VDSS Sklep Pdp 221/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2018-04-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), Samo Puppis (poroč.), dr. Martina Šetinc Tekavc

zavrženje tožbe - odločitev o pravdnih stroških

Sodišče prve stopnje je toženi stranki pravilno priznalo pravdne stroške in jih naložilo v plačilo tožniku na podlagi prvega odstavka 154. člena ZPP. Tožnik namreč glede na dejstvo, da je bila njegova tožba zavržena, v postopku tega individualnega delovnega spora ni uspel, zato je dolžan toženi stranki povrniti njene pravdne stroške, ki so bili potrebni za pravdo (prvi odstavek 155. člena ZPP).

Ker je bila s sklepom sodišča prve stopnje tožnikova tožba v tem individualnem delovnem sporu v celoti zavržena, kar pomeni, da je bil v tem individualnem delovnem sporu postopek na prvi stopnji v celoti končan, ni bilo pravne podlage, da bi sodišče pridržalo odločitev o stroških do odločitve o preostalih tožnikovih zahtevkih, ki so predmet drugega sodnega spora in v pristojnosti drugega sodišča.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka sklepa zavrglo tožbeni zahtevek tožeče stranke (pravilno tožbo v zvezi s I. točko tožbenega zahtevka) za ugotovitev, da obstaja denarna terjatev tožeče stranke do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 11. 3. 2016 dalje do plačila. V II. točki izreka je naložilo tožniku, da je dolžan v roku 8 dni povrniti toženi stranki stroške postopka v znesku 167,99 EUR.

2. Zoper odločitev o pravdnih stroških (II. točka izreka izpodbijanega sklepa) se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik in predlaga pritožbenemu sodišču, da njegovi pritožbi ugodi, izpodbijani del sklepa spremeni tako, da odloči, da se odločitev o stroških postopka pridrži do dokončne odločitve o celotnem tožbenem zahtevku oziroma da izpodbijano odločitev razveljavi in postopek ustavi. V pritožbi navaja, da je tožnik tožbo z več zahtevki vložil pred Okrožnim sodiščem v Novi Gorici. To se je s sklepom izreklo za stvarno nepristojno in zadevo odstopilo v reševanje Delovnemu sodišču v Kopru, Oddelek v Novi Gorici. Ker delovno sodišče pristojnosti ni sprejelo, je pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije sprožilo spor o pristojnosti. Vrhovno sodišče RS je s sklepom opr. št. VIII Ips R 32/2017 z dne 21. 11. 2017 odločilo, da je za odločanje v tej zadevi (glede zahtevka za ugotovitev obstoja terjatve tožnika do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi) pristojno delovno sodišče, za odločanje o preostalem delu tožbenega zahtevka pa Okrožno sodišče. Delovno sodišče je v I. točki izreka sklepa, zoper katero se sicer tožnik ne pritožuje, zavrglo I. točko tožbenega zahtevka, v II. točki izreka pa je tožniku naložilo, da toženi stranki povrne njene pravdne stroške. Ta odločitev je nezakonita iz več razlogov. Sodišče prve stopnje za odločanje o stroških postopka sploh ni bilo pristojno, saj Vrhovno sodišče RS v svojem zgoraj citiranem sklepu ni navedlo, da je delovno sodišče pristojno za odločanje o teh stroških. S tem, ko je sodišče prve stopnje kljub navedenemu odločilo o stroških postopka, je storilo bistveno kršitev določb postopka po 4. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Sodišče prve stopnje je o pravdnih stroških odločilo tudi ob upoštevanju napačne vrednosti spornega predmeta, saj je znašala vrednost spornega predmeta v višini 2.528,81 EUR za vse tožbene zahtevke, ki jih je tožnik uveljavljal s tožbo in ne le za zahtevek za ugotovitev obstoja terjatve iz delovnega razmerja, ki je bil predmet tega individualnega delovnega spora. Navaja še, da je odločitev o stroških nepravilna tudi zato, ker tožena stranka pravdnih stroškov v odgovoru na pritožbo sploh ni izrecno zahtevala.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sklepa v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) v zvezi s 366. členom ZPP tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo niti tistih bistvenih kršitev določb postopka, ki jih tožnik uveljavlja v pritožbi in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Na popolno in pravilno ugotovljeno dejansko stanje je pravilno uporabilo tudi določbe Odvetniške tarife (OT, Ur. l. RS, št. 2/2015).

