zdravnika, ker je opravljal zgolj "manjša, lažja dela", nima podlage v izvedenem dokaznem postopku. Iz izvedenih dokazov, predvsem detektivskega poročila in izpovedb prič (tožnikove lečeče psihiatrinje D. D. in tožnikovega osebnega zdravnika E. E.), je bilo namreč brez vsakršnega dvoma ugotovljeno, kakšna dela je tožnik opravljal dne 28. in 29. aprila 2022, ter da slednja po svoji naravi ne sodijo med lahka ali sproščujoča opravila, ki so mu bila dovoljena.

8. Iz poročila detektivske agencije, ki je izvajala kontrolo bolniškega staleža in je opremljeno s fotografijami, je vidno, da je tožnik dne 28. in 29. aprila 2022 uporabljal električni mešalec za beton, nalagal pesek in cement z lopato v mešalec, mešal beton in prenašal beton v plastičnih vedrih v notranjost objekta v gradnji. Da ta dela po svoji naravi ne sodijo med lahka ali sproščujoča opravila, temveč predstavljajo težja (gradbena) dela, kar ne sodi v okvir dovoljenih aktivnosti med bolniškim staležem, pa skladno izhaja iz izpovedi obeh zaslišanih zdravnikov. Oba zdravnika sta pojasnila, da so bile tožniku v okviru aktivnega staleža dovoljene le sproščujoče aktivnosti, kamor pa spadajo sprehodi, športno udejstvovanje (telovadba, kolesarjenje, tek) ter lažji hobiji. Tako ne držijo pritožbene navedbe, da naj bi tožniku bila ta dela posredno dovoljena kot oblika terapije, saj sta oba zaslišana zdravnika to trditev ovrgla. Tožnik v pritožbi navaja, da ni dokaza o tem, da naj bi opravljal težja (gradbena) dela. Da je tožnik opravljal gradbena dela, je razvidno iz fotografij v poročilu detektivske agencije. S tem v zvezi ni relevantna izpoved A. A. o tem, kaj naj bi tožnik dejansko delal, saj v času tožnikovega opravljanja dela ni bil navzoč. Kaj predstavlja težje (fizično) delo je sicer pravni standard, ki je prepuščen presoji vsakega konkretnega primera. Vsebina tega standarda se napolnjuje s sodno prakso in strokovnimi mnenji. V sodni praksi se pod težje fizično delo običajno štejejo dela, ki zahtevajo dvigovanje ali prenašanje težjih bremen, prisilno držo (npr. klečanje, pripogibanje), intenzivno uporabo fizične moči. Delo, kot ga je tožnik (in to celo kot invalid III. kategorije, ki v skladu z omejitvami z levo roko ročno lahko premešča le 5 kg in z levo zgornjo okončino opravlja delo, pri katerem odroči ali predroči v levi rami do 70 stopinj) opravljal v navedenih dneh, je prav takšno, oceno, da gre za težje delo pa sta podala tudi oba zaslišana zdravnika.

9. Glede na navedeno je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožnik s svojim ravnanjem prekoračil meje zdravniških navodil. Takšnih del tudi po stališču pritožbenega sodišča ni mogoče šteti med običajna življenjska opravila, ki jih delavec lahko izvaja tudi v času bolniškega staleža, v katerem je načeloma prepovedana vsaka aktivnost, ki ni (izrecno) odobrena.

Tožnik v postopku ni dokazal, da bi mu pristojni zdravnik takšne aktivnosti dovolil. Kot je to sam izpovedal se s pristojnim zdravnikom o dovoljenosti konkretnih opravil niti ni posvetoval, pri čemer pa bi po oceni pritožbenega sodišča tudi sicer vsaka povprečno skrbna oseba iz prejetih navodil lahko razbrala, da takšna dela po svoji naravi ne sodijo med dovoljena (lahka ali sproščujoča) opravila. Tožnik navodil pristojnega zdravnika dokazano ni upošteval, saj dela, ki jih je opravljal, po svoji naravi in intenzivnosti povsem očitno presegajo okvir sproščujočih ali rekreativnih aktivnosti, ki so mu bile sicer dovoljene zaradi anksioznega in depresivnega zdravstvenega stanja.

