VDSS Sodba Pdp 585/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-01-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zloraba bolniškega staleža - kršitev navodil zdravnika - odhod iz kraja bivanja - rok za podajo odpovedi

Ker se tožnik v času bolniškega staleža ni nahajal v kraju bivanja, že to dejstvo zadostuje za ugotovitev, da je storil kršitev po 8. točki prvega odstavka 110. člena ZDR-1.

I. Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 2. 2019 kot nezakonita razveljavi, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo v roku 8 dni in mu vzpostaviti delovno razmerje od vročitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ga prijaviti v obvezna zavarovanja ter mu za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do ponovnega nastopa dela v roku 8 dni obračunati bruto mesečne plače v višini kot jo je prejel za mesec januar 2019 dne 18. 2. 2019 v višini 1.242,79 EUR bruto, od te plače odvesti davke in prispevke ter tožniku izplačati mesečno neto plačo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakega 19. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila (točka I izreka). Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Zoper sodbo (razen del izreka o stroških postopka, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka) se pravočasno iz pritožbenih razlogov zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava pritožuje tožnik in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi ter toženki v plačilo naloži stroške postopka na prvi stopnji ter pritožbene stroške tožnika s plačilom v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi; podrejeno pa, da pritožbi ugodi, sodbo v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sodišče prve stopnje je zmotno ugotovilo dejansko stanje in nepravilno uporabilo materialno pravo, ko je ugotovilo, da je bila izredna odpoved podana pravočasno, saj je kontrolo tožnikove zadržanosti z dela opravila s strani delodajalca pooblaščena detektivka A.A. in ne zaposleni pri toženki. Toženka je bila že dne 14. 12 2018 seznanjena z ugotovitvami detektivske organizacije, ker je vodja izmene B.B. tožnika po sms sporočilu povprašal o naslovu, na katerem stanuje in ga obvestil, da ima kontrolo bolniške. Napačno je sodišče ugotovilo dejstva, ki se nanašajo na izredno odpoved pogodbe o zaposliti in zatrjevani odpovedni razlog. Sodišče izpovedi detektivke v delu, kjer je izpovedala, da ji je oče tožnika povedal, da je tožnik odšel s sodelavci na športne igre v C. (tujina) ne bi smelo upoštevati, ker gre za posreden dokaz in bi moralo zaslišati tožnikovega očeta. Tožnik se dne 14. 12. 2018 zagotovo ni nahajal v tujini, ampak v svojem stanovanju, kamor se je preselil le dan pred tem in je tam počival zaradi bolezni. Tako posredno povzeta izjava njegovega očeta ne more dokazovati, da je bil tožnik 14. 12. 2018 ali katerikoli drug dan do 21. 12. 2018 res v tujini. Sodišče je napačno povzelo izpoved priče D.D. in se do izpovedi tudi napačno opredelilo. Priča je izpovedala, da je imel tožnik res načrtovano smučanje v tujini, a na smučanje ni odšel. Ker je priča zanj založila denar, je hotela preveriti ali je tožnik res zbolel in je v bolniškem staležu, zato je s svoje telefonske številke ... poklicala E.E., katerega številko je dobil od tožnika. Sodišče je napačno povzelo tako izpoved priče kot je tudi napačno interpretiralo izpoved priče E.E. ob soočenju s pričo D.D. in njune izpovedi nasploh, saj iz njih ne izhaja, da bi se tožnik dejansko nahajal v tujini. Tožnik je že v tožbi in prvi pripravljalni vlogi pa tudi na zaslišanju pojasnil, da je ves čas uporabljal telefon kot predplačnik. Napačna je ugotovitev sodišča v točki 12 obrazložitve, da je E.E. prejel klic s telefonske številke ... in da je govoril s tožnikom, saj to ne izhaja iz izpovedi tako priče E.E. kot tudi priče D.D., saj D.D. ni vedel, s kom je govoril. To ne izhaja tudi iz dnevnikov klicev. Napačna je tudi ugotovitev v točki 15 obrazložitve, da iz poročila z dne 28. 12. 2018 izhaja, da je detektivka 14. 12. 2018 klicala tožnika na to telefonsko številko, saj iz poročila izhaja le, da je 14. 12. 2018 klicala ob 18.36 uri tožnika na to številko, pa se ni javil. Tako v poročilu ni mogla navesti, da ji je to številko dal tožnik. Sodišče pa ni ugotovilo razloga, zakaj je detektivka klicala tožnika na to številko. Ker sodišče ni uspelo dokazati, da se je tožnik nahajal v tujini, je nelogično, da ni verjelo priči D.D. in tožniku, ki je zanikal, da bi 14. 12. 2018 klical toženo stranko. Neupravičeno je verjelo E.E., da ga je na njegov službeni telefon dne 14. 12. 2018 ob 16.43 uri s telefonske številke ... klical tožnik in ga obvestil, da je zbolel, da ima astmo in kontrolo pri svojem zdravniku dne 19. 12. 2018, saj ta ob isti uri in minuti te številke ne bi mogel posredovati B.B.. Sploh pa izjave priče E.E. sodišče ne bi smelo upoštevati, ker ji ni priložena fotokopija njenega osebnega dokumenta. Sploh pa je tožnik že 13. 12. 2018 svojega takratnega neposredno nadrejenega obvestil, da je na bolniški. Nejasne in nepopolne so tudi ugotovitve sodišča v točki 19 obrazložitve. Tožnik je razloge, zakaj je osebnega zdravnika kontaktiral šele 17. 12. 2018 pojasnil, vendar pa sodišče tega ni upoštevalo, ampak je svojo odločitev oprlo na svoja pričakovanja, kako bi moral ravnati. Tožnik navodil sploh ni mogel kršiti, saj jih ni prejel pred 17. 12. 2018, ko je stopil v stik z zdravnikom, kar tudi potrjuje dejstvo, da se tožnik ni nahajal v tujini. Tako v celotnem dokaznem postopku ni bilo dokazano, da se je tožnik nahajal v tujini. Poleg tega pa opozarja, da je sodišče dalo večjo težo izpovedima prič B.B. in F.F. le zato, ker sta ti dve priči tožniku neposredno nadrejeni.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo predlagala, da jo pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo v izpodbijanem delu sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) in na pravilno uporabo materialnega prava. Po izvedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je bilo pravilno in popolno ugotovljeno, sodišče prve stopnje pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z dejanskimi in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje.

