VDSS Sodba Pdp 310/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), Katarina Rajgelj (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

DELAVCI V DRŽAVNIH ORGANIH - DELOVNO PRAVO - JAVNI USLUŽBENCI

dopust - panožna kolektivna pogodba - policist - objektivni kriterij - subjektivni kriterij - akt o sistemizaciji delovnih mest - jezikovna razlaga - določitev števila dni letnega dopusta

Jezikovna razlaga 1. alineje a) točke prvega odstavka 19.a člena Kolektivne pogodbe za policiste nakazuje, da določba vsebuje dva vsebinska pogoja, ki se med seboj dopolnjujeta: formalni pogoj - delavec mora biti razporejen na delovno mesto, ki je v aktu o sistemizaciji določeno kot specifično, torej kot tisto, za katero se zahtevajo posebna znanja in spretnosti in na katerih je delavec izpostavljen večjim obremenitvam in nevarnostim; dejanski pogoj - delavec mora delo na takšnem delovnem mestu dejansko opravljati več kot devet mesecev v letu. Pogoja sta kumulativna, šele njuna skupna izpolnitev daje pravico do dodatnih dni letnega dopusta po tej določbi. Tožnik na specifično delovno mesto ni bil razporejen, zato pri njem prvi pogoj ni izpolnjen.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Stranki krijeta vsaka svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za odpravo sklepov tožene stranke z dne 23. 3. 2023 in 17. 5. 2023 ter 22. 3. 2024 in 8. 5. 2024. Zavrnilo je tožnikov zahtevek, da mu tožena stranka s posebno odločbo odmeri letni dopust za leto 2023 v trajanju 41 dni in mu prizna pravico do izrabe 41 dni letnega dopusta (podredno: da mu odmeri dodatni letni dopust za leto 2023 v trajanju 4 dni in mu prizna pravico do izrabe skupaj 41 dni letnega dopusta), kot tudi da mu s posebno odločbo odmeri letni dopust za leto 2024 v trajanju 42 dni in mu prizna pravico do izrabe 42 dni letnega dopusta (podredno: da mu odmeri dodatni letni dopust za leto 2024 v trajanju 4 dni in mu prizna pravico do izrabe skupaj 42 dni letnega dopusta). Odločilo je, da je tožnik toženi stranki dolžan plačati stroške postopka v višini 718,05 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadaljnji). Vztraja pri navedbah iz postopka pred sodiščem prve stopnje. Trdi, da mu pravica do dodatnih 4 dni letnega dopusta po 1. alineji a) točke prvega odstavka 19.a člena Kolektivne pogodbe za policiste tako za leto 2023 kot za leto 2024 pripada zaradi dejanskega opravljanja dela v posebnih pogojih. Izpostavlja, da bi sodišče prve stopnje moralo upoštevati, da dejansko poleg svojih posebnih nalog opravlja tudi vsa dela višjega kriminalista specialista, saj je pri svojem delu uporabljal vsa posebna znanja in spretnosti, ki so zahtevana za višje kriminaliste - specialiste. Meni, da je namen določbe v varstvu policistov, ki dejansko opravljajo delo v posebnih pogojih, zato naj bi bilo odločilno dejansko opravljanje dela, ne pa formalna razporeditev. Tudi sodna praksa delavcem priznava pravice na podlagi dejanskega opravljanja dela. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe in ugoditev tožbenemu zahtevku oziroma podredno razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrne. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je tožnik zaposlen na Policijski upravi A. na delovnem mestu "vodja oddelka B." v uradniškem nazivu "višji kriminalistični inšpektor specialist SKP III". V postopku zatrjuje, da mu je tožena stranka nepravilno odrekla priznanje dodatnih štirih dni letnega dopusta po 1. alineji a) točke prvega odstavka 19.a člena Kolektivne pogodbe za policiste (v nadaljevanju: KP). Navaja, da je do tega dopusta upravičen, saj pri opravljanju dela na svojem delovnem mestu poleg vodstvenih in nadzornih nalog dejansko izvaja enake naloge kot zaposleni na specifičnem delovnem mestu "višji kriminalist", čeprav njegovo delovno mesto - za razliko od slednjega - v Aktu o sistemizaciji ni opredeljeno kot specifično.

