VDSS Sodba Pdp 327/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-10-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Katarina Rajgelj (preds.), Helena Papež (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - dokazno breme delodajalca - dokazna ocena

Toženka ni dokazala, da bi tožnica samovoljno in brez pojasnila zapustila delovno mesto in s tem kršila obveznosti iz delovnega razmerja. Zato ni podan razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po drugi alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da tožnici zaradi nezakonite izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 17. 4. 2024 delovno razmerje pri toženki ni prenehalo z dnem 18. 4. 2024, pač pa je trajalo do vključno 12. 3. 2025. Toženki je naložilo, da je dolžna tožnici za obdobje od 19. 4. 2024 do 12. 3. 2025 priznati vse pravice iz delovnega razmerja, jo prijaviti v zavarovanje pri ZPIZ in ji za to obdobje plačati mesečna nadomestila plač z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Odločilo je še, da je toženka dolžna tožnici povrniti stroške postopka v znesku 1.544,76 EUR in da je zavezanec za plačilo sodne takse toženka.

2. Zoper sodbo se pritožuje toženka. Uveljavlja pritožbene razloge bistvene kršitve določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter napačne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Ne strinja se z odločitvijo in obrazložitvijo sodišča prve stopnje glede očitka iz izredne odpovedi, ki se nanaša na tožničino samovoljno zapustitev delovnega mesta dne 8. 4. 2024 in neobvestitev toženke o razlogih za ta odhod. Opozarja, da sta se priči A. A. in B. B. zgolj po telefonu seznanili s tem, kar jima je povedala tožnica, zato bi ju moralo sodišče oceniti kot manj relevantni; in da je sodišče prve stopnje povzelo le del izpovedi priče C. C. Nadalje sodišču prve stopnje očita, da je nekritično sledilo le izpovedbi tožnice, izpovedbam prič, ki tožnici ne sledijo, pa se je v obrazložitvi sodbe izognilo. Sodišče prve stopnje je nepravilno zaključilo, da je zakonita zastopnica toženke izdala odredbo, naj tožnica zapusti prostore toženke. Tega ni zatrjevala niti tožnica v njeni izpovedbi. Zato je v tem delu obrazložitev sodbe v nasprotju z izvedenimi dokazi, podana pa je tudi postopkovna kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ker je zakonita zastopnica toženke izpovedala, da s tožnico ni sodelovala in ji ni dajala navodil, to potrjuje, da od tožnice ni zahtevala, da zapusti prostore. Glede izpovedi priče D. D. pa navaja, da je posplošeno izpovedala le, da so bili 8. 4. 2024 napoteni domov. Nadalje sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo izpovedbe detektiva E. E., ki je izpovedal, da v času njegove prisotnosti nihče ni vpil nad tožnico. Sodišče prve stopnje prav tako brez konkretne obrazložitve ni upoštevalo izpovedbe priče F. F., ki je izpovedala, da je od drugih prisotnih izvedela, da je tožnica 8. 4. 2024 sama zapustila delovno mesto. Priča G. G. pa je izpovedal, da je tožnica po izvedenem alkotestu odvihrala in samovoljno zapustila delovno mesto ter da ji nihče ni rekel, naj to stori. Meni, da bi moralo sodišče obrazložiti, zakaj priči ne verjame, čeprav njeno izpoved potrjujejo tudi izpovedbe prič F. F., E. E., C. C. in zakonite zastopnice. Zaključuje, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo izpovedb predlaganih prič toženke in da ni obrazložilo razlogov za neupoštevanje teh prič ter da ni opravilo celovite dokazne ocene. S tem je storilo kršitve določb postopka in 14. in 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, 287. in 324. člena ZPP ter 8. člena ZPP.

4. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker toženka, na kateri je bilo dokazno breme (drugi odstavek 84. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1), ni dokazala v njej navedenih očitkov tožnici, to je, da od 22. 3. 2024 do 31. 3. 2024 ni prišla na delo (in o razlogih za svojo odsotnost ni obvestila toženke) ter da je 8. 4. 2024 brez pojasnila zapustila delovno mesto. Pritožba izpodbija zgolj zaključek sodišča prve stopnje, da toženka ni dokazala, da naj bi tožnica 8. 4. 2024 brez pojasnila zapustila delovno mesto. Toženka torej v pritožbi izpodbija zgolj manjši del z izpodbijano sodbo presojane izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in očitno sprejema dokazni zaključek sodišča prve stopnje, da je tožnica v obdobju od 22. 3. 2024 do 31. 3. 2024 opravljala svoje delo.

5. Pritožbeno sodišče se strinja z dokaznim zaključkom sodišča prve stopnje, da toženka ni dokazala, da bi tožnica 8. 4. 2024 samovoljno in brez pojasnila zapustila delovno mesto in s tem kršila obveznosti iz delovnega razmerja. Zato ni podan razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po drugi alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Dokazna ocena sodišča prve stopnje je skrbna, prepričljiva in skladna z napotkom iz 8. člena ZPP.

6. Ne drži pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje nekritično sledilo zgolj izpovedbi tožnice, ki je sicer natančno izpovedala o poteku dogodkov na delovnem mestu tega dne, ko ji je bilo (tako kot njeni sodelavki D. D.) rečeno, da mora zapustiti delovno mesto, zaradi česar je bila od tega dne dalje tudi v bolniškem staležu. Tožničino izpoved je potrdila priča D. D., ki je bila takrat na delovnem mestu, ko je bilo obema rečeno, naj gresta domov. Priča je izrecno izpovedala, da sta obe s tožnico opravili alkotest (z rezultatom nič) in da je bilo obema povedano, naj gresta domov. Zato ne drži pritožbena navedba, da ta priča ni potrdila, da je bilo tožnici dano navodilo, naj gre domov.

