VDSS Sodba Pdp 806/2022
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2023-05-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Helena Papež (preds.), mag. Urša Klemenčič (poroč.), Silva Donko

odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe - poslovni razlog - sprememba akta o sistemizaciji delovnih mest - potreba po delu - neutemeljen odpovedni razlog

Sam sprejem akta o sistemizaciji ni pomemben pri presoji, ali je delodajalec reorganiziral delovni proces. Posledično v individualnem delovnem sporu ni odločilno, ali je bil akt o sistemizaciji sprejet oziroma spremenjen na zakonit način. Pomembno je le, ali je do reorganizacije dejansko prišlo.

Črtanje dveh nalog, ki jih tožnica ni nikoli opravljala, ne pomeni spremembe del in nalog tožnice, zaradi katere bi bila nujna sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi. Posledično odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi spremembe delovnih nalog in ponudba nove ni bila ne nujna ne utemeljena, saj se delovne naloge dejansko niso spremenile, ampak se je le preimenovalo delovno mesto, kar pa ne predstavlja utemeljenega odpovednega razloga.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe.

II. Tožena stranka je dolžna za tožečo stranko povrniti stroške pritožbenega postopka v višini 139,99 EUR na račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, št. ..., sklic ..., v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka tega roka dalje do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 30. 8. 2019 nezakonita, zato pogodba o zaposlitvi št. ... z dne 24. 1. 2017 ni prenehala veljati in še traja (I. točka izreka), zavrnilo je tožbeni zahtevek glede plačila razlike v plači (II. točka izreka), odločilo, da mora toženka tožnici plačati stroške v višini 869,55 EUR (IV. točka izreka), za tožnico povrniti stroške postopka v višini 300,80 EUR na račun sodišča prve stopnje (V. točka izreka) in s sklepom zavrglo tožbo v delu, kjer se je zahtevala ugotovitev, da ne obstoji utemeljen razlog za odpoved (III. točka).

2. Zoper I., IV. in V. točko izreka sodbe se pritožuje toženka iz vseh pritožbenih razlogov ter predlaga spremembo sodbe tako, da se tožbeni zahtevek zavrne tudi v tem delu. Opozarja, da sodišče v individualnem delovnem sporu ne more presojati zakonitosti sprejema akta o sistemizaciji (Pdp 987/2010). Pri toženki ni sindikata ali sveta delavcev, direktor pa je zaposlene seznanil z novo sistemizacijo dne 8. 8. 2019. Nihče od zaposlenih ni podal pripomb na spremembe. Zaključek, da direktor A. A. ni imel pooblastila za sprejem novega akta o sistemizaciji je napačen, saj je svet B. B. na 9. seji dne 25. 9. 2018 direktorja pooblastil za sprejem sprememb in dopolnitev vseh tistih aktov, ki urejajo operativno delovanje toženke. Reorganizacija dela je nujna za operativnost toženke, sodišče pa ni obrazložilo, zakaj akt o sistemizaciji po svoji naravi ni akt, ki ureja operativnost delovanja. Čeprav sistemizacijo in druge splošne akte sprejema svet B. B., pa lahko za to pooblasti tudi direktorja. C. C. je sicer izpovedal, da se naj sklep ne bi nanašal na sistemizacijo, vendar je sklep dvoumen, poleg tega so vsi vedeli, da je bila zaposlena pravnica, ki ne bi mogla biti, če do reorganizacije ne bi prišlo. Glede na sodno prakso sprememba sistemizacije ni pogoj za zakonitost odpovedi, sodišče pa nepravilno zaključuje, da ni prišlo do dejanske spremembe v organizaciji dela. Skladno z 49. členom ZDR-1 se mora z delavcem skleniti nova pogodba o zaposlitvi, v kolikor se spremenijo dela in naloge na delovnem mestu, ki jih je opravljal delavec. V korektnem primeru je prišlo do spremembe, zato je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove nujna. To, da se pozneje ta dela niso v celoti izvajala tudi v praski zaradi odsotnosti tožnice, pozneje pa tudi pravnice, ne more in ne sme vplivati na zakonitost odpovedi, saj gre za okoliščine, ki so nastale po vročeni odpovedi, na katere delodajalec ni mogel vplivati. Direktor A. A. je prepričljivo izpovedal razloge in način reorganizacije dela, prerazporeditev del in ustanovitev novega delovnega mesta pravnika, ki bi izvajal dela, ki sta jih do takrat strokovni sodelavki, za ta dela pa so bila potrebna pravna znanja, ki jih delavki nista imeli. Zaključki sodišča temeljijo na izvlečkih izpovedb prič. Tožnica je po podpisu nove pogodbe delala le 4 dni, zato ni pomembno, da je takrat opravljala enako delo, saj toženka še ni mogla prilagoditi dela. Prav tako je nepomembna izjava D. D., da ji je direktor rekel, bo začasno opravljala enako delo, dokler ne najdejo druge strokovne sodelavke. D. D. je potrdila zaposlitev pravnice, da pa ni mogla opravljati dela, za katerega je zaposlena, pa gre pripisati odsotnosti tožnice. Da je bil namen izpeljati reorganizacijo, dokazuje tudi predaja dela E. E. D. D. Sodišče je spregledalo, da je bilo v spornem obdobju zaposlenih le 5 oseb, delavke pa se niso strinjale z reorganizacijo in so bile do sprememb kritične, kar pa ne pomeni, da direktor ne more sprejeti in izvesti sprememb. Sodišče ni upoštevalo, da je trajajoča odsotnost tožnice, ki ob sprejemu odločitve o reorganizaciji še ni bila znana, bistveno vplivala na zmožnost izvedbe reorganizacije. Izpostavlja del izpovedbe prič F. F., D. D. in G. G., ki potrjujejo, da je šlo za dejansko in ne navidezno reorganizacijo. Odločitev o reorganizaciji je bila sprejeta, pričela se je tudi izvajati, vendar se zaradi odsotnosti tožnice ni mogla izvesti do konca, če je direktor želel zagotoviti, da bo vse delo opravljeno. Ali je bila reorganizacija dela ustrezna ali ne, ni stvar presoje sodišča. Posledice slabe reorganizacije se lahko zrcalijo kvečjemu v odgovornosti direktorja za slabše poslovanje, ne pa v smeri upravičenosti reorganizacije oziroma njene navideznosti.

