VDSS Sodba Pdp 43/2022
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2022-04-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), mag. Klavdija Ana Magič (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

DELOVNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

odškodninska odgovornost delodajalca - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - nezakonita odpoved - vročanje vabila na zagovor - protipravnost ravnanja - zloraba pravic

Sodišče prve stopnje je pravilno presodilo, da tožena stranka tožniku pogodbe o zaposlitvi ni odpovedala npr. mimo zakonskih razlogov, z namenom šikane, škodovanja ali iz kakšnega drugega nedopustnega razloga, ki bi lahko predstavljal hujšo zlorabo instituta odpovedi. Četudi je bilo kasneje ugotovoljeno nezakonito prenehanje delovnega razmerja in je bila odpoved razveljavljena, je pomembno, da je bilo tako odločeno le v posledici naknadno ugotovljenega zdrastvenega stanja tožnika v času očitanih kršitev, kar pa ne pomeni zlorabe odpovedi.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 15.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 11. 2017 do plačila. Odločilo je, da tožnik sam krije svoje stroške postopka, toženi stranki pa jih je dolžan povrniti v višini 4.116,09 EUR.

2. Tožnik se pritožuje zoper sodbo zaradi vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da je upravičen do odškodnine že zaradi nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila zanj nenadna in stresna. Stališče sodišča, da nezakonita odpoved ne utemeljuje odškodninske obveznosti tožene stranke, je v nasprotju z sklepom Pdp 125/2013 in sodbo VIII Ips 97/2011. Izvedenec psihiatrične stroke je v pisnem mnenju z dne 23. 10. 2020 ocenil, da sta nezakonita izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi in protipraven način odstranitve iz delovnih prostorov pri tožniku povzročila reaktivno duševno motnjo težje narave, s čimer je potrdil obstoj vzročne zveze med ravnanjem tožene stranke in škodo. Tega odgovora sodišče ni upoštevalo, zato je zmotno ugotovilo dejansko stanje in storilo bistveno kršitev določb postopka. Sodišče je ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, kar pomeni, da je tožena stranka ravnala protipravno. Zato sodišče ne more v tem odškodninskem sporu ponovno presojati pravnomočno ugotovljene nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Izvedba postopka odpovedi ni bil zakonita. Zmotna je ugotovitev, da so bili za izredno odpoved podani utemeljeni razlogi. Prav tako je sodišče zmotno ugotovilo, da je na razveljavitev izredne odpovedi vplivala naknadno ugotovljena nezmožnost za delo. Vztraja, da način odstranitve tožnika iz delovnih prostorov tožene stranke po dveh detektivih predstavlja psihofizično nasilje in je protipraven, saj nima podlage v delovnih predpisih. Detektiva res nista bila fizično nasilna, kot pravilno ugotavlja sodišče, in sta tožnika seznanila z zahtevo, da zapusti delovno mesto in poslovno stavbo v njunem spremstvu. Takšno ravnanje je v vsakem primeru nedopustno in je pri tožniku povzročilo občutek nemoči. Vročitev po detektivih se opravi izključno v primerih, ko se delavec izmika vročanju.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka njene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov. V skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadaljnji) je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje glede vseh odločilnih dejstev ter tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Po 179. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadaljnji) mora delodajalec delavcu povrniti škodo, ki je delavcu povzročena pri delu ali v zvezi z delom po splošnih pravilih civilnega prava. V določbi 131. člena Obligacijskega zakonika (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadaljnji) so vsebovani elementi, ki utemeljujejo odškodninsko odgovornost. Podani morajo biti kumulativno. Ti elementi so: protipravno ravnanje, nastanek škode, vzročna zveza med protipravnim ravnanjem in nastalo škodo ter krivda povzročitelja. Če manjka le eden izmed njih, odškodninska odgovornost ni podana. Na podlagi drugega odstavka 179. člena ZDR-1 se odškodninska odgovornost delodajalca nanaša tudi na škodo, ki jo povzroči delavcu s kršenjem pravic iz delovnega razmerja.

7. Tožena stranka je tožniku izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razlogov po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Delovno in socialno sodišče v Ljubljani je s pravnomočno sodbo I Pd 638/2016 z dne 7. 7. 2016 v zvezi s sodbo tukajšnjega sodišča Pdp 711/2016 z dne 18. 5. 2017 presodilo, da je bila izredna odpoved nezakonita zato, ker je bilo naknadno ugotovljeno, da tožnik zaradi zdravstvenih razlogov (psihičnih težav) ni bil zmožen za delo v času od 3. 3. 2014 do 7. 3. 2014 in da se je njegovo zdravstveno stanje poslabšalo že prej, posledično pa izrečene grožnje nadrejeni dne 25. 2. 2014 ni izrekel z namenom, da bi jo ustrahoval ali vznemiril. Izredno odpoved je zato razveljavilo in pogodbo o zaposlitvi sodno razvezalo. Tožniku je tako delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo na podlagi sodbe sodišča.

