VDSS Sodba in sklep Pdp 39/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-06-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Tanja Pustovrh Pirnat (preds.), Silva Donko (poroč.), Ruža Križnar Jager

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev obveznosti iz delovnega razmerja - prepoved opravljanja dela - reintegracija

Dne 15. 3. 2018 niso bili izpolnjeni zakonski pogoji za podajo prepovedi opravljanja dela. V skladu z določbo tretjega odstavka 110. člena ZDR-1 lahko delodajalec delavcu prepove opravljati delo ob uvedbi postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tožena stranka pa je ta postopek zoper tožnico uvedla (šele) 22. 3. 2018.

I. Pritožbi se delno ugodi, izpodbijani del sodbe in sklepa se delno razveljavi v delu IV. točke izreka, v katerem je ugotovljeno, da delovno razmerje tožeče stranke pri toženi stranki še traja, in v prvem odstavku V. točke izreka ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. V preostalem delu se pritožba zavrne in se v nerazveljavljenem izpodbijanem delu potrdita sodba in sklep sodišča prve stopnje.

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo in sklepom razveljavilo prepoved opravljanja dela, ki jo je tožena stranka podala tožnici 15. 3. 2018 (I. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnici za obdobje od 15. 3. 2018 do 5. 4. 2018 obračunati prikrajšanje v višini razlike med pripadajočimi in prejetimi nadomestili plače ter ji iz tega naslova izplačati ustrezne neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi (prvi odstavek II. točke izreka). Zavrglo je tožbo v delu, ki se nanaša na odvod davkov in prispevkov (drugi odstavek II. točke izreka). Ugotovilo je nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožnici 4. 4. 2018 (III. točka izreka), ter da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo 5. 4. 2018, ampak še vedno traja (IV. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnico pozvati nazaj na delo, ji za obdobje od 5. 4. 2018 do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, obračunati nadomestila plače, ki bi jo tožnica prejemala, če bi delala, nato pa ji izplačati ustrezne neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi (prvi odstavek V. točke izreka). V delu, ki se nanaša na odvod davkov in prispevkov, je tožbo zavrglo (drugi odstavek V. točke izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnici povrniti stroške postopka v znesku 2.444,37 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (VI. točka izreka), svoje stroške postopka pa krije sama (VII. točka izreka).

