VDSS Sodba Pdp 266/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-09-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), mag. Urša Klemenčič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - pooblastilo za podajo odpovedi - pisnost - sprememba sistemizacije - svet delavcev - delavec pred upokojitvijo - izbira presežnega delavca - prepoved diskriminacije - sodelovanje delavcev pri upravljanju - utemeljen odpovedni razlog

Izpodbijano odpoved pogodbe o zaposlitvi je podala pristojna oseba. Po določbi prvega odstavka 20. člena ZDR-1 namreč v imenu delodajalca - pravne osebe kot stranka pogodbe o zaposlitvi nastopa njegov zastopnik, določen z zakonom ali aktom o ustanovitvi, ali od njega pisno pooblaščena oseba. ZDR-1 v zvezi s pooblastitvijo oziroma pooblastilom ne določa drugih omejitev, razen da mora biti pisna. Direktorica upravljanja s kadri je imela podlago za podajo odpovedi v 10. točki Sklepa o podelitvi pooblastil z dne 14. 9. 2021.

Ker je bila odpoved izvedena po zakonsko določenem postopku, odpovedni razlog pa je bil utemeljen, morebitna kršitev 91. člena ZSDU sama po sebi na zakonitost odpovedi ne more vplivati.

Toženka je bila pri izbiri presežnega delavca omejena le s četrtim odstavkom 83. člena ZDR-1, ki določa, da je redna ali izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razlogov iz 6. člena ZDR-1 neveljavna.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik krije sam svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 2. 11. 2023 nezakonita; da je toženka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo, ga od 24. 1. 2024 do vrnitve na delo prijaviti v socialna zavarovanja, mu priznati vse pravice iz delovnega razmerja, izplačati plače v višini 2.216,10 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi in premijo za prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje na način in višini kot ostalim delavcem. Odločilo je, da tožnik krije sam svoje stroške postopka.

2. Zoper izpodbijano sodbo vlaga pritožbo tožnik zaradi vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da direktorica upravljanja s kadri ni bila pooblaščena oseba za podajo odpovedi. Besedo "treba" v drugem odstavku 10. točke sklepa o podelitvi pooblastila z dne 14. 9. 2021 je po stališču pritožbe razumeti tako, da lahko direktorica upravljanja s kadri A. A. odpove pogodbo o zaposlitvi le, ko je vezana na rok za podajo odpovedi. Sklicuje se na izpoved direktorja toženke, da se ob sestavi predloga za reorganizacijo ni vedelo, kdo bo odpuščen, in da misli, da je bila A. A. pooblaščena za podajo odpovedi. Iz navedenega izhaja, da direktor toženke ni bil prepričan, kaj pomeni sklep o podelitvi pooblastila oziroma kakšna pooblastila daje. Vztraja, da je sodišče prve stopnje napačno razlagalo določbo 91. člena ZSDU in da bi morala toženka seznaniti svet delavcev z zmanjšanjem števila delavcev. Iz listin ne izhaja, da bi predlog spremembe akta o sistemizaciji prejel svet delavcev. Glede skupnega posvetovanja o presežnih delavcih bi moralo sodišče prve stopnje zaslišati predsednika sveta delavcev in sindikata, česar ni storilo. Med strankama ni sporno, da je toženka izvedla reorganizacijo v skladišču. Sporno pa je, ali so se delovne naloge na novem delovnem mestu referent razlikovale od nalog na delovnem mestu administrator ter zakaj je prav tožnik prejel odpoved pogodbe o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje ugotavlja, da tožnik nima opravljenega izpita za vožnjo viličarja, čeprav iz opisa del in nalog delovnega mesta referent v skladišču ne izhaja, da bi se zahteval za njegovo zasedbo. Po prepričanju tožnika število delavcev, ki imajo izpit za viličarja, zadostuje za izvedbo teh nalog. Sodišču prve stopnje očita, da ni ocenjevalo samo naloge iz opisa obeh delovnih mest administratorja in referenta, temveč tudi naloge, ki niso določene v aktih o sistemizaciji. Tožnikovo izpoved, da je samostojno odpravljal napake med vikendi, kar je njegova redna naloga, je neutemeljeno minimiziralo. Glede vrste dela in nalog, ki so se opravljale na ukinjenem delovnem mestu administrator in novoustanovljenem delovnem mestu referent, sodišče prve stopnje ni ocenilo izpovedi delavcev, ki delajo na teh delovnih mestih (B. B., C. C., D. D. in E. E.). Prav tako ni obrazložilo, zakaj verjame pričam A. A., F. F. in G. G. S tem je kršilo 8. člen ZPP. Delovne naloge na novoustanovljenem delovnem mestu referent so se mogoče res razširile, vendar je bil tožnik za te naloge bolj usposobljen kot B. B. in C. C. Toženka ni pojasnila, zakaj je na to delovno mesto zaposlila slednjega, saj prej ni delal kot administrator in mu dela referenta niso bila poznana. Neprerekana je trditev tožnika, da bi meseca maja 2024 dopolnil 55 let, s čimer bi postal varovana kategorija glede nočnega dela. Vztraja, da je bila moteča njegova starost, ki predstavlja razlog za določitev presežnega delavca. Toženka je zlorabila reorganizacijo za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Uveljavlja bistveni kršitvi določb postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Priglaša stroške pritožbe.

