VDSS Sodba Pdp 162/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-06-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ruža Križnar Jager (preds.), Silva Donko (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

napredovanje v višji plačilni razred - plačilo razlike plače

Pritožba neutemeljeno nasprotuje materialnopravnemu stališču sodišča prve stopnje, da mora za izpolnitev pogojev za napredovanje po ZSPJS in Uredbi o napredovanju javnih uslužbenecev v plačne razrede od zaposlitve ali prejšnjega napredovanja miniti polna tri leta.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je sklep Komisije za pritožbe št. ... z dne 28. 2. 2018 v zvezi s sklepom tožene stranke št. ... z dne 16. 11. 2017 nezakonit in se razveljavi, ter za ugotovitev, da je tožnik s 1. 4. 2017 napredoval za 2 plačna razreda in mu pravica do plače po 37. plačnem razredu pripada od 1. 12. 2017 dalje. Posledično je zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku za čas od 1. 12. 2017 dalje obračunati razliko v plači med 35. in 37. plačnim razredom, vključno z razliko pri vseh dodatkih k plači, ki bi jih tožnik prejel od osnove za 37. plačni razred, od tako obračunane razlike odvesti davke in prispevke ter tožniku plačati neto zneske mesečnih razlik v plači z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6. dne v mesecu za razliko preteklega meseca do plačila. V II. točki izreka sodbe je razsodilo, da tožnik sam krije svoje stroške postopka, toženi stranki pa je dolžan povrniti stroške v višini 275,40 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki pričnejo teči po izteku paricijskega roka.

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnik zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava (pritožbena razloga po 1. in 3. točki drugega odstavka 338. člena ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi nasprotuje stališču sodišča prve stopnje, da je glede na določbo 16. člena Zakona o sistemu plač v javnem sektorju in določila Uredbe o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede pogoje za napredovanje izpolnil šele 3. 6. 2017. Sklicuje se na določilo prvega odstavka 5. člena prej veljavnega Pravilnika o napredovanju zaposlenih v državni upravi, ki je v nasprotju z Uredbo izrecno določal, da javni uslužbenci napredujejo po preteku najmanj treh let od prve zaposlitve, pri čemer se je preverjanje izpolnjevanja pogojev za napredovanje izvajalo trikrat letno. Ker v Uredbi napredovalno obdobje ni določeno kot triletno obdobje, traja toliko časa, da javni uslužbenec od prve zaposlitve oziroma od zadnjega napredovanja pridobi tri letne ocene. Opozarja na določilo petega odstavka 5. člena Uredbe, v katerem je izrecno določeno, da javni uslužbenec v vsakem primeru napreduje za en plačni razred, če je od prve zaposlitve oziroma napredovanja preteklo najmanj šest let in je v tem obdobju dosegel povprečno oceno najmanj dobro. Ker v ostalih relevantnih določilih Uredbe napredovalno obdobje ni tako določno časovno opredeljeno, je treba šteti, da pogoj treh polnih let ni določen. Zatrjuje kršitvi iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče prve stopnje ni pojasnilo, zakaj je kot "vsaka tri leta" štelo pretečeni čas polnih treh let. Meni, da je sodišče prve stopnje določila Uredbe razlagalo izven jezikovnih okvirov. Ker sodišče prve stopnje ni upoštevalo njegovih ugovorov v tej smeri, izpodbijana sodba ne dosega minimalnega standarda obrazloženosti. Sklicuje se na 14. člen Ustave RS in zatrjuje neenako obravnavo v primerjavi z javnimi uslužbenci, ki so se zaposlili oziroma napredovali pred 1. 4. 2013. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih uveljavlja pritožba.

5. Neutemeljen je pritožbeni očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je podana v primeru, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe, ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali pa so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Takih pomanjkljivosti izpodbijana sodba nima, zato jo je pritožbeno sodišče lahko preizkusilo. Prav tako sodišče prve stopnje ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če kakšni stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti pa z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Sicer pa tožnik obe bistveni kršitvi uveljavlja zaradi nestrinjanja z materialnopravnimi stališči sodišča prve stopnje, ki jih je to ustrezno obrazložilo, do pritožbenih trditev v zvezi s tem pa se bo pritožbeno sodišče opredelilo v nadaljevanju.

6. Sodišče prve stopnje je na ugotovljeno dejansko stanje, ki ga pritožba ne izpodbija, pravilno uporabilo materialno pravo.

