VDSS Sklep Pdp 62/2022
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2022-02-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), Helena Papež (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

Pritožbeno sodišče po pregledu vseh šestih pripravljalnih vlog tožene stranke ugotavlja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki pravilno priznalo povračilo stroškov zgolj za sestavo treh pripravljalnih vlog, saj so bile po oceni pritožbenega sodišča le tri pripravljalne vloge tožene stranke tudi dejansko potrebne za postopek.

Delno pa je utemeljena pritožba zoper odločitev sodišča prve stopnje, da se toženi stranki ne priznajo potni stroški njenega direktorja za pristop na tri naroke za glavno obravnavo. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bila, glede na dejstvo, da je toženo stranko na vseh treh narokih zastopala pooblaščenka, dejansko potrebna prisotnost njenega direktorja le na prvem naroku za glavno obravnavo, na katerem je bilo predvideno njegovo zaslišanje (četudi potem do zaslišanja na tem naroku ni prišlo), in na drugem naroku za glavno obravnavo, na katerem je bil direktor tudi dejansko zaslišan. Prisotnost direktorja tožene stranke na tretjem naroku za glavno obravnavo pa ni bila več potrebna (prvi odstavek 155. člena ZPP).

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep o stroških postopka spremeni tako, da se znesek stroškov 6.796,51 EUR nadomesti z zneskom 6.929,98 EUR.

II. Tožena stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo v zvezi s popravnim sklepom z dne 18. 11. 2021 zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v znesku 173.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi in odločilo, da je tožnica dolžna povrniti toženi stranki stroške postopka v znesku 6.796,51 EUR, v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za plačilo dalje.

2. Zoper sklep o stroških postopka se pritožuje tožena stranka. Navaja, da vsota stroškov, ki ji jih je v 8. točki obrazložitve sodbe priznalo sodišče, ne znaša 6.795,51 EUR, kolikor ji jih je sodišče priznalo, pač pa 6.922,78 EUR. Zato meni, da je izrek sodbe v tem delu v nasprotju z njeno obrazložitvijo. Nadalje navaja, da je iz obrazložitve priznanih stroškov razvidno, da ji je sodišče priznalo stroške zgolj za tri pripravljalne vloge, pri čemer ni navedlo za katere, tožena stranka pa je vložila šest pripravljalnih vlog. Vse pripravljalne vloge so bile vložene izključno kot odgovor na predhodne pripravljalne vloge tožnice. Sodišču tudi očita, da ji ni priznalo potnih stroškov njenega direktorja za pristop na tri obravnave na relaciji Izola – Koper – Izola. Pritožbenemu sodišču predlaga, da odločitev o stroških spremeni tako, da ji bo tožnica dolžna povrniti stroške v znesku 9.456,01 EUR.

4. Pritožbeno sodišče uvodoma pojasnjuje, da se odločba o stroških postopka v sodbi šteje za sklep (peti odstavek 128. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nasl.). Če sodišče odloči tudi o glavni zadevi, izda eno samo odločbo, in sicer praviloma sodbo (prvi odstavek 310. člena ZPP). Sodba tako vsebuje tudi sklep o stroških, četudi to ni razvidno iz samega uvoda sodne odločbe. Ker je tožena stranka vložila pritožbo le zoper odločitev o stroških, je pritožbeno sodišče o njej odločalo s sklepom (prvi odstavek 166. člena ZPP). Pritožbeno sodišče je na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP preizkusilo izpodbijani sklep o stroških v okviru pritožbenih razlogov in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tej določbi, ter na pravilno uporabo materialnega prava.

5. Pritožba utemeljeno navaja, da znaša pravilen matematični izračun oziroma vsota vseh stroškov postopka, ki jih je sodišče prve stopnje priznalo toženi stranki in so navedeni v 8. točki obrazložitve sodbe, 6.922,78 EUR in ne 6.796,51 EUR, kot je to zmotno navedlo sodišče prve stopnje. Ni pa v zvezi s tem podano v pritožbi očitano nasprotje med izrekom sodbe oziroma sklepa in obrazložitvijo, saj je tako iz izreka kot obrazložitve razvidno, da je tožnica dolžna toženi stranki povrniti stroške v istem (sicer napačno izračunanem) znesku - 6.796,51 EUR.

6. Držijo pritožbene navedbe, da je tožena stranka v stroškovniku priglasila stroške za sestavo šestih pripravljalnih vlog, sodišče prve stopnje pa ji je priznalo stroške le za tri pripravljalne vloge, pri tem pa ni navedlo za katere. Vendar pa navedeno še ne pomeni, da je sodišče prve stopnje storilo napako in toženi stranki zgolj pozabilo priznati stroške še za tri pripravljalne vloge, kot to navaja pritožba. Za obrazložitev stroškovnih odločitev namreč v sodni praksi veljajo nekoliko nižji standardi, poleg tega pa te vrste odločitev tudi nimajo zavrnilnega dela.