10. Pavšalno zatrjevanje tožnika, da njegovo ravnanje ni vplivalo na potek ali podaljšanje zdravljenja, je nerelevantno. Poslabšanje zdravstvenega stanja namreč ni samostojen zakonski dejanski znak odpovednega razloga iz 8. alineje prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Ključno je zgolj spoštovanje navodil pristojnega zdravnika. Dejstvo, da bi si tožnik s kršitvijo teh navodil lahko poslabšal zdravstveno stanje, pa je lahko le dodatni pokazatelj, ali je delavec navodila zdravnika dejansko spoštoval.

11. Pravilna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da so razlogi za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi izključno tisti, ki so v odpovedi jasno navedeni in v postopku dokazani. Noben izveden dokaz ne potrjuje tožnikove teze, da je bila odpoved posledica njegovega uveljavljanja pravic na sodišču zaradi izplačila solidarnostne pomoči ali pri zagovorniku načela enakosti zaradi plačila poslovne uspešnosti. Zakaj naj bi bila odpoved posledica dejstva, da tožnik v marcu 2022 (odpoved se nanaša na kršitve v aprilu 2022) ni želel podpisati sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, pa iz pritožbe niti ni jasno razvidno, saj iz dokaznega postopka izhaja, da je toženka predlog pisnega sporazuma pripravila na tožnikovo pobudo.

12. Pritožba neutemeljeno, predvsem pa povsem posplošeno graja presojo sodišča prve stopnje, da je podan tudi pogoj iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1, in sicer da nadaljevanje delovnega razmerja med pravdnima strankama niti do izteka odpovednega roka ni bilo več mogoče. Tožnik razlogov za svoje stališče v pritožbi ne poda, čeprav na njem leži breme utemeljitve pritožbe (3. točka 335. člena ZPP). Glede na naravo in težo tožnikove kršitve pa je tudi po presoji pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje, kljub drugačnim interesom tožnika, sprejelo pravilen zaključek, da je medsebojno razmerje pogodbenih strank omajano v takšni meri, da nadaljevanje delovnega razmerja ni bilo mogoče niti do poteka odpovednega roka. Slednje je tudi ustrezno pojasnilo v 23. točki obrazložitve. Pritožbeno sodišče soglaša s presojo prvostopnega sodišča, da je toženka utemeljeno izgubila zaupanje v tožnika. Tožnik, ki je invalid III. kategorije z omejitvami glede opravljanja težjih fizičnih del in mu je toženka zagotovila delo v skladu s temi omejitvami, je z opravljanjem prav takšnih del v času bolniškega staleža v očeh delodajalca objektivno izgubil vso verodostojnost. Zato je delodajalec utemeljeno sklepal, da tožnik "izigrava sistem" in mu posledično ni mogoče več zaupati.

13. Neutemeljene in v nasprotju z izvedenimi dokazi so pritožbene trditve o nezakonitosti izvedenega nadzora s strani detektiva. Tožnik zmotno vztraja, da je bil izveden nadzor s strani detektiva C. C. nezakonit, ker detektivska agencija B. ni bila upravičena nanj prenesti pooblastila. Kot izhaja iz izvedenih dokazov, je toženka z detektivsko agencijo B. d. o. o. dne 3. 4. 2015 sklenila Pogodbo o poslovnem sodelovanju (B7), nadalje pa je dne 19. 4. 2022 izdala tudi pisno pooblastilo (B8), iz katerega je povsem jasno razvidno, da je toženka v zvezi s kontrolo tožnikovega bolniškega staleža pooblastila tako agencijo kot tudi poimensko detektiva C. C. z licenco št. ... Detektiv C. C. tako ni bil nepooblaščena tretja oseba, pač pa s strani toženke neposredno in poimensko pooblaščen licencirani izvajalec. Na podlagi kakšne pogodbe sta med seboj sodelovala agencija in detektiv C. C., pa za zadevo ni relevantno, v veljavnih predpisih pa tudi ni podlage za trditev tožnika, da bi morala agencija delo opraviti izključno s svojimi zaposlenimi, ne pa tudi z zunanjimi izvajalci (s.p.-ji). Navedbe o kršitvi ZDD-1 in 38. člena Ustave RS (varstvo osebnih podatkov) s tem v zvezi tako niso utemeljene. Glede podpisa na detektivskem poročilu pa se pritožbeno sodišče tudi sicer strinja s toženko, da je povsem običajna poslovna praksa, da končno poročilo za naročnika pripravi in podpiše odgovorna oseba podjetja, v tem primeru F. F.

