VDSS Sodba Pdp 57/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-06-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Marko Hafner

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - razlog nesposobnosti

Neutemeljena je pritožbena navedba, da bi morala tožena stranka tožnika spremljati neprekinjeno v obdobju 30 dni. Drugi odstavek 25. člena KPND določa, da je delavčevo delo treba spremljati najmanj 30 dni, pri tem pa ne določa, da se spremljanja ne sme prekiniti. Namen te določbe kolektivne pogodbe je v tem, da preprečuje delodajalcu, da bi delavcu podal odpoved pogodbe o zaposlitvi prehitro oziroma po krajšem obdobju opravljanja dela s strani delavca. Prekinjeno obdobje spremljanja takšnemu namenu ne nasprotuje in je delavcu kvečjemu v korist. V konkretnim primeru se je prekinitev spremljanja izkazala za upravičeno tudi zaradi izrabe letnega dopusta najprej s strani tožnika in nato še s strani njegovega nadrejenega, ki je spremljal tožnikovo delo. Glede na določbo drugega odstavka 25. člena KPND, da se za čas spremljanja šteje samo prisotnost delavca na delu, pa spremljanje tožnikovega dela v času izrabe letnega dopusta s strani tožnika niti ne bi bilo dopustno.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti z dne 12. 10. 2017 (I/1. točka izreka); za odločitev, da delovno razmerje tožnika pri toženi stranki ni prenehalo na podlagi te odpovedi pogodbe o zaposlitvi in še traja skladno s pogodbo o zaposlitvi z dne 6. 1. 2017, oziroma, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo s potekom 4-mesečnega odpovednega roka 12. 2. 2018 in je trajalo do odločitve sodišča prve stopnje (I/2. točka izreka); za poziv nazaj na delo in priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja ter prijavo v obvezna zavarovanja od dneva nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do poziva nazaj na delo, oziroma za obračun in izplačilo denarnega nadomestila v višini 10 mesečnih plač tožnika zadnjih treh mesecev pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi z zakonskimi zamudnimi obrestmi od odločitve sodišča prve stopnje (I/3. točka izreka); ter za obračun in izplačilo plače od dneva nezakonitega prenehanja delovnega razmerja dalje po pogodbi o zaposlitvi z dne 6. 1. 2017 v znesku 2.726,43 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneska od vsakega 6. dne v mesecu dalje (I/4. točka izreka). Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo (pravilno: zavrnilni del v I. točki izreka in odločitev, da tožnik sam krije svoje stroške postopka v II. točki izreka) se pritožuje tožnik zaradi vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, naj pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, toženi stranki pa naloži v plačilo pravdne stroške tožnika, oziroma podredno, naj sodbo v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Navaja, da tožena stranka tožnikovega dela ni spremljala 30 dni, in zato ni ravnala v skladu s Kolektivno pogodbo za negospodarske dejavnosti v RS. Iz vabila na zagovor in iz obrazložitve odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da se očitki o tožnikovi nesposobnosti nanašajo zgolj na obdobje od 21. 8. 2017 do 8. 9. 2017. Ne drži, da je tožena stranka tožnikovo delo začela spremljati že v juliju 2017. Tožnik namreč o spremljanju ni bil obveščen in mu ni bila predočena pisna dokumentacija o spremljanju. To je potrdila priča dr. A.A.. Tožena stranka spremljanja tožnikovega dela v obdobju, daljšem od 21. 8. 2017 do 8. 9. 2017, ni zatrjevala v nobeni fazi postopka in ni v zvezi s tem podala ustrezne trditvene podlage, ampak to izhaja šele iz izpovedi priče. Glede obdobja spremljanja izpoved dr. A.A. ni skladna z izpovedjo dr. B.B.. V tem delu je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Prav tako iz izpodbijane sodbe ne izhaja utemeljitev, zakaj je sodišče prve stopnje kot pričetek spremljanja štelo datum 3. 7. 2017, saj nobeno elektronsko sporočilo ni datirano na ta dan, prav tako ni mogoče preveriti datuma zaključka spremljanja, saj tudi na ta dan ni datirano nobeno elektronsko sporočilo. Takšna časovna opredelitev ne izhaja niti iz izpovedi dr. A.A., ki je izpovedal, da je tožnika spremljal od 2. 7. 2017 do 24. 7. 2017. Tudi v tem delu je sodba obremenjena z bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