6. Sodišče prve stopnje je tožnikov zahtevek za priznanje dodatnih štirih dni letnega dopusta po 1. alineji a) točke prvega odstavka 19.a člena Kolektivne pogodbe za policiste zavrnilo. Pravilno je ugotovilo, da ima tožena stranka specifična delovna mesta, za katere se zahtevajo posebna znanja in spretnosti in na katerih so policisti izpostavljeni večjim obremenitvam in nevarnostim, določena v 104. členu Akta o sistemizaciji. Tožnik na specifično delovno mesto (v okviru oddelka B. je to delovno mesto "višji kriminalist specialist") ni bil razporejen. Pravilno je štelo, da se za pridobitev pravice do dodatnih 4 dni letnega dopusta v skladu s citirano določbo KP zahteva tako i) razporeditev na specifično delovno mesto kot ii) dejansko opravljanje dela na takšnem delovnem mestu več kot 9 mesecev v letu, pri tožniku pa prvi pogoj (razporeditev na specifično delovno mesto) ni izpolnjen. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša tako z dejanskimi ugotovitvami, kot materialnopravno presojo sodišča prve stopnje.

7. Skladno z 160. členom Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1) se daljše trajanje letnega dopusta, kot je odločeno v 159. členu ZDR-1, lahko določi s kolektivno pogodbo ali pogodbo o zaposlitvi. Kolektivna pogodba za policiste v 19.a členu določa dodatni letni dopust za posebne pogoje dela. Besedilo 1. alineje a) točke prvega odstavka 19.a člena KP je jasno, natančno in nedvoumno. V njej je zapisano, da se letni dopust za 4 dni poveča "

policistom, ki so pri izvajanju posebno zahtevnih nalog na delovnih mestih, za opravljanje katerih se zahtevajo posebna znanja in spretnosti in so določena v aktu o organizaciji in sistemizaciji, izpostavljeni večjim obremenitvam in nevarnostim

ki več kot devet mesecev v letu opravljajo delo na specifičnih delovnih mestih

8. Jezikovna razlaga nakazuje, da določba vsebuje dva vsebinska pogoja, ki se med seboj dopolnjujeta: formalni pogoj - delavec mora biti razporejen na delovno mesto, ki je v aktu o sistemizaciji določeno kot specifično, torej kot tisto, za katero se zahtevajo posebna znanja in spretnosti in na katerih je delavec izpostavljen večjim obremenitvam in nevarnostim; dejanski pogoj - delavec mora delo na takšnem delovnem mestu dejansko opravljati več kot devet mesecev v letu. Pogoja sta kumulativna, kot je to pravilno izpostavilo sodišče prve stopnje, šele njuna skupna izpolnitev tako daje pravico do dodatnih dni letnega dopusta po tej določbi. Formalna razporeditev predstavlja objektiven kriterij, ki zagotavlja pravno varnost in enotno uporabo pravice, ki tako ni odvisna od vsakokratne subjektivne presoje, kdaj je posameznik opravljal posebno zahtevne naloge, medtem ko zahteva po dejanskem opravljanju takšnega dela več kot devet mesecev v letu preprečuje, da bi pravico uveljavljali delavci, ki so sicer formalno razporejeni na takšno delovno mesto, vendar teh nalog dejansko ne opravljajo oziroma jih ne opravljajo v zadostnem obsegu (situacija iz zadeve VDSS opr. št. Pdp 268/2020). Kumulativnost zagotavlja ravnotežje med obema vidikoma in onemogoča arbitrarnost. Kolektivna pogodba je tako povsem jasno omejila krog upravičencev na tiste policiste, ki so razporejeni na specifična delovna mesta, ki jih kot takšna določa akt o sistemizaciji in takšno delo (izvajanje posebno zahtevnih nalog, pri katerih so izpostavljeni večjim obremenitvam in nevarnostim) dejansko tudi izvajajo več kot 9 mesecev v letu.