3. Tožnica v obrazloženem odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe toženke.

5. Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nasl.) preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov ter pri tem po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava.

6. Tožnica je bila pri toženki zaposlena na delovnem mestu strokovna sodelavka na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 1. 2017. Dne 30. 8. 2019 je prejela redno odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove za delovno mesto višji strokovni sodelavec. Odpoved je bila posledica sprejema novega pravilnika o sistemizaciji, na podlagi katerega je bilo predvideno, da bo na delovnem mestu strokovni sodelavec le še en izvajalec delovnega procesa, zaradi česar je prenehala potreba po delu tožnice. Sistemizirano je bilo novo delovno mesto višji strokovni sodelavec, toženka je tožnici ponudila pogodbo za to delovno mesto, tožnica pa je to pogodbo podpisala dne 13. 9. 2019. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker direktor ni imel pooblastila za sprejem novega pravilnika o sistemizaciji delovnih mest, do zatrjevane spremembe v organizaciji dela, zaradi katere naj bi postalo delo tožnice nepotrebno, ni prišlo, prav tako ni razlike med opisom delovnega mesta strokovni sodelavec po odpovedani pogodbi in delovnega mesta višji strokovni sodelavec po novi pogodbi o zapsolitvi.

7. Na podlagi 91. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nasl.) se za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ali razloga nesposobnosti in istočasno ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi, uporabljajo določbe tega zakona, ki urejajo redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Poslovni razlog je podan, če preneha potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca (prva alineja prvega odstavka 89. člena ZDR-1). Kadar delodajalec spremeni organizacijo delovnega procesa, zaradi česar preneha potreba po delu posameznega delavca, se šteje, da je podan poslovni razlog. Sodna praksa je že večkrat zavzela stališče, da je bistveno, ali je bila organizacija dela dejansko spremenjena. Če je do dejanske spremembe prišlo, ni ključnega pomena, ali je bil akt o sistemizaciji tudi formalno spremenjen.

8. Sodišče prve stopnje je kot enega od argumentov za nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbe nove navedlo, da tedanji direktor toženke, A. A., glede na akte, ki urejajo delovanje toženke,