Nadalje navaja, da priprava domačih nalog ni predstavljala 70 % tožnikovega dela. To delo je predstavljalo le del njegovih delovnih obveznosti v okviru delovnega mesta asistent, v okviru katerega je opravljal tudi raziskovalno in pedagoško delo v učilnici. Iz izpodbijane sodbe ne izhaja, kolikšen del tožnikovega dela naj bi predstavljala priprava domačih nalog skozi celo šolsko leto, zato je podana kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Da priprava domačih nalog ni predstavljala bistvenega dela delovnih obveznosti, izhaja iz izpovedi C.C.. Tožena stranka niti ni trdila, da bi se domače naloge pripravljale skozi celo šolsko leto oziroma ni prerekala tožnikovega znanstvenega in pedagoškega dela, ki mu je posvetil obširen del svojega delovnega časa. Ko so domače naloge enkrat narejene, se uporabljajo več let brez sprememb.

Navaja še, da je zmoten zaključek sodišča prve stopnje, da ni obvladal standardov tehnične ustreznosti priprave nalog. Tožnikove naloge so bile s strani tožene stranke zavrnjene brez pregleda vsebine, saj niso prestale končnega testa. Ker je računalniški virus tožniku uničil vse podatke, vključno s primeri, kako se testira, tožnik ni vedel, da obstajajo trije koraki testiranja. Tožnik je tako za prvi korak testiranja izvedel v juliju, za drugega pa v avgustu 2017, zato ne drži zaključek, da bi tožena stranka tožnikovo delo lahko spremljala že v juliju 2017. Iz izpodbijane sodbe je izostala presoja elektronskega sporočila z dne 24. 7. 2017, v katerem dr. A.A. tožniku sporoča, da so štiri naloge načeloma OK. Tožnik je pri pripravi domačih nalog dosegel pričakovan rezultat. Razlog za neoddajo domačih nalog ni bil na strani tožnika, iz ravnanj tožnika tudi izhaja prizadevanje za dosego pričakovanega delovnega rezultata. Zmoten je zaključek sodišča prve stopnje, da se tožniku računalnik ni "sesul", kar naj bi potrdil komisijski pregled. Tožnik o komisijskem pregledu ni bil obveščen. Toženo stranko je že v juliju 2017 opozarjal, da je utrpel izgubo podatkov, med njimi tudi narejene naloge, postopke in testne programe. Ker tožnik teh orodij ni imel, je testiral zgolj sintaktično, tožena stranka pa tudi z drugimi testi, za katere ni vedel, komunikacija z drugimi asistenti pa mu je bila prepovedana. Tožnik je bil izpostavljen dodatnim psihičnim pritiskom in šikaniranju. Tožnik je tudi za navodilo, da naloge ne smejo vsebovati simboličnega reševanja, izvedel šele po oddani nalogi. Tožnik je bil v primerjavi z drugimi asistenti obravnavan drugače, onemogočen mu je bil dostop do podatkov na strežniku, ki bi mu zagotavljali učinkovito delo. Ne drži, da tožnik ne izpolnjuje pogojev za zasedbo delovnega mesta docent, saj je tožnik zoper odločbo tožene stranke o neizvolitvi v ta naziv vložil pravno sredstvo. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je vložila odgovor na pritožbo tožnika in še njegovo dopolnitev ter priglasila stroške odgovora na pritožbo.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP) je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbah, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti in na katere opozarja pritožba. Prav tako je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo ter pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje.

6. Pritožba sodišču prve stopnje na več mestih očita bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, vendar pa je iz vsebine pritožbe razvidno, da v resnici uveljavlja le pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožba namreč ne navaja, da je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih izpodbijane sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi, ampak se ne strinja z ugotovljenimi dejstvi sodišča prve stopnje.

7. Sodišče prve stopnje je odločalo o zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti, ki jo je tožena stranka tožniku podala in vročila 12. 10. 2017. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bil tožnik zaposlen pri toženi stranki, nazadnje na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 6. 1. 2017 za delovno mesto asistent (83 % časa) in za delovno mesto visokošolski učitelj/docent (17 % časa).

