VDSS Sodba Pdp 410/2022
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2022-10-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Tanja Pustovrh Pirnat (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

odškodnina za neizkoriščene dni tedenskega počitka - premoženjska škoda - ukaz nadrejenega

Pritožba neutemeljeno navaja, da tožnik tekom misije ni izpostavil, da mu je bila kršena pravica do tedenskega počitka oziroma da ni ugovarjal evidencam, ki jih je podpisal in iz katerih izhaja, da je počitek koristil. Dejstvo, da je bil v evidencah določen dan zabeležen kot prost, še ne pomeni, da v sodnem postopku ni dopustno dokazati, da njihova vsebina ni resnična. Pri tem ni pomembno, da tožnik zoper evidence ni vložil ugovora po službeni poti, kot izhaja iz prvostopenjskih ugotovitev, pa jih je podpisal zato, ker so dobili tak ukaz.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je toženki naložilo, da tožniku plača neto znesek 6.261,85 EUR z obrestmi od 20. 2. 2020 do plačila (točka I izreka) in mu povrne 1.850,85 EUR stroškov postopka (točka II izreka).

2. Toženka se pritožuje zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov. V zvezi s prvostopenjsko dokazno oceno očita kršitev 8. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadaljnji). Vztraja, da je z evidencami dokazala tožnikovo koriščenje tedenskega počitka, medtem ko tožnik svojih trditev ni podprl z nobeno listino. Podana je kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni obrazložilo, kaj in koliko časa je tožnik delal v dneh, ki so bili v evidenci zabeleženi kot prosti. Prezrlo je izpoved A. A. o tem, da ob nedeljah v bazi, v kateri je bil tožnik, ni bilo brifingov in izrednih aktivnosti. Ni dalo ustrezne teže izpovedi B. B. o tem, da je bila nedelja praviloma prosta in da je on moral le v dveh, treh primerih opraviti kaj ob nedeljah, ter da za tožnika ni vedel izpovedati, ali je ob nedeljah delal. Nezadostno je utemeljilo, zakaj je na podlagi izpovedi te priče ugotovilo, da evidence niso bile verodostojne. Nasprotuje tudi prvostopenjski presoji, da na podlagi izpovedi A. A. ni mogoče napraviti zaključka o njihovi verodostojnosti. Tožnik na misiji ni izpostavil kršitve pravice do tedenskega počitka in evidencam ni ugovarjal. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožnik v odgovoru na pritožbo prereka njene navedbe kot neutemeljene in predlaga, naj jo pritožbeno sodišče zavrne. Priglaša stroške odgovora.

5. Pritožbeno sodišče je izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v tej določbi, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo očitanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, niti tistih, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je ugotovilo pravilno in popolno ter pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Tožnik uveljavlja, da mu toženka tekom misije v tujini (24. 10. 2015 do 8. 5. 2016) ni omogočila koriščenja 25 dni tedenskega počitka (drugi odstavek 97f. člena Zakona o obrambi; ZObr, Ur. l. RS, št. 82/1994 s spremembami). Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je dejansko delal tudi na dneve, ki so bili v evidenci označeni kot prosti, zato mu je prisodilo vtoževano premoženjsko odškodnino.

7. S sklicevanjem na judikat Ips 23/2021 (pravilno: VIII Ips 23/2021) pritožba neutemeljeno očita kršitev 8. člena ZPP. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da prvostopenjska dokazna ocena ustreza metodološkemu napotku iz citiranega člena. Dokazna ocena je celovita, saj zajema vse izvedene dokaze. Zaključki sodišča so obrazloženi z ustreznimi dejanskimi razlogi, ki so podprti v izvedenih dokazih in tvorijo prepričljivo dokazno oceno, kar izhaja tudi iz nadaljnje obrazložitve pritožbenega sodišča.

8. Toženka je z evidencami dokazovala, da je tožniku, ki je na misiji opravljal delo analitika v C., omogočila koriščenje tedenskega počitka (dve soboti, preostalo so nedelje). Prvostopenjsko sodišče je pravilno zaključilo, da je tudi v dneh, ki so v evidencah označeni kot prosti, opravljal delo. Neutemeljen je pritožbeni očitek o nemožnosti preizkusa izpodbijane sodbe (kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP), ker naj bi sodišče ne obrazložilo, kaj je tožnik delal na posameznega od teh dni. Iz prvostopenjskih ugotovitev izhaja, da je v rednem delovnem času od 8.00 do 18.00 ure obdeloval obveščevalne podatke v KFOR. Dodatno delo, na katerega je sodišče oprlo zaključek o delu v času zabeleženega tedenskega počitka, pa se je nanašalo na izdelavo programa za analiziranje virov in vzpostavitev baze podatkov, ki ga je opravil na podlagi naročila nadrejenega. To, dodatno delo je opravljal zvečer (torej po zaključku rednega delovnega časa) in ob nedeljah. Iz teh ugotovitev tako jasno izhaja, kakšno (dodatno) delo je tožnik opravljal na dneve, za katere je toženka trdila, da naj bi bil prost. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek, da sodišče ni ugotavljalo, koliko časa naj bi opravljal to dodatno delo, saj ga je ustrezno časovno opredelilo z ugotovitvijo, da ga je opravljal zvečer, torej po zaključku rednega delovnega časa, ter ob nedeljah (kar je skladno z njegovo izpovedjo, da je to delo ob nedeljah opravljal po zajtrku v pisarni, šel vmes na kosilo, kak šport, nato pa zopet v pisarni opravljal to delo).