3. Pritožba je bila vročena toženki, ki nanjo odgovarja in predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) v povezavi z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v mejah razlogov iz pritožbe; po uradni dolžnosti je pazilo na naštete bistvene kršitve določb pravdnega postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, niti v pritožbi zatrjevanih kršitev.

6. Tožnik v pritožbi pavšalno uveljavlja bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, vendar obe neutemeljeno. Izpodbijana sodba nima takih pomanjkljivosti, da je ne bi bilo mogoče preizkusiti. V razlogih sodbe o vsebini listin in izpovedi ter med listinami in izpovedmi samimi tudi ni nobenih nasprotij. Česa takega se v pritožbi sodišču prve stopnje niti ne očita. Tožnik si pomen teh bistvenih kršitev razlaga napačno. V resnici s sklicevanjem nanju izpodbija ugotovljeno dejansko stanje.

7. Ni podana niti očitana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s kršitvijo pravil o dokazni oceni. Glede dokaznega zaključka o vsebini ukinjenega delovnega mesta administrator v skladišču in novoustanovljenega delovnega mesta referent v skladišču je sodišče prve stopnje sprejelo jasno, celovito in preverljivo dokazno oceno, ki ustreza metodološkemu napotku iz 8. člena ZPP. Ta določba je lahko bistveno kršena le, kadar dokazna ocena ni v skladu s formalnimi okviri proste dokazne ocene, torej kadar ne ustreza standardu vestnosti in skrbnosti pri presoji vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter uspeha celotnega postopka, česar prvostopenjski dokazni oceni ni mogoče očitati. Iz obrazložitve sodbe izhajajo logični in prepričljivi razlogi, zakaj je sodišče prve stopnje svoj zaključek oprlo na izpovedi prič (direktorice upravljanja s kadri A. A., vodje skladiščno distribucijskega centra F. F. in vodje razvoja kadrov G. G.) ter zakaj ni v celoti sledilo pričam B. B., C. C., D. D. in E. E. Pritožbeno sodišče argumente v celoti sprejema in jih ne ponavlja, pritožbene očitke o neskrbni dokazni oceni pa zavrača kot neutemeljene. Okoliščina, da na tej podlagi ni prišlo do enakih zaključkov, kot so tisti, za katere se zavzema pritožba, pa ne pomeni, da dokazov ni ocenilo vestno oziroma da je kršilo citirano določbo ZPP.

8. Tožnik je bil pri toženki zaposlen na delovnem mestu "administrator v skladišču". Toženka mu je 2. 11. 2023 redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga. V odpovedi je navedla, da je reorganizirala delo tako, da je zaradi spremenjenih potreb delovnega procesa ukinila delovno mesto administratorja. Delovne naloge je prilagodila novim razmeram v skladiščnem poslovanju. Poleg skrbi za vhodno in izhodno dokumentacijo se pojavlja čedalje pomembnejša zahteva po poglobljenem poznavanju skladiščnega software sistema ter aktivnem odpravljanju napak na sistemu. Hkrati je bilo navedeno, da bodo te naloge v celoti prevzele osebe na novoustanovljenem delovnem mestu "referent v skladišču", zaradi česar je prenehala potreba po delovnem mestu tožnika.