7. Sodišče prve stopnje je v obravnavani zadevi presojalo zakonitost sklepa tožene stranke z dne 16. 11. 2017 v povezavi s sklepom Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi RS z dne 28. 2. 2018, s katerim je bila zavrnjena zahteva tožnika, da bi moral napredovati že 1. 4. 2017, s pravico do plače v višini 36. plačnega razreda od 1. 12. 2017 dalje (tožnik je sprva vtoževal razliko v plači med 34. in 36. plačnim razredom, po dopuščeni spremembi tožbe pa je zahteval razliko v plači med 35. in 37. plačnim razredom). Sodišče prve stopnje je odločitev sprejelo na podlagi nosilnega stališča, da je izpolnitev triletnega napredovalnega obdobja absolutni pogoj za napredovanje po Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS; Ur. l. RS, št. 56/02 in nasl.) in Uredbi o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede (Uredba; Ur. l. RS, št. 51/08 in nasl.), čemur pritožbeno sodišče pritrjuje.

8. Bistvena dejstva, ki med strankama niso bila sporna in jih je pravilno povzelo sodišče prve stopnje, so naslednja:

- iz aneksa k pogodbi o zaposlitvi z dne 31. 5. 2013 (B8), ki je bil sklenjen zaradi premestitve na delovno mesto v uradniškem nazivu policijski inšpektor III, izhaja, da je bil tožnik uvrščen v 32. plačni razred;

- tožnik je na podlagi sklepa toženca z dne 6. 9. 2016 (B9) od dne 6. 9. 2016 opravljal delo v uradniškem nazivu policijski inšpektor II in bil uvrščen v 34. plačni razred;

- tožnik je od dne 1. 10. 2017 na podlagi aneksa k pogodbi o zaposlitvi (sklenjenega zaradi spremenjenega Akta o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest pri tožencu; B10) opravljal dela na delovnem mestu v uradniškem nazivu samostojni policijski inšpektor II v 35. plačnem razredu;

- tožnik je dne 11. 4. 2018 podpisal aneks k pogodbi o zaposlitvi (B11) s katerim je napredoval za 2 plačna razreda (v 37. plačni razred) z dnem 1. 4. 2018.

9. Pritožbeno uveljavljanje, da bi moral tožnik napredovati že 1. 4. 2017 (in pridobiti pravico do višje plače od 1. 12. 2017 dalje), ni utemeljeno. Sodišče prve stopnje je pravilno štelo, da tožnik ob preverjanju pogojev za napredovanje v letu 2017 ni izpolnjeval obeh pogojev za napredovanje, tj. treh letnih ocen dela in triletnega napredovalnega obdobja. Njegovo napredovalno obdobje je namreč ob sklenitvi aneksa k pogodbi o zaposlitvi z dne 31. 5. 2013, ko je bil tožnik premeščen na delovno mesto višjega tarifnega razreda, začelo teči od začetka (ab initio) od dne 3. 6. 2013, tri leta pa so se, ob upoštevanju določbe drugega odstavka 62.č člena Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014

(ZIPRS1314, Ur. l. RS, št. 104/12 in naslednji), da se leto 2014 ne šteje v napredovalno obdobje za napredovanje v višji plačni razred, iztekla šele 3. 6. 2017.

10. Pritožba neutemeljeno nasprotuje materialnopravnemu stališču sodišča prve stopnje, da mora za izpolnitev pogojev za napredovanje po ZSPJS in Uredbi od zaposlitve ali prejšnjega napredovanja miniti polna tri leta. Sodišče prve stopnje je pravilno razlagalo določbi tretjega odstavka 16. člena ZSPJS

