VDSS Sklep Pdp 453/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), Katarina Rajgelj (poroč.), mag. Klavdija Ana Magič

vrnitev v prejšnje stanje - skrbnost odvetnika kot pooblaščenca - neupravičen razlog - zamuda roka za vložitev odgovora na tožbo

Ni sporno, da je bil predlog za vrnitev v prejšnje stanje pravočasen in dovoljen ter da je tožena stranka zamudila rok za odgovor na tožbo za en dan. Sporno pa je vprašanje, ali je bila zamuda posledica upravičenega vzroka. Po ustaljeni sodni praksi predstavlja upravičen vzrok le takšno okoliščino, ki je stranka oziroma njen pooblaščenec ni mogla preprečiti niti ob ravnanju s potrebno skrbnostjo. Presoja nekrivde je strožja, kadar zamudo povzroči odvetnik kot pravni strokovnjak, saj se od njega pričakuje višja stopnja profesionalne skrbnosti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog tožene stranke z dne 25. 7. 2025 za vrnitev v prejšnje stanje.

2. Tožena stranka vlaga pritožbo zoper sklep, s katerim je sodišče zavrnilo njen predlog za vrnitev v prejšnje stanje, in sicer zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja ter bistvenih kršitev pravdnega postopka. Predlaga spremembo sklepa oziroma njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve v novo odločanje. Jedro pritožbe je v tem, da je pooblaščenka tožene stranke zamudila prekluzivni rok za odgovor na tožbo zaradi napačne uradne pisne informacije sodišča o datumu vročitve tožbe, na katero se je upravičeno zanesla. Pooblaščenka je ravnala skrbno in strokovno: takoj po prevzemu zastopanja je na uradni elektronski naslov sodišča poslala pisno poizvedbo o datumu vročitve, izrecno zaradi pravilnega izračuna roka, ter istega dne prejela uraden pisni odgovor sodišča z logotipom in podpisom uradne osebe. Odgovor ni vseboval nobenega opozorila, da gre za neuradno ali nezanesljivo informacijo, zato pooblaščenki ni mogoče očitati malomarnosti. Sodišče je po mnenju pritožnice napačno in prestrogo presodilo, da bi morala pooblaščenka kljub uradni pisni informaciji datum vročitve še dodatno preveriti z neposrednim vpogledom v sodni spis. Takšno stališče je neživljenjsko, nesorazmerno in v nasprotju z običajno odvetniško prakso ter načelom pravne varnosti. Noben predpis ne nalaga odvetniku obveznosti, da mora vse podatke nujno pridobiti izključno z osebnim vpogledom v spis, še posebej, kadar jih pridobi z uradno pisno poizvedbo pri sodišču. Pritožba poudarja, da se je sodišče zmotno sklicevalo na sodno prakso in komentar dr. Aleša Galiča, saj so ti vzeti iz konteksta in se nanašajo na drugačna dejanska stanja (organizacijo odvetniške pisarne oziroma neuradne, telefonske informacije). V obravnavanem primeru pa gre za uradno pisno komunikacijo sodišča, ki utemeljuje upravičeno pričakovanje, da je posredovan podatek pravilen. Zaradi napačne informacije sodišča je tožena stranka zamudila rok zgolj za en dan, posledica pa je izguba procesne pravice z zanjo nepopravljivimi učinki. Teža posledic je nesorazmerna in bistveno večja od očitanega ravnanja pooblaščenke, zato bi moralo sodišče napako odpraviti z dovolitvijo vrnitve v prejšnje stanje. Pritožnica zaključuje, da zavrnitev vrnitve v prejšnje stanje pomeni pretiran formalizem, ruši zaupanje v sodne in državne institucije ter krši načelo pravne varnosti, pravico do učinkovitega sodnega varstva (23. člen Ustave RS), pravico do poštenega sojenja (6. člen EKČP) in pravico do učinkovitega pravnega sredstva (13. člen EKČP). Zato meni, da so izpolnjeni vsi pogoji za ugoditev pritožbi.

5. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje, ker je pravilno presodilo, da zamuda roka za odgovor na tožbo ni bila posledica upravičenega vzroka v smislu prvega odstavka 116. člena ZPP.

6. Ni sporno, da je bil predlog za vrnitev v prejšnje stanje pravočasen in dovoljen ter da je tožena stranka zamudila rok za odgovor na tožbo za en dan. Sporno pa je vprašanje, ali je bila zamuda posledica upravičenega vzroka.

7. Po ustaljeni sodni praksi predstavlja upravičen vzrok le takšno okoliščino, ki je stranka oziroma njen pooblaščenec ni mogla preprečiti niti ob ravnanju s potrebno skrbnostjo. Presoja nekrivde je strožja, kadar zamudo povzroči odvetnik kot pravni strokovnjak, saj se od njega pričakuje višja stopnja profesionalne skrbnosti.

8. Pritožbeno sodišče soglaša s presojo sodišča prve stopnje, da v obravnavanem primeru ta standard ni bil dosežen. Odvetnik, ki prevzame zastopanje stranke, se mora sam seznaniti s procesnim gradivom in preveriti, ali so v teku kakšni prekluzivni roki, kar vključuje tudi preverbo datuma vročitve sodnega pisanja, od katerega je odvisen tek roka.

9. Dejstvo, da je pooblaščenka tožene stranke od administrativne uslužbenke sodišča prejela elektronsko sporočilo z navedbo datuma vročitve, je sodišče prve stopnje upoštevalo, vendar mu pravilno ni pripisalo odločilnega pomena. Pridobitev informacije od sodišča po elektronski poti pooblaščenca ne razbremeni dolžnosti, da sam preveri datum vročitve z vpogledom v spis, zlasti kadar je pooblaščenec v dvomu glede trenutka vročitve in ko gre za odločilno procesno dejstvo, od katerega je odvisna izguba pravice.

10. Pritožbene navedbe, da bi se moral odvetnik zanesti na točnost uradne informacije, podane s strani administrativne uslužbenke sodišča, ne morejo biti upoštevne. Iz vsebine elektronske korespondence z dne 14. 1. 2025 (list. št. 9 in 11) izhaja, da je pooblaščenka tožene stranke zaprosila za podatek o datumu vročitve sodnega pisanja, ker naj bi bilo toženi stranki puščeno v hišnem predalčniku in ne ve, kdaj je prejela pošto. Na poizvedbo je odgovorila administrativna uslužbenka sodišča, ki je po naravi svojega dela pristojna za posredovanje tehničnih oziroma administrativnih podatkov, ne pa za pravno presojo nastopa fikcije vročitve v smislu določb ZPP.

11. Odgovor, da je bilo pisanje vročeno dne 30. 12. 2024, je zato treba razumeti kot podatek o dejanskem ravnanju poštnega uslužbenca oziroma o dnevu, ko je bilo pisanje puščeno v hišnem predalčniku naslovnika (kot izhaja iz obvestila sodišču o opravljeni vročitvi (list. št. 6), ne pa kot pravno kvalificirano ugotovitev dneva vročitve po pravilih o fikciji vročitve. Presoja, kdaj je vročitev opravljena s fikcijo, je pravno vprašanje, ki izhaja neposredno iz zakona in podatkov vročilnice ter sodi v sfero pravne presoje, za katero administrativno osebje sodišča ni pristojno in katerega odgovor tudi objektivno ne more nadomestiti vpogleda v sodni spis.

12. Prav zaradi tega se od odvetnika kot pravnega strokovnjaka pričakuje, da odločilna procesna dejstva, od katerih je odvisen tek prekluzivnih rokov, preveri sam na podlagi vpogleda v spis oziroma vročilnico. Čeprav je pooblaščenka tožene stranke prejela informacijo po elektronski poti z uradnega naslova sodišča, ta informacija po svoji naravi ni predstavljala pravne presoje vročitve niti zavezujoče ugotovitve sodišča o začetku teka roka.

