VDSS Sodba Psp 36/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-05-13

Edo Škrabec (preds.), mag. Lilijana Strban (poroč.), Elizabeta Šajn Dolenc

odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - denarno nadomestilo za brezposelnost

Pravilna je ugotovitev o nedokazanosti zatrjevane izjeme, da pravnomočna sodba v delu glede priznanja delovnega razmerja in prijave v socialna zavarovanja ni bila izvršena, zaradi česar tudi ni podan dejanski stan izjeme, opredeljene v 5. odstavku 65. člena ZUTD.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama nosi svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločbe tožene stranke št. ... z dne 27. 11. 2018 in odločbo Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje št. ..., delovodna št. ... z dne 12. 9. 2018 in odločilo, da je tožeča stranka dolžna povrniti toženi stranki še plačilo stroškov postopka z zakonskimi obrestmi v višini 553,86 EUR.

2. Sodbo izpodbija tožeča stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Primarno predlaga ugoditev pritožbi in spremembo izpodbijane sodbe tako, da se v celoti ugodi tožbenemu zahtevku, podredno pa razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v novo sodno odločanje. Priglaša stroške pritožbe. Sodišče je zmotno ugotovilo dejansko stanje glede vprašanja, kateri subjekt v konkretnem primeru šteje za delodajalca, od katerega bi tožena stranka lahko na podlagi določil Zakona o urejanju trga dela terjala vračilo neto zneskov izplačanega denarnega nadomestila za primer brezposelnosti zavarovanki. Posledično je naslovno sodišče tudi zmotno uporabilo določbe materialnopravnega predpisa. Kot ključno je bilo izpostavljeno, da se na pritožnico nanaša pravnomočna sodna odločba, s katero ji je bilo naloženo, da zavarovanki med drugim prizna delovno razmerje za čas od nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi in jo za navedeno obdobje prijavi v matično evidenco zavarovancev pokojninskega, invalidskega in zdravstvenega zavarovanja. Spregledano pa je dejstvo, da je bila pravnomočna sodna odločba, s katero je bila ugotovljena nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, izdana proti drugemu pravnemu subjektu, to je predhodnemu delodajalcu zavarovanke. Pritožnica ni bila tista, ki bi zavarovanki nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi in s tem povzročila zavarovankino brezposelnost. Pred stvarno pristojnim sodiščem sta bili namreč izdani dve različni sodni odločbi zoper dva različna pravna subjekta. Z eno je bilo pravnomočno ugotovljeno, da je delodajalec A. zavarovanki nezakonito odpovedal pogodbo o zaposlitvi, druga sodna odločba pa je pravnomočno naložila pritožnici, da je zavarovanki dolžna priznati delovno razmerje in jo za opredeljeno časovno obdobje prijaviti v matično evidenco zavarovancev PIZ in zdravstvenega zavarovanja. Sodišče je zmotno uporabilo materialno pravo, ko je presodilo, koga šteje za delodajalca, od katerega ima zavod za zaposlovanje pravico terjati vračilo neupravičeno izplačanega denarnega nadomestila. Nesporno pritožnica ni bila delodajalec zavarovanke, kateri je bilo s strani tožene stranke izplačano denarno nadomestilo za brezposelnost. Zoper pritožnico ni bila nikoli izdana sodba, da je pritožnica kot delodajalec zavarovanki nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Bistveno vprašanje v predmetni zadevi je opredelitev subjekta, ki je v svojstvu delodajalca nezakonito odpovedal pogodbo o zaposlitvi, kar je povzročilo potrebo po priznanju pravice do denarnega nadomestila za brezposelnost. Vrhovno sodišče je večkrat pojasnilo, da ima zavod na podlagi 140. člena ZUTD pravico zahtevati vrnitev plačanih nadomestil za primer brezposelnosti le od tistega delodajalca, ki je neposredno povzročil nastanek brezposelnosti, ki je bila podlaga za pridobitev pravice do nadomestila (sodba X Ips 314/2016 z dne 6. 9. 2017). Upoštevajoč sodbo Delovnega sodišča opr. št. Pd 281/2013 z dne 26. 5. 2014 je bilo nedvoumno odločeno, da je bil delodajalec A. z dne 12. 4. 2013 tisti, ki je nezakonito odpovedal pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Le-to je povzročilo nastanek brezposelnosti in potrebo po pridobitvi pravice do nadomestila.