7. Res je sicer, kar navaja pritožba, da priči B. B. in A. A. nista bili neposredno navzoči, ko je tožnica zapustila delovno mesto, a to še ne pomeni, da jima sodišče prve stopnje ne bi smelo slediti. Obe sta namreč natančno in skladno izpovedali, da ju je po opravljenem alkotestu na delovnem mestu klicala tožnica, ki je bila v stiski in se je jokala, ker je bila napotena oziroma nagnana domov. Izpovedbi teh prič sta skladni z izpovedjo tožnice in priče D. D., zato jim je sodišče prve stopnje utemeljeno sledilo.

8. Ne drži nadaljnji pritožbeni očitek, da se je sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijane sodbe izognilo izpovedbam ostalih prič. Povzelo je namreč izpovedbi prič G. G., ki je izpovedal, da je tožnica samovoljno zapustila delovno mesto, in C. C., ki pa ni vedela povedati, zakaj je tožnica zapustila delovno mesto. Glede ostalih zaslišanih prič pa je navedlo, da te niso potrdile izpovedbe G. G. Sodišče prve stopnje je torej upoštevalo izpovedbe vseh zaslišanih prič. Ni pa bilo dolžno povzemati njihovih izpovedb, če te niso bile bistvene za odločitev. Dovolj je, da je zaključilo, da nobena ni potrdila izpovedbe G. G. Posledično ni utemeljen pritožbeni očitek o kršitvi določb postopka iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba ima razloge o vseh odločilnih dejstvih in jo je mogoče preizkusiti; toženki pa ni bila onemogočena izvedba njenih dokazov. Ker je sodišče prve stopnje zaslišalo vse priče, na katere se sklicuje toženka v pritožbi, je neutemeljen in tudi nerazumljiv pritožbeni očitek kršitve 287. člena ZPP, ki se nanaša na obrazložitev zavrnitve predlaganih dokazov.

9. Nadalje je neutemeljena pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje napačno zaključilo, da je zakonita zastopnica toženke tožnici 8. 4. 2024 odredila, da mora zapustiti prostore toženke. Tega namreč sodišče prve stopnje sploh ni zaključilo. Zato je neutemeljen tudi pritožbeni očitek protispisnosti oziroma postopkovne kršitve iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. To je sodišče prve stopnje navedlo le v okviru povzemanja tožničine trditvene podlage, pri čemer je jasno zapisalo, da je morala tožnica po njenih trditvah delovno mesto zapustiti ne le po odredbi zakonite zastopnice, pač pa tudi G. G., ki ga je tožnica navedla tudi v njeni izpovedbi. V pritožbi izpostavljena izpoved toženkine zakonite zastopnice, da s tožnico ni nikoli sodelovala, pa še ne pomeni, da ji 8. 4. 2024 ne bi mogla odrediti, da zapusti delovno mesto; nenazadnje ji je tega dne odredila alkotest.

10. Toženkinega očitka v odpovedi, da je tožnica 8. 4. 2024 samovoljno zapustila delovno mesto, da ji torej nihče ni odredil, naj gre domov, ne potrjuje izpoved detektiva - priče E. E., kot poizkuša to prikazati pritožba. Detektiv je bil res navzoč ob samem testiranju alkoholiziranosti tožnice in je res izpovedal, da ni slišal, da bi kdo vpil nad tožnico, a se hkrati ni spominjal, do kdaj je bil tam, oziroma ali je bila tožnica še tam, ko je on odhajal, ali pa je morda šel že pred njo. Tako je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da izpoved (tudi) te priče ne potrjuje, da je tožnica samovoljno zapustila delovno mesto.

11. Pritožba se nadalje neutemeljeno sklicuje na izpoved priče F. F., ki sicer ob dogodkih 8. 4. 2024 ni bila prisotna, je pa izpovedala, da so ji drugi, ki so bili prisotni, povedali, da naj bi tožnica zapustila delovno mesto. Vendar pa (tudi) ta povsem posplošena izpoved še ne dokazuje, da tožnici ni bilo odrejeno, da mora oditi z delovnega mesta. Za razliko od posplošene izpovedbe te priče, so bile izpovedbe tožnice ter prič D. D., B. B. in A. A. o tem, da je morala tožnica zapustiti delovno mesto, natančne in med seboj skladne.

12. Pritožba ne konkretizira očitka, katerega dela izpovedbe priče C. C. naj sodišče prve stopnje ne bi povzelo, zato se tega očitka ne da preizkusiti. Ta priča pa sicer ni vedela povedati razloga, zakaj je tožnica 8. 4. 2024 zapustila delovno mesto, zato ne potrjuje trditev toženke, da je to storila samovoljno.

13. Upoštevaje obrazloženo tako ne držijo pritožbene navedbe, da izpoved priče G. G., da je tožnica 8. 4. 2024 samovoljno zapustila delovno mesto in da ji nihče ni rekel, naj ga zapusti, potrjujejo izpovedi zakonite zastopnice ter vseh navedenih prič.

14. Kot rečeno, toženka (glede na vsebino pritožbe) tožnici očita (zgolj še) enkratno samovoljno zapustitev delovnega mesta pred potekom delovnega časa, ki pa je v postopku ni dokazala. Ne glede na to pritožbeno sodišče še dodaja, da vsaka kršitev delovnih obveznosti (enkratna predčasna zapustitev delovnega mesta) tudi sicer še ne utemeljuje najstrožje sankcije v obliki izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

15. Ker je pritožbeno sodišče ugotovilo, da niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti pritožbeni razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 84, 84/2, 110, 110/1, 110/1-2

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8, 287

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.