ni imel pristojnosti sprejemati oziroma spreminjati akta o sistemizaciji. To je v pristojnosti sveta B. Prav tako je ugotovilo, da ni imel pooblastila sveta B. za te spremembe. Posledično je zaključilo, da je bila nova sistemizacija sprejeta nezakonito, nezakonito sistemizirana nova delovna mesta pa ne morejo biti razlog za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Pritožba utemeljeno izpostavlja, da sam sprejem akta o sistemizaciji ni pomemben pri presoji ali je delodajalec reorganiziral delovni proces. Posledično v individualnem delovnem sporu ni odločilno, ali je bil akt o sistemizaciji sprejet oziroma spremenjen na zakonit način. Pomembno je le, ali je do reorganizacije dejansko prišlo. Ker je sodišče prve stopnje ugotavljalo, ali je na podlagi spremenjenega akta o sistemizaciji dejansko prišlo do reorganizacije dela, zaradi katere naj bi postalo delo tožnice kot strokovne sodelavke nepotrebno, na pravilnost odločitve ni vplivalo zavzeto stališče o nezakonitosti akta o sistemizaciji. Ker okoliščine glede zakonitosti sprejetja nove sistemizacije niso odločilne za presojo zakonitosti izpodbijane odpovedi, se pritožbeno sodišče ne opredeljuje do pritožbenih navedb toženke s tem v zvezi (prvi odstavek 360. člena ZPP).

9. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da med opisom delovnega mesta strokovni sodelavec in višji strokovni sodelavec po novi sistemizaciji dejansko ni razlike. Naloge obeh delovnih mest so enake, izjema sta le nalogi spremljanje mesečnih prilivov B. in priprava gradiva za odločanje o mesečni razporeditvi sredstev invalidskim in humanitarnim organizacijam, ki so bile del opisa delovnega mesta strokovni sodelavec po stari sistemizaciji, katerih pa tožnica dejansko ni opravljala. Kot je to pravilno izpostavilo sodišče prve stopnje, potreba po delu tožnice, ki ga je opravljala pred sprejetjem nove sistemizacije kot strokovna sodelavka, ni prenehala glede na to, da ji je toženka ponudila novo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto višji strokovni sodelavec z isto vsebino delovnih nalog, ki jih je tožnica dejansko že opravljala na podlagi odpovedane pogodbe o zaposlitvi. Ugovor toženke, da je na podlagi drugega odstavka 49. člena ZDR-1 s tožnico morala skleniti novo pogodbo o zaposlitvi, ker so se ji spremenile delovne naloge, je tako neutemeljen. Črtanje dveh nalog, ki jih tožnica ni nikoli opravljala, ne pomeni spremembe del in nalog tožnice, zaradi katere bi bila nujna sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi. Posledično odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi spremembe delovnih nalog in ponudba nove ni bila ne nujna ne utemeljena, saj se delovne naloge dejansko niso spremenile, ampak se je le preimenovalo delovno mesto, kar pa ne predstavlja utemeljenega odpovednega razloga.

10. Pritožba neutemeljeno nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje, da se delovni proces po sprejetju nove sistemizacije v praksi ni spremenil oziroma ne na način, ki bi vplival na delo tožnice. Med strankama ni bilo sporno, da je tožnica pred spremembo sistemizacije opravljala strokovna dela vezana na humanitarne organizacije, D. D., ki je bila poleg tožnice zaposlena kot strokovna sodelavka, pa delo vezano na invalidske organizacije. Vsaka je v okviru svojega področja pripravljala sklepe o razporeditvi sredstev, pogodbe o financiranju, sodelovala na komisijah, pripravljala gradiva in pisala zapisnike. S spremembo sistemizacije se naj bi njuno delo spremenilo tako, da bi tožnica kot višja strokovna sodelavka opravljala strokovna dela tako za humanitarne kot invalidske organizacije, pravni del (priprav odločb o letni razporeditvi sredstev pogodbe ipd.) naj bi prevzela pravnica, D. D. pa bi delala kot administrativni referent v tajništvu. Poleg tega naj bi v pomoč višjemu strokovnemu sodelavcu pri opravi administrativnih opravil zaposlili strokovnega sodelavca. Sodišče je na podlagi izpovedb tožnice, D. D., F. F. in E. E. pravilno ugotovilo, da do teh načrtovanih sprememb ni prišlo. Pritožba neutemeljeno očita, da je sodišče prve stopnje uporabilo le izvlečke izpovedb prič, saj so vse priče potrdile, da ni nikoli prišlo do dejanske združitve del za humanitarne in invalidske organizacije. Tožnica je v času, ko ni bila na bolniški, in sicer 16. 9. 2019 ter od 26. 11. do 29. 11. 2019, opravljala enako delo kot pred podpisom nove pogodbe, to je delo za humanitarne organizacije. Res je sicer, da je bila tožnica večji del časa na bolniškem staležu, vendar slednje ni pomembno. Toženka je zatrjevane spremembe v organizaciji dela sprejela 30. 8. 2019 in je do novembra 2019 imela dovolj časa, da bi spremembe izvedla, pa jih ni. Če bi toženka dejansko reorganizirala delo na način, da bi ena oseba pokrivala strokovno delo za tako humanitarne kot invalidske organizacije, bi do tega prišlo tudi v času nadomeščanja tožnice. Vendar do spremenjene organizacije dela ni prišlo. D. D. je še naprej opravljala strokovna dela za invalidske organizacije, čeprav ji je E. E. predala tajniška dela, katerih D. D. dejansko ni nikoli opravljala. Pravnica, ki so jo zaposlili v avgustu 2019, je opravljala tožničine naloge na področju humanitarnih organizacij, pomagala pa ji je tudi D. D. Toženka tako ni združila strokovnih nalog za humanitarne in invalidske organizacije, ampak je ohranila delitev opravljanja strokovnih nalog na dve osebi.