2. Zoper ugodilni del sodbe in sklepa v I. do V. točki izreka ter zoper odločitev o stroških postopka v VI. in VII. točki izreka se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe in sklepa spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi (pravilno: da tožbeni zahtevek zavrne), oziroma podrejeno, da izpodbijani del odločbe razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi sodišču prve stopnje očita, da je le povzemalo izpovedi zaslišanih prič in vsebino izvedenih listinskih dokazov, nato pa brez ustrezne obrazložitve sledilo navedbam in izpovedi tožnice. Uveljavlja obstoj relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi z 8. členom ZPP, bistvenih kršitev določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ter kršitev 22. in 23. člena Ustave RS, ker se sodišče prve stopnje ni opredelilo do njenih navedb in dokazov in ker ni izvedlo vseh z njene strani predlaganih dokazov. Sodišču prve stopnje očita tudi to, da se ni opredelilo do njenih navedb glede časovnega sosledja dogodkov. Po njenem mnenju ni dvoma, da je bila tožnica tista, ki je policiji posredovala anonimno prijavo, medijem pa sporne dokumente. V zvezi s tem kot bistvene izpostavlja okoliščine, da je tožnica premestitev na drugo delovno mesto v letu 2017 razumela kot degradacijo, da je imela dostop do dokumentov, ki so bili objavljeni v medijih in da je te dokumente hranila doma, da je anonimno prijavo lahko napisal le delavec, zaposlen v pravno kadrovski službi, in da nihče drug, razen tožnice, za objavo spornih dokumentov ni imel interesa. Vse to potrjujejo izpovedi prič A.A., B.B., C.C., D.D. in E.E., do katerih se sodišče prve stopnje neutemeljeno ni opredelilo. Nadalje navaja, da je tožnica edina poznala problematiko izplačil neizkoriščenih delov letnega dopusta, zaradi nestrinjanja z organizacijskimi spremembami pa jo je vodila želja po maščevanju. Da ni šlo le za splet okoliščin, dokazuje tudi izpoved direktorja tožene stranke, da ga tožnica na nepravilnosti v zvezi z izplačili neizkoriščenih delov letnega dopusta ni nikoli opozorila in da mu je zamolčala, da je policija zaradi domnevnih nepravilnosti v zvezi s tem uvedla predkazenski postopek. To kaže na zaostrene odnose in nezaupanje med strankama. Opozarja, da je tožnica brez njenega vedenja doma hranila dokumente, ki so vsebovali zaupne osebne podatke, do česar se sodišče prve stopnje prav tako ni opredelilo. Nasprotuje presoji sodišča prve stopnje, da so izpovedi zaslišanih kriminalistov skladne in prepričljive. Zaradi obširnosti hišne preiskave kriminalisti ne morejo vedeti, kdo je komu kaj povedal. Poleg tega so jim bila v okviru zaslišanj postavljena zelo ozka vprašanja, z drugačnimi odgovori pa bi lahko ogrozili svojo zaposlitev. Kriminalisti so bili zaslišani na dveh ločenih narokih na glavno obravnavo, zato so se vsaj nekateri izmed njih lahko pozanimali o tem, kakšna je pričakovana vsebina izpovedi. Opozarja, da je kriminalistka F.F. med hišno preiskavo zapustila prostore tožene stranke, zato njena izpoved ne more biti verodostojna. Nasprotuje odločitvi sodišča prve stopnje glede reintegracije tožnice. Razlogi za to odločitev so med seboj v nasprotju. Sodišče prve stopnje je neutemeljeno sledilo le navedbam in izpovedi tožnice. Ne drži, da je predlog za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi utemeljevala le z razlogi, s katerimi je utemeljevala nezmožnost nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka. Opozarja na stališča Vrhovnega sodišča RS iz sodbe opr. št. VIII Ips 7/2013. Vztraja pri navedbah, da bi vrnitev tožnice na delo negativno vplivala na odnose v kolektivu. Sodišče prve stopnje neutemeljeno ni sledilo skladnim izpovedim tožničinih nekdanjih sodelavcev, da je medsebojno zaupanje popolnoma porušeno in da ne vidijo možnosti za nadaljnje sodelovanje. E.E. in D.D. sta izpovedala, da gre pri delu, ki ga je opravljala tožnica, za delo z občutljivimi osebnimi podatki, zato mora biti oseba na tem delovnem mestu vredna zaupanja. Na porušene odnose in izgubo zaupanja med strankama kaže tudi dejstvo, da je bila izpodbijana odločba takoj po izdaji posredovana medijem. Članke v zvezi s tem prilaga pritožbi. Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do njenih navedb, da tožnice iz objektivnih razlogov ne more reintegrirati, saj njeno delo kvalitetno in strokovno opravlja druga oseba. Zaradi napačne odločitve o glavni stvari je zmotna tudi odločitev o stroških postopka. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožnica v odgovoru na pritožbo nasprotuje pritožbenim navedbam tožene stranke, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijanega dela sodbe in sklepa. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe in sklepa v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) v zvezi s 366. členom ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti. Neutemeljen je pritožbeni očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je podana v primeru, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, zlasti pa, če je izrek odločbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe, ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali pa so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Takih pomanjkljivosti izpodbijana odločba nima, zato jo je pritožbeno sodišče lahko preizkusilo. Prav tako sodišče prve stopnje ni storilo kršitve iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti pa z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Sodišče prve stopnje se je opredelilo do vseh bistvenih navedb in dokazov, pritožbene navedbe tožene stranke, da ni izvedlo vseh z njene strani predlaganih dokazov, pa zaradi pavšalnosti ni mogoče preizkusiti. Ker pritožbeni očitki bistvenih kršitev določb pravdnega postopka niso utemeljeni, sta neutemeljena tudi očitka kršitve 22. in 23. člena Ustave Republike Slovenije (URS; Ur. l. RS, št. 33/91 in nasl.), ki ju tožena stranka uveljavlja v zvezi s tem.

