VDSS Sklep Psp 161/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-29

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

začasna nezmožnost za delo - zaključek bolniškega staleža

Toženec mora v skladu z 233. čl. Pravil OZZ, opredeliti datum začetka in zaključka začasne nezmožnosti za delo v primeru, ko s predhodno odločbo toženca bolniški stalež ni bil zaključen. V tem sporu pa gre za odločanje o predlogu za podaljšanje bolniškega staleža, ki je bil s predhodno odločbo toženca zaključen, ker je bila z določenim dnem ugotovljena zmožnost za delo zavarovanca. Odsotnost opredelitve datuma začetka in zaključka iz izpodbijanih odločb toženca ne predstavlja nepravilnosti in nezakonitosti, saj je toženec že po vsebini odločil, da tožničino zdravstveno stanje ne utemeljuje spremembe odločitve imenovanega zdravnika o zaključku bolniškega staleža.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odpravilo dokončno odločbo toženca št. ... z dne 17. 10. 2024 in št. ... z dne 18. 9. 2024 ter zadevo vrnilo tožencu v ponovno upravno odločanje. Hkrati je odločilo, da je toženec dolžan v roku 30 dni po pravnomočnosti sodbe izdati novo upravno odločbo.

2. Zoper sodbo se pritožuje toženec iz vseh pritožbenih razlogov. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo v celoti razveljavi in tožbeni zahtevek zavrne, podredno razveljavi sodbo in pošlje zadevo sodišču v novo sojenje.

Napačno je materialnopravno stališče sodišča in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja, ko je sodišče v 8. točki obrazložitve ugotovilo, da bi morala biti skladno z 233. čl. Pravil OZZ začasna zadržanost od dela opredeljena z datumom začetka in zaključka, česar pa izpodbijani odločbi toženca ne opredeljujeta, zato ni jasno, za katero obdobje se ugotavlja začasna nezmožnost za delo. Tožencu je v 10. točki obrazložitve naložilo izdajo novega upravnega akta, s katerim bo ponovno odločeno v zadevi in iz katerega bo jasno razvidno, za katero časovno obdobje, opredeljeno z začetkom in zaključkom, se ugotavlja začasna nezmožnost za delo. Tožnica je bila pred izdajo izpodbijanih odločb v bolniškem staležu od 1. 7. 2024 do vključno 15. 9. 2024. Imenovani zdravnik je tožnici z odločbo z dne 7. 8. 2024 z 16. 9. 2024 bolniški stalež zaključil, kar je razvidno iz pregleda poteka začasne zadržanosti z dela z dne 15. 1. 2025. Nadomestna zdravnica je v predlogu imenovanemu zdravniku št. ... z dne 12. 9. 2024 predlagala podaljšanje bolniškega staleža oziroma neprekinjen bolniški stalež s prvim dnem zadržanosti od 1. 7. 2024, tudi od 16. 9. 2024. Gre za predlog za podaljšanje istega bolniškega staleža, ki je bil zaključen s 16. 9. 2024. S tem predlogom nadomestna zdravnica ni, kot v obrazložitvi sodbe navaja sodišče, zaprosila za začasno zmožnost za delo. Ko imenovani zdravniki odločajo o predlogu za podaljšanje bolniškega staleža, kadar s predhodno odločbo toženca bolniški stalež ni bil zaključen, morajo v skladu z 233. čl. Pravil OZZ opredeliti datum začetka in zaključka začasne nezmožnosti za delo. Pri tožnici ni šlo za tak primer, zato o njeni nadaljnji začasni nezmožnosti za delo ni bilo odločano, kar pomeni, da ni bilo podlage, da bi bilo v odločbi časovno opredeljeno trajanje začasne nezmožnosti za delo. Na podlagi teh ugotovitev sta bila predlog imenovanemu zdravniku in pritožba kot neutemeljena zavrnjena. Odločbi toženca nista nejasni, niti nepravilni in nezakoniti. Upravni organ ne more izdati novega upravnega akta, iz katerega bo jasno razvidno, za katero časovno obdobje, opredeljeno z začetkom in zaključkom se ugotavlja začasna nezmožnost za delo, kot mu v 10. točki obrazložitve sodbe nalaga sodišče. Toženec je v odgovoru na tožbo opozoril, da tožnik ni postavil ustreznega tožbenega zahtevka. V pristojnosti toženca je le odločanje o neprekinjenem bolniškem staležu, ki se je začel s 1. 7. 2024, kar pomeni, da toženec odloča le o nadaljnji začasni nezmožnosti za delo od 16. 9. 2024 dalje, ne pa tudi od 23. 9. 2024 dalje, kar s tožbenim zahtevkom uveljavlja tožnica. Bolniški stalež, začet s 23. 9. 2024, bi namreč pomenil nov primer staleža, ki bi bil za prvih 30 dni po določbi 232. čl. Pravil OZZ in 81. čl. ZZVZZ v pristojnosti izbranega osebnega zdravnika in ne v pristojnosti organov toženca.