tako, da mora javni uslužbenec do 1. 4. v letu, v katerem napreduje, poleg pridobitve treh ocen izpolniti tudi pogoj dopolnitve polnih treh let dela (pri delodajalcu ali po premestitvi). Pritožbeno sodišče je že v drugih primerljivih zadevah, v katerih je bilo dejansko stanje v bistvenem podobno obravnavanemu (glej npr. sodbi opr. št. Pdp 565/2019 z dne 23. 1. 2020 in opr. št. Pdp 597/2019 z dne 22. 1. 2020) zavzelo stališče, da tretjega odstavka 16. člena ZSPJS ni mogoče tolmačiti drugače, kot da mora miniti polna tri leta od dneva zaposlitve ali premestitve do 1. 4. v letu, ko se preverja izpolnjevanje pogojev za napredovanje. Na drugačno presojo ne vpliva dejstvo, da je bilo v Pravilniku o napredovanju zaposlenih v državni upravi (Ur. l. RS, št. 41/94 in nasl.), ki je veljal pred Uredbo, izrecno določeno, da zaposleni lahko napreduje po preteku najmanj treh let od prve razporeditve. Čeprav v določbah ZSPJS in Uredbe pogoj napredovalnega obdobja najmanj treh let ni izrecno predpisan, to ne pomeni, da je razlaga sporne pravne norme napačna. Tudi določilo drugega odstavka 2. člena Uredbe, da je napredovalno obdobje opredeljeno kot čas od zadnjega napredovanja oziroma prve zaposlitve v javnem sektorju, v katerem javni uslužbenec pridobi tri letne ocene, ki mu omogočajo napredovanje, ne daje podlage za razlago, da je napredovalno obdobje lahko krajše od treh let, če zaposleni prej kot v treh letih pridobi tri ocene dela. Enako velja za druga določila Uredbe, nasprotno pritožbeno uveljavljanje pa je neutemeljeno.

11. Tožnik stališču, da je za napredovanje treba dopolniti polna tri leta napredovalnega obdobja, nasprotuje tudi s sklicevanjem na neenako obravnavo v primerjavi z javnimi uslužbenci, ki so se zaposlili pred njim. Sodišče prve stopnje je zavzelo pravilno stališče, da je datum zaposlitve dopustna razlikovalna okoliščina v zvezi z izpolnitvijo pogojev za napredovanje in ne pomeni nedovoljene neenake obravnave. Javni uslužbenci, ki se zaposlijo ali napredujejo v različnih delih leta, so glede na veljavne predpise, po katerih se preverja pogoje za napredovanje zgolj enkrat letno, v vsakem primeru v različnih položajih kar zadeva napredovanje. Ni mogoče šteti, da gre za kršitev enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave RS (URS; Ur. l. RS, št. 33/91 in nasl.), po katerem so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Datum zaposlitve namreč ni pravno upoštevna osebna okoliščina, za prepovedano diskriminacijo pa se šteje samo tista neenaka obravnava, do katere prihaja zaradi osebnih okoliščin posameznika.

12. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato pritožbeno sodišče nanje skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne odgovarja.

13. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato skladno z določbo prvega odstavka 154. člena v povezavi s prvim odstavkom 165. člena ZPP sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

V 62.č členu ZIPRS1314 določa:(1) Ne glede na 16. in 17. člen Zakona o sistemu plač v javnem sektorju (Uradni list RS, št. 108/09 – uradno prečiščeno besedilo, 13/10, 59/10, 85/10, 107/10, 35/11 – ORZSPJS49a in 40/12 – ZUJF) in na njegovi podlagi sprejetih predpisov ter ne glede na določbe drugih predpisov in splošnih aktov javni uslužbenci in funkcionarji, ki izpolnjujejo pogoje za napredovanje v letu 2014, v letu 2014 ne napredujejo v višji plačni razred in ne napredujejo v višji naziv.(2) Leto 2014 se ne šteje v napredovalno obdobje za napredovanje v višji plačni razred.(3) Ne glede na prvi in drugi odstavek tega člena javni uslužbenci in funkcionarji v letu 2014 pridobijo naziv ali višji naziv in pravico do plače v skladu s pridobljenim nazivom ali višjim nazivom, če je pridobitev naziva ali višjega naziva pogoj za opravljanje dela na delovnem mestu, na katerega se javni uslužbenec premešča, oziroma za katerega sklepa pogodbo o zaposlitvi.

Tretji odstavek 16. člena ZSPJS določa: "Javni uslužbenec lahko na podlagi tega zakona napreduje vsaka tri leta za en ali dva plačna razreda, če izpolnjuje predpisane pogoje. Kot napredovalno obdobje se šteje čas od zadnjega napredovanja v višji plačni razred. Za napredovalno obdobje se upošteva čas, ko je javni uslužbenec delal na delovnih mestih, za katere je predpisana enaka stopnja strokovne izobrazbe. Pristojni organ oziroma predstojnik najmanj enkrat letno preveri izpolnjevanje pogojev za napredovanje."

Tretji odstavek 1. člena Uredbe določa: "Javni uslužbenec napreduje v plačni razred vsaka tri leta, če izpolnjuje predpisane pogoje."

Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (2002) - ZSPJS  - člen 16, 16/3.

Uredba o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede (2008) - člen 1, 1/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.