6. Sodišče prve stopnje pa je v delu odločitve (glede presoje utemeljenosti tožbenega zahtevka za reintegracijo) zmotno uporabilo materialno pravo, zaradi česar je dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno. Posledično je odločitev, da je tožena stranka dolžna tožnico pozvati nazaj na delo, vsaj preuranjena. V preostalem delu je sodišče prve stopnje glede vseh odločilnih dejstev pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, sprejeta odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

7. Sodišče prve stopnje je v tem individualnem delovnem sporu presojalo zakonitost prepovedi opravljanja dela in izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki ju je tožena stranka podala tožnici. V skladu z 2. alinejo prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/13 in nasl.) lahko delodajalec delavcu izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če ta naklepoma ali iz hude malomarnosti huje krši pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja. Za zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi mora biti izpolnjen tudi pogoj iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1, tj. da ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka oziroma do poteka časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi.

8. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bila tožnica pri toženi stranki zaposlena od leta 2000 dalje. Sprva je delo opravljala na delovnem mestu "vodja II", konec leta 2016 pa je prejela odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto "strokovni sodelavec VII/2", ki jo je tudi podpisala. Tožena stranka je tožnici 15. 3. 2018 vročila prepoved opravljanja dela, čemur je 22. 3. 2018 sledila pisna obdolžitev pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi z vabilom na zagovor. Dne 5. 4. 2018 ji je vročila izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 4. 4. 2018, ki jo tožnica izpodbija v tem sporu.

9. Pritožbeno sodišče pritrjuje presoji sodišča prve stopnje, da 15. 3. 2018 niso bili izpolnjeni zakonski pogoji za podajo prepovedi opravljanja dela. V skladu z določbo tretjega odstavka 110. člena ZDR-1 lahko delodajalec delavcu prepove opravljati delo ob uvedbi postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tožena stranka pa je ta postopek zoper tožnico uvedla (šele) 22. 3. 2018. Odločitev iz I. točke in prvega odstavka II. točke izreka sodbe in sklepa, ki ji pritožba obrazloženo niti ne nasprotuje, je zato materialnopravno pravilna.

10. Tožena stranka je tožnici v izpodbijani izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi v bistvenem očitala:

- da je v javno objavo posredovala osebne podatke brez privolitve posameznikov, na katere so se ti podatki nanašali, in brez zakonske podlage, ki bi ji to dovoljevala;

- da ji je s svojimi neresničnimi izjavami v medijih povzročila hudo moralno škodo in škodovala njenemu ugledu;

- da je s svojimi ravnanji kršila obveznost vestnega opravljanja dela, saj ni upoštevala navodil pri sestavi pogodb o zaposlitvi nekaterih delavcev in ni pravilno določila njihovih osnovnih plač oziroma ravni strokovne izobrazbe;

- da je prekoračila svoja pooblastila oziroma opustila dolžno skrbnost, ko pri izplačilu odškodnine za neizkoriščen letni dopust ni opozorila na nepravilnosti, s škodoželjnim namenom pa je v zvezi s tem napisala anonimno prijavo in medijem posredovala v 1. alineji omenjene podatke.

11. Presoja sodišča prve stopnje, da tožena stranka v odpovedi očitanih ravnanj ni dokazala, temelji na pravilni, celoviti in prepričljivi oceni vseh izvedenih dokazov. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje upoštevalo le navedbe in dokaze tožnice. To, da se ni opredelilo do vseh navedb in dokazov tožene stranke, temveč le do tistih, ki so bili za odločitev bistvenega pomena, ne pomeni, da je izpodbijana odločitev obremenjena z bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka po 8. ali 14 točki drugega odstavka 339. člena ZPP.

