VDSS Sklep Pdp 271/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-06-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev obveznosti iz delovnega razmerja - elementi kaznivega dejanja - policist - nasilje v družini

Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do posameznih ravnanj tožnika, ki so v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi jasno konkretizirana. Dokazna ocena v zvezi s tem je pomanjkljiva, saj ne vsebuje presoje v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi nanizanih dejanj, ki prikazujejo tožnikov odnos do njegove tedanje zunajzakonske partnerice. Le izčrpna dokazna ocena posameznih tožniku očitanih ravnanj v izredni odpovedi lahko vodi do prepričljive presoje utemeljenosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi po obeh alinejah prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Posebej to velja za presojo zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi po 1. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, saj je eden izmed zakonskih znakov očitanega kaznivega dejanja ponavljajoče se ravnanje. Zato je ključno, da se sodišče prve stopnje opredeli do vseh v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi očitanih dejanj tožnika, saj je le tako možna presoja, ali je tožnik zavržno ravnal z njegovo tedanjo zunajzakonsko partnerico v daljšem časovnem obdobju.

I. Pritožbi se delno ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi v II. točki izreka odločbe in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. V preostalem se pritožba zavrne in se potrdi izpodbijani sklep (I. točka izreka odločbe sodišča prve stopnje).

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za prekinitev postopka (I. točka izreka). Nadalje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 11. 2017, za ugotovitev, da delovno razmerje med strankama ni prenehalo, ter da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo pod pogoji iz sklenjene pogodbe o zaposlitvi in mu za čas od prenehanja delovnega razmerja do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, vključno s plačo, ter da je tožena stranka dolžna tožniku za čas nezakonite prepovedi opravljanja dela od 19. 10. 2017 do prenehanja delovnega razmerja obračunati razliko do plače. Zavrnilo je tudi stroškovni zahtevek tožnika (II. točka izreka).

2. Zoper sodbo in sklep se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP. Navaja, da je sodišče nepravilno zavrnilo predlog tožnika, da se obravnavani postopek prekine do pravnomočne odločitve v kazenski zadevi, ki se zoper tožnika vodi pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani pod opr. št. VIII K 215541/2018 zaradi kaznivega dejanja nasilje v družini. Iz obtožbe namreč izhaja, da se tožniku v kazenskem postopku očitajo enaka izvršitvena dejanja, ki izvirajo iz identičnih historičnih dogodkov, ki so bila podlaga za predmetno izredno odpoved. V zvezi z zavrnitvijo tožbenega zahtevka navaja, da iz obrazložitve odpovedi ni mogoče razbrati, s katerimi izvršitvenimi ravnanji naj bi tožnik izvršil katerega izmed znakov očitanega kaznivega dejanja. Očitki v odpovedi so neobrazloženi. Tožnikova pravica do zagovora je tako izvotljena, izredna odpoved pa je posledično nezakonita. Sodišče ni navedlo, katera posamezna dejanja tožnika naj bi predstavljala določen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi: ni razmejilo očitanih kršitev po 1. in 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Sodišče je brez ustrezne dokazne ocene zaključilo, da je tožnik izpolnil znake kaznivega dejanja nasilje v družini. V zvezi s tem je pomanjkljiva tudi dokazna ocena, ki se nanaša na presojo dejstva, ob katerih tožnikovih ravnanjih je bil prisoten komandir PP A., B.B. Izjava C.C., na katero je sodišče oprlo svojo odločitev glede obstoja modrice pri D.D., je bila pridobljena v nasprotju z določili ZPP, saj ne vsebuje vseh elementov, ki jih določa 236.a člen ZPP. Sodišče priče tudi ni zaslišalo, s čimer je kršilo načelo neposrednosti in kontradiktornosti, posledično pa tudi 22. člen Ustave RS. Sodišče ni obrazložilo, kakšen je bil tožnikov subjektivni odnos do očitanih ravnanj. Zmotna je tudi uporaba materialnega prava, saj v navedenem primeru ne pride v poštev določba 37. člena ZDR-1, kajti tožniku se očita, da je dejanja storil v prostem času, ne pa v času izvajanja njegovih policijskih pooblastil. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako, da zahtevku ugodi oziroma da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Prav tako predlaga, da pritožbeno sodišče sklep spremeni tako, da ugodi predlogu tožnika za prekinitev postopka.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo in sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena v povezavi s prvim odstavkom 366. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v tej določbi, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo v delu, ki se nanaša na presojo zakonitosti odpovedi po 2. alineji prvega odstavka 110. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nasl.), saj ni opravilo presoje subjektivnega odnosa tožnika do očitanih hujših kršitev obveznosti iz delovnega razmerja, niti se ni opredelilo do pravočasnosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi v povezavi s tem odpovednim razlogom. Posledično je bilo v zvezi s tem dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Sodba sodišča prve stopnje vsebuje pomanjkljivo dokazno oceno glede obstoja očitanih kršitev tako po 1. kot tudi po 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Tako je podana tudi v pritožbi smiselno uveljavljena kršitev 8. člena ZPP v povezavi s prvim odstavkom 339. člena ZPP, ki je vplivala na zakonitost in pravilnost sodbe sodišča prve stopnje.