8. Pravno podlago tega spora, iz katere je pravilno izhajalo sodišče prve stopnje, predstavljajo poleg določb Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/13 in nasl. - ZDR-1) tudi določbe Kolektivne pogodbe za negospodarske dejavnosti v Republiki Sloveniji (Ur. l. RS, št. 18/91 in nasl. - KPND). Slednja v drugem odstavku 25. člena (ta člen sodi v okvir poglavja o postopku ugotavljanja znanja in zmožnosti za opravljanje del in postopku ugotavljanja doseganja pričakovanih rezultatov dela) določa, da je delavčevo delo treba spremljati najmanj 30 dni, pri čemer se za čas spremljanja šteje samo prisotnost delavca na delu.

9. Tožnik v pritožbi neutemeljeno vztraja, da tožena stranka ni spoštovala določbe drugega odstavka 25. člena KPND. Pravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožena stranka tožnika spremljala v obdobju 30 dni, in sicer v času od 3. 7. do 21. 7. 2017 in v času od 21. 8. do 8. 9. 2017. Obdobje spremljanja izhaja iz listinskih dokazov (elektronskih sporočil) ter iz izpovedi dr. A.A. in dr. B.B. (predstojnika katedre), pri čemer ne drži pritožbena navedba, da si izpovedi nasprotujeta. Dr. B.B. je namreč izpovedal, da "zadeve še vedno niso tekle v letu 2017, zato ga je dr. A.A. obvestil, da bo dal tožniku tedenske zadolžitve". S takšno izpovedjo je potrdil izpoved dr. A.A. o spremljanju tožnika. Izpoved dr. A.A. o konkretnem obdobju spremljanja pa je potrjena s številnimi elektronskimi sporočili med njim in tožnikom. Tudi dejstvo, da tožena stranka razlog nesposobnosti v odpovedi pogodbe o zaposlitvi utemeljuje na podlagi tožnikovega dela v obdobju od 21. 8. do 8. 9. 2017, še ne pomeni, da tožnik ni bil spremljan tudi v obdobju od 3. 7. do 21. 7. 2017. Prav tako se za utemeljenost odpovednega razloga nesposobnosti ne zahteva ugotovitev, da delavec ne dosega pričakovanih delovnih rezultatov v celotnem obdobju spremljanja. Zahteva se zgolj, da delavec v času, ko je bil spremljan, dela ni opravljal pravočasno, strokovno oziroma kvalitetno. Za takšno situacijo pa je šlo v obravnavanem primeru. Odstopanja med datumi pričetka in konca prvega 15‑dnevnega obdobja spremljanja, kot izhajajo iz sodbe sodišča prve stopnje (od 3. 7. do 21. 7. 2017) v primerjavi z izpovedjo dr. A.A. (od 2. 7. do 24. 7. 2017), pa niso bistvena, saj je razlog zanje v vmesnih dela prostih dnevih.

10. Neutemeljena je pritožbena navedba, da bi morala tožena stranka tožnika spremljati neprekinjeno v obdobju 30 dni. Drugi odstavek 25. člena KPND določa, da je delavčevo delo treba spremljati najmanj 30 dni, pri tem pa ne določa, da se spremljanja ne sme prekiniti. Namen te določbe kolektivne pogodbe je v tem, da preprečuje delodajalcu, da bi delavcu podal odpoved pogodbe o zaposlitvi prehitro oziroma po krajšem obdobju opravljanja dela s strani delavca. Prekinjeno obdobje spremljanja takšnemu namenu ne nasprotuje in je delavcu kvečjemu v korist. V konkretnim primeru se je prekinitev spremljanja izkazala za upravičeno tudi zaradi izrabe letnega dopusta najprej s strani tožnika in nato še s strani njegovega nadrejenega, dr. A.A., ki je spremljal tožnikovo delo. Glede na določbo drugega odstavka 25. člena KPND, da se za čas spremljanja šteje samo prisotnost delavca na delu, pa spremljanje tožnikovega dela v času izrabe letnega dopusta s strani tožnika niti ne bi bilo dopustno.