7. Pritožbeno sodišče po pregledu vseh šestih pripravljalnih vlog tožene stranke ugotavlja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki pravilno priznalo povračilo stroškov zgolj za sestavo treh pripravljalnih vlog, saj so bile po oceni pritožbenega sodišča le tri pripravljalne vloge tožene stranke tudi dejansko potrebne za postopek. Pri odločanju o tem, kateri stroški naj se povrnejo stranki, upošteva sodišče samo tiste stroške, ki so bili potrebni za postopek (prvi odstavek 155. člena ZPP). Pritožbeno sodišče tako ocenjuje, da za postopek ni bila potrebna že tretja pripravljalna vloga tožene stranke z dne 28. 6. 2021. Četudi je bila ta po navedbah tožene stranke vložena zgolj kot odgovor na tožničino pripravljalno vlogo z dne 16. 6. 2021, vsebina te tožničine vloge ni bila odločilna oziroma takšna, da bi terjala odgovor tožene stranke s posebno pripravljalno vlogo. Tožena stranka pa bi tudi sicer lahko navedbe v zvezi s to tožničino vlogo podala na naroku za glavno obravnavo, ki je sledil že dne 7. 7. 2021. V zvezi s četrto, peto in šesto pripravljalno vlogo tožene stranke pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da bi jih tožena stranka lahko združila le v eno samo potrebno pripravljalno vlogo. Tožena stranka sicer navaja, da so tudi te vloge vložene kot odgovor na prejeto pripravljalno vlogo tožnice (četrta vloga kot odgovor na tožničino vlogo oziroma dokazni predlog z dne 17. 9. 2021, ki jo je prejela 28. 9. 2021; peta vloga pa kot odgovor na ponovni dokazni predlog tožnice z dne 17. 9. 2021, ki jo je prejela 8. 10. 2021 – in ne 11. 10. 2021 kot zatrjuje), razen zadnje – šeste vloge, v kateri se je tožena stranka izjasnila glede prejetega izvedenskega mnenja, ki ga je prejela 14. 10. 2021. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožena stranka četrto pripravljalno vlogo, četudi datirano z dnem 13. 10. 2021, dejansko vložila (oddala na pošto) šele 15. 10. 2021, to je že zatem, ko je prejela ne le prvi dokazni predlog tožnice z dne 17. 9. 2021, pač pa tudi že omenjeni drugi dokazni predlog in tudi izvedensko mnenje. Upoštevaje navedeno bi tožena stranka lahko v isti vlogi odgovorila tako na oba dokazna predloga tožnice (fotografije) kot na izvedensko mnenje. Glede na vse navedeno je zaključek sodišča prve stopnje, da se toženi stranki priznajo stroški le za tri pripravljalne vloge, pravilen.

8. Delno pa je utemeljena pritožba zoper odločitev sodišča prve stopnje, da se toženi stranki ne priznajo potni stroški njenega direktorja za pristop na tri naroke za glavno obravnavo. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bila, glede na dejstvo, da je toženo stranko na vseh treh narokih zastopala pooblaščenka, dejansko potrebna prisotnost njenega direktorja le na prvem naroku za glavno obravnavo, na katerem je bilo predvideno njegovo zaslišanje (četudi potem do zaslišanja na tem naroku ni prišlo), in na drugem naroku za glavno obravnavo, na katerem je bil direktor tudi dejansko zaslišan. Prisotnost direktorja tožene stranke na tretjem naroku za glavno obravnavo pa ni bila več potrebna (prvi odstavek 155. člena ZPP). Zato je tožena stranka upravičena do povračila potnih stroškov njenega direktorja za prihod (le) na dva naroka na relaciji Izola (kjer je sedež tožene stranke) – Koper – Izola. Vendar pa tožena stranka ni upravičena do povračila potnih stroškov v priglašeni višini stroškov za prevožene kilometre, pač pa le v višini cene javnega prevoznega sredstva (5., 9. in 19. člen Pravilnika o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku – Ur. l. RS, št. 15/2003 in nasl.). Ta znaša za avtobus v eno smer 1,80 EUR (za razdaljo 5 do 10 km, kot izhaja iz javno objavljenega cenika Arriva d. o. o.). Tožena stranka je tako upravičena do povračila 7,20 EUR iz naslova potnih stroškov njenega direktorja za pristop na dva naroka za glavno obravnavo.

9. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo in izpodbijani sklep o stroških postopka spremenilo tako, da je stroške postopka, ki jih je tožnica dolžna povrniti toženi stranki, zvišalo, tako da ti sedaj (namesto 6.796,51 EUR) znašajo 6.929,98 EUR

(3. točka 365. člena ZPP). V ostalem pa je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in v preostalem (smiselno zavrnilnem) delu potrdilo izpodbijani sklep o stroških postopka (2. točka 365. člena ZPP).

10. Ker je tožena stranka v pritožbenem postopku uspela samo s sorazmerno majhnim delom pritožbe (5 %), je pritožbeno sodišče odločilo, da krije sama svoje stroške pritožbenega postopka (prvi in drugi odstavek 165. člena ZPP v zvezi z tretjim odstavkom 154. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 128, 128/5, 155, 155/1, 166, 166/1.

Pravilnik o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku (2003) - člen 5, 9, 19.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.