VDSS Sodba Psp 136/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-15

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

INVALIDI - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE - SOCIALNO ZAVAROVANJE

invalidska pokojnina - odmera invalidske pokojnine - pokojninska osnova - najnižja pokojninska osnova - matična evidenca - javna listina - dokazovanje z izvedencem - odmerni odstotek

Invalidska pokojnina se odmeri od pokojninske osnove, izračunane na enak način kot pokojninska osnova za odmero starostne pokojnine (prvi odstavek 45. člena ZPIZ-2). Ta se odmeri od pokojninske osnove, ki jo tvori mesečno povprečje osnov zavarovanca za posamezno leto zavarovanja, od katerih so bili plačani prispevki za obvezno zavarovanje (prvi odstavek 30. člena ZPIZ-2).

Pokojninska osnova tožnice za 24-letno mesečno povprečje osnov znaša 989,56 EUR in je nižja od najnižje pokojninske osnove, ki znaša 1.202,54 EUR. Toženec je zato tožnici pokojnino pravilno odmeril v višini 64,86 % od najnižje pokojninske osnove.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca št. ... z dne 9. 7. 2024 in 23. 4. 2024 in na priznanje višjega zneska invalidske pokojnine v višini najmanj 931,99 EUR ter na izplačilo razlike med invalidsko pokojnino odmerjeno z odločbo toženca št. ... z dne 23. 4. 2024 v znesku 780,16 EUR in invalidsko pokojnino odmerjeno s sodbo, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega mesečnega zneska od 24. 4. 2024 dalje do plačila. Odločilo je, da tožnica krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložila tožnica iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, sodbo razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da sodišče ni izvedlo dokaza z angažiranjem izvedenca ekonomsko finančne stroke, ni zaslišalo tožnice in predlaganih prič, ampak je izvedlo le listinske dokaze. Z zavrnitvijo predlaganih dokazov je sodišče tožnici onemogočilo dokazovanje, iz sodbe pa ne izhaja, na kakšen način je sodišče preverjalo pravilnost izpodbijanih odločb toženca. Šele tekom postopka je toženec priložil listine - prijava podatkov in spremembe podatkov o plači oziroma osnovi, nadomestilih, plačanem prispevku in obdobjih zavarovanja od leta 1986 do 2023. Iz listin gre razbrati, da se zneski plače oziroma osnov ter zneski prispevkov skladajo s podatki, ki jih je tožnica prejela poleg odločbe toženca, vendar gre za letne podatke in ne za mesečne podatke. Ni mogoče preveriti, ali so zneski pravilni. Toženec mesečnih podatkov ni želel predložiti. Iz prejetih podatkov ne izhaja, kolikšni so bili zneski nadomestil za tista leta, ko je tožnica prejemala nadomestilo in so bili plačani prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in kako se je to upoštevalo pri odmeri pokojnine. Toženec očitno za obdobje, ko je tožnica prejemala nadomestilo in so bili plačani prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, dohodkov ni upošteval. Enako ni iz prejetih podatkov razvidno, ali so se zneski nadur za tista leta, ko je tožnica delala nadure, dejansko upoštevali ali ne. Navaja obdobja, ko toženec ni upošteval oziroma ni izkazal, ali je ure upošteval v dohodek in s tem v ustrezno osnovo za tožnico. Podala je navedbe, s katerimi je vzbudila dvom v pravilnost izračunov toženca, kar sodišče ni preverjalo, obrazložitev v 13. točki sodbe pa ne more nadomestiti dejanskega pojasnila sodišča, zakaj so bili vsi izračuni v zvezi z nadomestilom ustrezno ter pravilno upoštevani. Tožnica nima potrebnega znanja, da bi preračun opravila sama oziroma da bi izračune preverila in lahko pri ugovorih upošteva le to, kar je prejela. Zato bi bilo potrebno izvesti predlagane dokaze. Če bi toženec dejansko predložil vse listine, bi jih tožnica lahko preučila ter podala konkretne navedbe. Te je glede na prejete listine že podala, do česar pa se sodišče ni ustrezno opredelilo. Iz listin spisa izhaja, da znaša skupna pokojninska doba tožnice 43 let, 5 mesecev in 27 dni, pri določanju odmernega odstotka pa je bilo upoštevanih le 40 let. Nadalje izhaja, da znaša odmerni odstotek 63,50 %. Pri odmernemu odstotku bi bilo potrebno dodati še 3 x 1,36 %, torej 1,36 % za vsako nadaljnje leto pokojninske dobe nad 40 let. Odmerni odstotek tako znaša 67,58 %, k temu pa je potrebno prišteti še 1,36 % za uveljavljanje otroka. Odmerni odstotek skupaj znaša 69,94 % in ne 64,86 %. Toženec je kot znesek najnižje pokojninske osnove upošteval 1.202,84 EUR, čeprav bi moral upoštevati zadnjo do tedaj znano višino najnižje pokojninske osnove, ki znaša od februarja 2024 dalje 1.332,57 EUR. Tožnici pripada pokojnina najmanj v višini 931,99 EUR. Priglaša stroške pritožbe.

