VDSS Sodba Pdp 252/2021
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-07-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič (poroč.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev delovne obveznosti - znaki kaznivega dejanja - nezakonitost odpovedi - sodna razveza - denarno povračilo - višina

Pritožba se neutemeljeno zavzema za znižanje denarnega povračila ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi, ki ga je sodišče prve stopnje odmerilo v višini dvanajstih bruto plač. Na podlagi kriterijev iz prvega odstavka 118. člena ZDR-1 je pravilno upoštevalo, da je bila tožnica ob prejemu izredne odpovedi stara 54 let, da ima končano višjo ekonomsko šolo (VI. stopnja izobrazbe), da je bila pri toženi stranki zaposlena 20 let, da zaradi prejema izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bila upravičena do nadomestila za primer brezposelnosti in da je že leto in pol brezposelna.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo tožene stranke.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo ugotovilo nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 7. 2019 (I. točka izreka) in toženi stranki naložilo, naj tožnici v roku 8 dni za obdobje od 9. 8. 2019 do 17. 2. 2021 vzpostavi delovno razmerje, jo prijavi v obvezna zavarovanja (II. točka izreka) in ji obračuna mesečna nadomestila plače v bruto znesku 2.829,85 EUR, znižana za prejeta bolniška nadomestila in dohodke, ki jih je tožnica prejela na podlagi pogodbenih razmerij s tretjimi osebami, od tako dobljenih zneskov odvede davek in prispevke, tožnici pa izplača ustrezne neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakega 16. dne v mesecu za nadomestilo plače preteklega meseca do plačila (III. točka izreka). Toženi stranki je tudi naložilo, naj tožnici v roku 8 dni obračuna denarno povračilo ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi v bruto znesku 33.958,20 EUR, ter ji po odvodu davkov in prispevkov izplača ustrezen neto znesek (IV. točka izreka). Zavrnilo je tožbeni zahtevek za poziv nazaj na delo, za vzpostavitev delovnega razmerja, prijavo v zavarovanje ter obračun in izplačilo nadomestila plače tudi za obdobje od 18. 2. 2021 do poziva nazaj na delo, za obračun in izplačilo nadomestila plače za obdobje od 9. 8. 2019 do 17. 2. 2021 v višjih zneskih od prisojenih, za plačilo zakonskih zamudnih obresti od prisojenih neto nadomestil plače tudi za 15. dan v mesecu za nadomestilo plače preteklega meseca ter za obračun in izplačilo denarnega povračila v bruto znesku 16.979,16 EUR (V. točka izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnici v roku 8 dni povrniti stroške postopka v znesku 2.085,91 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po izteku izpolnitvenega roka do plačila (VI. točka izreka).