4. Pritožnik ne navaja ničesar takega, kar bi lahko vplivalo na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe, ki je izdana ob dovolj razčiščenem dejanskem stanju in pravilno uporabljenem materialnem pravu. V postopku pred sodiščem prve stopnje ni prišlo niti do procesnih kršitev, na katere pazi sodišče po uradni dolžnosti. Pritožba odraža predvsem nestrinjanje z uporabo materialnega prava, pravno naziranje pritožnika pa je zmotno in nesprejemljivo.

5. Predmet presoje v predmetni zadevi je dokončna odločba tožene stranke št. ... z dne 27. 11. 2018 v zvezi z odločbo ZRSZ št. ... z dne 12. 9. 2018, s katerima je bila odpravljena odločba ZRSZ št. ... z dne 21. 6. 2013, ki je zavarovanki priznala pravico do denarnega nadomestila med brezposelnostjo. Zavarovankinemu delodajalcu B. (v nadaljevanju B.) je bilo naloženo vračilo izplačanega zneska denarnega nadomestila v skupni višini 1.652,96 EUR neto.

6. V predmetni zadevi gre za spor zaradi pravice do denarnega nadomestila za čas brezposelnosti. Zavarovanki je zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga dne 12. 4. 2013 prenehalo obvezno zavarovanje z dne 15. 5. 2013, zaradi česar je bila zavarovanki priznana pravica do denarnega nadomestila med brezposelnostjo za čas treh mesecev od 16. 5. 2013 do 15. 8. 2013 v višini 690,46 EUR bruto oziroma 540,63 EUR neto z odločbo ZRSZ št. ... z dne 21. 6. 2013. Zavarovanka je kot tožeča stranka izpodbijala zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi v delovnem sporu zoper A. (v nadaljevanju A.), v katerem je sodišče s sodbo Pd 281/2013 razsodilo, da je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 12. 4. 2013 nezakonita, da zavarovanki pogodba o zaposlitvi pri A. še vedno traja, da je A. dolžan pozvati zavarovanko nazaj na delo, ji priznati delovno razmerje za čas od 16. 5. 2013 dalje in ji za ta čas obračunati nadomestilo plače z vsemi dodatki in od njih odvesti davke in prispevke. S sodbo Višjega sodišča Pdp 1032/2014 z dne 22. 1. 2015 je bila ta sodba potrjena, Vrhovno sodišče pa je s sklepom VIII Ips 101/2015 z dne 8. 9. 2015 sodbo sodišča prve stopnje v delu ugotovljene nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi potrdilo, tožbeni zahtevek v delu, ki se nanaša na priznanje delovnega razmerja in plačilo plač ter drugih prejemkov iz delovnega razmerja pa zavrnilo, saj A. ni bil pasivno legitimiran za ta del tožbenega zahtevka. Izkazano je bilo, da je tožena stranka B. kot delodajalec prevzemnik, na katerega so že prešle pravice in obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi zavarovanke. Na podlagi te sodbe je zavarovanka 19. 2. 2016 vložila zoper tožečo stranko tj. B. tožbo z zahtevkom za priznanje delovnega razmerja in plačila plač ter drugih prejemkov iz delovnega razmerja, v katerem je bila izdana zamudna sodba Pd 45/2016 z dne 22. 8. 2016. Zahtevku zavarovanke zoper tožečo stranko (razen delno v obrestnem delu) je bilo v tem sporu ugodeno. Sodba je postala pravnomočna in izvršljiva. Tožeča stranka v predmetnem sporu pa izkazuje, da sama ni pasivno legitimirana, saj zoper njo ni bila nikoli izdana pravnomočna sodba, da je zavarovanki nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi.

