VDSS Sodba Pdp 573/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-12-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev obveznosti iz delovnega razmerja - elementi kaznivega dejanja - ponarejanje listin - rok za podajo odpovedi

Tožena stranka je tožnici izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, ker je kot bančni svetovalec pri izvajanju bančnih poslov za komitente ponaredila listine oziroma jih je spremenila, zato da bi se take listine uporabile kot prave in sicer tako, da je od strank predhodno pridobila podpise na praznih listih, ko pa je izvajala bančni posel, pa je, namesto da bi stranka posamezen posel podpisala, na to listino z lepljenjem vstavila predhodno pridobljene podpise strank, ali tiskala dokumente na prazne liste, ki so že vsebovali podpis stranke in tako ponarejene listine vstavila v arhive posameznih poslov.

Pravilna je ugotovitev, da ima tožničino ravnanje vse zakonske znake kaznivega dejanja ponarejanja listin po 1. odstavku 251. člena KZ-1, saj je tožnica, kljub temu da je vedela, da tega ne sme storiti, ponaredila pravo listino ali pa jo je spremenila in tako listino uporabila kot pravo. Ker se je zavedala protipravnosti svojega ravnanja in je hotela na tak način zaključiti posle s posameznimi komitenti, je ravnala naklepno.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 14. 5. 2019 tožene stranke tožeči stranki nezakonita in se razveljavi; da se pogodba o zaposlitvi z dne 20. 11. 2017 razveže z 30. 5. 2019 in da je tožena stranka dolžna tožeči stranki obračunati denarno povračilo v višini 22.723,12 EUR bruto, od tega zneska odvesti pripadajoče davke ter tožeči stranki izplačati neto znesek denarnega povračila na osebni račun, na katerega ji je izplačevala plače, vse v roku 8 dni, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila (točka I izreka). Odločilo je, da tožeča stranka sama krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Zoper sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP pritožuje tožeča stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, toženi stranki pa naloži povračilo vseh stroškov postopka, tudi pritožbenega, v roku 8 dni, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Navaja, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbi 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Neutemeljeno je zavrnilo dokazni predlog za zaslišanje komitentov, ki bi lahko potrdili, da je tožeča stranka delala po njihovem nalogu, zato njeno ravnanje nima vseh elementov kaznivega dejanja. Napačno je ugotovilo dejansko stanje, ko je zaključilo, da je tožena stranka tožečo stranko ustrezno seznanila s kršitvami, saj ji na njeno zahtevo ni posredovala dokumentacije, na kateri temelji obdolžitev. Prav tako je napačen zaključek, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi podana pravočasno, ker tožena stranka ni podala nobenega dokazila, da o izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi odloča le direktor, ki naj bi bil s podlago izredne odpovedi t.j. s poročilom A. z dne 23. 4. 2019 seznanjen šele takrat. Iz poročila izhaja, da je že iz Poročila o prvem zbiranju informacij o sumu škodljivega ravnanja z dne 3. 4. 2019 v prilogi 1 poročila A. razvidno, da je tožena stranka že tekom predhodnega testiranja prejete prijave izvedela za dejansko stanje v zvezi z ravnanjem tožnice, to poročilo je sestavil tožničin neposredno nadrejeni, podpisal pa ga je tudi direktor tožene stranke. Direktor B.B. je izpovedal, da je bil z zadevo seznanjen ob prijavi na A. Sodišče je tudi spregledalo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi podpisala C.C. in ne direktor. Sodišče pa se tudi ni izjasnilo, ali je bilo dne 16. 4. 2019 izvedeno zaslišanje tožnice dejansko šteti kot zagovor. Tako je celoten postopek izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi v nasprotju z določbami ZDR-1. Tožena stranka v postopku ni uspela dokazati, za kakšno preiskavo je šlo. Tudi izpoved priče D.D. ni verodostojna, saj se ni mogel spomniti pogovora s tožnico, dobro pa se je spomnil, da je pogovor imel. Tožena stranka ni predlagala zaslišanja E.E. in F.F., ki sta dejansko sestavila to poročilo. Sodišče pa ni upoštevalo, da tožena stranka ni dostavila video posnetka, ki naj bi bil priloga poročilu z dne 23. 