8. Neutemeljene so pritožbene navedbe tožnika, da mu odškodnina pripada že zaradi nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. V sodni praksi (VIII Ips 263/2012, Pdp 1088/2013 idr.) je protipravno ravnanje delodajalca pripisano le hujšim zlorabam instituta odpovedi. Tudi sklicevanje na zadevi VIII Ips 97/2011 in Pdp 125/2013 ni utemeljeno, saj se ti nanašata na pravno naravo odškodninske obveznosti delodajalca in ne na protipravnost ravnanja kot eno od njenih predpostavk.

9. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje v tem sporu ponovno presojalo zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Sodišče je povzelo ključne dejanske ugotovitve in pravna stališča iz spora o prenehanju delovnega razmerja ter dodatno raziskalo obstoj zatrjevanih okoliščin, zaradi katerih naj bi bila nezakonita odpoved protipravna. Pri tem je sicer zmotno navedlo, da je tožena stranka utemeljeno štela, da sta podana odpovedna razloga po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, saj ju tožena stranka v sporu o prenehanju delovnega razmerja ni dokazala. Kljub temu je pravilno presodilo, da tožena stranka tožniku pogodbe o zaposlitvi ni odpovedala npr. mimo zakonskih razlogov, z namenom šikane, škodovanja ali iz kakšnega drugega nedopustnega razloga, ki bi lahko predstavljal hujšo zlorabo instituta odpovedi. Četudi je bilo kasneje ugotovoljeno nezakonito prenehanje delovnega razmerja in je bila odpoved razveljavljena, je pomembno, da je bilo tako odločeno le v posledici naknadno ugotovljenega zdrastvenega stanja tožnika v času očitanih kršitev, kar pa ne pomeni zlorabe odpovedi.

10. Očitek protipravnosti ravnanja tožene stranke je tožnik oprl še na nezakonit način vročanja vabila na zagovor in protipravno odstranitev iz delovnih prostorov po detektivih. ZDR-1 v 85. členu ne določa točno, kako mora delodajalec delavca pisno seznaniti s kršitvami in ga povabiti na zagovor. Običajno se to stori z vročitvijo, ki se lahko opravi tudi po detektivu, kot je določeno v 26. členu Zakona o detektivski dejavnosti (ZDD-1; Ur. l. RS, št. 17/2011). Tožena stranka je tožniku ob vročitvi vabila na zagovor istočasno prepovedala opravljati delo skladno s tretjim odstavkom 110. člena ZDR-1. Glede načina vročanja si navedbe v pritožbi nekoliko nasprotujejo, saj tožnik navaja, da detektiva pri vročanju pisanja res nista bila fizično nasilna in sta ga seznanila z zahtevo, da zapusti delovne prostore v njunem spremstvu, nato pa v nasprotju s tem navaja, da takšen način odstranitve v vsakem primeru predstavlja psihofizično nasilje. Navedbe o fizični odstranitvi tožnika iz delovnih prostorov in nasilju tožene stranke nimajo podlage v izvedenih dokazih. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožnik po seznanitvi s pisanjem sam zapustil prostore tožene stranke, detektiva pa sta ga zgolj pospremila do izhodnih vrat in pri tem zoper njega nista uporabila sile ali ga poniževala. Da sta bila detektiva pri vročanju vljudna in ga je detektiv zgolj pospremil do vrat, izhaja tudi iz izpovedi tožnika. V navedenih ugotovitvah torej ni podlage za ugotovitev elementa protipravnosti (in s tem za priznanje odškodnine).

11. Odškodninski zahtevek tožnika ni utemeljen že zaradi nedokazanega protipravnega ravnanja. Zato nista relevantna pritožbena očitka zmotne ugotovitve dejanskega stanja in bistvene kršitve določb postopka v zvezi z neupoštevanjem ocene izvedenca psihiatrične stroke o obstoju vzročne zveze.

12. Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 165. člena ZPP. Ker odgovor na pritožbo ni prispeval k razjasnitvi stvari v postopku odločanja o pritožbi, tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prva odstavka 155. in 165. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 85, 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2, 110/3, 179, 179/2.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 131.

Zakon o detektivski dejavnosti (2011) - ZDD-1  - člen 26.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.