2. Tožena stranka se pritožuje zoper ugodilni del sodbe in zoper odločitev o stroških postopka zaradi vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga spremembo izpodbijanega dela sodbe, tako da se tožbeni zahtevek zavrne s stroškovno posledico. V pritožbi nasprotuje zaključku sodišča prve stopnje, da ni dokazala utemeljenega razloga za podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Sodišču prve stopnje očita, da izpovedi priče A.A. o prirejanju podatkov glede zalog pršuta 25. 3. 2019 ni presojalo v povezavi z ostalimi izvedenimi dokazi. Ker so popravki količine pršuta razvidni tudi iz kartice gibanja zalog, je sodišče prve stopnje izpovedi prič B.B. in A.A. v zvezi s tem zmotno ocenilo kot neverodostojni. Ne drži, da je bilo priči A.A. o nepravilnem ravnanju tožnice znano le to, kar ji je povedala B.B., saj je tudi sama večkrat opozarjala, da se inventurnih rezultatov ne sme prirejati in je bila prisotna na sestanku, ki je s tožnico potekal v zvezi z redno letno inventuro. Ker priča A.A. ni več zaposlena pri toženi stranki, je njena izpoved nepristranska in bi jo sodišče prve stopnje moralo upoštevati. Nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje, da je izpoved B.B. glede prejetih navodil s strani tožnice neprepričljiva, sicer pa je glede na oddaljenost dogodkov življenjsko, da se priča vseh podrobnosti ni več spomnila. Ker je zaključek sodišča prve stopnje, da tožnica ob letni inventuri 1. 4. 2019 podrejenim delavcem ni dala spornih navodil, v nasprotju z izpovedjo priče B.B., uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Glede drugega očitka iz odpovedi s sklicevanjem na izpoved priče B.B. uveljavlja, da čistil pred izvedbo inventure ni bilo treba razknjižiti, sodišče prve stopnje pa se ni opredelilo do dejstva, da je bil premik blaga za lastno rabo dejansko izveden. Opozarja na izpoved priče C.C., da je B.B. v zvezi s popisom artikla Coca-Cola naročila, naj obvesti tožnico, ter da je bilo treba v primeru nepravilnosti manko ali višek evidentirati z odobritvijo tožnice. Da je tožnica storila v izredni odpovedi očitana ravnanja potrjujeta tudi izpovedi prič D.D. in E.E. ter listine "Inventurni popravki F.", zapisnik sestanka kolektiva F. z dne 27. 5. 2019, pregledi gibanja zalog in premikov zalog blaga po pozicijah in pisna izjava A.A. z dne 7. 6. 2019. Nasprotuje zaključku sodišča prve stopnje, da očitki glede ročnega popisa blaga in knjiženja manjkajočega blaga niso utemeljeni. S sklicevanjem na zadevo Vrhovnega sodišča RS VIII Ips 18/2013 in zadevo pritožbenega sodišča Pdp 801/2017 nasprotuje višini prisojenega denarnega povračila ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi. Sodišču prve stopnje očita, da pri tej odločitvi ni upoštevalo, da je tožnica upravičena do nadomestila plače za skoraj 19 mesecev, da ima z doseženo VI. stopnjo izobrazbe ekonomske smeri in dolgoletnimi izkušnjami na področju vodenja maloprodajnih trgovin široke zaposlitvene možnosti, da od novembra 2020 dalje opravlja delo za družbo G. d. o. o. in da je do prenehanja delovnega razmerja prišlo izključno po njeni krivdi. Uveljavlja, da tožnica ni predložila nobenih dokazov za navedbe, da aktivno išče zaposlitev in da odplačuje kredit za avtomobil. Zaradi nasprotovanja odločitvi o glavni stvari nasprotuje tudi odločitvi o stroških postopka.

3. Tožnica v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijanega dela sodbe. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa je po drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jo uveljavlja pritožba, niti tistih, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Glede vseh za odločitev bistvenih dejstev je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, sprejeta odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

6. Pritožba s sklicevanjem na izpoved priče B.B. neutemeljeno uveljavlja protispisnost zaključka sodišča prve stopnje, da tožnica delavcem v F. ob letni inventuri 1. 4. 2019 ni dala navodil za prirejanje inventurnih rezultatov. Tožena stranka s to navedbo po vsebini niti ne uveljavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana v primeru, da je o odločilnih dejstev nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi, temveč pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja, do katerega se bo pritožbeno sodišče opredelilo v nadaljevanju.

7. Po ugotovitvi sodišča prve stopnje je bila tožnica pri toženi stranki zaposlena 20 let, nazadnje na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas od 1. 6. 2018 dalje na delovnem mestu vodja maloprodajnih enot. V tem sporu izpodbija izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki ji jo je tožena stranka podala 24. 7. 2019 po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/2013 in nasl.). Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da za podajo izpodbijane izredne odpovedi ni bilo utemeljenega razloga in na tej podlagi tožbenemu zahtevku v pretežnem delu ugodilo.