4. 2019, čeprav je priča G.G. izpovedala, da ti posnetki še vedno obstajajo. Tožnica je sicer svoje nepravilnosti priznala, vendar jih je tudi ustrezno utemeljila med drugim tudi s tem, da je že dalj časa obstajala takšna poslovna praksa, kar so potrdile tudi priče H.H., I.I. in J.J. Tem pričam je sodišče utemeljeno sledilo, kljub temu pa je ugotovilo, da odpoved ni nezakonita. Sodišče je v celoti spregledalo navedbe tožnice, da je bila za skoraj vsak posel, še zlasti s tujci, potrebna avtorizacija njenega nadrejenega K.K., kar je ta tudi potrdil. Povedal je, da sam pride do računalnika tožnice (blagajniško okence) in v njen računalnik vnese svoje geslo, v tem trenutku pa je morala stranka stati pred blagajniškim okencem. Iz izvedenega dokaznega postopka izhaja, da ni sporno, da so vsa očitana dejanja imela avtorizacijo nadrejenega kljub temu, da stranke niso bile prisotne. Na podlagi navedenega je mogoče z gotovostjo zaključiti, da je nadrejeni vedel za te nepravilnosti, pa jih je odobraval, saj v nasprotnem primeru ne bi smel podeliti avtorizacije. Ista priča je tudi potrdila nepravilnosti, ki jih je izpostavila tožnica glede izplačila žepnin stanovalcev domov starejših in tudi, da nihče ni prejel opozorila in tudi odpovedi ne. Tudi B.B. je potrdil, da je L.L. dejansko naredil napako in jo tudi priznal, pa ni bil deležen take obravnave kot tožnica. Sodišče prve stopnje se do teh navedb in dokazov ni opredelilo, ampak je z enim stavkom zaključilo, da izpovedi tožnice, da sta njena nadrejena za takšno prakso vedela in jo dovoljevala, ni sledilo, ker to iz dokaznega postopka ne izhaja. Tožnice nadrejeni K.K. na nepravilnosti ni opozoril, zato je utemeljeno sklepala, da lahko tako dela tudi naprej. Nepravilni so tudi zaključki sodišča, da tožnica ni uspela dokazati, da bi bili drugi sodelavci pri toženi stranki za enake kršitve drugače sankcionirani, kar naj bi dokazovalo, da je bila podana izredna odpoved pretiran in nesorazmeren ukrep, saj je to v nasprotju z izvedenimi dokazi. Dokazni postopek je po stališču pritožbe v celoti potrdil tožničino zatrjevanje, da je bila neenakopravno obravnavana in da je prejela pretiran in nesorazmeren ukrep, K.K. pa kljub temu, da je tudi sam očitno kršil pravila in podal svojo avtorizacijo brez navzočnosti stranke, še vedno dela pri toženi stranki. Tožnica je res naredila napake, vendar pa glede na ustaljeno prakso pri toženi stranki, za katero je sodišče ugotovilo, da je obstajala, ne morejo predstavljati takšne kršitve, ki bi utemeljevala izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, še posebej, ker je tožena stranka z ostalimi delavci, ki so delali enake ali podobne napake, tudi naprej nemoteno sodelovala. Napačen je tudi zaključek sodišča, da gre pri obravnavanih kršitvah tožnice za vse znake kaznivega dejanja ponarejanje listin po prvem odstavku 251. člena KZ-1, saj naj bi ravnala naklepno. Tožnica listine ni spremenila, saj so vsebino vseh listin potrdile vse stranke. Tožnica je ravnala v skladu s prakso tožene stranke in v dobri veri, da dela tako, kot se od nje zahteva. Glede na vse navedeno tožnica meni, da je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, napačno ugotovilo dejansko stanje in napačno uporabilo materialno pravo.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo nasprotuje pritožbenim navedbam, saj je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje, uporabilo ustrezno materialno pravo in ni storilo nobene procesne kršitve. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve pravil postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, prav tako pa tudi ne bistvenih kršitev po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ki jo v pritožbi zatrjuje tožnica. Dejansko stanje je ugotovilo pravilno in popolno, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