14. Tožnik v pritožbi zmotno navaja, da obstoji dvom o tem, da se na fotografijah, ki jih je posnel detektiv, dejansko nahaja on. Dejstvo, da priča C. C. po daljšem časovnem obdobju na obravnavi tožnika ni prepoznal z gotovostjo, ne zmanjšuje verodostojnosti detektivskega poročila in fotografij, nastalih v času opazovanja. Detektiv je identiteto tožnika potrdil na podlagi celovite presoje okoliščin - opazovanja osebe na lokaciji ter uporabe vozila, ki ga je vozil tožnik. Iz detektivskega poročila resda ne izhaja podatek, da je lastnik osebnega vozila znamke G. rdeče barve z reg. oznako ... tožnik, je pa navedeno, da je po zbranih informacijah prav tožnik tisti, ki to vozilo uporablja, kar zadostuje. V sodnem postopku pa je bilo to dejstvo dokazano tudi s sodnim izvedencem kriminalistično tehnične stroke, preiskavo fotografij in posnetkov varnostnih kamer. Kot poudarjeno v uvodu, tožnik niti ne zanika, da je 28. 4. 2022 in 29. 4. 2022 opravljal dela na lokaciji, ki jo je opazoval detektiv, v vlogah tudi posredno priznava, da je opravljal določena dela, le da jih skuša prikazati kot lažja in sproščujoča, zato njegovo zanikanje, da je oseba na fotografijah, zgolj klavrn obrambni poskus, ki pritožbenega sodišča ne prepriča.

15. Tožnik se spreneveda s trditvijo, da mu ni poznano, iz katerega vira so bile pridobljene njegove primerjalne fotografije, ter trditvijo, da nima profila na družbenih omrežjih, saj je bilo v dokaznem postopku ugotovljeno, da je tožnik imel javno objavljene fotografije na družbenem omrežju Facebook. V izvedenskem mnenju se nahaja print strani z družbenega omrežja Facebook z imenom in priimkom tožnika ter pristavkom (H.), pri čemer tudi iz printa strani Ajpes (B9) izhaja, da se celotni naziv podjetja, pod katerim tožnik posluje, glasi "H. H. s. p.", pri čemer je glavna dejavnost vzdrževanje objektov in hišniška dejavnost. Da tožnik opravlja prav takšno dejavnost, pa izhaja tudi iz printa Facebook strani, kjer se nahajajo tudi tožnikove fotografije, ki so bile uporabljene za primerjavo.

16. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ne bi smelo upoštevati izvedenskega mnenja, ker je tožnik predlagal njegovo izločitev, sodišče prve stopnje pa je njegov predlog s sklepom z dne 19. 9. 2023 neutemeljeno zavrnilo. Za izvedence velja, da so lahko izločeni iz istih razlogov kot sodnik (prvi odstavek 247. člena ZPP), torej tudi zaradi okoliščin, ki vzbujajo dvom o izvedenčevi nepristranskosti (6. točka 70. člena ZPP). Če v dokaznem postopku sodeluje izvedenec, glede katerega je podan izločitveni razlog, to vzbudi dvom ne le v nepristranskost izvedenskega mnenja, pač pa tudi v nepristranskost samega sojenja, ki je ustavno varovana pravica (prvi odstavek 23. člena URS). Za izključitev dvomov o izvedenčevi nepristranskosti tako kot za sodnika velja, da ne sme biti povezan s stranko ali s spornim predmetom tako, da bi to lahko povzročilo ali vsaj ustvarilo upravičen dvom, da izvedenskega mnenja ne more podati objektivno, nepristransko in z izključnim upoštevanjem pravil znanosti in stroke. Tožnik neutemeljeno zatrjuje, da je podan izločitveni razlog. Pritožbeno sodišče soglaša s stališčem prvostopnega, zavzetega v sklepu z dne 19. 9. 2023, da okoliščina, da je izvedenec tožnika v zvezi s predvideno izvedbo meritev in fotografiranjem vabil na naslov I., kjer ima sedež podjetje B. d. o. o., sama po sebi ni takšna, da bi kakorkoli vnaprej vzbujala dvom v izvedenčevo nepristranskost. Izdelava mnenja namreč vedno poteka tako, da se vzpostavi stik z vsemi deležniki v postopku, saj brez tega ni mogoče izdelati izvedenskega mnenja. Izvedenec je tako moral vzpostaviti tudi stik s podjetjem B. d. o. o., ki je pripravilo detektivsko poročilo, in tam (skladno s sklepom sodišča) pridobiti original fotografije v digitalni obliki. Zgolj dejstvo, da je izvedenec stik s tem podjetjem opravil preden je kontaktiral tožnika in da je tožnika vabil v njihove prostore, pa ne ustvarja nikakršnega dvoma o izvedenčevi nepristranskosti, kvečjemu kaže na racionalno težnjo izvedenca, da ves potrebni slikovni material (vključno s fotografiranjem tožnika) pridobi hkrati na enem mestu. Okoliščin, ki bi kakorkoli kazale na to, da je izvedenec povezan s toženko ali s spornim predmetom na način, da bi to lahko povzročilo ali vsaj ustvarilo upravičen dvom, da izvedenskega mnenja ne more podati objektivno in nepristransko, pa tožnik v pritožbi niti na zatrjuje (niti jih ni zatrjeval pred sodiščem prve stopnje). Vprašanje nepristranskosti izvedenca je del procesnih jamstev in ga je praviloma potrebno razčistiti pred izvedbo ali pred uporabo mnenja kot dokaza. Ker izločitveni razlog ni podan in ker je sodišče prve stopnje o predlogu odločilo, preden je mnenje uporabilo kot dokaz, okoliščina, da je bilo izvedensko mnenje izdelano preden je sodišče odločilo o izločitvi izvedenca, v ničemer ne vpliva na pravilnost in zakonitost sodbe in tožniku s tem v zvezi tudi ni bila kršena ustavna pravica do nepristranskega in poštenega sojenja.

17. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje izvedensko mnenje presojalo z vidika njegove popolnosti, notranje skladnosti, logičnosti ter uporabe metod in znanstvenih oziroma strokovnih pravil, na katerih temelji izvedenčeva analiza in pravilno zaključilo, da je sodni izvedenec v njem strokovno, jasno in argumentirano odgovoril na prav vsa zastavljena vprašanja, vključno z vprašanjem od kod so bile posnete sporne fotografije v detektivskem poročilu. Posledično je neresnična pritožbena navedba, da na to vprašanje sodišča izvedenec ni odgovoril. Tožnik je na izvedensko mnenje sicer podal več pripomb, ki jih uveljavlja tudi v pritožbenem postopku (zlasti v zvezi z opravljenimi meritvami in rezultati analiz), vendar predujma za dopolnitev izvedenskega mnenja ni plačal, zato ta dokaz skladno s tretjim odstavkom 153. člena ZPP utemeljeno ni bil izveden, na njegove tovrstne pritožbene navedbe pa iz istega razloga posledično ne odgovarja niti pritožbeno sodišče. Tožnik z istimi pripombami, kot jih je podal že v postopku pred sodiščem prve stopnje in v zvezi s katerimi ni plačal predujma za dopolnitev izvedenskega mnenja, tudi v pritožbenem postopku ne more uspeti. Ker tožnik predujma ni plačal, sodišče prve stopnje utemeljeno ni sledilo tožniku niti v predlogu po dopolnitvi mnenja, niti v predlogu po angažiranju novega izvedenca. Tudi skladno z ustaljeno sodno prakso mora sodišče pri imenovanju novega izvedenca postopati restriktivno in ga omejiti na primere, če se morebitnih pomanjkljivosti ali dvomov ne da odpraviti z dopolnitvijo ali zaslišanjem (VSL sodba I Cp 2942/2017). Stranka nima samodejne pravice do drugega izvedenskega mnenja, saj nepopolnost mnenja ali strankino nestrinjanje z njim še nista razlog za postavitev novega izvedenca (VSRS II Ips 48/2021). To še posebej velja v konkretni zadevi, ko tožnik sam z neplačilom predujma za dopolnitev mnenja ni izkoristil procesnih možnosti za dodatno dokazovanje.

18. Tožnik v pritožbi neutemeljeno trdi, da je izvedenec prekoračil pooblastila, ker je uporabil fotografije, ki mu jih je posredovala toženka, saj tožnik ni soglašal, da se opravi analiza na podlagi teh fotografij. V sodnem postopku za izvedbo dokazov soglasje nasprotne stranke ni potrebno. Ker tožnik ni želel sodelovati pri izvedbi meritev in fotografiranju, h kateremu ga je povabil izvedenec, je izvedenec utemeljeno uporabil fotografije, ki so bile javno dostopne na spletu. Potrebo po pridobitvi primerjalnih fotografij iz javno objavljenih virov je povzročil tožnik sam, kar je utemeljeno ugotovilo sodišče prve stopnje. Tožnik je imel vsekakor možnost sodelovati in se izjaviti tudi v postopku izdelave izvedenskega mnenja, zato se neutemeljeno sklicuje na kršitev pravice do izjave.

19. Že sodišče prve stopnje je pravilno zavrnilo povsem pavšalno trditev tožnika, ki jo ponavlja tudi v pritožbi, in sicer da so posnete fotografije tako slabe kakovosti, da analiza ni bila mogoča. Sodišče prve stopnje se je pri presoji utemeljeno oprlo na izvedensko mnenje, iz katerega jasno izhaja, da so bile fotografije primerne za analizo. Ocena tožnika je subjektivna, sodišče prve stopnje pa je s tem v zvezi pravilno sledilo ugotovitvam izvedenca, ki razpolaga s posebnim znanjem in usposobljenostjo za analizo fotografij, in je v mnenju pojasnil, da je na podlagi uporabe namenske programske opreme in metod, kot so matematični algoritmi za primerjavo biometričnih značilnosti, meritve razdalj, izračun ploščine in ugotavljanje proporcev, lahko opravil zanesljivo primerjavo. Posebno znanje in metode izvedencu prav gotovo omogočajo, da preseže omejitve, ki jih ima laik pri pregledu fotografij in zato za razliko od laika, lahko poda strokovno oceno o identiteti osebe.

20. Odločitev sodišča prve stopnje, da je izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi zakonita, je pravilna. Posledično je sodišče tožbeni zahtevek (primarni in podredni) utemeljeno zavrnilo.

21. Ker niso podani s pritožbo uveljavljani razlogi niti pritožbeni razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

22. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. in 165. člena ZPP).

Delavec v času odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe ne spoštuje navodil pristojnega zdravnika, imenovanega zdravnika ali zdravstvene komisije.

Tako tudi VDSS, opr. št. Pdp 258/2018, Pdp 413/2024 in druge.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 23, 23/1, 38

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 109, 109/1, 109/2, 110, 110/1, 110/1-8

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 70, 70-6, 153, 153/3, 247, 247/1, 335, 335-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.