3. Toženec v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno.

5. Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah pritožbenih razlogov in pri tem po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo kršitev pravil postopka, ki jih uveljavlja pritožba, niti tistih, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. Na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje je sprejelo materialnopravno pravilno odločitev.

6. Predmet sodne presoje je pravilnost in zakonitost dokončne odločbe toženca z dne 9. 7. 2024 v zvezi s prvostopenjsko odločbo z dne 23. 4. 2024, s katero je toženec tožnici odmeril invalidsko pokojnino v višini 780,16 EUR na mesec od 24. 2. 2024 dalje. Toženec je v predsodnem postopku ugotovil, da je tožnica do 22. 5. 2023 (tj. do dneva nastanka invalidnosti) dopolnila 55 let in 5 mesecev starosti in 37 let, 10 mesecev in 27 dni pokojninske dobe, ki skupaj s prišteto dobo (5 let in 7 mesecev) znaša 43 let, 5 mesecev in 27 dni. Najugodnejšo 24-letno mesečno povprečje osnov za tožnico znaša 989,56 EUR. Pokojnina je bila tožnici odmerjena v višini 64,86 % od najnižje pokojninske osnove.

7. Odločitev toženca je sodišče prve stopnje štelo za pravilno in zakonito ter tožbeni zahtevek na odpravo izpodbijanih odločb, na odmero invalidske pokojnine v višini najmanj 931,99 EUR in na izplačilo razlik, zavrnilo. Pritožbeno sodišče soglaša s takšnim zaključkom sodišča prve stopnje.

8. Invalidska pokojnina se odmeri od pokojninske osnove, izračunane na enak način kot pokojninska osnova za odmero starostne pokojnine (prvi odstavek 45. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - ZPIZ-2). Ta se odmeri od pokojninske osnove, ki jo tvori mesečno povprečje osnov zavarovanca za posamezno leto zavarovanja, od katerih so bili plačani prispevki za obvezno zavarovanje (prvi odstavek 30. člena ZPIZ-2).

9. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je bilo tožnici onemogočeno dokazovanje, ker sodišče ni izvedlo vseh predlaganih dokazov in zlasti, ker je zavrnilo dokazni predlog za imenovanje izvedenca finančne stroke. Odločitev, da ne izvede vseh ponujenih dokazov je utemeljena v drugem odstavku 287. člena ZPP, na podlagi katerega senat predlagane dokaze, za katere misli, da niso pomembni zavrne in v sklepu navede, zakaj jih je zavrnil. Sodišče je navedlo, da tožnica ni podala konkretnih pripomb na izračun pokojninske osnove niti ni predložila kakršnihkoli dokazov, ki bi vzbujali dvom v pravilnost izračuna pokojninske osnove. Tožnica namreč ni predložila nobenih dokazov, iz katerih bi izhajalo, da toženec ni pravilno upošteval podatkov kot izhajajo iz matične evidence. Matična evidenca ima naravo javne evidence, kar pomeni, da dokazuje resničnost tistega, kar je v njej potrjeno. Navedbe, da toženec (očitno) naj ne bi v pokojninsko osnovo upošteval nadomestil in nadur ter posplošeno nestrinjanje z višino pokojnine, ne morejo biti podlaga, da se dejansko stanje razjasnjuje s sodnim izvedencem (prim. Psp 60/2023). Naloga sodnega izvedenca, ki je strokovni pomočnik sodišča tudi ni, da odgovori na materialnopravna vprašanja, temveč je to naloga sodišča.