7. Tožnik izpodbija izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 2. 2019, ki mu jo je podala tožena stranka iz razloga po 8. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadaljnji).

8. Iz dejanskih in pravnih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja:

- da je bil tožnik pri toženi stranki zaposlen na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 16. 4. 2012 na delovnem mestu Tehnik II, da mu je tožena stranka dne 8. 1. 2019 vročila pisno obdolžitev in vabilo na zagovor v postopku izredne odpovedi z dne 4. 1. 2019, ki je bila tožniku vročena 8. 1. 2019 in da je tožnik dne 14. 1. 2019 podal pisni zagovor. Tožena stranka je tako upoštevala določbe 85. člena ZDR-1;

- da je tožena stranka tožniku utemeljeno podala izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po določbi 8. alineje prvega odstavka 110. člena ZDR-1, ker tožnik v času bolezni ni spoštoval navodil lečečega zdravnika, saj se v času bolniškega staleža od 14. 12. 2018 do 17. 12. 2018 ni nahajal v kraju bivanja, čeprav mu odhod s strani zdravnika ni bil dovoljen, tožnik pa tudi za odsotnost z dela 13. 12. 2018 ni imel dovoljenja, saj dopusta ni mogel koristiti, ker ga ni imel več, zato je bil tudi tega dne neupravičeno odsoten z dela;

- da je s tem svojim ravnanjem tožnik kršil tudi obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi, saj je z dela izostal neupravičeno in s tem ravnal tudi v nasprotju z določbo 37. člena ZDR-1;

- da je bil izpolnjen tudi pogoj iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1, saj ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka oziroma do izteka časa, za katerega je bila pogodbe o zaposlitvi sklenjena;

- da je podana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 2. 2019 zakonita, zato je tožbeni zahtevek tožnika zavrnilo.

9. Pravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje v točki 9 obrazložitve, da je tožena stranka za kršitev, ki jo je storil tožnik, izvedela šele ob prejemu pisnega Poročila z dne 28. 12. 2018 pooblaščene detektivke A.A. dne 3. 1. 2019 in je tako rok za podajo izredne odpovedi pričel teči s 4. 1. 2019. Zato so neutemeljene pritožbene navedbe, da naj bi bila tožena stranka že dne 14. 12. 2018 seznanjena s tožnikovo kršitvijo.

10. Prav tako je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je bila izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi podana 1. 2. 2019 in istega dne oddana na pošti, tožniku pa vročena na obeh naslovih in sicer 4. 2. 2019, zato je odpoved podana v zakonsko določenem roku 30 dni, določenem v drugem odstavku 109. člena ZDR-1.

11. Sodišče prve stopnje je skladno z določbo 8. člena ZPP pravilno odločilo po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vse dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka presodilo, da je tožnik dejansko dne 13. 12. 2018 neopravičeno izostal z dela in da je v času bolniškega staleža od dne 14. 12. 2018 do 17. 12. 2018, ko se je prvič zglasil pri osebnem zdravniku, kršil navodila pristojnega zdravnika in brez njegovega dovoljenja odpotoval iz kraja bivanja. Pri tem ni pomembno, da tožnik v času bolniškega staleža posebnih navodil ni imel, saj je jasno, da bi moral biti v času bolniškega staleža doma in bi lahko šele po posebni zdravnikovi odobritvi kraj bivanja zapustil.

12. Prav tako je sodišče prve stopnje po skrbni oceni vseh dokazov pravilno ugotovilo, da se je tožnik že 13. 12. 2018 nahajal v C., saj to izhaja iz njegovega telefonskega klica dne 14. 12. 2018, saj je tega dne s telefonske številke ... D.D., s katerim je bil na smučanju na G. (tujina), klical E.E.. Ker je ocenilo vse izvedene dokaze, ni dajalo izpovedima prič B.B. in F.F. večje teže, kot to navaja tožnik v pritožbi. Da je tožnik v nasprotju z navodili zdravnika odpotoval v C. izhaja iz ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožnik želel koristiti dopust od 14. 12. 2018 za že rezervirano smučanje na G., pa mu ga tožena stranka ni odobrila, ker ga ni imel več, da je tožnik toženi stranki 13. 12. 2018 sporočil, da je zbolel in ga na delo ni bilo, da je k osebnemu zdravniku odšel šele 17. 12. 2018, da se ni odzval na sms sporočila nadrejenega B.B., kje se nahaja v času nadzora spoštovanja bolniškega staleža, da toženi stranki ni hotel posredovati podatka, komu pripada telefonska števila ..., s katere je dne 14. 12. 2018 ob 16.43 uri klical toženo stranko, da je E.E., zaslišan kot priča, prepričljivo potrdil, da ga je dne 14. 12. 2018 ob 16.43 uri s te številke klical tožnik, on pa jo je posredoval B.B. in da je pooblaščena detektivka prepričljivo izpovedala, da tožnika dne 14. 12. 2018 na naslovu iz pogodbe o zaposlitvi ni bilo, njegov oče pa je povedal, da je odšel s sodelavci v C. na športne igre. Pri tem pritožbeno sodišče še dodaja, da mora delavec spremembo bivališča, ki je navedeno v pogodbi o zaposlitvi, javiti delodajalcu. Ker se tožnik v času bolniškega staleža ni nahajal v kraju bivanja, že to dejstvo zadostuje za ugotovitev, da je storil kršitev po 8. točki prvega odstavka 110. člena ZDR-1.

13. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da tožnik ni mogel kršiti navodil lečečega zdravnika, ker jih ni imel. Na te navedbe je odgovorilo že sodišče prve stopnje v točki 21 obrazložitve. V času bolniškega staleža mora biti bolnik doma, razen če mu pooblaščeni zdravnik izrecno dovoli gibanje izven doma, oziroma da v določenih primerih lahko zapusti tudi kraj bivanja.

14. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija in tudi ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Zaradi tega je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP). Pritožbeno sodišče je presojalo le pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP).

15. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 154. člena istega zakona. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Tožena stranka pa stroškov odgovora na pritožbo ni priglasila.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 37, 85, 110, 109, 109/1, 109/2, 110/1, 110/1-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.