VDSS Sodba Pdp 47/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-06-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

pobotni ugovor - plača - odpravnina - regres za letni dopust - izločitev nasprotne tožbe

Sodišče prve stopnje je ob tem, ko je nasprotno tožbo izločilo iz skupnega obravnavanja v drugem sporu, na naroku pojasnilo, da je to storilo zato, ker bi to terjalo izvedbo obširnega dokaznega postopka ter se ob tem sklicevalo še na ekonomičnost in hitrost postopkov. S tem je torej obrazložilo svojo odločitev o razdružitvi zadev, kar pa niti ni bilo potrebno - glede na to, da zoper tak sklep sploh ni pritožbe. To ni sklep procesnega vodstva, ki se nanaša na vodstvo obravnave, zoper katerega ni posebne pritožbe (četrti odstavek 298. člena ZPP). Zato tudi ni bilo potrebno navedene obrazložitve o razdružitvi zadev povzeti še v obrazložitvi sodbe, saj to na pravilnost in zakonitost sodbe nima nobenega vpliva. Glede na navedeno se pokažejo kot nerelevantni pritožbeni očitki o obrazloženosti oziroma o nemožnem preizkusu pravilnosti razločitve postopkov v smislu kršitve po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj ne gre za odločilne okoliščine primera.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožnik krije sam svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, da je dolžna tožniku v roku 8 dni obračunati plačo za junij 2017 v znesku 520,00 EUR bruto ter tožniku plačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 7. 2017 do plačila ter obračunati regres za letni dopust za leto 2015 v znesku 790,73 EUR bruto ter tožniku plačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2015 do plačila, obračunati sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2017 v znesku 335,40 EUR bruto ter tožniku plačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2017 dalje do plačila; plačati tožeči stranki zakonske zamudne obresti od zneska 758,93 EUR od 2. 7. 2016 do 29. 12. 2016. Toženi stranki je še naložilo, da je dolžna tožniku v roku 8 dni plačati odpravnino v znesku 704,00 EUR neto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 7. 2017 dalje do plačila. Zahtevek iz naslova regresa za regresa za letni dopust za leto 2016 v znesku 790,73 EUR je zavrnilo. Tožbo je v delu, ki se je nanašal na odvod davkov in prispevkov, zavrglo. Delno pa je postopek (glede nadomestila za neizkoriščeni letni dopust) ustavilo. Odločilo je še, da je tožena stranka dolžna plačati tožniku stroške postopka v znesku 406,11 EUR, v roku 8 dni, nato z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila.

2. Tožena stranka se pritožuje zoper ugodilni del sodbe in odločitev o stroških postopka iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče upošteva njen pobotni ugovor, pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe spremeni tako, da zahtevek zavrne, oziroma, da izpodbijani del sodbe razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je podala pobotni ugovor, ki pa ga sodišče ni obravnavalo. Štelo ga je kot nasprotno tožbo in v zvezi s tem odprlo nov spis Pd 119/2018. Zoper to odločitev tožena stranka ni imela posebne pritožbe, zato se glede tega pritožuje sedaj. Sodišče se je glede tega sklicevalo na ekonomičnost in hitrost postopkov - v izogib obširnemu dokaznemu postopku. Sodba ne vsebuje razlogov glede te ocene, ki je ni možno preizkusiti. Sicer pa se tožena stranka tudi ne strinja, da bi bil potreben obširni dokazni postopek. Gre za sporna plačila akontacij, glede katerih je možno sodišču predložiti le bančne izpiske in obračune tožnika. Tožena stranka je zoper tožnika vložila tudi kazensko ovadbo zaradi suma kaznivega dejanja. Ker sodišče dejanskega stanja glede pobotnega ugovora ni ugotavljalo, dejansko stanje ni bilo popolno ugotovljeno, kršene pa so bile tudi določbe pravdnega postopka. Če bi sodišče upoštevalo pobotni ugovor, bi bila namreč odločitev sodišča drugačna.

3. Tožnik v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, naštete v navedeni določbi, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, da dejansko stanje ni bilo zmotno oziroma nepopolno ugotovljeno, izpodbijana odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

6. Bistvo pritožbe je v tem, da bi sodišče moralo odločiti o njegovem pobotnem ugovoru, saj sicer pritožba niti ne vsebuje navedb zoper ugodilni del sodbe oziroma prisojene zneske iz naslova plače za junij 2017, regresa za letni dopust za leto 2015, sorazmernega dela regresa za letni dopust za leto 2017, odpravnine ter priznanih zamudnih obresti glede zamude s plačilom regresa za letni dopust za leto 2016.