8. Sodišče prve stopnje je glede presoje, da v izredni odpovedi očitana ravnanja tožnici niso dokazana, v 12. do 39. točki obrazložitve sodbe navedlo jasne razloge, ki jih pritožbeno sodišče sprejema kot pravilne. Pri ugotavljanju vseh odločilnih dejstev je upoštevalo določbo 8. člena ZPP, po kateri o tem, katera dejstva šteje za dokazana, odloči po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka, zato pritožba neutemeljeno uveljavlja, da izpovedi priče A.A. ni ocenjevalo v povezavi z ostalimi izvedenimi dokazi (glej 10., 13., 15. in druge točke obrazložitve sodbe). Zmotno je stališče pritožbe, da bi moralo sodišče prve stopnje izpoved priče A.A. oceniti kot verodostojno že zato, ker ni več zaposlena pri toženi stranki. To je le ena od številnih okoliščin, ki jih sodišče upošteva pri dokazni oceni izpovedi priče, pritožbeno sodišče pa dokazno oceno sodišča prve stopnje sprejema kot celovito in prepričljivo.

9. Pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni dokazala prvega očitka iz izredne odpovedi, in sicer da je tožnica 25. 3. 2019 po telefonu od podrejene delavke (namestnice poslovodje F. B.B.) zahtevala, naj s fiktivnim knjiženjem priredi inventurni rezultat glede zaloge pršuta. Priča B.B. je sicer res izpovedala, da je pred zaključkom vsake delne in redne inventure na samem poklicala tožnico in ji sporočila inventurni rezultat, tožnica pa ji je v primeru prevelikega manka dala navodila za vnos podatkov o končnih inventurnih rezultatih, ki niso bili skladni z dejanskim stanjem zalog blaga. Vendar pa je za presojo utemeljenosti odpovednega razloga bistveno, da se priča B.B. ni spomnila ničesar glede dogodka 25. 3. 2019, ki je bil tožnici očitan v odpovedi. Poleg tega je sodišče prve stopnje izpoved priče B.B. pravilno ocenilo kot neprepričljivo, saj je najprej izpovedala, da ji tožnica ni naročila, naj razišče, ali se kje vendarle nahaja manjkajoče blago, v nadaljevanju pa nasprotno priznala, da je tožnica zagotovo rekla, naj se manko razišče.

10. Pritožba presoji, da prvi očitek iz izredne odpovedi ni dokazan, neutemeljeno nasprotuje tudi s sklicevanjem na pisno izjavo in izpoved priče A.A., da je B.B. po ugotovitvi manka pršuta 25. 3. 2019 na samem poklicala tožnico in ji nato naročila, naj inventurni znesek zniža za znesek, ki ga je določila tožnica. Sodišče prve stopnje je na podlagi ugotovitev, da A.A. telefonskemu pogovoru med tožnico in B.B. ni bila priča, da je tožnica v izpovedi zanikala, da bi B.B. dala sporno navodilo in da tožnica tistega dne dela niti ni opravljala, ker je bila na letnem dopustu, pravilno zaključilo, da kršitev tožnici ni dokazana. Pavšalne pritožbene navedbe, da je delavka A.A. večkrat opozarjala, da se inventurnih rezultatov ne sme prirejati in da je bila prisotna na sestanku, ki je s tožnico potekal glede redne letne inventure, ne vplivajo na pravilnost tega zaključka in so zato neutemeljene. Neutemeljeno je tudi pritožbeno uveljavljanje, da so vnosi popravkov količine pršuta razvidni iz kartice gibanja zalog, saj to ne dokazuje, da so bili popravki izvedeni ravno po navodilu tožnice, kar je bistvo očitka iz izredne odpovedi.