10. V pritožbi tožnica zmotno izpostavlja, da bi moral toženec razpolagati z mesečnimi podatki o osnovah in zneskih prispevkov ter jih neutemeljeno ni želel predložiti. Zakon o matični evidenci zavarovancev in izplačevalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ-1) določa, da so izpisi podatkov iz matične evidence zavarovancev in uživalcev pravic ter potrdila o izplačilih uživalcem pravic javna listina (87. člen). Podatke iz matične evidence zagotavljajo pravne in fizične osebe, ki so kot dajalci podatkov in zavezanci za vložitev prijav podatkov o zavarovanju opredeljeni v predpisih, ki urejajo matično evidenco (drugi odstavek 140. člena ZPIZ-2). Prijava podatkov za matično evidenco se vloži najpozneje do 30. aprila tekočega leta za preteklo koledarsko leto (3. točka prvega odstavka 45. člena ZMEPIZ-1). Pri izračunu pokojninske osnove so bili upoštevani podatki o plačah oziroma osnovah, kot jih je za tožnico sporočil pristojni dajalec podatkov. Ti podatki se vodijo v letnih zneskih in ne v mesečnih.

11. Ne drži pritožbeni očitek, da iz podatkov toženca ne izhaja, kako so se nadomestila in nadure upoštevala v pokojninsko osnovo tožnice. Drugi odstavek 32. člena ZPIZ-2 določa, da se zavarovancem za čas prejemanja nadomestila za izračun pokojninske osnove upošteva plača oziroma osnova, od katere so bili plačani prispevki iz koledarskega leta pred začetkom prejemanja nadomestila. Kadar je povprečna mesečna osnova posameznega koledarskega leta sestavljena iz dela plače oziroma zavarovalne osnove tekočega leta in dela iz leta pred začetkom prejemanja nadomestila, se razlika med njima izrazi z valorizacijskimi količniki, s katerimi se preračunajo pri izračunu pokojninske osnove.

Pri izračunu pokojninske osnove se upošteva tudi plača izplačana za delo preko polnega delovnega časa. Ta se upošteva toliko, kolikor je to dovoljeno po predpisih o delovnih razmerjih in pod pogojem, da so od nje plačani prispevki (tretji odstavek 400. člena ZPIZ-2). Koliko ur (nadomestila in nadur) in kakšen znesek je bil upoštevan v pokojninsko osnovo tožnice izhaja iz priloge "podatki o plačah in nadomestilih", ki jih je toženec priložil izpodbijani odločbi. Tožnica zato dvoma v pravilnost zaključkov sodišča prve stopnje ni vzbudila. Sodišče je v obrazložitvi izpodbijane sodbe navedlo vse potrebne razloge, ki odločitev utemeljujejo in se opredelilo do vseh relevantnih navedb tožnice.

12. Višina odstotka za odmero invalidske pokojnine se določi ob upoštevanju dopolnjene pokojninske dobe zavarovanca in prištete pokojninske dobe, izračunane po 137. členu ZPIZ-2 (prvi odstavek 49. člena ZPIZ-2). Tako odmerjena invalidska pokojnina za invalidnost, ki je posledica poškodbe zunaj dela ali bolezni, ne more presegati zneska pokojnine za invalidnost, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, razen v primeru, če

presega 40 let oziroma če je odmerni odstotek za dopolnjeno pokojninsko dobo višji od odmernega odstotka za 40 let pokojninske dobe za moškega, določenega v 37. členu ZPIZ-2 (drugi odstavek 49. člena ZPIZ-2). Invalidska pokojnina invalidov, katerih invalidnost je posledica poškodbe izven dela ali bolezni tako ne more biti višja kot invalidska pokojnina delovnih invalidov.