4. Po preizkusu zadeve v skladu z drugim odstavkom 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (Ur. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) pritožbeno sodišče ugotavlja, da v postopku ni prišlo do absolutno bistvenih kršitev določb ZPP, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti. Zaradi napačno uporabljenega materialnega prava pa je bilo dejansko stanje nepravilno in nepopolno ugotovljeno.

5. Iz listinske dokumentacije v spisu izhaja, da je imela tožnica priznan bolniški stalež od 1. 7. 2024 do 30. 7. 2024 ter od 31. 7. 2024 do 15. 9. 2024 za polni delovni čas zaradi bolezni. Še pred zaključkom bolniškega staleža je nadomestna zdravnica tožničine osebne zdravnice 12. 9. 2024 podala predlog imenovanemu zdravniku, kjer je kot prvi dan zadržanosti naveden datum 1. 7. 2024. Iz poteka začasne zadržanosti od dela je razvidno, da je bila tožnici priznana nadaljnja začasna nezmožnost za delo od 13. 12. 2024 do 11. 1. 2025.

6. Razlogovanje sodišča, da iz izpodbijanih odločb ni razvidno, za katero obdobje se ugotavlja začasna nezmožnost za delo in da takšna obrazložitev ne ustreza zahtevam, ki izhajajo iz prvega odstavka 214. čl. ZUP, zaradi česar je sodišče izpodbijani odločbi odpravilo in vrnilo tožencu v novo odločanje, je zmotno. Toženec mora v skladu z 233. čl. Pravil OZZ, opredeliti datum začetka in zaključka začasne nezmožnosti za delo v primeru, ko s predhodno odločbo toženca bolniški stalež ni bil zaključen. V tem sporu pa gre za odločanje o predlogu za podaljšanje bolniškega staleža, ki je bil s predhodno odločbo toženca zaključen, ker je bila z določenim dnem ugotovljena zmožnost za delo zavarovanca. Zaradi obrazloženega je določilo 233. čl. Pravil OZZ, na katerega se sklicuje sodišče v svoji odločitvi, uporabljivo, če imenovani zdravnik ali zdravstvena komisija ugotovi zdravstveno stanje zavarovanca, ki utemeljuje nadaljnjo začasno nezmožnost za delo od datuma, s katerim je bilo s predhodno odločbo toženca ugotovljena zmožnost za delo zavarovanca. Imenovani zdravnik in zdravstvena komisija pa v tej zadevi nista ugotovila nadaljnje začasne nezmožnosti za delo tožnice, kar pomeni, da ni bilo potrebe, da bi v odločbi časovno opredelila trajanje začasne nezmožnosti za delo. S predhodno odločbo toženca je bilo namreč že ugotovljeno, od kdaj je tožnica zmožna za delo, zato tudi ni potrebno v izpodbijanih odločbah o zmožnosti za delo tožnice o tem odločati še enkrat.

7. Utemeljen je nosilni pritožbeni očitek, da je napačen zaključek sodišča, da bi moral toženec v svojih izpodbijanih odločbah določiti začetek in zaključek začasne zadržanosti od dela. Imenovani zdravnik je 7. 8. 2024 bolniški stalež, priznan tožnici od 1. 7. 2024 do 30. 7. 2024 s strani osebnega zdravnika, odobril od 31. 7. 2024 do vključno 15. 9. 2024 (priloga B1). Slednjega, kot pravilno opozarja toženec, tožnica ni prerekala. Da gre za predlog za podaljšanje istega bolniškega staleža, ki je bil s predhodno odločbo toženca z dne 7. 8. 2024 zaključen s 16. 9. 2024 potrjuje dejstvo, da je nadomestna zdravnica v predlogu imenovanemu zdravniku z dne 12. 9. 2024 (torej pred zaključkom priznanega bolniškega staleža), predlagala podaljšanje bolniškega staleža oziroma neprekinjen bolniški stalež s prvim dnem zadržanosti 1. 7. 2024 tudi od 16. 9. 2024 dalje. Predloga imenovanemu zdravniku ni mogoče upoštevati kot zaprosila za nadaljnjo začasno nezmožnost za delo, saj je kljub pomanjkljivi opredelitvi s strani OZ razvidno, da gre za predlog za podaljšanje bolniškega staleža zaradi stanja po desnostranski refrektomiji desno marca 2024. Navaja, da "še vedno gre za izrazito utrujenost, poslabšanje ledvene funkcije in bolečino v predelu op".