12. Sodišče prve stopnje se je v obrazložitvi sodbe in sklepa opredelilo do vseh pomembnih delov izpovedi prič A.A., B.B., C.C., D.D. in E.E., pritožba pa neutemeljeno uveljavlja, da ni jasno, zakaj tem izpovedim ni sledilo. Iz obrazložitve izpodbijane sodbe in sklepa jasno izhaja, da je glede odločilnih dejstev v zvezi s presojo utemeljenosti očitkov iz izredne odpovedi kot bolj prepričljive in verodostojne ocenilo dokaze (tožnice), ki so bili z navedenimi dokazi v nasprotju. Pravilna je presoja sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni dokazala očitka glede posredovanja dokumentov z osebnimi podatki direktorja in strokovnega direktorja medijem. Zgolj okoliščina, da je imela dostop do teh dokumentov, ne zadostuje za zaključek, da je storila očitana ravnanja. Poleg tega iz izpovedi prič D.D. in C.C. izhaja, da sta imela dostop do teh dokumentov tudi C.C. in G.G. ter da so bili za potrebe obračuna in izplačila plač posredovani tudi delavcem v finančno-računovodski službi. Dostop do teh dokumentov je torej imelo več delavcev tožene stranke in ne le tožnica.

13. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da naj bi tožnica sporne dokumente, ki so bili posredovani medijem, (neupravičeno) hranila doma. To iz izvedenih dokazov ne izhaja. Iz vsebine zapisnika o zasegu predmetov z dne 16. 11. 2017 (priloga A 33) je namreč razvidno, da je tožnica kriminalistom v okviru hišne preiskave izročila določeno dokumentacijo, med katero pa ni bilo dokumentov, na katere se nanaša odpoved (izjav direktorja in strokovnega direktorja za izplačilo neizkoriščenega dela letnega dopusta). Sodišče prve stopnje ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ko se ni opredelilo do navedb tožene stranke o tem, da je tožnica doma hranila službeno dokumentacijo brez njenega dovoljenja. To ji v izpodbijani izredni odpovedi ni bilo očitano, zato ne vpliva na presojo njene zakonitosti.

14. Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi delavcev tožene stranke pravilno zaključilo, da je tožena stranka le domnevala, da je ravno tožnica medijem posredovala sporne dokumente in da je glede domnevnih nepravilnosti pri izplačevanju neizkoriščenih delov letnega dopusta posredovala anonimno prijavo policiji. Tožena stranka nasprotno uveljavlja s pavšalnimi in dokazno nepodprtimi pritožbenimi navedbami, da je anonimno prijavo lahko napisal le delavec, ki je bil zaposlen v pravno kadrovski službi in da je interes za objavo spornih dokumentov imela le tožnica, ki naj bi jo zaradi nestrinjanja s preteklimi reorganizacijskimi odločitvami tožene stranke vodila želja po maščevanju. Da je tožnica storila očitana ravnanja, ne dokazuje niti časovno sosledje dogodkov, ki ga opisuje pritožba

, posledično pa so navedbe tožene stranke o tem, da naključij ni bilo, očitno neutemeljene. Tudi v tem delu gre namreč le za predvidevanje tožene stranke, ki ga gradi na okoliščini, da sta vložitev anonimne prijave in objava spornih dokumentov v medijih (v mesecu februarju 2017) časovno sovpadala s tožničinim podpisom nove pogodbe o zaposlitvi (3. 1. 2017), pri čemer ni nepomembno, da so kriminalisti v zvezi z domnevnimi nepravilnostmi pri izplačevanju neizkoriščenih delov letnega dopusta hišno preiskavo na tožničinem domu opravili že dva meseca pred tem (16. 11. 2017). Ker torej ne gre za pravno relevantne navedbe, sodišče prve stopnje ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka (po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP), ko se do njih ni izrecno opredelilo. Tožena stranka se v pritožbi neutemeljeno sklicuje na izpoved direktorja, da ga tožnica ni nikoli opozorila na nepravilnosti pri izplačevanju neizkoriščenega dela dopusta in da ga ni obvestila, da policija v zvezi s tem vodi kriminalistično preiskavo. Tudi to ne vzbuja dvoma v pravilnost dejanskega stanja, ki ga je ugotovilo sodišče prve stopnje.