9. Pravilna je presoja sodišča prve stopnje, da je izpodbijano odpoved pogodbe o zaposlitvi podala pristojna oseba. Po določbi prvega odstavka 20. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1) namreč v imenu delodajalca - pravne osebe kot stranka pogodbe o zaposlitvi nastopa njegov zastopnik, določen z zakonom ali aktom o ustanovitvi, ali od njega pisno pooblaščena oseba. ZDR-1 v zvezi s pooblastitvijo oziroma pooblastilom ne določa drugih omejitev, razen da mora biti pisna. Direktorica upravljanja s kadri A. A. je imela podlago za podajo odpovedi v 10. točki Sklepa o podelitvi pooblastil z dne 14. 9. 2021. Ta določa, da je za izdajo in podpis odpovedi pogodbe o zaposlitvi pooblaščen direktor upravljanja s kadri, če je v času odsotnosti direktorja družbe treba podati redno ali izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Obstoj pooblastila je bil v postopku pred sodiščem prve stopnje dokazan. O tem sta skladno izpovedala A. A. in direktor toženke H. H., s čimer je toženka ovrgla navedbe tožnika (da naj bi bila direktorica upravljanja s kadri pooblaščena le za vodenje postopkov rednih in izrednih odpovedi, ne pa za njihovo izdajo, razen če so vezane na rok). Tudi po presoji pritožbenega sodišča je besedo "treba" razumeti v kontekstu kadrovskih potreb toženke. To pomeni, da je direktorica upravljanja s kadri v času odsotnosti direktorja 2. 11. 2023 lahko odpovedala pogodbo o zaposlitvi tožniku. Na drugačno presojo ne vpliva pritožbeno izpostavljanje delov izpovedi direktorja, da se ob sestavi predloga za reorganizacijo še ni vedelo, kdo bo odpuščen, in da naj bi na vprašanje o pooblastilu A. A. za podajo odpovedi, odgovoril, da misli, da je bila pooblaščena. Bistveno je, da je direktor v izpovedi potrdil obstoj pooblastilnega razmerja s tem, ko je izpovedal, da je A. A. v primeru njegove odsotnosti pooblaščena za podpis odpovedi.

10. Neutemeljen je pritožbeni očitek glede neupoštevanja določbe 91. člena Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju (ZSDU), ker toženka ni obvestila sveta delavcev, zahtevala skupnega posvetovanja glede spremembe sistemizacije in ker ni seznanila sveta delavcev z zmanjšanjem števila delavcev. Sodišče prve stopnje je na podlagi listin in izpovedi A. A. pravilno ugotovilo, da je toženka tako sindikatu I. kot tudi svetu delavcev I. posredovala predlog 23. sprememb Akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest in da je potekalo posvetovanje ter da svet delavcev ni podal pripomb. Sicer pa tudi morebitno neupoštevanje navedene določbe v obravnavanem primeru ne more biti razlog za nezakonitost odpovedi. ZSDU določa načine in pogoje za sodelovanje delavcev pri upravljanju gospodarskih družb, in ne delovnopravnih razmerij. V zvezi s tem tožnik tudi ni zatrjeval, da je na zatrjevano kršitev opozoril svet delavcev oziroma da je ta ukrepal po 98. členu ZSDU. Ker je bila odpoved izvedena po zakonsko določenem postopku, odpovedni razlog pa je bil utemeljen, kot bo obrazloženo v nadaljevanju, morebitna kršitev 91. člena ZSDU sama po sebi na zakonitost odpovedi ne more vplivati (prim. zadevo VS RS VIII Ips 71/2016; točka 12 obrazložitve). Glede na navedeno pritožbeno sodišče soglaša z oceno sodišča prve stopnje o nepotrebnosti dokaznega predloga z zaslišanjem predsednikov sveta delavcev in sindikata.

11. Poslovni razlog iz prve alineje prvega odstavka 89. člena ZDR-1 je podan, če preneha potreba po opravljanju dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca. Poslovni razlog je podan med drugim tudi, če naloge, ki jih je delavec opravljal, še obstajajo, pa jih je delodajalec z drugačno organizacijo dela prerazporedil med druge delavce. Zaradi prerazporeditve nalog delo delavca, ki je te naloge opravljal, pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi ni več potrebno.

12. Tožnik v pritožbi ne oporeka odločilnemu dejstvu, da je bilo delovno mesto, ki ga je zasedal, ukinjeno. Sodišče prve stopnje je opisalo tudi vsebinske razlike med ukinjenim delovnim mestom administrator v skladišču in novoustanovljenim delovnim mestom referent v skladišču, čemur pritožba niti ne nasprotuje. Po pravilni ugotovitvi sodišča prve stopnje novoustanovljeno delovno mesto referenta v skladišču združuje večino nalog administratorja v skladišču, posamezne delovne naloge delovnega mesta vodje izmene komisioniranja (fizično urejanje, vožnja viličarja in dopolnjevanje komisionirnih mest), ki je bilo ravno tako ukinjeno, in povsem nove naloge, ki zahtevajo poglobljeno poznavanje skladiščnega programskega sistema ATLAS in SAP. Da so se naloge na novoustanovljenem delovnem mestu referent v skladišču dodatno razširile, nenazadnje dopušča tudi tožnik v pritožbi.

