VDSS Sodba Pdp 362/2021
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-08-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Silva Donko (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zloraba bolniškega staleža - kršitev navodil zdravnika

Sodišče prve stopnje je zavzelo pravilno stališče, da je tožnik dne 5. in 10. 3. 2020 kršil navodila pristojnega zdravnika in navodila iz izdanih odločb imenovanega zdravnika ZZZS ter Pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja. Na podlagi izvedenih dokazov je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je tožnik v času bolniškega staleža najmanj dne 5. 3. 2020 in 10. 3. 2020 užival alkoholne pijače (pivo) in to v večjih količinah, pri čemer je tožnik v izpovedi potrdil, da se je oba dneva v lokalu nahajal 3 do 4 ure. Iz pisnih navodil zdravnice o ravnanju tožnika v času bolniškega staleža z dne 12. 3. 2020 izhaja, da je zdravnica tožniku dovolila sprehode v kraju bivanja. S tem, ko se je tožnik več ur nahajal v lokalu (četudi tam ne bi pil alkoholnih pijač) je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je ravnal v nasprotju z navodili zdravnice, saj posedanje v lokalu ne sodi v kontekst zdravljenja.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 10. 4. 2020; ugotovitev, da tožniku ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki dne 1. 3. 2017 in ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo ter tožniku obračunati in izplačati plačo v višini 1.428,29 EUR bruto, odvesti davke in prispevek in tožniku izplačati neto znesek ter povrniti stroške postopka.

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. Pritožbenemu sodišču predlaga, da njegovi pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo v celoti razveljavi ter ugodi tožbenemu zahtevku tožnika ter toženi stranki naloži v plačilo stroške postopka. V pritožbi navaja, da je izpodbijana sodba nezakonita in nepravilna. Skladno z veljavno sodno prakso, neobstoječa pogodba nima potrebnih predpostavk za obstoj in zaradi tega neobstoječe pogodbe ni mogoče odpovedati. Tožniku je tožena stranka dne 22. 4. 2020 vročila izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 6. 2017, za delovno mesto vodja proizvodnje. Tožnik pri toženi stranki ni sklenil pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto vodja proizvodnje in je imel od 1. 3. 2017 sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto vodja prodaje. Tožena stranka je torej tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi z dne 1. 6. 2017, ki pa med strankama sploh ni bila sklenjena. Tožnik je imel s toženo stranko sklenjeno pisno pogodbo o zaposlitvi z dne 1. 3. 2017 za določen čas treh mesecev za delovno mesto vodja prodaje in ker je tožnik ostal na delu tudi po poteku časa, se je pogodba transformirala v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Stranki pa nista sklenili nove pogodbe in tudi ne ustne pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto vodja proizvodnje, zato so povsem zgrešeni zaključki sodišča, da je tožnik v času izpodbijane odpovedi opravljal dela in naloge delovnega mesta vodja proizvodnje. V 56. členu ZDR-1 je jasno določeno, kakšne posledice so podane, če delavec ostane na delu tudi po poteku časa, za katerega je sklenil pogodbo o zaposlitvi za določen čas. Sodišče prve stopnje je pomešalo dve pravno povsem različni kategoriji – obstoj pogodbe o zaposlitvi ter obstoj delovnega razmerja. Nesprejemljivo je stališče sodišča prve stopnje v zvezi z (ne) obstojem pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 6. 2017 za delovno mesto vodja proizvodnje, saj je tožena stranka izdala enostranski pravni akt, ki zelo konkretno opredeljuje njeno voljo, prekinitev delovnega razmerja, pri tem pa je tožena stranka tožniku odpovedala napačno (neobstoječo) pogodbo o zaposlitvi. Pomembna okoliščina, ki bi jo moralo sodišče upoštevati, je, da je tožena stranka močnejša stranka v postopku, da je sama sestavila edino veljavno pogodbo o zaposlitvi in tudi enostransko odpovedala napačno neobstoječo pogodbo o zaposlitvi. V 13. členu ZDR je določeno, da se glede sklepanja, veljavnosti, prenehanja in drugih vprašanja pogodbe o zaposlitvi smiselno uporabilo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali z drugim zakonom drugače določeno. Določbe ZDR je potrebno glede odpovedi pogodbe o zaposlitvi razlagati restriktivno in posledično se ne sme tolerirati vsebinskih ali procesnih napak delodajalca pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožnika v pritožbi in navedla, da se tožnik v pritožbi sklicuje predvsem na razlog, da naj bi tožena stranka v odpovedi z dne 10. 4. 2020, odpovedala neobstoječo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto vodja proizvodnje. Glede na do, da je bilo delovno mesto vodja prodaje ukinjeno, je tožnik vseskozi delal na delovnem mestu vodja proizvodnje, kamor je prihajal na delo in prejemal tudi plačo za to delovno mesto, skupaj tri leta. Priča A.A. je potrdil, da je tožnik šel takoj v proizvodnjo in da je tožena stranka pripravila pogodbo za delovno mesto vodja proizvodnje, ni pa vedel povedati, ali je bila tudi dejansko podpisana. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Dejansko stanje glede odločilnih dejstev je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo, sprejeta odločitev pa je tudi materialno pravno pravilna.