15. Pravilen je dejanski zaključek sodišča prve stopnje, da kriminalisti, ki so 15. 3. 2018 opravljali hišno preiskavo pri toženi stranki, niso razkrili avtorja anonimne prijave. To potrjujejo izpovedi vseh zaslišanih kriminalistov, zato sodišče prve stopnje utemeljeno ni sledilo navedbam tožene stranke, da je od policije izvedela, da v "ozadju vsega stoji tožnica". Pritožba dokazni oceni sodišča prve stopnje neutemeljeno nasprotuje z navedbami, da je šlo za obširno hišno preiskavo, da kriminalisti zaradi strahu pred izgubo zaposlitve niso izpovedovali po resnici in da so se nekateri izmed njih pred zaslišanjem lahko pozanimali o tem, kakšna je pričakovana vsebina izpovedi, saj to ne vpliva na pravilnost dokazne ocene sodišča prve stopnje, ki je prepričljiva in ustrezno obrazložena. Neutemeljeno je tudi pritožbeno uveljavljanje, da je izpoved kriminalistke F.F. neverodostojna, ker je med hišno preiskavo za določen čas zapustila prostore tožene stranke. To, da kriminalisti toženi stranki niso razkrili, kdo je avtor anonimne prijave, poleg omenjene priče potrjujejo izpovedi šestih drugih kriminalistov.

16. Pritožba pa utemeljeno nasprotuje odločitvi glede reintegracije tožnice, saj sodišče prve stopnje pri tej odločitvi ni upoštevalo vseh pravno relevantnih okoliščin. Zmotna je presoja sodišča prve stopnje, da je tožena stranka predlog za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi po prvem odstavku 118. člena ZDR-1 utemeljevala le z razlogi, s katerimi je utemeljevala nezmožnost nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1, saj je navajala tudi okoliščine, ki kažejo na porušeno zaupanje med strankama. Sodišče prve stopnje pri odločitvi neutemeljeno ni upoštevalo navedb tožene stranke o tem, da je tožnica ni seznanila z izvedbo hišne preiskave na njenem domu v novembru 2017, ki je bila vodena v zvezi z domnevnimi nepravilnostmi pri poslovanju tožene stranke. Če to drži, to sicer ne predstavlja hujše kršitve pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja, kaže pa na to, da so bili odnosi med strankama že v tistem času skrhani. Utemeljen je tudi pritožbeni očitek tožene stranke, da sodišče prve stopnje ni dalo zadostne teže skladnim izpovedim delavcev tožene stranke (direktorja A.A. in prič D.D., E.E., C.C. in B.B.) o tem, da je medsebojno zaupanje popolnoma porušeno in da za nadaljnje sodelovanje s tožnico ne vidijo nobene možnosti. Pritožba pravilno navaja, da tovrstna izguba zaupanja, predvsem v primeru, če se odrazi v nastanku konfliktov v kolektivu, negativno vpliva na celoten delovni proces. Pri odločitvi o sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi ni nepomembna niti okoliščina, da je to že drugi

delovnopravni spor med strankama v zadnjem letu in pol ter da so o obeh sporih obširno poročali državni mediji.

17. Ker se sodišče prve stopnje zaradi zmotne materialnopravne presoje, da je tožena stranka predlog za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi utemeljevala le z razlogi, s katerimi je utemeljevala pogoj nemožnosti nadaljevanja delovnega razmerja do izteka odpovednega roka, do vseh relevantnih okoliščin v zvezi s tem ni vsebinsko opredelilo, je dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi tožene stranke delno ugodilo, odločitev iz sodbe in sklepa v delu, ki se nanaša na reintegracijo, trajanje delovnega razmerja in priznanje pravic iz delovnega razmerja, razveljavilo, in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (prvi odstavek 355. člena ZPP). Sodišče prve stopnje naj v ponovljenem postopku ponovno presodi utemeljenost predloga tožene stranke za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi, pri čemer naj upošteva tudi okoliščine, na katere utemeljeno opozarja pritožba. Pri tej presoji naj upošteva tudi stališče Vrhovnega sodišča RS iz sodbe opr. št. VIII Ips 325/2017 z dne 20. 2. 2018, da tudi pretekli dogodki (tj. dogodki pred podajo izpodbijane odpovedi) lahko vplivajo na odločitev o sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi.

18. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da bo dopolnitev postopka pred sodiščem prve stopnje hitrejša in bolj ekonomična za stranki, ki imata bivališče oziroma sedež v H.. Razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje tudi ne bo bistveno podaljšala trajanja sodnega postopka, temveč nasprotno ‒ postopek bi se podaljšal zaradi izvedbe dokaznega postopka pred pritožbenim sodiščem. Z razveljavitvijo in vrnitvijo zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje ne bo kršena pravica strank do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Poleg tega bi pritožbeno sodišče v nasprotnem primeru prevzelo vlogo sodišča prve stopnje, strankam pa bi bila odvzeta ustavna pravica do pritožbe zoper ugotovljeno dejansko stanje iz 25. člena Ustave Republike Slovenije URS, Ur. l. RS, št. 33/91-I in nasl.), ki ji je v obravnavani zadevi treba dati prednost pred pravico do sojenja v razumnem roku iz 23. člena URS.

19. Ker v preostalem delu niso podani pritožbeni razlogi, niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo v tem delu zavrnilo kot neutemeljeno in v nerazveljavljenem izpodbijanem delu potrdilo sodbo in sklep sodišča prve stopnje (353. člen ZPP in 2. točka 365. člena ZPP). Odločitev o stroških postopka v VI. in VII. točki izreka sodbe in sklepa je kljub delni razveljavitvi odločitve o glavni stvari materialnopravno pravilna. V sporu o prenehanju delovnega razmerja se namreč šteje, da je delavec v celoti uspel, če je uspel z zahtevkom za ugotovitev nezakonitosti odpovedi, to, v kolikšnem deležu je uspel z zahtevkom za reparacijo in reintegracijo, pa na odločitev o stroških postopka nima nobenega vpliva. Delna razveljavitev izpodbijane odločitve zato ne vpliva na pravilnost odločitve o stroških postopka v VI. in VII. točki izreka sodbe in sklepa, ki jo je sodišče prve stopnje sprejelo ob upoštevanju tožničinega uspeha do celote.

20. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi tretjega in četrtega odstavka 165. člena ZPP.

Zoper sklep je dovoljena pritožba iz razlogov, določenih v drugem odstavku 357.a člena ZPP. Sklep se sme izpodbijati samo iz razloga, da je sodišče druge stopnje razveljavilo odločbo sodišča prve stopnje in zadevo vrnilo v novo sojenje, čeprav bi kršitve postopka glede na njeno naravo lahko samo odpravilo (prvi in drugi odstavek 347. člena ZPP) ali bi glede na naravo stvari in okoliščine primera lahko samo dopolnilo postopek oziroma odpravilo pomanjkljivosti (prvi odstavek 355. člena ZPP) ali če bi moralo samo opraviti novo sojenje (drugi odstavek 354. člena in drugi odstavek 355. člena ZPP).

Pritožba se lahko vloži v 15 dneh od vročitve prepisa sklepa pri sodišču prve stopnje v zadostnem številu izvodov za sodišče in nasprotno stranko, o njej bo odločalo Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Če se pošlje pritožba po pošti priporočeno ali brzojavno, se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču, na katero je naslovljena. Pritožba mora obsegati navedbo sklepa, zoper katerega se vlaga, izjavo, da se izpodbija v celoti ali v določenem delu, pritožbene razloge in podpis pritožnika. Če pritožba ni razumljiva in ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se lahko obravnavala, jo sodišče zavrže, ne da bi pozivalo vložnika, naj jo popravi ali dopolni. Ob vložitvi pritožbe mora biti plačana sodna taksa, če je predpisana. Če ta ni plačana niti v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za njeno plačilo in tudi niso izpolnjeni pogoji za njeno oprostitev, odlog ali obročno plačilo, se šteje, da je pritožba umaknjena. Če pritožbo vloži pooblaščenec, je ta lahko samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit.

Kvečjemu bi lahko šlo za (šibak) indic, ki sam po sebi ne zadostuje za zaključek, da so kršitve dokazane.

Tožnica je v začetku leta 2017 vložila tožbo za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove z dne 19. 12. 2016, njen tožbeni zahtevek pa je bil s sodbo Delovnega sodišča v Mariboru, Zunanji oddelek v Murski Soboti, opr. št. Pd 6/2017 z dne 13. 12. 2017, v zvezi s sodbo pritožbenega sodišča opr. št. Pdp 146/2018 z dne 11. 10. 2018, pravnomočno zavrnjen.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 109, 109/1, 110, 110/1, 110/1-2, 110/3, 118, 118/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.