VDSS Sodba in sklep Pdp 344/2021
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2021-07-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Silva Donko

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - sodba na podlagi pripoznave - sprememba sodbe

Za presojo pravilnosti predmetne sodbe oziroma njenega izpodbijanega dela (glede reintegracije) ni odločilna uporaba določb, ki se nanašajo na spremembo tožbe, ampak pravilna uporaba določb ZPP, ki opredeljujejo institut sodbe na podlagi pripoznave (316. člen ZPP). V zvezi s tem je ključno, da toženka svoje pripoznave zahtevka ni preklicala, zato je sodišče utemeljeno izdalo sodbo na podlagi pripoznave, četudi je v vmesnem času tožnik modificiral zahtevek.

Tožnik napačno vztraja (in se pri tem sklicuje na judikat VIII Ips 8/2012), da četrti odstavek 41. člena ZDSS-1 nalaga sodišču odločanje o spremenjenem zahtevku. Po tej določbi lahko delavec spremeni tožbo glede zahtevka do konca glavne obravnave brez privolitve tožene stranke. Ta določba o privilegirani spremembi tožbe v sporu o prenehanju delovnega razmerja je sicer res specialnejša v razmerju do prvega odstavka 185. člena določb ZPP, po katerem je za spremembo tožbe praviloma potrebna privolitev toženke, vendar pa navedeno ne daje odgovora na vprašanje, ki je skupno tako pravdi kot delovnemu sporu, ali je po pripoznavi zahtevka sploh možna modifikacija zahtevka. Tako za pravdni postopek kot za postopek v delovnem sporu o prenehanju delovnega razmerja velja prvi odstavek 184. člena ZPP, da lahko tožnik do konca glavne obravnave spremeni tožbo. Ta določba pove le, do kdaj najkasneje je možna sprememba tožbe, če pa (lahko že v začetni fazi postopka) pride do procesnih situacij oziroma dejanj strank, ki ob izpolnjevanju zakonskih pogojev lahko privedejo do zaključka postopka (kot npr. pripoznava zahtevka), so ta seveda upoštevna, obenem pa predstavljajo oviro za upoštevanje spremenjene tožbe.

I. Pritožbi se zavrneta in se potrdita izpodbijani del sodbe in sklep.

II. Tožnik krije sam svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo na podlagi pripoznave razsodilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 29. 3. 2021 nezakonita in se razveljavi ter da tožniku delovno razmerje pri toženki stranki na podlagi te odpovedi ni prenehalo, ampak mu z vsemi pravicami iz pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto "trgovski potnik" za polni in nedoločen čas traja še naprej. Nato je s posebnim sklepom zavrnilo tožnikov predlog za izdajo dopolnilne sodbe.

2. Po izdaji navedene sodbe je tožnik vložil predlog za izdajo dopolnilne sodbe in pritožbo zoper sodbo. Sodišče je predlog zavrnilo (327. člen ZPP) in tožnik je vložil pritožbo še zoper ta sklep. Z obema pritožbama, s katerima uveljavlja vse pritožbene razloge, se v bistvenem zavzema za to, da bi sodišče moralo odločiti o sodni razvezi pogodbe o zaposlitvi, ne pa o reintegraciji. Navaja, da je sodišče odločilo mimo zahtevka, ker ni odločilo o zahtevku za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi, postavljenem v vlogi z dne 19. 5. 2021. Sodišču očita, da je samovoljno odstopilo od ustaljene sodne prakse, ko se je oprlo na judikat II Ips 98/2011, izdan v pravdi, namesto na judikat VIII Ips 8/2012, izdan v delovnem sporu, ki poudarja četrti odstavek 41. člena ZDSS-1. To je specialna določba v razmerju do določb ZZP. Tudi po tretjem odstavek 118. člena ZDR-1 je možno sodno razvezo predlagati do zaključka glavne obravnave, česar sodišče ni upoštevalo. Tožnik se sklicuje še na primere Pdp 647/2018, Pdp 217/2011, Pdp 855/2009, Pdp 1374/2010. Pripoznava zahtevka ni neposredno učinkujoča procesna dispozicija, ampak je (ob izpolnjenih pogojih) potrebna še izdaja sodbe. Sodišče je spregledalo tožnikove materialne procesne dispozicije, za kar ga je arbitrarno prikrajšalo. Ker ni upoštevalo spremenjene tožbe, ni odločilo o postavljenem zahtevku.

3. Toženka v dveh odgovorih na pritožbo predlaga zavrnitev obeh pritožb.

5. Pritožbeno sodišče je v skladu s 350. in 366. členom ZPP preizkusilo izpodbijani del sodbe in sklep v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba, ter opravilo tudi preizkus po uradni dolžnosti.

6. Sodba na podlagi pripoznave se lahko s strani tožeče stranke izpodbija le zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka (tretji odstavek 338. člena ZPP), zato uveljavljanje drugih dveh pritožbenih razlogov s strani tožnika v pritožbi zoper sodbo ni upoštevno. Praviloma za izpodbijanje sodb, s katerimi je zahtevku ugodeno, pravni interes tožnika ni podan, posebnost tega pritožbenega postopka pa je tožnikov očitek, da je sodišče prve stopnje odločilo mimo zahtevka, ker ni upoštevalo (privilegirane) spremenjene tožbe v smeri sodne razveze namesto reintegracije, kar pa ne drži.

