VDSS Sodba Pdp 283/2021
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-07-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - neuspešno opravljeno poskusno delo

Sodišče prve stopnje je pravilno na podlagi določbe četrtega odstavka 125. člena ZDR-1 zavrnilo tožnikove navedbe, da bi morala pogodba o zaposlitvi trajati vsaj do izteka poskusnega dela, saj lahko skladno z navedeno zakonsko določbo, delodajalec delavcu, ki ne ustreza njegovim pričakovanjem, pogodbo o zaposlitvi odpove že med trajanjem poskusnega dela.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik zahteval ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga neuspešno opravljenega poskusnega dela z dne 19. 2. 2020 nezakonita in se razveljavi, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, ampak mu še traja z vsemi pravicami in obveznostmi po pogodbi o zaposlitvi z dne 27. 12. 2019 in ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo ter mu za čas od prenehanja delovnega razmerja dalje tega vzpostaviti s prijavo v obvezna zavarovanja in mu obračunati plače za čas od prenehanja delovnega razmerja do poziva nazaj na delo kot da bi delal ter da je tožena stranka dolžna tožniku plačati stroške postopka (točka I izreka). Odločilo je, da tožnik sam krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Zoper sodbo se pravočasno pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi v celoti, podredno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi in tudi samo pogodbeno določilo nezakonito ter v nasprotju z minimalnimi pravicami, določenimi med strankama v pogodbi o zaposlitvi. Napačno je stališče sodišča, da tožena stranka kot tožnikov delodajalec ni pogodbena stranka Kolektivne pogodbe A., zaradi česar je njene določbe ne zavezujejo. Res je, da je bilo zavzeto stališče, da tudi, če v pogodbi o zaposlitvi ni določeno, kdo in na kakšen način spremlja delavca pri delu, to ne vpliva na določitev poskusnega dela. To stališče pa za obravnavani primer ni uporabljivo, saj iz določbe pogodbe o zaposlitvi izhaja, da sta se stranki dogovorili, da se uporablja Podjetniška kolektivna pogodba A. d. d., torej je bila uporaba te kolektivne pogodbe dogovorjena. Ta v 28. členu določa, da delavec in delodajalec v pogodbi o zaposlitvi dogovorita trajanje, način ocenjevanja poskusnega dela in določita ocenjevalca poskusnega dela, kar v tožnikovi pogodbi o zaposlitvi ni bilo upoštevano, prav tako pa tudi ne ostala pravila določena v kolektivni pogodbi. Tako je sodišče prve stopnje s svojim tolmačenjem napačno uporabilo materialno pravo, posledično pa je napačen zaključek, da je odpoved zakonita, saj je nezakonita sama pogodba o zaposlitvi, posledično pa je potrebno šteti, kot da je sklenjena za nedoločen čas. Zaradi neuporabe podjetniške kolektivne pogodbe, ki je bila vložena tudi v spis, pa je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Odločitev temelji na pravilno in popolno ugotovljenem dejanskem stanju ter pravilni uporabi materialnega prava.

5. Sodišče prve stopnje s tem, ko ni uporabilo Podjetniške kolektivne pogodbe A., d. d., ni storilo s pritožbo očitane absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj v odločilnih dejstvih ni nasprotja med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi, zato tožnik v bistvu uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava.

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da med strankama ni bilo sporno, da je tožnik s toženo stranko dne 29. 11. 2019 sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas s 3 – mesečnim poskusnim delom za delovno mesto A. komisionar I in nato dne 27. 12. 2019 pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas s 63-dnevnim poskusnim delom za delovno mesto A. komisionar, da mu je tožena stranka iz razloga neuspešno opravljenega poskusnega dela dne 20. 2. 2020 redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi in mu je delovno razmerje prenehalo s potekom 7 – dnevnega odpovednega roka.

7. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z zaključki sodišča prve stopnje, da je bil tožnik seznanjen s tem, da se bo njegovo delo v času trimesečne preizkusne dobe spremljalo. Vedel je, da njegovo delo spremlja vodja izmene B.B. in vedel je tudi, kolikšna je zahtevana dnevna norma. Prav tako je vedel, da te norme ne dosega, saj je vodjo izmene sam vprašal, kaj naj naredi, da bo normo dosegel.

8. Sodišče prve stopnje je tudi pravilno uporabilo sodno prakso v točki 15 obrazložitve, ko je kot neutemeljene zavrnilo očitke tožnika, da ni prejel pisnih pogojev za delo in pogojev za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Ker je tožnika mentor C.C., ki ga je uvajal v delo, seznanil tako s pogoji dela, zadolžitvami in pričakovanji pri opravljanju dela, je bil tožnik s pogoji za opravljanje dela v trimesečnem obdobju, ki je bilo določeno v pogodbi o zaposlitvi, ustno seznanjen, kar tudi v skladu s sodno prakso zadostuje in pisna navodila oziroma zahteve z vnaprej določenimi roki za njihovo izpolnitev niso potrebna.

9. Pravilna je sicer ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni pogodbena stranka Podjetniške kolektivne pogodbe A., d.d., vendar pa iz obeh tožnikovih pogodb o zaposlitvi (A1 in A2) izhaja veljavnost te podjetniške kolektivne pogodbe. Vendar pa to nima vpliva na pravilnost odločitve sodišča prve stopnje, ki se je utemeljeno sklicevalo na sodbo in sklep VDSS opr. št. Pdp 257/2018 z dne 22. 11. 2018. V tej zadevi je sodišče glede določbe Kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine Slovenije (Ur. l. RS, št. 24/14 in naslednji) v zvezi z opravljanjem poskusnega dela, ki je vsebinsko enaka določbi 28. člena Podjetniške kolektivne pogodbe A. d. d., zavzelo stališče, da tudi če v pogodbi o zaposlitvi ni navedeno, kdo in na kakšen način spremlja tožnika v času poskusnega dela, to ne vpliva na zakonitost določitve poskusnega dela in s tem na zakonitost izpodbijane odpovedi. Zato so v obravnavani zadevi neutemeljene tudi pritožbene navedbe o nezakonitosti tožnikove pogodbe o zaposlitvi.

10. Sodišče prve stopnje je tudi pravilno na podlagi določbe četrtega odstavka 125. člena ZDR-1 zavrnilo tožnikove navedbe, da bi morala pogodba o zaposlitvi trajati vsaj do izteka poskusnega dela, saj lahko skladno z navedeno zakonsko določbo, delodajalec delavcu, ki ne ustreza njegovim pričakovanjem, pogodbo o zaposlitvi odpove že med trajanjem poskusnega dela. Pravilno je v točki 19 obrazložitve tudi ugotovilo, da tožniku tožena stranka ni bila dolžna omogočiti zagovora pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in v točkah 20, 21 in 22, da mu je bila odpoved pravilno vročena.

11. Iz navedenega izhaja, da je pritožba tožnika neutemeljena, saj niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, zato je pritožbo skladno z določbo 353. člena ZPP zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

12. Izrek o pritožbenih stroških temelji na določbi 1. odstavka 165. člena ZPP, v zvezi s 154. členom istega zakona. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje pritožbene stroške.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 125, 125/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.