VDSS Sodba Pdp 409/2025
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2025-12-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Klavdija Ana Magič (preds.), Katarina Rajgelj (poroč.), mag. Urša Klemenčič

sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi - razvezni pogoj - izboljšanje pravnega položaja - prenehanje veljavnosti pogodbe o zaposlitvi - razveljavitev pogodbe

Ni mogoče razveljaviti pogodbe o zaposlitvi, ki je že prenehala veljati, ker pravni akt, ki več ne učinkuje, ne more biti predmet razveljavitve. Tožnik s tem ne bi mogel izboljšati svojega položaja, zato mu v skladu z načelom pravovarstvene potrebe takšen zahtevek ne more biti priznan. Tudi morebitna ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 15. 2. 2024 ne bi imela nikakršnega vpliva na pogodbo z dne 3. 2. 2025, ki je že prenehala veljati. Tretji odstavek 91. člena ZDR-1 (razvezni pogoj) pa tudi sicer učinkuje ex lege in to le, če je nova pogodba še veljavna.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da se pogodba o zaposlitvi za delovno mesto "... Sprevodnik" z nastopom dela na lokaciji A. v organizacijski enoti ... služba B. z dne 3. 2. 2025 kot nezakonita razveljavi ter je tožena stranka dolžna tožniku priznati vse pravice in obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto "... Sprevodnik" v organizacijski enoti ... služba B. z mestom nastopom dela na lokaciji C. z dne 15. 2. 2024 (I. točka izreka). S sklepom je tožbo zavrglo v delu, ki se nanaša na ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in njeno razveljavitev (II. točka izreka). Zaradi delnega umika tožbe je postopek ustavilo v delu, ki se nanaša na priznanje pravice do povračila potnih stroškov (III. točka izreka). Odločilo je še, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka (IV. točka izreka).

2. Zoper sodbo (ne pa tudi zoper sklep o zavrženju dela tožbe ter sklep o ustavitvi postopka - II. in III. točka izreka) se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Vztraja, da je ponujena nova pogodba o zaposlitvi z dne 3. 2. 2025 neustrezna, ker za delo v A. nima organiziranega javnega prevoza in mu delodajalec ne zagotavlja prevoza, zato ni izpolnjen pogoj iz petega odstavka 91. člena ZDR-1. Meni, da toženka ni izkazala poslovnih razlogov za odpoved, temveč je šlo za povračilni ukrep zaradi njegove odklonitve spremembe kraja dela. Izpostavlja, da sta stranki 30. 5. 2025 res sklenili pogodbo, enako prvotno odpovedani, kar naj bi pomenilo pripoznanje tožbenega zahtevka. Napačno je stališče sodišča prve stopnje, da tožnik ne more uveljavljati pravic iz odpovedane pogodbe vsaj za obdobje do 30. 5. 2025, s čimer mu je bilo neupravičeno odrekano pravno varstvo in ni bila presojena zakonitost odpovedi ter ustreznost ponujene pogodbe. Sodišče se ni opredelilo do njegovih bistvenih navedb. S tem je kršilo 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP, dejansko stanje je nepopolno ugotovljeno, materialno pravo pa nepravilno uporabljeno. Predlaga razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v novo sojenje ter priglaša stroške pritožbe.

3. Toženka v odgovoru prereka pritožbene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe.

5. Pritožbeno sodišče pritrjuje presoji sodišča prve stopnje, na podlagi katere je slednje zavrnilo tožnikova zahtevka za razveljavitev pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 2. 2025 ter za priznanje pravic iz odpovedane pogodbe o zaposlitvi z dne 15. 2. 2024.

6. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje, ki so tudi pritožbeno nesporne, izhaja, da je toženka tožniku dne 17. 1. 2025 pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto "... Sprevodnik z dne 15. 2. 2024", na podlagi katere je delo opravljal v C., odpovedala iz poslovnega razloga in mu hkrati ponudila zaposlitev na enakem delovnem mestu v A. Stranki sta novo pogodbo o zaposlitvi sklenili dne 3. 2. 2025. Na podlagi slednje je tožnik delo sprevodnika opravljal v A. (pogodba se torej nanaša zgolj na spremembo kraja opravljanja dela), nato pa sta stranki dne 30. 5. 2025 sklenili novo pogodbo o zaposlitvi, ponovno s krajem opravljanja dela v C. V tej pogodbi sta določili (21. člen), da z dnem začetka njene veljavnosti (torej z dnem 1. 6. 2025), preneha veljati pogodba o zaposlitvi z dne 3. 2. 2025.