7. Za presojo pravilnosti predmetne sodbe oziroma njenega izpodbijanega dela (glede reintegracije) ni odločilna uporaba določb, ki se nanašajo na spremembo tožbe, ampak pravilna uporaba določb ZPP, ki opredeljujejo institut sodbe na podlagi pripoznave (316. člen ZPP). V zvezi s tem je ključno, da toženka svoje pripoznave zahtevka ni preklicala, zato je sodišče utemeljeno izdalo sodbo na podlagi pripoznave, četudi je v vmesnem času tožnik modificiral zahtevek.

8. Če namreč toženka do konca glavne obravnave pripozna tožbeni zahtevek, izda sodišče brez nadaljnjega obravnavanja sodbo, s katero tožbenemu zahtevku ugodi (prvi odstavek 316. člena ZPP). Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 21. 5. 2021 utemeljeno ugodilo prvotnemu zahtevku tožnika (za reintegracijo), ki ga je toženka pripoznala 18. 5. 2021, ne pa zahtevku za sodno razvezo in denarno povračilo po 118. členu ZDR-1, kar je tožnik uveljavljal šele v vlogi, ki jo je sodišče prejelo 20. 5. 2021. Pri tem se je oprlo na pravilno stališče, da modifikacija zahtevka po pripoznavi (prvotnega) zahtevka ni več dopustna. Sledilo je stališču iz judikata II Ips 98/2011, da se toženka s tem, ko izbere procesno možnost pripoznave zahtevka, izogne nadaljnjemu pravdanju. To, da mora sodišče pred izdajo sodbe na podlagi pripoznave v skladu z drugim odstavkom 316. člena ZPP preveriti, ali gre za dopustna razpolaganja strank, ne pomeni, da je v tem času dopustna sprememba tožbe. Bistvo instituta sodbe na podlagi pripoznave je disponiranje toženke, ne pa tožnika. Zgolj preklic pripoznave bi lahko preprečil izdajo sodbe na podlagi pripoznave (tretji odstavek 316. člena ZPP), ne pa npr. sprememba tožbe (ali celo njen umik).

9. Tožnik napačno vztraja (in se pri tem sklicuje na judikat VIII Ips 8/2012), da četrti odstavek 41. člena ZDSS-1 nalaga sodišču odločanje o spremenjenem zahtevku. Po tej določbi lahko delavec spremeni tožbo glede zahtevka do konca glavne obravnave brez privolitve tožene stranke. Ta določba o privilegirani spremembi tožbe v sporu o prenehanju delovnega razmerja je sicer res specialnejša v razmerju do prvega odstavka 185. člena določb ZPP, po katerem je za spremembo tožbe praviloma potrebna privolitev toženke, vendar pa navedeno ne daje odgovora na vprašanje, ki je skupno tako pravdi kot delovnemu sporu, ali je po pripoznavi zahtevka sploh možna modifikacija zahtevka. Tako za pravdni postopek kot za postopek v delovnem sporu o prenehanju delovnega razmerja velja prvi odstavek 184. člena ZPP, da lahko tožnik do konca glavne obravnave spremeni tožbo. Ta določba pove le, do kdaj najkasneje je možna sprememba tožbe, če pa (lahko že v začetni fazi postopka) pride do procesnih situacij oziroma dejanj strank, ki ob izpolnjevanju zakonskih pogojev lahko privedejo do zaključka postopka (kot npr. pripoznava zahtevka), so ta seveda upoštevna, obenem pa predstavljajo oviro za upoštevanje spremenjene tožbe.

10. Iz navedenega izhaja, da se pritožba neuspešno sklicuje tudi na tretji odstavek 118. člena ZDR-1, po katerem se lahko predlog za sodno razvezo pogodbe o zaposlitvi uveljavlja do zaključka glavne obravnave pred sodiščem prve stopnje. Primeri tukajšnjega sodišča, ki jih našteva pritožba, se ne nanašajo na vprašanje, ali je možna sprememba tožbe po pripoznavi zahtevka, pač pa na druga vprašanja glede sodbe na podlagi pripoznave, sodne razveze pogodbe o zaposlitvi ter dopolnilne sodbe, ki za odločitev o tožnikovih pritožbah niso pomembna.

11. Sodišče prve stopnje ni odločilo mimo zahtevka. Pri svoji odločitvi ni bilo arbitrarno in ni samovoljno odstopilo od sodne prakse, s tem ko ni sledilo stališču iz zadeve VIII Ips 8/2012. Obrazložilo je, zakaj se je oprlo na odločitev II Ips 98/2011, s tem pa se strinja tudi pritožbeno sodišče.

12. Tudi ni podlage za izdajo dopolnilne sodbe (325. člen ZPP), pri čemer prav tako neutemeljeno vztraja tožnik v pritožbi zoper sklep, saj je bilo odločeno o vseh upoštevnih zahtevkih.

13. Tudi če bi bila sporna sprememba tožbe upoštevna, sodišče predlagane sodne razveze ne bi moglo upoštevati skozi institut dopolnilne sodbe na podlagi pripoznave, saj se toženkina pripoznava zahtevka ni nanašala na sodno razvezo, ampak na prvotni zahtevek. Utemeljenost pritožbenih navedb bi tako lahko imela za posledico kvečjemu razveljavitev izpodbijanega dela sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek, za kar pa po stališču pritožbenega sodišča ni podlage.

14. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti pritožbeni razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe in sklep (353. člen ZPP, 2. točka 365. člena ZPP).

15. Ker tožnik s pritožbama ni uspel, krije sam svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. in 165. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 118, 118/3.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 184, 184/1, 185, 185/1, 316, 316/1, 316/2, 316/3, 325, 338, 338/3.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (2004) - ZDSS-1  - člen 41, 41/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.