VDSS Sodba Pdp 55/2021
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-03-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Silva Donko (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - znaki kaznivega dejanja - tatvina - hujša kršitev delovne obveznosti

Pravilna je presoja sodišča prve stopnje, da je tožnica s svojim ravnanjem naklepno huje kršila pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja z znaki kaznivega dejanja tatvine po prvem odstavku 204. člena Kazenskega zakonika, zaradi česar je podana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, na podlagi prvega odstavka 110. člena ZDR-1, zakonita.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Stranki sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek; da se ugotovi, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 17. 2. 2020 nezakonita in se razveljavi; da tožeči stranki ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki, temveč traja še naprej in ji je tožena stranka dolžna vzpostaviti delovno razmerje ter jo pozvati nazaj na delo in ji za celotno obdobje nezakonitega prenehanja delovnega razmerja, to je od 17. 2. 2020 obračunati bruto plačo ter ji izplačati neto plačo, skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva zapadlosti posameznih mesečnih zneskov plač dalje do plačila; ji priznati in izplačati vse druge pravice in denarne zahtevke iz delovnega razmerja, vse v 8 dneh pod izvršbo (I. točka izreka). Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

2. Zoper sodbo vlaga pritožbo tožnica iz vseh pritožbenih razlogov, in sicer zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava ter kršitve 22. in 23. člena Ustave RS. Tožnica je na zadnjem naroku za glavno obravnavo dne 6. 11. 2020 vztrajala, da se v zvezi z navedbami iz pripravljalne vloge tožene stranke še dodatno zasliši tožnico, in v kolikor ne bo sledilo dokaznemu predlogu tožnice podaja tožnica ugovor po 286.b členu ZPP zaradi kršitve postopka. Tožnica je predlagala zaslišanje lečeče zdravnice A.A., predvsem glede psihičnega stanja tožnice po prejemu vabila in pisne obdolžitve pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, prav tako je zahtevala, da tožena stranka za obdobje 1. 12. 2019 do 31. 1. 2020 po edicijski dolžnosti dostavi videoposnetke prostorov tožene stranke. Tožnica je tudi zahtevala, da se pri operaterju B. pridobijo podatki o klicih in dopisovanju preko Messengerja ter IP številka za telefonsko številko tožnice, C.C., D.D. in E.E.. Ker sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, s katerim je dokazovala, da ni bila tista, ki je odtujila glasbila last tožene stranke, je bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, saj celotnega dejanskega stanja sodišče ni raziskalo. Tožnica je dokazala, da ji je bila ukradena identiteta in da ni bila tista, ki bi si dopisovala s C.C.. Ker sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov in jih je neutemeljeno zavrnilo, tudi ni ugotovilo pravilnega dejanskega stanja. Tožnica je svoj dokazni predlog obrazložila in navedla, da gre za ključen dokaz na podlagi katerega bi lahko sodišče brez kakršnegakoli kančka dvoma ugotovilo, kdo od zaposlenih je odtujil instrumente iz prostorov tožene stranke. Sodišče pa tudi ni obrazložilo, zakaj je predlagane dokaze zavrnilo. Tožnica je na naroku 2. 9. 2020 prepričljivo izpovedala, da sama nima ključev od omaric učiteljev, v katerih se nahajajo instrumenti. Vsi instrumenti so se nahajali v sobah učiteljev, ki jih uporabljajo. Glede očitka, da naj bi sama "z metlo" obračala kamero, pa je tožnica tudi sama zahtevala, da se dostavi posnetek, kako naj bi tožnica prihajala do kamer. Posnetki kamer predstavljajo ključen dokaz, s katerim bi lahko tožena stranka dokazala, da je bila ravno tožnica tista, ki naj bi odtujila instrumente. Tudi ravnateljica F.F. je izpovedala, da so bili s strani kriminalistov opozorjeni, da naj pregledajo kamere in če bodo na kamerah kaj našli, bodo lahko ukrepali. Sama je povedala, da še preden so uspeli pregledati kamere, pa naj bi se izgubil že drugi instrument. Vsi instrumenti so bili pod ključem, ključev pa tožnica nesporno ni imela, saj kot je izpovedala ravnateljica, so se ključi omar nahajali v ognjevarni omari, katere ključe je imela samo ravnateljica, tajnica ter pomočnica. Zato gre zgolj za ugibanja brez kakršnihkoli dokazov, da naj bi tožnica dobro vedela, kje je ključ ognjevarne omare in kaj ta ključ odpira. Na vprašanje pooblaščenke tožnice pa je ravnateljica tožene stranke odgovorila, da tožnice ni bilo na posnetku, kjer bi se videlo, da je nosila instrumente iz šole. Napačna in nezakonita pa je tudi odločitev sodišča prve stopnje, ki se je postavilo na stališče, da je tožnica naklepno huje kršila pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja, pri čemer imajo njena ravnanja tudi znake kaznivega dejanja tatvine. Glede na navedeno ni nobenega dokaza o tem, da je bila ravno tožnica tista, ki naj bi imela dostop do vseh učilnic in naj bi protipravno, brez dovoljenja in brez vednosti zaposlenih v šoli, odtujila harmoniko model G.. V kazenskem postopku velja osnovno načelo, da nihče ne more biti obstojen za kaznivo dejanje, če mu to dejanje ni dokazano s stopnjo prepričanja. Sodišče pa tudi ni verjelo pričama, ki ju je predlagala tožnica, in sicer H.H. in I.I., ki sta potrdila, da je bila tožnica spornega dne 15. 1. 2020 z njima v gozdu, kjer so spravljali les. Priča I.I. je tudi potrdila, da ji je tožnica povedala, da so ji v začetku leta vdrli v telefon ter da ji je takrat svetovala, da naj to prijavi policiji, kar pa tožnica ni storila. Neutemeljeno pa je sodišče prve stopnje zavrnilo dokaz z zaslišanjem lečeče zdravnice A.A., saj bi lahko le-ta potrdila nezmožnosti udeležbe tožnice na zagovoru. Tožnica je prepričljivo izpovedala, da je bila v šoku, saj je imela pred prejemom pisne obdolžitve in vabila na zaslišanje, doma hišno preiskavo in je tožnico že ta hišna preiskava vrgla iz tira. Tožnica je v opravičilu, da se ne more udeležiti zagovora jasno navedla, da se zaradi psihičnega stanja ni sposobna udeležiti zagovora. Glede na navedeno tožnica meni, da je pritožba v celoti utemeljena in pritožbenemu sodišču predlaga, da sodbo sodišča prve stopnje v celoti spremeni ter tožbenemu zahtevku tožnice ugodi, toženi stranki pa naloži povračilo stroškov postopka oziroma podredno, da sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Priglaša stroške postopka.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožnice v pritožbi in predlagala zavrnitev pritožbe kot neutemeljene in priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in da je na pravilno ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Tožnica neutemeljeno uveljavlja absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe, ali če sodba nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Izpodbijana sodba takšnih pomanjkljivosti nima, saj vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih in v njej ni nasprotij, zato jo je mogoče preizkusiti.