6. Neutemeljene so pritožbene navedbe, ki nasprotujejo pravilnosti sklepa o zavrnitvi tožnikovega predloga za prekinitev postopka. Presoja sodišča v delovnem sporu o zakonitosti izredne odpovedi po 1. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1 ni odvisna od odločitve v kazenskem postopku (ki morda poteka celo istočasno). Delovno sodišče v tovrstnem sporu samo preizkusi, ali ima očitana kršitev znake kaznivega dejanja, tudi če zoper delavca sploh ni bil uveden kazenski postopek. Delovno sodišče pa ne odloča o kazenski odgovornosti storilca, ampak zgolj presoja obstoj znakov kaznivega dejanja (sodba in sklep VDSS Pdp 547/2015 z dne 17. 2. 2016). Zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko ni ugodilo tožnikovem predlogu za prekinitev postopka do pravnomočne odločitve v kazenski zadevi pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani VIII K 21541/2018, ki se vodi zoper tožnika, obtoženega kaznivega dejanja nasilje v družini po prvem odstavku 191. člena Kazenskega zakonika (KZ-1, Ur. l. RS, št. 55/2008 in nasl.).

7. Pritožba se ne more uspešno sklicevati na kršitev načela kontradiktornosti (in posledične kršitve 22. člena Ustave RS), ki naj bi bila podana s tem, ker sodišče ni zaslišalo C.C., saj tožnik ni predlagal zaslišanja navedene priče, temveč je zaslišanje predlagala tožena stranka. Prav tako pritožba neutemeljeno uveljavlja procesno kršitev, ki naj bi bila podana s tem, da izjava C.C. ni podana v skladu z določbo 236.a člena ZPP. Gre za listinski dokaz, ki je prav tako relevanten, nanj se lahko sodišče tudi opre pri svoji dokazni oceni, v konkretnem primeru za presojo dejstva, ali je tožnik njegovi zunajzakonski partnerici zadal poškodbo, ki se je odrazila v modrici.

8. Neutemeljene so pritožbene navedbe, ki se nanašajo na postopek izvedbe izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi pri delodajalcu.