7. Ni sporno, da je pogodba o zaposlitvi z dne 3. 2. 2025 prenehala veljati dne 1. 6. 2025, saj sta stranki 30. 5. 2025 sklenili novo pogodbo o zaposlitvi, s katero je bil kot kraj opravljanja dela znova določen v C. Pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da ni mogoče razveljaviti pogodbe o zaposlitvi, ki je že prenehala veljati, ker pravni akt, ki več ne učinkuje, ne more biti predmet razveljavitve. Tožnik s tem ne bi mogel izboljšati svojega položaja, zato mu v skladu z načelom pravovarstvene potrebe takšen zahtevek ne more biti priznan. Pritožbeno sodišče dodaja, da tudi morebitna ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 15. 2. 2024 ne bi imela nikakršnega vpliva na pogodbo z dne 3. 2. 2025, ki je že prenehala veljati. Tretji odstavek 91. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1 (razvezni pogoj) pa tudi sicer učinkuje ex lege in to le, če je nova pogodba še veljavna.

8. Tožnik zmotno meni, da bi moral biti njegov zahtevek za priznanje pravic po odpovedani pogodbi upoštevan za obdobje od 3. 2. 2025 do 30. 5. 2025. V tem času je bil tožnik dejansko zaposlen na podlagi nove pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 2. 2025, ki je med strankama takrat veljala in učinkovala. Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, da tožnik (za to obdobje) ne zatrjuje nobenih prikrajšanj, niti ne uveljavlja (morebitne) razlike v plači, stroške prevoza ali drugih pravic. Sam priznava, da je razlika med pogodbo z dne 15. 2. 2024 in pogodbo z dne 3. 2. 2025 zgolj v kraju opravljanja dela. Spremembe kraja opravljanja dela pa ni mogoče vzpostaviti za nazaj. Tožnik v tem času ni utrpel nobenega izpada pravic, prav tako pa je od 1. 6. 2025 dalje ponovno delal v C., točno tako, kot si je želel oziroma za kar se je z zahtevkom zavzemal. Pritožba zato neutemeljeno očita sodišču prve stopnje napačno uporabo materialnega prava.

9. Tožnik v pritožbi vztraja, da je bila odpoved nezakonita, ter da ponujena zaposlitev v A. ni bila ustrezna (peti odstavek 91. člena ZDR-1), ker nima javnega prevoza. Sodišče prve stopnje se do teh navedb utemeljeno ni posebej opredeljevalo, ker niso bile relevantne za odločitev. Celo če bi se izkazalo, da odpovedni razlog ni bil utemeljen ali da nova zaposlitev po pogodbi z dne 3. 2. 2025 ni bila ustrezna, to ne bi vplivalo na odločitev v tem sporu, ker pogodba z dne 3. 2. 2025 ne velja več, od 1. 6. 2025 dalje pa je tožnik ponovno zaposlen v C., kar pomeni, da je stanje po odpovedani pogodbi o zaposlitvi z dne 15. 2. 2024 že vzpostavljeno. Sicer pa je sodišče prve stopnje pojasnilo, da presoja zakonitosti odpovednega razloga ni potrebna, ker to nima nobenega vpliva na utemeljenost postavljenih zahtevkov. S tem je navedbe obravnavalo v obsegu, ki je bil potreben za odločitev. Očitek bistvene kršitve določb postopka je zato neutemeljen.

10. Sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi dne 30. 5. 2025, ki je po vsebini enaka pogodbi z dne 15. 2. 2024, tudi ne pomeni pripoznanja tožbenega zahtevka. Gre namreč za povsem nov dvostranski pravni posel, ki temelji na svobodni volji pogodbenih strank in učinkuje za naprej (ex nunc), ne pa za nazaj. Takšen dogovor ne izraža priznanja nezakonitosti predhodne odpovedi, temveč zgolj pomeni, da sta se stranki v tistem trenutku ponovno sporazumeli o enakih delovnih pogojih. Pripoznanje tožbenega zahtevka (316. člen ZPP) mora biti izrecno, nedvoumno in podano v postopku, nanašati pa se mora na sam tožbeni zahtevek. Toženka v postopku ni podala nobene izjave, iz katere bi izhajalo, da pripoznava tožnikove zahteve. Nasprotno, zahtevku tožnika je ves čas nasprotovala.

11. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje, pravilno uporabilo materialno pravo in ni zagrešilo niti zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, niti tistih, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku, ZPP). Pritožba tožnika je neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

12. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP. Tožnik s pritožbo ni uspel zato na podlagi 154. člena ZPP sam krije svoje pritožbene stroške.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 91, 91/3, 91/5

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 316

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.