11. Pravilen je zaključek sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni dokazala drugega očitka iz izredne odpovedi, in sicer da je tožnica ob zaključku redne letne inventure 1. 4. 2019 podrejeni delavki (H.H.) dala navodilo za knjiženje oddelčnega premika čistil za lastno porabo, s čimer je bil finančni inventurni rezultat popravljen za 279,71 EUR. Sodišče prve stopnje je sicer ugotovilo, da so bili izdelki, ki so bili knjiženi kot lastna poraba trgovine, med inventuro najprej popisani v zalogo, po zaključku inventure pa knjiženi nazaj na lastno rabo, kar pa samo po sebi ne dokazuje, da je bil sporen oddelčni premik storjen po navodilu tožnice, za kar se neutemeljeno zavzema pritožba. Pritožba se neutemeljeno sklicuje na izpoved priče B.B., iz katere izhaja, da je tožnica v njeni navzočnosti H.H. naročila, naj dajo večje stvari v inventuro in nato čez en teden nazaj pod lastno rabo. Sodišče prve stopnje je predvsem upoštevaje nadaljnjo izpoved priče B.B., da ni šlo za izdelke za lastno porabo trgovine, ki glede na ostale izvedene dokaze ne drži (glej 20. do 23. točko obrazložitve sodbe), izpoved te priče pravilno ocenilo kot neprepričljivo in na podlagi skladnih izpovedi tožnice in priče H.H. zaključilo, da tožnica fiktivnega knjiženja blaga za lastno porabo ni naročila.

12. Pritožbeno sodišče nima pomislekov v pravilnost nadaljnjega zaključka sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni dokazala tretjega očitka iz izredne odpovedi (glede vnosa ročnega popisa blaga v skupni vrednosti 2.056,00 EUR), saj je izčrpno obrazložen v 25. do 35. točki obrazložitve sodbe, pritožba pa mu nasprotuje le pavšalno. Pravilna je tudi presoja sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni dokazala četrtega očitka iz odpovedi, in sicer da je tožnica 20. 5. 2019 podrejeni delavki dala ustno navodilo, naj se manko 400 kosov artikla Coca-Cola knjiži kot manko na polici. Ta očitek je po pravilni presoji sodišča prve stopnje neutemeljen že zato, ker iz izredne odpovedi niti ni jasno razvidno, kdaj in komu naj bi tožnica dala sporno ustno navodilo, priči A.A. in B.B. pa se tega dogodka v izpovedih nista spomnili.

13. Pritožba presoji sodišča prve stopnje, da očitki iz izredne odpovedi niso dokazani, neutemeljeno nasprotuje s sklicevanjem na izpovedi prič D.D. in E.E., ki sta 7. 6. 2019 v enoti F. opravili delni pregled dokumentov glede rednega letnega popisa blaga 1. 4. 2019 in nekaterih postopkov dela pri delnih oddelčnih inventurah. Iz izpovedi teh prič sicer res izhaja, da je tožnica B.B. v telefonskem pogovoru naročila, naj v administraciji zadeve uskladi pred podpisom in da so delavke tožene stranke glede knjiženja zalog blaga upoštevale navodila tožnice kot nadrejene delavke. Vendar pa sta po pravilni ugotovitvi sodišča prve stopnje D.D. in E.E. domnevne kršitve tožnice ugotovili zgolj na podlagi izjav delavcev tožene stranke, pri čemer v izpovedih niti nista natančneje pojasnili, čigave ustne ali pisne izjave sta pridobili in kaj natančno jima je bilo v zvezi s tem rečeno, nekatere zaključke o kršitvah tožnice pa sta sprejeli na podlagi listin, ki po pravilni presoji sodišča prve stopnje ne dokazujejo utemeljenosti odpovednega razloga.

14. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da tožničina navodila za prikrivanje mankov blaga potrjuje listina "Inventurni popravki F. z dne 8. 7. 2019" in prikazi gibanja zalog in premikov zalog blaga po pozicijah. Sodišče prve stopnje se je do vseh teh dokazov v obrazložitvi sodbe ustrezno opredelilo in prepričljivo obrazložilo, zakaj v povezavi z drugimi izvedenimi dokazi ne dokazujejo utemeljenosti odpovednih očitkov. Neutemeljeno je tudi pritožbeno sklicevanje na zapisnik sestanka kolektiva F. z dne 27. 5. 2019, iz katerega izhaja, da so se po poročanju A.A. nekatere delne inventure prirejale na način, da se je B.B. pred zaključkom vedno posvetovala s tožnico, kar je B.B. potrdila. Po pravilni oceni sodišča prve stopnje izpoved B.B. v zvezi s tem ni prepričljiva, saj je sprva izpovedala, da besed A.A. ni komentirala, po predočenju besedila zapisnika pa je izpovedala, da se ne spomni, ali je besede A.A. na sestanku potrdila, ali ne.