6. Sodišče prve stopnje je v predmetni zadevi odločalo o tožbenem zahtevku tožnika za ugotovitev nezakonitosti izredne odpove pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka tožniku izdala zaradi nespoštovanja navodil pristojnega zdravnika in imenovanega zdravnika ZZZS iz 8. alineje prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, l. 21/2013 in naslednji – ZDR-1). Njegov tožbeni zahtevek je pravilno zavrnilo na podlagi ugotovitve, da je tožena stranka dokazala, da tožnik v času bolniškega staleža ni spoštoval navodil pristojnega zdravnika in imenovanega zdravnika ZZZS, kršitve pa so bile take, da nadaljevanje delovnega razmerja ni bilo mogoče niti do izteka odpovednega roka.

7. Sodišče prve stopnje je zavzelo pravilno stališče, da je tožnik dne 5. in 10. 3. 2020 kršil navodila pristojnega zdravnika in navodila iz izdanih odločb imenovanega zdravnika ZZZS ter Pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja (Ur. l. RS, št. 30/2003 in naslednji). Na podlagi izvedenih dokazov je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je tožnik v času bolniškega staleža najmanj dne 5. 3. 2020 in 10. 3. 2020 užival alkoholne pijače (pivo) in to v večjih količinah, pri čemer je tožnik v izpovedi potrdil, da se je oba dneva v lokalu nahajal 3 do 4 ure. Iz pisnih navodil zdravnice o ravnanju tožnika v času bolniškega staleža z dne 12. 3. 2020 izhaja, da je zdravnica tožniku dovolila sprehode v kraju bivanja. S tem, ko se je tožnik več ur nahajal v lokalu (četudi tam ne bi pil alkoholnih pijač) je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je ravnal v nasprotju z navodili zdravnice, saj posedanje v lokalu ne sodi v kontekst zdravljenja.

8. Neutemeljene so pritožbene trditve tožnika, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 10. 4. 2020 nezakonita predvsem zato, ker je tožena stranka odpovedala neobstoječo pogodbo o zaposlitvi. Kot je sodišče prve stopnje ugotovilo med strankama ni bilo sporno, da je bil tožnik v delovnem razmerju pri toženi stranki za nedoločen čas in da je delovno razmerje temeljilo na pogodbi o zaposlitvi za določen čas z dne 1. 3. 2017, ki se je dne 1. 6. 2017 (po poteku trimesečnega obdobja za določen čas) spremenila v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Sodišče prve stopnje je pravilno obrazložilo, da za odločitev v tej zadevi niso bistvene naloge, ki jih je tožnik dejansko opravljal pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi oziroma naziv delovnega mesta, ki ga je pred odpovedjo zasedal. Navedeno bi lahko bilo bistveno v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ne pa tudi v obravnavanem primeru. Dejstvo, da tožnik pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto vodja proizvodnje ni podpisal, ne vpliva na zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, saj, kot je izpovedal priča A.A., je tožnik pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi opravljal delo delovnega mesta vodja proizvodnje in je za to delovno mesto prejel tudi plačo.

9. Sklicevanje tožnika v pritožbi, da je v 13. členu ZDR-1 določeno, da se glede sklepanja, veljavnosti, prenehanja in drugih vprašanj pogodbe o zaposlitvi smiselno uporabljajo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali drugim zakonom drugače določeno, v konkretnem primeru ni utemeljeno, saj ZDR-1 v 4. točki 17. člena izrecno določa, da če stranki nista sklenili pogodbo o zaposlitvi v pisni obliki, ali če niso v pisni obliki izražene vse sestavine pogodbe o zaposlitvi iz prvega odstavka 31. člena ZDR-1, to ne vpliva na obstoj in veljavnost pogodbe o zaposlitvi.

10. Glede na navedeno, obsežne pritožbene trditve tožnika, da je tožena stranka odpovedala neobstoječo pogodbo o zaposlitvi in je zato izredna odpoved nezakonita, niso utemeljene.

11. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato pritožbeno sodišče nanje skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne odgovarja.

12. Ker niso podani niti uveljavljeni pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato skladno z določbo prvega odstavka 154. člena v povezavi s prvim odstavkom 165. člena ZPP sam krije svoje stroške pritožbenega postopka. Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo v skladu z določbo petega odstavka 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji – ZDSS-1).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 13, 17, 17-4, 31, 31/1, 110, 110/1, 110/1-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.