5. Iz podatkov spisa izhaja, da je tožnik na Okrožno sodišče v Novi Gorici vložil tožbo, v okviru katere je zahteval ugotovitev obstoja denarne terjatve do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11. 3. 2016 dalje do plačila (I. točka tožbenega zahtevka), ugotovitev obstoja ločitvene pravice in zastavne pravice in pravice določenega in prednostnega poplačila za zavarovano terjatev tožnika do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, in sicer na toženčevih zarubljenih premičninah, navedenih v II. točki zahtevka. V III. točki zahtevka je predlagal, da mora tožena stranka iz vrednosti svojega premoženja, ki je predmet ločitvene pravice, in sicer toženčevih v korist tožeče stranke zarubljenih premičnin, ki so navedene v tej točki tožbenega zahtevka, prednostno plačati tožniku njegove terjatve do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. V IV. točki tožbenega zahtevka je predlagal, da mu tožena stranka povrne njegove pravdne stroške, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

6. Okrožno sodišče v Novi Gorici se je s sklepom opr. št. I Pg 84/2017 z dne 7. 6. 2017 izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o celotni tožnikovi tožbi in odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa o nepristojnosti zadeva odstopljena v reševanje stvarno in krajevno pristojnemu Delovnemu sodišču v Kopru, Zunanji oddelek v Novi Gorici. Po prejemu zadeve je delovno sodišče tožnikovo tožbo poslalo toženi stranki v odgovor, nato pa pred Vrhovnim sodiščem RS sprožilo spor o pristojnosti. Vrhovno sodišče RS je s sklepom opr. št. VIII Ips 32/2017 z dne 21. 11. 2017 sklenilo, da je za odločanje glede zahtevka za ugotovitev obstoja terjatve tožnika do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11. 3. 2016 dalje do plačila pristojno Delovno sodišče v Kopru, Oddelek v Novi Gorici, medtem ko je za odločanje o preostalem zahtevku pristojno Okrožno sodišče v Novi Gorici. Ob upoštevanju zgoraj opisanega poteka postopka je sodišče prve stopnje v I. točki izreka sklepa zavrglo tožnikovo tožbo s tožbenim zahtevkom za ugotovitev, da obstaja denarna terjatev tožeče stranke do tožene stranke v višini 2.526,81 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, zato, ker je ugotovilo, da je bila ta terjatev tožniku v stečajnem postopku v celoti priznana. Kot je bilo že ugotovljeno, se tožnik zoper ta del odločbe sodišča prve stopnje ne pritožuje. Ob ugotovitvi, da tožnik v tem individualnem delovnem sporu ni uspel, mu je naložilo, da toženi stranki v 8 dneh povrne njene pravdne stroške v znesku 167,99 EUR (II. točka izreka sklepa).

7. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki pravilno priznalo pravdne stroške in jih naložilo v plačilo tožniku na podlagi prvega odstavka 154. člena ZPP. Tožnik namreč glede na dejstvo, da je bila njegova tožba zavržena, v postopku tega individualnega delovnega spora ni uspel, zato je dolžan toženi stranki povrniti njene pravdne stroške, ki so bili potrebni za pravdo (prvi odstavek 155. člena ZPP) in ki jih je sodišče prve stopnje odmerilo v skladu z določbami OT.