6. Sodba sodišča prve stopnje nima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne bi mogla preizkusiti. Vsebuje jasne razloge o vseh odločilnih dejstvih in ti si med seboj niso v nasprotju. Sodišče je odgovorilo na vse tožničine navedbe, izvedlo vse potrebne dokaze in jih tudi ustrezno dokazno ocenilo. V točkah 3 in 7 obrazložitve je pojasnilo razloge, zaradi katerih določenih dokazov, tudi zaslišanja komitentov, ki jih je predlagala tožnica, ni izvedlo. Prav tako o odločilnih dejstvih ni nasprotja med tem, kar je sodišče navedlo v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov. Sodišče prve stopnje je vsebino dokazov korektno povzelo, zato je tudi o odločilnih dejstvih pravilno odločilo. Iz tega razloga so neutemeljene pritožbene navedbe o absolutnih bistvenih kršitvah določb pravdnega postopka po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, sodišče prve stopnje pa je tudi upravičeno zavrnilo tožničin dokazni predlog za zaslišanje komitentov.

7. V tem individualnem delovnem sporu tožnica izpodbija izredno odpoved pogodbe zaposlitvi, ki ji jo je dne 14. 5. 2019 iz razlogov po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadaljnji) podala tožena stranka.

8. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka pred podajo odpovedi tožnici, ki je bila pri njej nazadnje zaposlena na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 11. 2017 za nedoločen čas na delovnem mestu ... – bančni svetovalec v OE ... Podružnica M., ... Poslovalnica N., izvedla postopek skladno z zakonskimi določbami. Upoštevala je obveznost delodajalca iz drugega odstavka 85. člena ZDR-1 in tožnico dne 26. 4. 2019 pisno seznanila z očitanimi ji kršitvami ter jo za dne 8. 5. 2019 povabila na zagovor. Tožnica je dne 6. 5. 2019 podala pisni zagovor, ustnega pa se ni udeležila.

9. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z obrazložitvijo sodišča prve stopnje v točki 6, kjer je zavrnilo ugovor tožnice, da je tožena stranka ni ustrezno seznanila z očitanimi ji kršitvami in da ji ni posredovala dokumentacije oziroma dokazov, na katere se je toženka sklicevala v seznanitvi z očitanimi kršitvami. Tožena stranka je tožnici omogočila vpogled in pridobitev teh listin pri direktorju B.B., kjer so se te nahajale. Tožena stranka ji listin ni smela posredovati, ker bi morala tožnica predhodno podpisati izjavo o zaupnosti podatkov in varovanju osebnih podatkov. Tožnica bi se morala zglasiti osebno, vendar te možnosti ni izkoristila. Tožena stranka je tako spoštovala določbe ZDR-1, saj ta ne določa, da mora delodajalec skupaj s pisno seznanitvijo o očitanih kršitvah delavca seznaniti tudi z listinami in ostalo dokumentacijo, prav tako pa tudi ne določa, da bi se moral ob zagovoru izvajati dokazni postopek. Iz tega razloga so neutemeljene tudi pritožbene navedbe, ki jih, tako kot v postopku pred sodiščem prve stopnje, ponovno navaja tožnica.

10. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožena stranka izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici podala pravočasno. Služba A. pri toženi stranki je začela preiskavo, ker je druga poslovalnica prijavila, da je prejela obvestilo kontrole, da so ugotovili neskladnosti pri podpisih na pogodbeni dokumentaciji. Postopek se je izvajal po predpisih in ta služba je s tožnico tudi opravila razgovor dne 16. 4. 2019, vendar tega ni mogoče šteti kot zagovor v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Tožnica je namreč ta razgovor opravila v okviru preiskave Službe A., medtem ko je bila na razgovor dne 8. 5. 2019 vabljena v okviru postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

11. Dejansko se je direktor s kršitvami tožnice, ki jih je ugotovila služba A., seznanil šele s prejemom njenega končnega poročila dne 23. 4. 2019. Ker so bile s končnim poročilom znane kršitve, ki se očitajo tožnici, je šele po tem lahko zoper tožnico uvedel postopek izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Zaradi tega je neutemeljeno tožničino navajanje v pritožbi, da je bil direktor z dejanskim stanjem seznanjen že s Poročilom o prvem zbiranju informacij o sumu škodljivega ravnanja z dne 3. 4. 2019. Ali je tožnica storila kršitve svojih delovnih obveznosti, v času tega poročila še ni bilo znano, saj so se v tem času šele začele zbirati informacije o sumu škodljivega ravnanja, zato direktor z dejanskim stanjem v zvezi s kršitvami, ki so bile kasneje očitane tožnici, še ni mogle biti seznanjen.

12. Ker tožnica v postopku pred sodiščem prve stopnje ni izpodbijala izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga, ker jo je podpisala C.C. in ne direktor, je to pritožbena novota, ki jo pritožbeno sodišče skladno z določbo prvega odstavka 337. člena ZPP ne sme upoštevati.

13. Tožena stranka je tožnici izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, ker je kot bančni svetovalec pri izvajanju bančnih poslov za komitente O.O., P.P., R.R., S.S., Š.Š., T.T., U.U. in V.V. ponaredila listine oziroma jih je spremenila, zato da bi se take listine uporabile kot prave in sicer tako, da je od strank predhodno pridobila podpise na praznih listih, ko pa je izvajala bančni posel, pa je, namesto da bi stranka posamezen posel podpisala, na to listino z lepljenjem vstavila predhodno pridobljene podpise strank, ali tiskala dokumente na prazne liste, ki so že vsebovali podpis stranke in tako ponarejene listine vstavila v arhive posameznih poslov.

14. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku za vsako posamezno kršitev, ki je bila tožnici očitana v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ugotovilo, da jo je tožnica storila. Tožnica je tako v pisnem zagovoru kot tudi na zaslišanju priznala, da je očitane kršitve storila. Kot razlog za tako ravnanje je navedla, da je bila poslovalnica podkadrovana, kar so potrdile tudi zaslišane priče. Sodišče prve stopnje pa je zavzelo pravilno stališče, da doseganje norme na tak način ne more biti opravičilo za očitana ji ravnanja, ki so bila v nasprotju s pravili in navodili tožene stranke. Prav tako njenih ravnanj ne opravičujejo njene navedbe in njena izpoved, da je posle vedno opravljala v dogovoru oziroma sodelovanju s komitenti, saj iz izpovedi prič B.B. in K.K. ter iz predložene listinske dokumentacije izhaja, da mora biti stranka v času izvajanja posla prisotna in mora s svojim podpisom posel tudi potrditi. Poleg tega pa je pravilno tudi stališče sodišča prve stopnje, da tožnici pooblastila za tako ravnanje komitenti niso smeli oziroma mogli dati, čeprav bi se z njenim protipravnim ravnanjem strinjali.

15. Sodišče prve stopnje tudi ni ugotovilo, da bi bilo takšno ravnanje kot je bilo tožničino pri toženi stranki stalna praksa, saj to iz izvedenega dokaznega postopka ne izhaja. Pritožbeno sodišče pa se strinja tudi s stališčem sodišča prve stopnje, da bi tudi v primeru, da bi bilo temu res tako, kot je trdila tožnica, to ne more opravičiti njenega ravnanja, saj se je za to odločila sama. Tudi pritožbene navedbe, da naj bi tožničina predpostavljena za njeno ravnanje vedela in ga s podpisom avtorizacije tudi odobrila, ne spremeni dejstva, da je tožnica ravnala v nasprotju z navodili tožene stranke.

16. Prav tako ni mogoče upoštevati pritožbenih navedb, da je bila neenakopravno obravnavana, saj drugi tožničini sodelavci za take kršitve niso bili enako sankcionirani kot tožnica. Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse enakosti v nepravu ni. Poleg tega pa ZDR-1 ne določa, da mora delodajalec delavcu iz razlogov določenih v 110. členu odpovedati pogodbo o zaposlitvi, ampak mu jo lahko odpove, kar pomeni, da je odločitev na strani delodajalca.

17. Pravilna je ugotovitev, da ima tožničino ravnanje vse zakonske znake kaznivega dejanja ponarejanja listin po 1. odstavku 251. člena Kazenskega zakonika (KZ-1, Ur. l. RS, št. 55/2008 in nadaljnji), saj je tožnica, kljub temu da je vedela, da tega ne sme storiti, ponaredila pravo listino ali pa jo je spremenila in tako listino uporabila kot pravo. Ker se je zavedala protipravnosti svojega ravnanja in je hotela na tak način zaključiti posle s posameznimi komitenti, je ravnala naklepno. Njeno ravnanje pa je tudi kršitev zakonske obveznosti vestnega, strokovnega in pravočasno opravljanja dela po 33. členu ZDR-1, obveznosti upoštevanja navodil delodajalca v zvezi z izpolnjevanjem pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja po 34. členu ZDR-1, obveznosti obveščati delodajalca o bistvenih okoliščinah, ki vplivajo oziroma bi lahko vplivale na izpolnjevanje delovnih obveznosti po 36. členu ZDR-1, obveznosti vzdržati se vseh ravnanj, ki glede na naravo dela, ki ga opravlja pri delodajalcu, materialno ali moralno škodujejo ali bi lahko škodovala poslovnim interesom delodajalca po 37. členu ZDR-1 ter kršitev 13. člena pogodbe o zaposlitvi. Tako je tožena stranka tožnici utemeljeno skladno z določbama 1. in 2. alineje 110. člena ZDR-1 odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Ob tem pa je bil izpolnjen tudi pogoj iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1, da nadaljevanje delovnega razmerja med strankama ni možno niti do izteka odpovednega roka in predvsem zaradi izgube zaupanja v tožnico.

18. Ker niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija, in ne razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP), presojalo pa je le pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP).

19. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbah 165. in 154. člena ZPP Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške. Tožena stranka pritožbenih stroškov ni priglasila.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 33, 34, 36, 37, 85, 85/2, 109, 109/1, 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 251, 251/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.