7. Kot je namreč ugotovilo sodišče prve stopnje, pritožba pa temu ne nasprotuje, med strankama ni sporno, da tožena stranka tožniku ni izplačala plače za junij 2017 v višini 520,00 EUR bruto, da mu ni plačala regresa za leto 2015 v višini 790,73 EUR bruto in sorazmernega dela regresa za leto 2017 v višini 335,40 EUR bruto, ter da mu ni plačala odpravnine v višini 704,00 EUR. Zato je sodišče prve stopnje tožniku navedene zneske priznalo, pri tem pa se je sklicevalo tudi na pravno podlago iz ZDR-1 (44. člen ZDR-1 - plačilo za opravljeno delo, 131. člen ZDR-1 - plačilo regresa za letni dopust, 108. člen ZDR-1 - plačilo odpravnine). Glede regresa za letni dopust za leto 2016 je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil tožniku plačan z zamudo, zato mu je v zvezi s tem priznalo le zakonske zamudne obresti od zneska 758,93 EUR od 2. 7. 2016 do plačila.

8. Vse navedeno je torej utemeljeno predmet ugodilnega dela sodbe, pritožba pa tudi ne more uspeti s sklicevanjem na svoj pobotni ugovor, ki ga je tožena stranka obrazložila s tem, da iz medsebojnega poslovanja strank izvirajo različne obveznosti, ki so posledica načina opravljanja avtoprevozniške dejavnosti, kar pa ima posledico za 4.056,19 EUR več plačanih akontacij kot je bilo dejanskih stroškov. Vendar pa je ob tem predlagala, da lahko sodišče vse navedbe v zvezi s pobotnim ugovorom šteje kot navedbe po nasprotni tožbi. Kot izhaja iz zapisnika o prvem naroku za glavno obravnavo je sodnica navedenemu sledila in pojasnila, da se v zvezi z nasprotno tožbo odpre nov spis opr. št. Pd 119/2018. Temu tožena stranka ni nasprotovala, v pritožbi pa je s tem v zvezi prepozna. Stranka mora namreč kršitev določb pravdnega postopka pred sodiščem prve stopnje uveljavljati takoj, ko je to mogoče. Kršitve, na katere se sklicuje, pozneje se upoštevajo le, če stranka teh kršitev brez svoje krivde predhodno ni mogla navesti (prvi odstavek 286. člena ZPP), tovrstnih okoliščin pa tožena stranka v pritožbi ne uveljavlja.

9. Sploh pa so pritožbeni očitki postopkovne kršitve zaradi izločitve nasprotne tožbe v posebno obravnavanje (za kar je podlaga v tretjem odstavku 300. člena ZPP) nerelevantni. Gre namreč za sklep o razločitvi postopkov po 8. točki prvega odstavka 270. člena ZPP, ki se nanaša na vodstvo postopka, zoper takšne sklepe pa po tretjem odstavku 270. člena ZPP ni pritožbe. Ne gre torej za ureditev po tretjem odstavku 363. člena ZPP, po katerem se sme, če ta zakon izrecno določa, da ni posebne pritožbe, sklep sodišča prve stopnje izpodbijati samo v pritožbi zoper končno odločbo.

10. Sodišče prve stopnje je ob tem, ko je nasprotno tožbo izločilo iz skupnega obravnavanja v sporu Pd 26/2017, na naroku pojasnilo, da je to storilo zato, ker bi to terjalo izvedbo obširnega dokaznega postopka ter se ob tem sklicevalo še na ekonomičnost in hitrost postopkov. S tem je torej obrazložilo svojo odločitev o razdružitvi zadev, kar pa niti ni bilo potrebno - glede na to, da zoper tak sklep sploh ni pritožbe. To ni sklep procesnega vodstva, ki se nanaša na vodstvo obravnave, zoper katerega ni posebne pritožbe (četrti odstavek 298. člena ZPP). Zato tudi ni bilo potrebno navedene obrazložitve o razdružitvi zadev povzeti še v obrazložitvi sodbe, saj to na pravilnost in zakonitost sodbe nima nobenega vpliva. Glede na navedeno se pokažejo kot nerelevantni pritožbeni očitki o obrazloženosti oziroma o nemožnem preizkusu pravilnosti razločitve postopkov v smislu kršitve po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj ne gre za odločilne okoliščine primera.

11. Ker je sodišče prve stopnje pobotni ugovor ravno na predlog tožene stranke upoštevalo kot nasprotno tožbo, ki jo je pravilno izločilo v posebno obravnavanje, ni podlage za ugotovitev postopkovne kršitve, ki bi vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijanega dela sodbe, kot tudi ni podlage za ugotovitev zmotnega ali nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, kar prav tako neutemeljeno uveljavlja pritožba.

12. Ker niso bili podani s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Tožnik krije sam svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni vseboval relevantnih navedb. Nanašal se je zlasti na vsebino pobotnega ugovora in na nasprotovanje kazenski ovadbi, kar pa za odločitev oziroma razlogovanje pritožbenega sodišča ni bilo pomembno (prvi odstavek 155. člena in prvi odstavek 165. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 44, 131.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 270, 270/1, 270/1-8, 270/3, 298, 298/4, 300, 300/3, 363, 363/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VDSS sodba Pdp 97/2011, enako sodba Pdp 28/2011, sodba Pdp 127/2011