7. Prav tako ni podana zgolj pavšalno uveljavljana bistvena kršitev določb postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je podana, kadar je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Takih nasprotij v izpodbijani sodbi ni.

8. Tudi bistvena kršitev iz prvega odstavka 339. člena ZPP v povezavi z 8. členom ZPP ni podana. Metodološki napotek iz 8. člena ZPP nalaga sodišču, da po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka odloči, katera dejstva se štejejo za dokazana. Sodišče prve stopnje je v dokaznem postopku zaslišalo tožnico, ravnateljico tožene stranke F.F., priče H.H., I.I., J.J., K.K., L.L. in C.C. ter prebralo v spis vložene listine in pri odločanju v predmetnem sporu upoštevalo in kritično ocenilo vse izvedene dokaze, tako vsakega zase kot tudi v povezavi z drugimi izvedenimi dokazi (8. člen ZPP), zato je neutemeljena pritožbena navedba, da je prvostopno sodišče bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, ker ni izvedlo vseh predlaganih dokazov. Potrebno je poudariti, da je presoja, kateri dokazi se izvedejo in kateri ne, v skladu z 213. in 287. členom ZPP pridržana sodišču. Obstaja sicer načelna dolžnost sodišča, da predlagane dokaze izvede, vendar mu jih ni treba izvajati, če izvedba predlaganega dokaza na odločitev ne bi mogla vplivati, če sodišče razumno oceni, da predlagani dokazi oziroma dejstva, ki se z njimi dokazujejo, za odločitev v sporu niso odločilni ali pa je neko dejstvo že dokazano. Sodišče prve stopnje je pravilno izvedlo dokaze, pomembne za ugotavljanje relevantnih dejstev, zavrnilo pa tiste, katerih izvedba ne bi prispevala k razjasnitvi dejanskega stanja. Zato ni utemeljen pritožbeni očitek tožnice o kršitvah pravice do izjave, kot izhaja iz 22. člena Ustave RS.