8. Pritožbeno sodišče ne more soglašati s preuranjenim zaključkom sodišča prve stopnje, da zaradi pomanjkljive opredelitve obdobja ni mogoča presoja po vsebini. Upoštevajoč predhodno obrazloženo postopkovno ureditev priznanja začasne zadržanosti od dela v Pravilih OZZ je mogoče ugotoviti za ta spor sporno obdobje. Glede na predhodno priznano začasno zadržanost od dela do 15. 9. 2024, predlog za podaljšanje začasne nezmožnosti za delo in potek začasne zadržanosti,

lahko sodišče v tem sporu ugotavlja začasno zadržanost tožnice za obdobje od 16. 9. 2024 do 12. 12. 2024. Bo pa moralo sodišče še v okviru materialnoprocesnega vodstva spodbuditi tožnico k opredelitvi "zanjo" spornega obdobja. Nenazadnje je utemeljena tudi pritožbena trditev, da je tožnica tista, ki mora opredeliti sporno obdobje nadaljnjega ugotavljanja oziroma presoje začasne nezmožnosti za delo. Potrebno je ločiti zakonske možnosti obsega presoje začasne nezmožnosti za delo in voljo tožnice uveljaviti začasno nezmožnost v teh mejah. Iz tožbenega zahtevka je le razvidno, da tožnica uveljavlja začasno nezmožnost od 23. 9. 2024, kar pa glede na določbe Pravil OZZ predstavlja nov primer začasne nezmožnosti za delo, ki je po določbi 232. čl. Pravil OZZ in 81. čl. ZZVZZ za prvih 30 dni v pristojnosti izbranega osebnega zdravnika in ne v pristojnosti toženca.

9. Odsotnost opredelitve datuma začetka in zaključka iz izpodbijanih odločb toženca tako ne predstavlja nepravilnosti in nezakonitosti, saj je toženec že po vsebini odločil, da tožničino zdravstveno stanje

ne utemeljuje spremembe odločitve imenovanega zdravnika o zaključku bolniškega staleža. Upoštevajoč tožničino trditveno podlago v tožbi, da so pri njej obstajali zdravstveni razlogi, ki so ji kljub dokončni odločbi ZPIZ z dne 13. 6. 2024

preprečevali opravljanje svojega dela, bi moralo sodišče po vsebini presojati, ali zatrjevano drži.

10. Ker je potrebno odgovoriti na strokovna medicinska vprašanja, za kar sodišče samo ni kvalificirano, bo dejansko stanje v nakazani smeri sodišče ugotavljalo s pritegnitvijo sodnega izvedenca ustrezne medicinske stroke. Naloga izvedencev je zagotoviti sodniku znanje, ki ga ta nima in brez katerih odločitev v sporu ni mogoča. Izvedenec bo tožničino morebitno začasno nezmožnost za delo podal s stališča stroke, sodišče pa bo skladno z 8.členom ZPP, le-to tudi dokazno ocenilo. Po pridobitvi izvedenskega mnenja bo sodišče prve stopnje postopalo v skladu z določbami ZPP in odločilo o utemeljenosti tožbenega zahtevka.

11. Ker je ostalo zaradi zmotnega pravnega izhodišča sodišča prve stopnje dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 355. čl. ZPP pritožbi toženca ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Upoštevaje gornja stališča, naj sodišče dopolni dejanske ugotovitve oziroma dokazni postopek (zaradi napačnega razlogovanja, da ni razvidno relevantno obdobje) in ponovno presodi o utemeljenosti tožbenega zahtevka.

12. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da pomanjkljivosti ne more samo odpraviti oziroma da jih bo hitreje odpravilo sodišče prve stopnje. Razen tega pa namen instančnega odločanja ni prenos ugotavljanja dejstev in odločanja s prve na drugo stopnjo, pač pa preverjanje pravilnosti izpodbijane odločitve, pri čemer z vrnitvijo zadeve sodišču prve stopnje glede na dosedanji potek postopka, ne bo kršena pravica strank do sojenja v razumnem roku.

S katero je bila tožnica razporejena v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni s priznano pravico do premestitve na drugo delovno mesto s stvarnimi razbremenitvami v polnem delovnem času.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 214, 214/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 355

Pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja (1994) - člen 232, 233

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.