15. Pritožba se neutemeljeno zavzema za znižanje denarnega povračila ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi, ki ga je sodišče prve stopnje odmerilo v višini dvanajstih bruto plač. Na podlagi kriterijev iz prvega odstavka 118. člena ZDR-1 je pravilno upoštevalo, da je bila tožnica ob prejemu izredne odpovedi stara 54 let, da ima končano višjo ekonomsko šolo (VI. stopnja izobrazbe), da je bila pri toženi stranki zaposlena 20 let, da zaradi prejema izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bila upravičena do nadomestila za primer brezposelnosti in da je že leto in pol brezposelna. Upoštevalo je tudi okoliščino, da tožnica po potrebi (na podlagi pogodbe civilnega prava) opravlja delo za družbo G. d. o. o. in za to prejema prihodek, ki je v povprečju nižji od 100,00 EUR mesečno, zato pritožba neutemeljeno zatrjuje nasprotno. Neutemeljeno je pritožbeno uveljavljanje, da tožnica za navedbe o aktivnem iskanju zaposlitve ni predložila nobenih dokazov, saj je o tem izpovedala, okoliščina, da odplačuje kredit za avto, pa glede na določbo prvega odstavka 118. člena ZDR-1 ne vpliva na višino denarnega povračila ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi. Pritožbeno sodišče predvsem glede na tožničino starost, doseženo delovno dobo pri toženi stranki in ugotovljene slabše zaposlitvene možnosti denarno povračilo v višini dvanajstih bruto plač ocenjuje kot primerno, ne glede na to, da je tožnica na podlagi izpodbijane sodbe upravičena do nadomestila plače za skoraj 19 mesecev, na kar v pritožbi opozarja tožena stranka. Denarno povračilo v tej višini je ustrezno tudi glede na primerljive zadeve iz sodne prakse, npr. glede na zadevo pritožbenega sodišča Pdp 680/2019 z dne 30. 10. 2019, na katero se v razlogih sodbe pravilno sklicuje sodišče prve stopnje.

16. Tožena stranka pritožbeno zavzemanje za znižanje denarnega povračila ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi zmotno utemeljuje s sklicevanjem na zadevo Vrhovnega sodišča RS VIII Ips 18/2013 z dne 26. 11. 2013, v kateri je bilo tožniku prisojeno denarno povračilo v višini sedmih bruto plač. V tej zadevi je bil tožnik ob prejemu odpovedi star 43 let, po prenehanju delovnega razmerja s toženo stranko pa je opravljal dejavnost kot samostojni podjetnik posameznik z bruto mesečnim prejemkom 835,00 EUR, zato ne gre za primerljivo zadevo. Tudi v zadevi pritožbenega sodišča Pdp 801/2017 z dne 23. 11. 2017, na katero se sklicuje pritožba in v kateri je bilo tožniku prisojeno denarno povračilo v višini treh bruto plač, je bilo ugotovljeno dejansko stanje bistveno drugačno kot v obravnavani zadevi, saj je bil tožnik pri toženi stranki zaposlen (le) 6 let.

17. Glede na vse navedeno je izpodbijana odločitev o ugotovitvi nezakonitosti izredne odpovedi, vključno s prisojeno reparacijo in denarnim povračilom ob sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi, materialnopravno pravilna. Pravilna je tudi odločitev o stroških postopka, ki ji pritožba nasprotuje le v posledici nasprotovanja odločitvi o glavni stvari. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

18. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 165. člena ZPP. Tožnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo tožene stranke, ker ta ni v ničemer pripomogel k odločanju pritožbenega sodišča in zato ni bil potreben za postopek (prvi odstavek 155. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2, 118, 118/1.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.