11. Neutemeljena je pritožbena navedba, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker tožnik o spremljanju ni bil obveščen. Takšne obveznosti delodajalec po KPND nima, sicer pa tudi iz dokaznega postopka pred sodiščem prve stopnje izhaja, da je tožnik vedel, da se njegovo delo spremlja oziroma da mu to dejstvo ni moglo ostati neznano. Sodišče prve stopnje je namreč na podlagi izpovedi dr. A.A. in izpiska sestankov pri njem (B22) ugotovilo, da je dr. A.A. tožniku povedal, da bodo spremljali njegovo pripravo domačih nalog, poleg tega pa je med njima potekala obširna komunikacija po elektronski pošti.

12. Neutemeljena je pritožbena navedba, da bi morala tožena stranka v seznanitvi z očitanim razlogom nesposobnosti in v odpovedi pogodbe o zaposlitvi zatrjevati spremljanje tožnikovega dela v obdobju 30 dni. To namreč ni bistvena sestavina odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki bi v primeru njene odsotnosti povzročila nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Še manj predstavlja navedba o obdobju spremljanja delavca obvezno sestavino pisne seznanitve z očitanim razlogom nesposobnosti. Tožena stranka je v skladu s pravilom o dokaznem bremenu (prvi odstavek 84. člena ZDR-1) to dejstvo pravilno zatrjevala (in dokazala) v postopku pred sodiščem prve stopnje (glej list. št. 11, 12, 26). Glede na navedeno zato ni podana niti po vsebini očitana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 7. člena ZPP.

13. Ni mogoče upoštevati pritožbene navedbe, da tožniku ni bila predočena pisna dokumentacija o spremljanju dela, ki bi jo bilo mogoče šteti kot očitek o kršitvi petega odstavka 25. člena KPND (ta določa, da ima delavec pravico do vpogleda v delovno dokumentacijo, na podlagi katere je bil pričet postopek ugotavljanja znanja in zmožnosti za opravljanje del oziroma postopek ugotavljanja doseganja pričakovanih rezultatov dela). Trditev v tej smeri namreč tožnik v postopku pred sodiščem prve stopnje ni podal (337. člen ZPP v zvezi z 286. členom ZPP).

14. V izpodbijani odpovedi pogodbe o zaposlitvi je tožena stranka tožniku očitala, kot to izhaja iz ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnik v treh zaporednih tednih od 21. 8. do 8. 9. 2017 ni oddal niti ene dokončane in preverjene domače naloge, razlog za to pa je bil v nepravočasnih ter nestrokovno in nekvalitetno izvedenih domačih nalogah. Pritožbeno sodišče se strinja z zaključkom sodišča prve stopnje, da izdelava domačih nalog ni predstavljala zanemarljivega dela tožnikovih delovnih obveznosti. Sodišče prve stopnje je povsem jasno obrazložilo (zato tudi ni podana bistvena kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP), da je izdelava domačih nalog za študente v času spremljanja tožnika predstavljala 70 % tožnikovega dela, preostali del pa pisanje člankov. Tak zaključek je sodišče prve stopnje pravilno izpeljalo na podlagi izpovedi dr. A.A.. Pritožba v tem delu ne trdi, da bi tožnik v času spremljanja opravljal še kakšno drugo delo oziroma da bi izdelava domačih nalog predstavljala manj kot 70 % tožnikovega dela v času spremljanja (pri čemer je izkustveno logično, da asistenti oziroma visokošolski učitelji v poletnih mesecih nimajo neposredne pedagoške obveznosti v smislu vodenja vaj, predavanj, izpitov ipd.). Trdi le, da tekom celotnega koledarskega leta izdelava domačih nalog ni predstavljala takšnega obsega tožnikovega dela oziroma, da te delovne obveznosti ni imel ves čas (in v tej zvezi opozarja na izpoved C.C.). To pa ni bistveno, saj je ključno le obdobje spremljanja in delovne naloge, ki jih je tožnik v tem obdobju imel. Ni sporno, da je bila izdelava domačih nalog tožnikova delovna naloga, iz dokaznega postopka pa izhaja, da je bila to bistvena delovna naloga v obdobju spremljanja. Glede na to nepravočasno, nestrokovno oziroma ne dovolj kvalitetno opravljanje te naloge upravičuje podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti.

15. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, ki se nanašajo na ugotovitve sodišča prve stopnje o obstoju očitkov iz izpodbijane odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ne drži, da so bile tožnikove naloge zavrnjene brez pregleda vsebine zgolj zaradi tehničnih razlogov. Že iz same odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da je tožena stranka tožniku očitala tudi vsebinsko neustreznost nalog (naloge so predvidevale simbolno reševanje namesto numeričnega, niso bile nove oziroma so bile preveč podobne starim nalogam, imele so nenatančno in nejasno definirano besedilo in sliko, vprašanja niso bila dovolj kreativna, naloge niso bile z ustreznih področij), ta vsebinska pomanjkljivost nalog pa je bila tudi potrjena v dokaznem postopku. Pravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnik standardov tehnične ustreznosti ni obvladal oziroma, da naloge niso bile ustrezno preverjene za pošiljanje v spletno aplikacijo. To jasno izhaja iz dokaznega postopka (izpovedi dr. A.A. in elektronskih sporočil – B7, B23, B24), konkretnih pritožbenih navedb v tej smeri pa tožnik niti ne podaja. Ne drži niti, da tožnik ni bil seznanjen z načinom testiranja. Dokazni postopek je namreč pokazal, da je bil tožnik z navedenim seznanjen že na sestanku pri dr. A.A. v oktobru 2016 in kasneje na pravilen postopek opozorjen v juliju 2017. Tožnikov računalnik je vseboval tudi vse potrebne datoteke, kot je potrdil komisijski pregled računalnika (o katerem tožena stranka tožnika ni bila dolžna obvestiti), zato ni utemeljena pritožbena navedba, da je računalniški virus uničil vse podatke na njem, vključno z navodili za testiranje nalog. Neutemeljena je pritožbena navedba, da je tožnik pri pripravi domačih nalog dosegel pričakovan rezultat oziroma da razlogi za nedoseganje rezultata niso bili na tožnikovi strani. Dokazni postopek pred sodiščem prve stopnje je namreč pokazal nasprotno. Tožnik je pripravil domače naloge z zamudo, z neustrezno vsebino in ne da bi bile ustrezno preverjene za pošiljanje v spletno aplikacijo, čeprav je s strani dr. A.A. prejel dodatna navodila in pojasnila. Sodišče prve stopnje je tudi pravilno ugotovilo, da je tožena stranka tožniku omogočila vso potrebno dokumentacijo in delovna sredstva, da bi lahko pravočasno izdelal ustrezne domače naloge (in na tej podlagi tožnik tako ni bil neenako oziroma strožje obravnavan kot ostali zaposleni). Tožnik je bil povabljen v skupino z drugimi asistenti, pa jo je samovoljno zapustil, na svojem računalniku je imel vse potrebne dokumente, s strani dr. A.A. je bil deležen tudi pomoči in dodatnih pojasnil. Res mu je bil onemogočen dostop do strežnika (ker je obstajala nevarnost, da bo uporabil stare naloge), vendar pa ta za pravočasno in kvalitetno izdelavo domačih nalog ni bil potreben, saj je imel tožnik na svojem računalniku vse potrebne vzorce nalog.

16. Ni mogoče slediti pritožbeni navedbi, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do elektronskega sporočila z dne 24. 7. 2017, v katerem je dr. A.A. tožniku sporočil, da so štiri naloge iz D. načeloma OK. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, tožena stranka tožniku v odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni očitala nedoseganja pričakovanih rezultatov dela v juliju 2017, ampak zgolj v avgustu 2017, zato mnenje tožnikovega nadrejenega o njegovem delu v prvem obdobju ni relevantno.

17. Do drugih pritožbenih navedb (o formalnem izpolnjevanju pogojev za zasedbo delovnega mesta) se pritožbeno sodišče ne opredeljuje, saj te niso bistvenega pomena glede na sprejeto odločitev (prvi odstavek 360. člena ZPP).

18. Ker niso podani niti s pritožbo uveljavljani razlogi niti tisti, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

19. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP). Ker gre za spor o prenehanju delovnega razmerja, tožena stranka kljub uspehu v pritožbenem postopku na podlagi tretjega odstavka 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/04 in 10/04 - ZDSS-1) sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-2.

Kolektivna pogodba za negospodarske dejavnosti v Republiki Sloveniji (1991) - člen 25, 25/2, 25/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.