11. Pritožba se neutemeljeno sklicuje na izseke izpovedb prič F. F. in D. D. Obe priči sta potrdili, da je toženka na podlagi nove sistemizacije zaposlila pravnico, vendar to ne pomeni, da je toženka tudi reorganizirala delo tožnice. Pravnica je zaradi nadomeščanja tožnice prevzela dela tožnice na področju humanitarnih organizacij, ne pa tudi del D. D. na področju invalidskih organizacij, kar pomeni, da toženka kljub podani odpovedi ni izvedla zatrjevanih sprememb, tj. združitve opravljanja strokovnih nalogi za obe organizaciji v eni osebi. Pritožba nadalje neutemeljeno izpostavlja, da je F. F. povedala, da je direktor želel združiti opravljanje strokovnih nalog za področje humanitarnih in invalidskih organizacij, saj tega dela dejansko ni združil. Kot že pojasnjeno, je nepomembno, da je bila tožnica dlje časa odsotna, saj se je njeno delo višje strokovne sodelavke nadomeščalo, vendar na način, kot je potekalo delo tožnice kot strokovne sodelavke pred odpovedjo. To pomeni, da se njeno delo ni spremenilo in ni bil podan zatrjevani reorganizacijski razlog.

12. Glede na to, da toženka ni nikoli realizirala načrtovanih sprememb na področju dela strokovnega sodelavca z združitvijo strokovnih nalog za humanitarne in invalidske organizacije v višjem strokovnem sodelavcu, kar je bil razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi in ponudbo nove, prav tako se ni spremenil opis dejanskih del in nalog tožnice, je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da toženka ni izkazala utemeljenega odpovednega razloga. Sodišče prve stopnje je zato pravilno ugodilo zahtevku tožnice glede nezakonitosti odpovedi in posledično pravilno odločilo o stroških postopka.

13. Ker niso podani niti s pritožbo uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo toženke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP. Toženka s pritožbo ni uspela, zato je dolžna za tožnico povrniti utemeljeno priglašene stroške odgovora na pritožbo. Pritožbeno sodišče je tožnici v okviru priglašenih stroškov, upoštevaje prvi odstavek 155. člena ZPP in Odvetniško tarifo (Ur. l. RS, št. 2/2015 in nasl.), priznalo 375 točk za sestavo odgovora na pritožbo in 7,5 točk za materialne stroške, skupaj 382,5 točk. Skladno s petim odstavkom 17. člena Zakona o odvetništvu (Ur. l. RS, št. 18/93 in nasl.), ki je veljal v času vložitve odgovora na pritožbo, pripada tožnici le polovica nagrade, zato ji je sodišče priznalo 191,25 točk. Ob vrednosti točke 0,60 EUR znašajo stroški pritožbenega postopka 114,75 EUR, povečano za 22 % DDV (25,24 EUR) pa 139,99 EUR. Ker je bila tožnici z odločbo BPP 413/2022 z dne 14. 12. 2022 dodeljena brezplačna pravna pomoč za zastopanje v pritožbenem postopku, mora toženka tožničine stroške v skupni višini 139,99 EUR na podlagi 46. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (Ur. l. RS, št. 96/2004 in nasl.) povrnitvi Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka.

Prim. odločbe VIII Ips 174/2017, VIII Ips 251/2015, VIII Ips 132/2013, Pdp 884/2016.

Zakon o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije (Ur. l. RS, št. 44/96 in nasl.), Odlok o ustanovitvi fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji (Ur. l. RS, št. 9/98 in nasl.), Pravila fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji (Ur. l. RS, št. 9/99 in nasl.).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 49, 49/2, 89, 89/1, 89/1-1, 91

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.