VDSS Sklep Pdp 63/2022
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2022-02-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Tanja Pustovrh Pirnat (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), Silva Donko

DELOVNO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO - ZAVAROVANJE TERJATEV

zavarovanje nedenarne terjatve - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - regulacijska (ureditvena) začasna odredba - izkaz verjetnosti obstoja terjatve

Iz prvostopenjskega sklepa izhaja, da je bila tožniku pogodba o zaposlitvi izredno odpovedana zaradi hujše kršitve obveznosti iz delovnega razmerja, storjene naklepno oziroma iz hude malomarnosti. Sodišče prve stopnje je povzelo bistvo očitane hujše kršitve, ki je v tem, da je bila 8. 12. 2021 pri tožniku na delu ugotovljena prisotnost 0,04 mg alkohola v litru izdihanega zraka. Slednje za tožnika očitno ni sporno, saj tudi v pritožbi navaja, da je to dejanje priznal. Prvostopenjsko sodišče je nadalje ugotovilo, da je bilo tožniku vročeno vabilo na zagovor s pisno obdolžitvijo in da je pravico do zagovora izkoristil. Pravilno je tudi obrazložilo, da negativno mnenje sindikata k podaji odpovedi za presojo njene zakonitosti ni odločilno. Ker glede na navedeno iz spisovnih podatkov ne izhaja, da bi bila izredna odpoved nezakonita iz formalnega vidika ali da bi bila podana iz očitno neutemeljenega razloga, je sodišče prve stopnje po presoji pritožbenega sodišča pravilno zaključilo, da v tej fazi postopka ni izkazana verjetnost tožnikove terjatve.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni predlog tožnika za izdajo začasne odredbe, s katerim je zahteval, da se učinkovanje prenehanja pogodbe o zaposlitvi zaradi odpovedi zadrži do pravnomočne odločitve sodišča o nezakonitosti odpovedi, da mu je toženec dolžan vzpostaviti delovno razmerje z vsemi pravicami in obveznostmi iz pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 7. 2020 in ga pozvati nazaj na delo za čas trajanja sodnega spora, pri čemer začasna odredba stopi v veljavo takoj in velja še 30 dni po pravnomočnosti odločitve v tem sporu. Zavrnilo je tudi podredni predlog, da mu je toženec dolžan do pravnomočne odločitve sodišča o nezakonitosti odpovedi izplačevati mesečno nadomestilo plače v znesku 1.6508,84 EUR (bruto) in v istem znesku za vsak naslednji mesec do vrnitve na delo ter mu po odvodu dajatev izplačati neto zneske s pripadajočimi obrestmi, pri čemer začasna odredba stopi v veljavo takoj in velja še 30 dni po pravnomočnosti odločitve v tem sporu. Sklenilo je, da bo o stroških postopka v zvezi z začasno odredbo odločilo v okviru odločanja o glavni stvari.

2. Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava pritožuje tožnik. Očita, da sodišče ni zadostilo standardu obrazloženosti odločitve, saj se ni opredelilo do dokazov, ki jih je tožnik predložil v prid verjetnosti obstoja terjatve, zato je kršilo 14. točko drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.), 22. člen Ustave RS (URS, Ur. l. RS, št. 33/91 in nadalj.) in 6. člen EKČP. Tožnik je nezakonitost odpovedi izkazoval z naslednjimi dejstvi in dokazi: pri tožencu je bil zaposlen 12 let; šlo je za prvo kršitev; zaradi nje njegovo življenje ni bilo ogroženo; dejanje je priznal in obžaloval; sindikat je podal negativno mnenje k odpovedi; po določbah toženčevega pravilnika je odpoved skrajni ukrep; iz izjav sodelavcev izhaja, da je bil vesten, nikoli ni odklonil dela in ni prihajal vinjen na delo; zaradi minimalne vrednosti testa alkoholiziranosti glede na sodno prakso ni izpolnjen pogoj nemožnosti nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka. Sodišče je zmotno uporabilo materialno pravo, ker je zaključilo, da verjetnost obstoja terjatve ni izkazana. Za ugotovitev obstoja te verjetnosti bi lahko opravilo narok in razčistilo odprta dejanska vprašanja. Predlaga spremembo izpodbijanega sklepa in ugoditev predlogu za izdajo začasne odredbe s stroškovno posledico, podredno pa razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Toženec v odgovoru na pritožbo prereka njene navedbe in predlaga, naj jo pritožbeno sodišče zavrne.

5. Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP izpodbijani sklep preizkusilo v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo očitane bistvene kršitve določb pravdnega postopka, niti tistih, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. Pravilno je ugotovilo odločilna dejstva in sprejelo materialnopravno pravilno odločitev.

6. Na podlagi 43. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in nadalj.) izda sodišče v individualnem delovnem sporu začasno odredbo za zavarovanje terjatve po določbah Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS, št. 51/98 in nadalj.). Začasno odredbo v zavarovanje nedenarne terjatve izda, če upnik izkaže za verjetno, da terjatev obstoji ali mu bo nastala (prvi odstavek 272. člena ZIZ). Poleg tega mora verjetno izkazati tudi eno od naslednjih predpostavk: nevarnost, da bo uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena; da je začasna odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile in nastanek težko nadomestljive škode; da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale upniku (drugi odstavek 272. člena ZIZ). Upnik ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže za verjetno, da bi dolžnik s predlagano začasno odredbo pretrpel le neznatno škodo (tretja odstavka 270. in 272. člena ZPP).

7. Kot je prvostopenjsko sodišče pravilno obrazložilo, je pri odločanju o začasni odredbi dokazni standard znižan na stopnjo verjetnosti. Poleg tega je tožnik predlagal ureditveno oziroma regulacijsko začasno odredbo, katere bistveni namen je začasna ureditev spornega pravnega razmerja do pravnomočnosti sodne odločbe in pri izdaji takšnih začasnih odredb je potreben restriktiven pristop.

8. Iz prvostopenjskega sklepa izhaja, da je bila tožniku pogodba o zaposlitvi izredno odpovedana na podlagi 2. alineje prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadalj.), tj. zaradi hujše kršitve obveznosti iz delovnega razmerja, storjene naklepno oziroma iz hude malomarnosti. Sodišče prve stopnje je povzelo bistvo očitane hujše kršitve, ki je v tem, da je bila 8. 12. 2021 pri tožniku na delu ugotovljena prisotnost 0,04 mg alkohola v litru izdihanega zraka. Slednje za tožnika očitno ni sporno, saj tudi v pritožbi navaja, da je to dejanje priznal. Prvostopenjsko sodišče je nadalje ugotovilo, da je bilo tožniku vročeno vabilo na zagovor s pisno obdolžitvijo in da je pravico do zagovora izkoristil. Pravilno je tudi obrazložilo, da negativno mnenje sindikata k podaji odpovedi za presojo njene zakonitosti ni odločilno. Ker glede na navedeno iz spisovnih podatkov ne izhaja, da bi bila izredna odpoved nezakonita iz formalnega vidika ali da bi bila podana iz očitno neutemeljenega razloga, je sodišče prve stopnje po presoji pritožbenega sodišča pravilno zaključilo, da v tej fazi postopka ni izkazana verjetnost tožnikove terjatve.

9. Prvostopenjsko odločitev je mogoče preizkusiti, saj jo je sodišče jasno in celovito obrazložilo, zato je neutemeljen pritožbeni očitek o kršitvi 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, 22. člena URS in 6. člena EKČP. Te kršitve tudi niso podane zato, ker se sodišče ni opredelilo do tožnikovih dokazov. Prvostopenjsko razlogovanje, da bo sodišče zakonitost odpovedi (vključno z izvajanjem vseh predlaganih dokazov) presojalo v rednem kontradiktornem postopku, je pravilno in velja tako glede presoje obstoja utemeljenega odpovednega razloga kot glede (ne)možnosti nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka. Glede na navedeno so neutemeljene obsežne pritožbene trditve, da bi lahko sodišče prve stopnje pred izdajo začasne odredbe opravilo narok in na njem razčistilo dejanska vprašanja oziroma preverilo dejstva in dokaze, s katerimi tožnik utemeljuje nezakonitost odpovedi.

10. Ker verjetnost obstoja terjatve ni bila izkazana, je sodišče prve stopnje primarni in podredni predlog za izdajo začasne odredbe pravilno zavrnilo.

11. Pritožba ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

12. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato krije sam svoje stroške pritožbenega postopka (154. in 165. člen ZPP).

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 43.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 110, 110/1, 110/1-2.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 270, 270/3, 272, 272/1, 272/2, 272/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.