9. Zmoten je pritožbeni očitek, da tožnik trditev ni podprl z nobeno listino. Prvostopenjsko sodišče je zaključek o delu na dneve zabeleženega tedenskega počitka utemeljeno oprlo tudi na službeno oceno, ki jo je predložil tožnik. Iz nje izhaja, da je ustvaril sistem za zbiranje, hrambo, pridobivanje in potrjevanje D. obveščevalnih informacij, ki je predstavljal nov pristop k delu analitične celice in se je izkazal za bistveno izboljšanje C. rezultata. Ta ocena po pravilni prvostopenjski ugotovitvi tudi potrjuje, da je tožnik v pisarni opravljal naloge v zvezi s tem v svojem prostem času. Da je tožnik pripravil baze podatkov glede D. poročil, je potrdil tudi B. B., ki se je na misijo vrnil v letu 2018, ko so že uporabljali tožnikov program in bazo.

10. Neuspešno je pritožbeno izpostavljanje izpovedi poveljnika kontingenta A. A. o tem, da jasno ve, da ob nedeljah v bazi, v kateri je bil tožnik, ni bilo brifingov in izrednih aktivnosti. Sodišče prve stopnje kršitve tedenskega počitka ni utemeljevalo z udeležbo tožnika na brifingih in z opravljanjem izrednih aktivnosti, temveč z zgoraj navedenim dodatnim delom. Prav tako neuspešno je pritožbeno sklicevanje na izpoved B. B. o tem, da je bila nedelja praviloma prosta in da je on moral le v dveh, treh primerih opraviti kaj ob nedeljah. B. B. ni bil na isti misiji kot tožnik, temveč na predhodni, kot je pojasnil, pa so na pol leta rotirali tudi nadrejeni. Glede na to ni mogoče zaključiti, da je za tožnikove nedelje veljal enak režim kot za B. B. Ker priča ni bila na isti misiji kot tožnik, pa je tudi logično njeno pojasnilo, da za tožnika ne more izpovedati, ali je ob nedeljah delal in kaj.

11. Pritožba neutemeljeno navaja, da tožnik tekom misije ni izpostavil, da mu je bila kršena pravica do tedenskega počitka oziroma da ni ugovarjal evidencam, ki jih je podpisal in iz katerih izhaja, da je počitek koristil. Dejstvo, da je bil v evidencah določen dan zabeležen kot prost, še ne pomeni, da v sodnem postopku ni dopustno dokazati, da njihova vsebina ni resnična. Pri tem ni pomembno, da tožnik zoper evidence ni vložil ugovora po službeni poti, kot izhaja iz prvostopenjskih ugotovitev, pa jih je podpisal zato, ker so dobili tak ukaz.

12. Neuspešno je pritožbeno nasprotovanje prvostopenjski presoji, da na podlagi izpovedi A. A. ni mogoče napraviti zaključka o verodostojnosti evidenc za tožnika. Kot pravilno izpostavlja pritožba, je A. A. res izpovedal, da so bili pripadniki pred odhodom na misijo seznanjeni, da morajo tedensko koristiti prosti dan, ter da so podpisovali evidence vsi, vendar pa je pritožbeno sodišče že obrazložilo, da zgolj podpis evidence ne pomeni nujno, da je bil podpisnik na zabeleženi dan dejansko prost. Pravilen je prvostopenjski zaključek, da iz izpovedi A. A. ni mogoče s prepričanjem sklepati, da je bil tožnik na te dneve dejansko prost, saj je pojasnil, da tožnika sploh ne pozna in ne ve, kaj je delal in kdaj.

13. Po navedbah pritožbe je sodišče nezadostno utemeljilo, zakaj je na podlagi izpovedi B. B., ki je bil na misiji skupaj s tožnikom le prva dva tedna (primopredaja), ugotovilo, da evidence niso bile verodostojen odraz dejanskega dogajanja. Pritožba izpostavlja izpoved priče o tem, da so se evidence izpolnjevale za nazaj in da je on mogoče le v treh, štirih primerih zavestno podpisal kot prost tudi dan, ko je dejansko delal. Prav slednje pa tudi po presoji pritožbenega sodišča potrjuje, da evidence toženke očitno res niso bile verodostojne. Da to velja tudi za evidence, ki se nanašajo na tožnika, pa je mogoče zaključiti tudi že na podlagi dokazanega dejstva o opravljanju dodatnega dela na dneve, ko naj bi bil prost. Toženka, ki ni prerekala (niti v pritožbi), da je tožnik izdelal program za analiziranje virov in vzpostavil bazo podatkov, tudi sicer tožnikovi trditvi, da je to delo opravil predvsem ob nedeljah, ni nasprotovala z navedbo drugačnega, konkretnega podatka o tem, kdaj naj bi opravil to delo.

14. Glede na vse obrazloženo je sodišče prve stopnje na podlagi pravilne ocene izvedenih dokazov tožniku zaradi opravljanja dela v 25 dneh, ko bi sicer moral koristiti tedenski počitek, utemeljeno prisodilo vtoževano odškodnino, pri čemer pritožba načinu izračuna ne nasprotuje. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo (353. člen ZPP).

15. Stranki sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka, saj toženka s pritožbo ni uspela, tožnikov odgovor na pritožbo pa ni bistveno pripomogel k pravilni rešitvi v obravnavani zadevi in ni bil potreben pravdni strošek (prvi odstavki 154., 155. in 165. člena ZPP).

Zakon o obrambi (1994) - ZObr  - člen 97f, 97f/2.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.