13. Sodišče prve stopnje je vsako od nalog delovnega mesta administrator v skladišču opisalo: kaj je obsegala in kako (če) se po spremembi skladiščnega poslovanja izvaja ta naloga sedaj na delovnem mestu referent v skladišču. To velja tako za naloge iz opisa delovnega mesta kot tudi za naloge, ki se pri toženki opravljajo na novoustanovljenem delovnem mestu. Pri preizkusu zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi je preverilo obstoj potreb, ne le po opravljanju tistih nalog, ki so bile v opisu delovnega mesta, pač pa po dejanskem delu, saj popolnoma vseh nalog ob dinamiki ... dejavnosti ni mogoče formalno zajeti v dokument. Res je sicer A. A. izpovedala, da se v konkretne delovne naloge v skladišču ni spuščala, vendar je s tem v zvezi zaupala F. F., ki je natančno opisal dejanske razlike med delovnimi mesti v skladišču. Pojasnil je, da so se nekatere delovne naloge administratorja v skladišču prenesle na delovno mesto skrbnika sistema, delno pa na delovno mesto vodje. Zgolj zato, ker je bil na delovnem mestu vodje zaposlen pol leta pred reorganizacijo, mu ni mogoče odreči verodostojnosti. Glede vsebine in zahtevnosti primerjanih delovnih mest administratorja in referenta v skladišču je sodišče prve stopnje utemeljeno sledilo tudi izpovedi G. G., ki sicer ni bil neposredno seznanjen z vsemi procesi in nalogami posameznega delovnega mesta. Vendar to še ne pomeni, da zaradi odsotnosti neposredne zaznave o tem ni mogel izpovedati, saj se je seznanil z opisi delovnih mest, ko je aktivno sodeloval pri "Quantifly" - kvalitativni analizi stanja, ki je bila podlaga za reorganizacijo, in opravil razgovore s sodelavci.

14. Na podlagi izpovedi C. C. in B. B., ki sedaj opravljata delo referenta v skladišču, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da se na delovnem mestu referent v skladišču opravlja delo z viličarjem, česar tožnik ni delal. Pavšalna in brez utemeljitve je pritožbena navedba, da število delavcev, ki imajo potreben in zahtevan izpit za viličarja, zadostuje za izvedbo teh nalog. Organizacija delovnega procesa je v pristojnosti delodajalca. Ker je delo z viličarjem ena od dejanskih nalog novo sistemiziranega delovnega mesta referent v skladišču, morajo biti za to opravilo zaposleni usposobljeni.

15. Glede delovne naloge odpravljanja napak v sistemu je sodišče prve stopnje utemeljeno sledilo izpovedi F. F., da ta naloga v okviru delovnega mesta referenta ni več na osnovni ravni, temveč gre za kompleksnejšo nalogo. Pri morebitnem odpravljanju napak tožnik zagotovo ni imel tolikšne širine, da bi jo lahko samostojno odpravljal. Tožnik je sicer izpovedal, da je tudi sam odpravljal težave, vendar je to opravljal zgolj takrat, ko vodje ni bilo, oziroma med vikendi. Občasno je sicer odpravil kakšno težavo (zastoj), vendar pa odpravljanje težav ni bila ena izmed rednih nalog administratorja. Če se naloga odpravljanja napak v sistemu le občasno opravlja ob vikendih, potem ni mogoče govoriti o redni nalogi, za kar se zavzema pritožba. Ker tožnik na zaslišanju ni znal pojasniti, kaj naj bi analiziranje napak dejansko zajemalo, je neutemeljena pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje v zvezi s tem podcenjevalo izpoved tožnika.

16. Neutemeljena je pritožbena navedba, da toženka potrebuje referenta v skladišču v treh izmenah. Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem ugotovilo, da je nujno le, da je referent prisoten v jutranji izmeni, v nočni izmeni pa ni potreben. Večina opravil se opravi v jutranjih izmenah, nočne izmene pa so bolj specifične in naloge prehajajo med različnimi vlogami. Tako E. E., zaposlen na delovnem mestu komisionar, občasno opravlja delo referenta (okvirno 50 %) v popoldanski in nočni izmeni. Tudi D. D. je izpovedal, da so si delavci v skladišču med seboj pomagali (in si pomagajo še danes).