9. Pravilna je presoja sodišča prve stopnje, da tožnici ni bila kršena pravica do zagovora. Tožena stranka je tožnici omogočila zagovor dne 14. 2. 2020. Tožnica je 13. 2. 2020 toženi stranki poslala opravičilo, v katerem je navedla, da je bila na zdravniškem pregledu zaradi zelo slabega psihičnega stanja in da ji je lečeča zdravnica odprla bolniški stalež ter predpisala zdravila za pomiritev. V opravičilu je še navedla, da glede na psihično stanje ni sposobna dati ne osebnega in ne pisnega zagovora in da prosi za preložitev zagovora. Na predlog tožene stranke je tožničina lečeča zdravnica dr. A.A. z elektronskim sporočilom dne 14. 2. 2020 toženi stranki odgovorila, da ima tožnica dovoljene izhode zaradi uradnih opravkov in za krajše sprehode. Glede na navedeno tožena stranka tožničini prošnji za preložitev zagovora ni ugodila. Sodišče prve stopnje je glede na vsebino tožničinega opravičila, dopisa lečeče zdravnice dr. A.A. ter glede na kratek rok, ki ga je imela tožena stranka na voljo za podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi pravilno zaključilo, da tožnici ni bila kršena pravica do zagovora.

10. Tožnici je bila izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi podana iz razloga iz 1. in 2. alineje prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadalj.). Delodajalec delavcu lahko izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če delavec krši pogodbeno ali drugo obveznost iz delovnega razmerja in ima kršitev vse znake kaznivega dejanja (1. alineja), ali če delavec naklepoma ali iz hude malomarnosti huje krši pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja (2. alineja). Tožena stranka je tožnici izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi dne 17. 2. 2020 iz razloga, ker je tožnica naklepoma huje kršila pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja, pri čemer ima njeno ravnanje tudi vse znake kaznivega dejanja tatvine, s tem ko je med 17. 12. 2019 in 15. 1. 2020 pri opravljanju svojega dela, pri katerem je imela dostop do vseh učilnic in ostalih prostorov tožene stranke protipravno, brez dovoljenja in brez vednosti zaposlenih v glasbeni šoli odtujila harmoniko M., model G., nato pa jo 15. 1. 2020 v vlogi prodajalke prodala in tudi fizično izročila kupcu C.C., s čimer je toženo stranko oškodovala za nabavno vrednost nove harmonike v znesku 1.262,00 EUR.

11. Sodišče prve stopnje je na podlagi prepričljive izpovedi ravnateljice F.F. in prič L.L., K.K. in J.J. (pri toženi stranki zaposleni kot učitelji harmonike) ter priče C.C. (kupca harmonike) zaključilo, da je tožena stranka tožnici dokazala očitano kršitev. Priče so izpovedala, da jim je sodelavec L.L. povedal, da pogreša harmoniko M., model G.. Priča J.J. je zato dne 28. 1. 2020 pogledala na spletno stran "Bolha", če slučajno kdo prodaja harmoniko M., model G. in našla oglas, na podlagi katerega je prepoznala nekaj podrobnosti, ki so kazale, da gre za instrument tožene stranke. Navedeno je sporočila ravnateljici in sodelavci so vzpostavili kontakt s prodajalcem harmonike in kot kupec opravili ogled tega inštrumenta. Na ogled oziroma srečanje s prodajalcem sta šla učitelja tožene stranke L.L. in K.K.. Priči sta se dobili dne 30. 1. 2020 s prodajalcem C.C. na parkirišču trgovine N. na ulici O.. L.L. je ob srečanju prepoznal, da gre za harmoniko tožene stranke (vidno lepilo od inventarnih številk, zven in celoten občutek igranja harmonike). Prodajalec je povedal, da je harmoniko kupil od P.P. in celoten pogovor glede nakupa harmonike je imel shranjen na Messengerju. C.C. je pokazal sporočila pogovorov s prodajalko iz Messengerja na spletni strani Facebook-a. Šlo je za sliko, na kateri je bila tožnica in njena sporočila. Ugotovila sta tudi, da so v prodaji na Facebook-u objavljeni še razni drugi instrumenti, ki so prav tako zmanjkali iz njihove glasbene šole. Priči sta izpovedali, da so se nato skupaj s C.C. zapeljali do tožene stranke, kjer so jih že pričakali policisti in inšpektor. C.C. je na parkirišču tožene stranke tudi prepoznal avto tožnice ter potrdil, da se je spornega dne, ko mu je prodala harmoniko, pripeljala z istim avtomobilom.