13. Pritožbeno sodišče zato soglaša s sodiščem prve stopnje, da se pooblaščenka tožene stranke v danih okoliščinah ni mogla upravičeno zanesti na navedeni podatek kot na odločilen pravni temelj za izračun prekluzivnega roka. Napačno razumevanje pomena posredovanega podatka s strani administrativne uslužbenke ne predstavlja upravičenega razloga za zamudo v smislu prvega odstavka 116. člena ZPP.

14. Pritožbeno sodišče se prav tako ne strinja s pritožbenimi navedbami, da bi morala administrativna uslužbenka sodišča v elektronskem odgovoru izrecno navesti, da gre zgolj za neuradno oziroma informativno informacijo, za katere pravilnost sodišče ne odgovarja. Administrativna komunikacija sodišča, namenjena posredovanju osnovnih podatkov o stanju zadeve, po svoji naravi ne predstavlja procesnega dejanja niti pravno zavezujoče presoje, temveč organizacijsko pomoč strankam in njihovim pooblaščencem. Niti ZPP niti Sodni red, ki ureja organizacijo in poslovanje sodišč, ne določa obveznosti sodišča, da bi moralo ob vsakem takem odgovoru dodajati posebna opozorila o njegovem informativnem značaju, prav tako odsotnost takšnega opozorila ne more ustvariti upravičenega pričakovanja o pravni zavezujočnosti posredovanega podatka. Od odvetnika kot pravnega strokovnjaka se pričakuje, da razlikuje med administrativno informacijo in pravno relevantno ugotovitvijo o vročitvi, ki jo je mogoče zanesljivo preveriti le z vpogledom v sodni spis oziroma vročilnico.

15. Podatek o vročitvi sodnega pisanja ni pravni pouk, temveč procesno dejstvo. Neustrezno je zato sklicevanje pritožbe na sodno prakso, ki se nanaša na napačen pravni pouk in s tem povezane posledice. Odvetnik kot pravni strokovnjak nosi tveganje, če odločilno procesno dejanje opravi zgolj na podlagi posredne informacije, ne da bi preveril njeno pravilnost v spisu (ali s strani sodišča pridobil vsaj fotokopijo obvestila sodišču o opravljeni vročitvi, iz katerega je jasno razvidno, kdaj je bilo obvestilo o pisanju in kdaj samo pisanje puščeno v hišnem predalčniku naslovnika), še posebej v okoliščinah, ko ima možnost enostavnega vpogleda v sodni spis (kot v konkretnem primeru, ko ima pooblaščenka pisarno na istem naslovu kot sodišče, ki je v zadevi odločalo).

16. Pritožbeno sodišče soglaša tudi s stališčem sodišča prve stopnje, da se obravnavani primer bistveno ne razlikuje od zadeve, o kateri je Višje sodišče v Ljubljani odločilo s sodbo in sklepom I Cp 1591/2017. Ključno je, da morebitna napačna informacija, pridobljena s strani administrativne osebe sodišča, pooblaščenca ne razbremeni njegove temeljne dolžnosti samostojnega preverjanja procesnih rokov. To stališče je skladno z ustaljenimi načeli procesnega prava in ne predstavlja nedopustnega formalizma.

17. Prav tako niso utemeljene pritožbene navedbe o kršitvi načela pravne varnosti, pravice do poštenega sojenja in pravice do učinkovitega sodnega varstva. Izguba procesne pravice v obravnavanem primeru ni posledica ravnanja sodišča, temveč opustitve dolžnega ravnanja pooblaščenke, ki bi zamudo lahko preprečila z ravnanjem, ki se od nje objektivno pričakuje.

18. Ker je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje, pravilno uporabilo materialno pravo in ni zagrešilo niti zatrjevanih niti po uradni dolžnosti upoštevnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

Prim. A. Galič, Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 1. knjiga, GV Založba, 2005, str. 482.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 116, 116/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.