7. Pravna podlaga za presojo izpodbijanih zavrnilnih upravnih aktov je podana v 65. členu Zakona o urejanju trga dela (Ur. l. RS, št. 80/10, s spremembami, v nadaljevanju ZUTD), kjer je v tretjem odstavku določeno, da se odločba o priznanju pravice do denarnega nadomestila odpravi poleg primerov določenih z zakonom, ki ureja splošni upravni postopek tudi v primeru, ko je po njeni izdaji s pravnomočno sodbo, sodno poravnavo ali v postopku mediacije ugotovljeno, da je zavarovancu nezakonito prenehalo delovno razmerje in ga je delodajalec dolžan pozvati nazaj na delo oziroma je delovno razmerje vzpostavljeno do datuma, ki ga določi sodišče kadar po določbah zakona, ki ureja delovna razmerja samo odloči o prenehanju pogodbe o zaposlitvi. V petem odstavku je določena izjema, da se odločba o priznanju denarnega nadomestila ne odpravi, če je zavarovanec v delovnem sporu uspel zoper delodajalca, ki je v postopku likvidacije ali stečaja po zakonu, ki ureja postopke zaradi insolventnosti ali tudi po enem letu od uvedbe postopka za prisilno izvršitev sodbe ta še ni izvršena.

8. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo odločilna dejstva za presojo tožbenega zahtevka kot tudi pravilno uporabilo materialno pravo glede vprašanja, kdo je materialnopravno zavezan za vračilo izplačanega nadomestila za brezposelnost. Bistvo predmetne zadeve se nahaja v tolmačenju 75. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/13 s spremembami - v nadaljevanju: ZDR-1). Kot je že pravilno izpostavilo prvostopno sodišče je bilo že s sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije opr. št. VIII Ips 101/2015 z dne 8. 9. 2015 ugotovljeno, da je potrebno pri presoji odpovedi pogodbe o zaposlitvi zavarovanki iz poslovnega razloga z dne 12. 4. 2013 s strani A. upoštevati določila 75. člena ZDR-1. V aprilu 2013 so bili izpolnjeni pogoji za spremembo zavarovankinega delodajalca oziroma je bila podana pravna podlaga za prehod pravic in obveznosti iz A. na B. kot prevzemnico vseh pravic in obveznosti iz projekta v obsegu kot ga je izvajal A..

Za zavarovanko je bilo izrecno ugotovljeno, da prevzem nadaljevanja projekta C. s strani B. zagotavlja realizacijo tožničine pogodbe o zaposlitvi, ki je bila že od začetka sklenjena le za čas trajanja tega projekta. Vrhovno sodišče je obrazložilo, da v predmetni zadevi ni uporabljiva odločitev v zadevi Rygaard C 48/94 z dne 19. 9. 1995,

saj je zgolj sprememba delodajalca kot taka, neutemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi.

Delavec lahko, ne glede na nezakonitost pogodbe o zaposlitvi pri delodajalcu prenosniku, ob izpolnjenih pogojih za spremembo delodajalca, uveljavlja pravice iz svoje pogodbe o zaposlitvi le pri delodajalcu prevzemniku, na katerega so že prešle pravice in obveznosti iz delavčeve pogodbe o zaposlitvi. V predmetni zadevi je to pritožnica in ne več A..

9. Nenazadnje je pravilna ugotovitev o nedokazanosti zatrjevane izjeme, da pravnomočna sodba v delu glede priznanja delovnega razmerja in prijave v socialna zavarovanja ni bila izvršena, zaradi česar tudi ni podan dejanski stan izjeme, opredeljene v 5. odstavku 65. člena ZUTD, kar je sodišče obširno utemeljilo v 7. točki obrazložitve sodbe.