Pokojnina se lahko odmeri preko te zgornje meje samo v primeru, če dopolnjena pokojninska doba (in ne prišteta pokojninska doba

13. Neutemeljene so zato pritožbene navedbe, da odmerni odstotek v višini 64,86 %, ni pravilen. Invalidska pokojnina za tožnico, ki bi se odmerila od dopolnjene pokojninske dobe (37 let, 10 mesece in 27 dni) in prištete pokojninske dobe (5 let in 7 mesecev), bi presegla invalidsko pokojnino, odmerjeno za invalidnost, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni oziroma bi bil odmerni odstotek za dopolnjeno pokojninsko dobo višji od odmernega odstotka za 40 let pokojninske dobe za moškega, ki znaša 63,50 % (37. člen ZPIZ-2). Ker dopolnjena pokojninska doba tožnice ni presegla 40 let, je odstotek za odmero pokojnine pravilno določen le od dejanske pokojninske osnove. Skupaj z dodatnim odmernim odstotkom zaradi skrbi za enega otroka v prvem letu njegove starosti (1,36 %) odmerni odstotek tožnice zato znaša 64,86 %.

14. Zmotno je pritožbeno stališče, da bi bilo pri odmeri pokojnine treba upoštevati najnižjo pokojninsko osnovo, ki znaša za februar 2024 dalje 1.332,57 EUR. Najnižja pokojninska osnova se po prvem odstavku 36. člena ZPIZ-2 določi od 1. januarja posameznega koledarskega leta v višini 76,5 % povprečne mesečne plače izplačane v Republiki Sloveniji v preteklem koledarskem letu, zmanjšane za davke in prispevke, ki se plačujejo od plače po povprečni stopnji v Republiki Sloveniji ter povečane za odstotek, s katerim so usklajene pokojnine od 1. januarja tekočega koledarskega leta. Višina najnižje pokojninske osnove se nato spreminja v višini in rokih, v katerih se izvajajo uskladitve pokojnin v tekočem koledarskem letu. Ker je tožnica uveljavljala pokojnino v letu 2024, je podlaga za odmero od najnižje osnove podana v Sklepu o najnižji in najvišji pokojninski osnovi, najnižji osnovi za odmero nadomestil iz invalidskega zavarovanja in najvišjem znesku nadomestila za čas poklicne rehabilitacije od 1. januarja 2024 (Ur. l. RS, št. 38/2024). V 1. členu sklepa je določeno, da znaša najnižja pokojninska osnova za

15. Pokojninska osnova tožnice za 24-letno mesečno povprečje osnov znaša 989,56 EUR in je nižja od najnižje pokojninske osnove, ki znaša 1.202,54 EUR. Toženec je zato tožnici pokojnino pravilno odmeril v višini 64,86 % od najnižje pokojninske osnove.

16. Ker s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani niti niso podani razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče tožničino pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

17. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbe (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Jože Kuhelj v: Veliki komentar Zakona o pokojninskem im invalidskem zavrovanju, GV Založba, Ljubljana 2018, str. 135.

V prvem odstavku 47. člena ZPIZ-2 je določeno, da se invalidska pokojnina za primer invalidnosti, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, odmeri od pokojninske osnove v odstotku, ki ga za moške za 40 let pokojninske dobe določa 37. člen ZPIZ-2, tj. 63,50 %.

Prišteta doba je na podlagi prvega odstavka 137. člena ZPIZ-2 fiktivna pokojninska doba, ki se upošteva zavarovancu pri odmeri pravic, če na dan nastanka invalidnosti še ni dopolnil 65 let starosti.

Prim. sodbo in sklep VIII Ips 8/2014 z dne 13. 1. 2015 ter sodbo Psp 156/2018 z dne 6. 9. 2018.

Sklep o najnižji in najvišji pokojninski osnovi, najnižji osnovi za odmero nadomestil iz invalidskega zavarovanja in najvišjem znesku nadomestila za čas poklicne rehabilitacije od 1. januarja 2024 (2024) - člen 1

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 30, 30/1, 32, 32/2, 36, 36/1, 37, 37, 45, 45/1, 47, 47/1, 49, 49/1, 137, 137/1, 140, 140/2, 400, 400/3

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 287, 287/2

Zakon o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (2013) - ZMEPIZ-1  - člen 45, 45/1, 45/1-3, 87

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.