12. Glede na navedeno je pravilna presoja sodišča prve stopnje, da je tožnica s svojim ravnanjem naklepno huje kršile pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja z znaki kaznivega dejanja tatvine po prvem odstavku 204. člena Kazenskega zakonika (KZ-1, Ur. l. RS, št. 55/2008 in nadalj.), zaradi česar je podana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, na podlagi prvega odstavka 110. člena ZDR-1, zakonita.

13. Neutemeljene so pritožbene trditve tožnice, da so pri toženi stranki bili vsi instrumenti zaklenjeni v omarah v učilnicah in da tožnica ni imela ključev teh omar, kar bi naj potrdila ravnateljica tožene stranke. Tožnica je pri toženi stranki opravljala delo čistilke in je zato, kot je izpovedala ravnateljica, zelo dobro poznala sistem dela in varovanja pri toženi stranki, saj je bila pri toženi stranki zaposlena 11 let. Izpovedala je, da kljub temu, da tožnica neposredno ni imela ključev od omar, v katerih so hranili instrumente, pa je imela ključe vseh prostorov na šoli (tudi od zbornice in tajništva), zato je imela dostop do vseh ključev omar, v katerih so se nahajali instrumenti. Navedeno sta potrdili priči L.L. in K.K., in sicer da so v tajništvu tožene stranke imeli ognjavarno omaro, v kateri so bili zelo nazorno in lepo evidentirano shranjeni dvojniki ključev vseh omar (tudi tistih z instrumenti). Ključ ognjavarne omare pa se je nahajal v predalčku na mizi tajnice in pomočnice ravnateljice. Glede na navedeno je sodišče utemeljeno zaključilo, da je tožnica imela dostop do omare, v kateri se je nahajala sporna harmonika.

14. Utemeljeno sodišče tudi ni sledilo tožnici, da ji je nekdo ukradel identiteto in profil na Facebook-u oziroma da obstaja možnost, da je nekdo uporabil njeno identiteto, ker se po uporabi računalnikov pri toženi stranki večkrat ni odjavila. Po pojasnilu ravnateljice je tožnica sicer velikokrat uporabljala službene računalnike (kot je to tudi izpovedala tožnica), vendar jih sploh ne bi smela uporabljati, saj to ni bilo v njenem opisu del in nalog. Sodišče prve stopnje je pravilno obrazložilo, da tožnica ni izkazala oziroma sodišče v dokaznem postopku ni ugotovilo trditev tožnice o kraji identitete in profila na Facebook-u. Pavšalni izpovedi prič H.H. in I.I. o nepojasnjenih sms-ih in vdoru v tožničin telefon se v dokaznem postopku nista potrdili in zato jima sodišče ni sledilo. Da tožničine navedbe o kraji identitete ne držijo, pa dokazuje tudi to dejstvo, da tožnica tega dejanja ni prijavila ustreznim organom. Tožnica pa v pritožbi tudi neutemeljeno očita sodišču prve stopnje, da je sledilo predvsem izpovedim prič tožene stranke in da neutemeljeno ni verjelo pričama H.H. (partnerju tožnice) in I.I., ki sta potrdila, da je bila tožnica spornega dne 15. 1. 2020 z njima v gozdu, kjer so spravljali les. Sodišče je obširno obrazložilo (točka 18), zakaj ni sledilo navedbam tožnice in izpovedim prič, da je dne 15. 1. 2020 okoli 16.00 ure pomagala svojemu partnerju pri delu v gozdu. Z obrazložitvijo se pritožbeno sodišče v celoti strinja.

15. Do preostalih pritožbenih navedb, ki za odločitev v predmetni zadevi niso odločilnega pomena, se pritožbeno sodišče ne opredeljuje (prvi odstavek 360. člena ZPP).

16. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo tožnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

17. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP). Ker gre za spor o obstoju delovnega razmerja, tožena stranka na podlagi petega odstavka 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in 10/2004) sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo, ne glede na izid postopka.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 204, 204/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.