10. Pravno nerelevantno je zatrjevanje pritožnice, da zoper njo ni bila izdana pravnomočna sodba, s katero bi bilo ugotovljeno, da je tožnici nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi. To dejstvo nima pravne teže, ker je bilo ugotovljeno, da je prišlo do materialnopravne zaveze pritožnice zaradi izvršenega in pravno veljavnega prenosa upoštevajoč 75. člen ZDR-1.

11. Nenazadnje pritožnica povsem spregleda, da je bila zoper njo pri Delovnem in socialnem sodišču v Celju izdana zamudna sodba Pdp 45/2016 z dne 22. 8. 2016, s katero je bilo zahtevku zavarovanke ugodeno. Predmet citirane zamudne sodbe je tožničin zahtevek na priznanje delovnega razmerja in plačila plač ter drugih prejemkov iz delovnega razmerja za obdobje, za katero je že Vrhovno sodišče ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ta sodba je postala pravnomočna in izvršljiva.

12. Prvostopno sodišče je pravilno opozorilo, da je pritožnica v delovnem sporu Pd 45/2016 z dne 22.8.2016 nastopala kot tožena stranka, ki so ji bile zagotovljene vse procesne kavtele, ki so namenjene strankam.

Tožeči stranki ni bila odvzeta možnost sodelovanja v postopku, kjer bi lahko dokazovala nasprotno od ugotovljenega, glede na izdano zamudno sodbo v delovnem sporu. Po mnenju ESČP mora imeti stranka razumno možnost, da predstavi svojo zadevo na način, ki je ne postavlja v bistveno slabši položaj od nasprotne stranke. Ta možnost je bila pritožnici v delovnem sporu tudi omogočena, vendar je pritožnica ni izkoristila. Nihče namreč ne more prisiliti stranke, da aktivno uveljavi svoje pravice, vendar mora prevzeti temu ustrezne pravne posledice.

13. Po oceni pritožbenega sodišča pritožnica ni uspela izkazati nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne materialnopravne odločitve sodišča o vprašanju materialnopravne zavezanosti tožeče stranke. Sodišče je povsem razumljivo in podrobno v 7., 8., 9. in 10. točki obrazložitve sodbe pojasnilo pravno podlago zaveze tožeče stranke za vrnitev izplačanih denarnih nadomestil, zaradi česar je potrebno pritožbo na podlagi 353. člena ZPP kot neutemeljeno zavrniti in potrditi zavrnilno sodbo sodišča prve stopnje.

14. Ob takšnem pritožbenem izidu je potrebno na temelju 165. člena v zvezi s 154. členom ZPP hkrati odločiti, da trpi tožeča stranka sama svoje stroške pritožbe.

Izpolnjeni so pogoji za spremembo delodajalca oziroma za prehod pravic in obveznosti iz zavarovankine pogodbe o zaposlitvi od A. na B. kot prevzemnika vseh pravic in obveznosti iz projekta C. v obsegu, kot ga je dotlej izvajala tožena stranka. A. je na tožečo stranko v predmetni zadevi prenesel izvajanje projekta C..

V povezavi z Direktivo sveta 77/187/EGS z dne 14. 2. 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij in obratov (kot predhodnico sedanje Direktive sveta 2011/23 ES z dne 12. 3. 2001, s katero bile usklajene določbe našega ZDR in ZDR-1 o spremembi delodajalca).

V prvi vrsti gre za pravico stranke do izjave v postopku, saj ji mora biti med drugim zagotovljena možnost, da se izjavi o dokazih pridobljenih po uradni dolžnosti, da sama predlaga nasprotne dokaze, da sodeluje pri izvajanju dokazov ter se izjavi o rezultatih dokazovanja ter sploh o vsem procesnem gradivu, ki lahko vpliva na odločitev sodišča (te njene pravice izhajajo neposredno iz Ustave RS oziroma pravice do enakega varstva pravic v postopku).

Zakon o urejanju trga dela (2010) - ZUTD  - člen 65, 65/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.