17. Pravilna je presoja sodišča prve stopnje, da je bila toženka pri izbiri presežnega delavca omejena le s četrtim odstavkom 83. člena ZDR-1, ki določa, da je redna ali izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razlogov iz 6. člena ZDR-1 neveljavna. Okoliščini (proaktivnost, zanimanje oziroma odnos delavcev do dela) nimata narave kriterijev za izbiro presežnih delavcev, saj sodišče prve stopnje ni ugotovilo, da sta bili določeni s kolektivno pogodbo, niti jih toženka ni sama vnaprej določila. Toženka je namreč v zvezi s tem le pojasnila miselno presojo nadrejenih, ki jih je privedla do odločitve, katerega od zaposlenih na ukinjenem delovnem mestu administratorja v skladišču ne bo več potrebovala. Ta odločitev toženke ni bila posledica uporabe kriterijev, temveč njene proste odločitve, kateremu od zaposlenih bo podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Glede na to, da delodajalec lahko obdrži na delu bolje prizadevne delavce, ki kažejo več zanimanja za delo, okoliščini, s katerimi je toženka utemeljevala izbiro tožnika za presežnega delavca, nista diskriminatorni, saj nista povezani z neko osebno okoliščino. To, ali sta se C. C. in B. B. izobraževala ali priučila ob delu na novo ustanovljenem delovnem mestu, nima nobenega vpliva na odločitev v tem sporu. Tudi to, da toženka ni podala navedbe, zakaj je na novoustanovljeno delovno mesto zaposlila C. C., ki je pred spremembo sistemizacijo opravljal delo vodje komisioniranja v izmeni, ni odločilno, ker ni pogoj za zakonitost odpovedi.

18. Pogoji varstva pred odpovedjo se presojajo po stanju na dan podaje odpovedi. Odpoved je bila podana 2. 11. 2023, tega dne pa tožnik še ni imel statusa delavca pred upokojitvijo po 114. členu ZDR-1 niti od njega toženka ni bila dolžna pridobiti pisnega soglasja za nočno delo po 199. členu ZDR-1. Tudi sicer sodišče prve stopnje ni ugotovilo, da bi tožnik pred izpodbijano odpovedjo nadrejenim izrazil željo, da ne bi več delal v nočni izmeni, ko dopolni starost 55 let. Priči J. J. in K. K. se namreč nista spomnila, da bi se s tožnikom konkretno pogovarjala o tem, da tožnik ne bi več opravljal nočnega dela.

19. Upoštevaje ugotovljena dejstva je pravilno stališče sodišča prve stopnje, da izvedena reorganizacija dela ne predstavlja zlorabe odpovedi pogodbe o zaposlitvi. S sistemizacijo delovnega mesta referent v skladišču ni prišlo zgolj do formalnega preimenovanja delovnega mesta administrator v skladišču, ki ga je zasedal tožnik, temveč je dejansko prišlo do drugačne organizacije del (sprememb v skladiščnem poslovanju) pri toženki. Po izvedeni reorganizaciji se na nobenem od delovnih mest ne opravljajo dela in naloge ukinjenega delovnega mesta administrator v skladišču na enak način kot pred spremembo sistemizacije. Ugotovljeno je bilo, da so se naloge, ki jih je tožnik kot administrator v skladišču dejansko opravljal, nadgradile in deloma prenesle na druge zaposlene, ki jih opravljajo poleg dotedanjega dela. Toženka je torej dejansko spremenila dotedanji način dela tako, da je potreba po opravljanju dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto administrator v skladišču dejansko prenehala.

20. Glede na vse obrazloženo je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je obstajal utemeljen poslovni razlog organizacijske narave, zaradi katerega je postalo tožnikovo delo pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi nepotrebno, obravnavana odpoved pogodbe o zaposlitvi pa ni bila podana iz drugih nezakonitih razlogov. Ker je izpodbijana odpoved zakonita, je tožbene zahtevke utemeljeno zavrnilo.

21. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato jih pritožbeno sodišče skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne presoja.

22. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

23. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje stroške pritožbe (prvi odstavek 165. člena ZPP in prvi odstavek 154. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 6, 20, 20/1, 83, 83/4, 89, 89/1, 89/1-1, 114, 199

Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju (1993) - ZSDU  - člen 91, 98

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.