9. Vključitev akta o sistemizaciji v citirano določbo ni naključna, temveč izraža zavestno odločitev pogodbenih strank kolektivne pogodbe, da se objektivno in jasno določi, katera delovna mesta se štejejo za

, torej za tista, ki zahtevajo posebna znanja in spretnosti ter se opravljajo v pogojih povečanih obremenitev in nevarnosti. Ta delovna mesta se opredelijo v aktu o sistemizaciji, pri čemer je presoja o tem, katera bodo vanj vključena kot specifična, prepuščena delodajalcu kot strokovno usposobljenemu organu, ki najbolje pozna organizacijo dela in naravo posameznih nalog v policiji. Delodajalec je tako tisti, ki na podlagi svojega strokovnega in organizacijskega znanja sistemizira delovna mesta in določi, katera med njimi izpolnjujejo merila za specifična delovna mesta v smislu navedene določbe.

10. Kadar je določba kolektivne pogodbe jasna in njeno besedilo ne pušča dvoma o vsebini, sodišče nima pooblastila, da bi ji pripisovalo drugačen pomen, kot izhaja iz njenega besedila. Če je določba jasna, se uporablja tako, kot je zapisana. V tem primeru je določba 1. alineje a) točke prvega odstavka 19.a člena KP jasno strukturirana in ne daje podlage za razlago, po kateri bi bilo za pridobitev pravice do dodatnih dni letnega dopusta zadostno le dejansko opravljanje posebno zahtevnih nalog brez formalne razporeditve.

11. Ker tožnik v spornem obdobju ni bil razporejen na specifično delovno mesto, določeno v aktu o sistemizaciji, in torej ni izpolnil že prvega pogoja iz določbe, pravica do dodatnega dopusta ni nastala, ne glede na to, da je morda dejansko opravljal posamezne naloge, značilne za takšno delovno mesto. Sodišče prve stopnje je zato pravilno uporabilo materialno pravo, ko je presodilo, da je določba kolektivne pogodbe jasna in da zahteva kumulativno izpolnitev obeh pogojev.

12. Sodišče prve stopnje je pri presoji upoštevalo dela in naloge, ki jih je na delovnem mestu vodje oddelka opravljal tožnik, zato nasprotne pritožbene navedbe ne držijo. Tožnik v postopku pred sodiščem prve stopnje ni zatrjeval, da bi bil na delovnem mestu vodje oddelka izpostavljen večjim obremenitvam in nevarnostim v enakem ali vsaj povsem primerljivem obsegu kot policisti, ki zasedajo delovno mesto "višji kriminalist specialist". Iz ugotovitev sodišča prve stopnje pa izhaja, da se za zasedbo delovnega mesta "višji kriminalist specialist" zahtevajo drugačni pogoji, kot za delovno mesto "vodja oddelka" v nazivu "višji kriminalistični inšpektor specialist" - med drugim je zahtevana drugačna izobrazba in delovne izkušnje, drugačen je tudi opis del in nalog, čemur tožnik v pritožbi ne nasprotuje. Ti elementi predstavljajo objektivne, nevtralne in stvarno utemeljene kriterije razlikovanja, ki dokazujejo, da tožnik ni v primerljivem položaju s policisti, ki po aktu o sistemizaciji zasedajo specifično delovno mesto. Gre torej za razumno in upravičeno diferenciacijo, ki sledi legitimnemu cilju učinkovite organizacije dela v policiji. Tako na tej podlagi v zvezi z nepriznavanjem vtoževane pravice ni mogoče ugotoviti niti kršitve načela enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave RS.

13. Ker s pritožbo uveljavljani razlogi niso utemeljeni in se sodišču prve stopnje tudi niso pripetile kršitve, na katere se pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP).

14. Tožnik ni uspel s pritožbo, zato krije sam svoje stroške pritožbenega postopka (prva odstavka 154. in 165. člena ZPP). Odgovor na pritožbo v vsebinskem smislu ne prispeva dodatnih pravno relevantnih argumentov k že podanim navedbam strank in obrazložitvi sodišča prve stopnje. Čeprav ima tožena stranka do te vloge formalno pravico, jo pritožbeno sodišče ocenjuje kot nekoristno in zato nepotrebno, zaradi česar stroške njenega sestavljanja nosi tožena stranka sama (155. člen ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 159, 160

Kolektivna pogodba za policiste (2012) - člen 19a, 19a/1, 19/1-a, 19a/1-a-1

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.