8. Neutemeljena je pritožbena navedba tožnika, da bi moralo sodišče prve stopnje odločitev o stroških postopka pridržati do odločitve o celotnem tožbenem zahtevku. S to pritožbeno navedbo tožnik smiselno uveljavlja bistveno kršitev določb postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi s 164. členom ZPP, ki pa ni podana. Na podlagi 164. člena ZPP lahko sodišče v delni ali vmesni sodbi izreče, da se odločitev o stroških pridrži za poznejšo sodbo. Sklep o zavrženju tožbe pa nima narave delne odločbe v smislu 314. člena ZPP, ki govori o delni sodbi. Ker je bila s sklepom sodišča prve stopnje tožnikova tožba v tem individualnem delovnem sporu v celoti zavržena, kar pomeni, da je bil v tem individualnem delovnem sporu postopek na prvi stopnji v celoti končan, ni bilo pravne podlage, da bi pritožbeno sodišče pridržalo odločitev o stroških do odločitve o preostalih tožnikovih zahtevkih, ki so predmet drugega sodnega spora in v pristojnosti drugega sodišča. Prav tako ni nobene pravne podlage, da bi pritožbeno sodišče postopek v zvezi s stroški ustavilo, kot to podredno predlaga tožnik v pritožbi.

9. Neutemeljena je tudi pritožbena navedba tožnika, da sodišče prve stopnje o pravdnih stroških ne bi smelo odločati, ker to ni bilo v njegovi pristojnosti. Zahtevek za povrnitev pravdnih stroškov je akcesorni zahtevek, ki je (praviloma) odvisen od odločitve o glavnem zahtevku. Odločanje o pravdnih stroških je v pristojnosti tistega sodišča, ki je pristojno za odločanje o glavni stvari, v tem primeru Delovnega sodišča v Kopru, Oddelek v Novi Gorici. Glede na to ni odločilnega pomena dejstvo, da Vrhovno sodišče RS v svojem sklepu, s katerim je bilo odločeno v sporu o pristojnosti, ni izrecno navedlo, da je Delovno sodišče v Kopru, Oddelek v Novi Gorici pristojno tudi za odločanje o pravdnih stroških v tem individualnem delovnem sporu. Ker je sodišče prve stopnje v svojem sklepu odločilo o tožbi, ki se je nanašala na celoten tožbeni zahtevek tožnika, ki je bil predmet tega individualnega delovnega spora, je na podlagi četrtega odstavka 163. člena ZPP pravilno odločilo tudi o zahtevi tožene stranke za povrnitev pravdnih stroškov.

10. Glede na to, da je bil predmet tega individualnega delovnega spora ugotovitev obstoja tožnikove terjatve do tožene stranke v znesku 2.526,81 EUR, je sodišče prve stopnje pri odločanju o pravdnih stroških navedeni znesek utemeljeno upoštevalo kot vrednost spornega predmeta in na podlagi tega zneska pravilno odmerilo pravdne stroške tožene stranke (glede na 3. alinejo točke b tar. št. 15 OT v zvezi s tar. št. 18 OT).

11. Tožnik v pritožbi nadalje neutemeljeno očita sodišču prve stopnje napačno odločitev glede pravdnih stroškov tožene stranke z obrazložitvijo, da tožena stranka teh stroškov v odgovoru na tožbo ni priglasila. Iz odgovora na tožbo, ki ga je tožena stranka podala dne 20. 9. 2017, jasno izhaja, da je tožena stranka v tem odgovoru podala tudi specificiran stroškovnik (listovna št. 32), v katerem je priglasila stroške za odgovor na tožbo v višini 300 točk, za pregled dokumentacije 200 točk, vse povečano za 22 % DDV. Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki priznalo le stroške za sestavo odgovora na tožbo, povečano za DDV, medtem ko toženi stranki stroškov pregleda dokumentacije ni priznalo. Priznane stroške je, kot je bilo že ugotovljeno, odmerilo v skladu z določbami OT in jih utemeljeno naložilo v plačilo tožniku.

12. Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljani razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče tožnikovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

13. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 154, 154/1, 155, 155/1, 164, 314, 339.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.