9. Neutemeljen je očitek, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker tožena stranka ni jasno opredelila zakonskih znakov očitanega kaznivega dejanja. Iz določbe drugega odstavka 87. člena ZDR-1, ki določa formalne zahteve, ki jih mora vsebovati odpoved, v povezavi s 1. alinejo prvega odstavka 110. člena ZDR‑1 izhaja, da mora delodajalec očitano kršitev pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja opredeliti tako, da iz te opredelitve oziroma opisa izhaja konkretna kršitev in vsi znaki kaznivega dejanja, ki jih ima ta kršitev. V obrazložitvi sklepa o izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 11. 2017 je navedeno, da je imela kršitev tožnika vse znake kaznivega dejanja nasilja v družini. Po 191. členu KZ-1 stori kaznivo dejanje nasilja v družini, kdor v družinski skupnosti z drugim grdo ravna, ga pretepa ali drugače boleče ali ponižujoče ravna, ga z grožnjo z neposrednim napadom na življenje ali telo preganja iz skupnega prebivališča ali mu omejuje svobodo gibanja, ga zalezuje, ga prisiljuje k delu ali opuščanju dela ali ga kako drugače z nasilnim omejevanjem njegovih enakih pravic spravlja v skupnosti v podrejen položaj. Tožena stranka je v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi navedla več dogodkov, ki opisujejo tožnikovo grdo in ponižujoče ravnanje do njegove tedanje zunajzakonske partnerke. Prikazala je niz takšnih dogodkov v daljšem časovnem obdobju (eden izmed znakov očitanega kaznivega dejanja je namreč tudi, da je ravnanje ponavljajoče) hkrati z opisom posledic, ki so jih imela tožnikova dejanja na njegovo tedanjo zunajzakonsko partnerko (ta se je ob dogodkih zbala za življenje, bila je v podrejenem položaju). Iz obrazložitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tako jasno izhajajo vsi znaki kaznivega dejanja, zato odpoved ni nezakonita iz naslova nezadostne obrazložitve, ki bi lahko izvotlila tožnikovo pravico do zagovora v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Res pa je, da je dokazna ocena sodišča prve stopnje glede očitkov iz odpovedi ter posledično tudi glede znakov kaznivega dejanja pomanjkljiva, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju.

10. Irelevantne so pritožbene navedbe, da tožnik v postopku odpovedi ni bil seznanjen z vso relevantno dokumentacijo, zato se naj v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne bi imel možnosti izjaviti in dokazovati dejstva v svojo korist. Tožena stranka je zadostila zahtevi po obrazloženosti odpovedi kot tudi pisne seznanitve z očitanimi kršitvami, tako da je bil tožniku omogočen zagovor. Zagovor delavca ni formaliziran in ga ni mogoče šteti za nekakšen dokazni postopek, za kar se sicer zavzema pritožba, niti primerjati s takšnim postopkom (npr. pravdnim postopkom), zato delodajalec pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi ni dolžan delavca seznanjati z dokazi, ki jih je ali pa jih še namerava pridobiti v zvezi z očitanimi kršitvami (sodba Vrhovnega sodišča RS VIII Ips 33/2009 z dne 21. 3. 2011).

11. Iz izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da je tožena stranka tožniku (policistu) 3. 11. 2017 izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 1. alineji (če delavec krši pogodbeno ali drugo obveznost iz delovnega razmerja in ima kršitev vse znake kaznivega dejanja) in 2. alineji (če delavec naklepoma ali iz hude malomarnosti huje krši pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja) prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Tožniku je očitala, da je z zunajzakonsko partnerko D.D. v daljšem časovnem obdobju, intenzivneje pa od 2011 do 23. 9. 2017, grdo in ponižujoče ravnal, jo preganjal iz skupnega prebivališča in nad njo izvajal psihično in fizično nasilje ter jo s takšnim ravnanjem spravljal v podrejen položaj.

12. Tožena stranka je tožniku poleg naklepnih hujših kršitev obveznosti iz delovnega razmerja v smislu 2. alineje prvega odstavka 110. člena ZDR-1 očitala tudi kršitev obveznosti iz delovnega razmerja, ki ima vse znake kaznivega dejanja po 1. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, in sicer kaznivega dejanja nasilje v družini po prvem odstavku 191. člena KZ-1.

13. Pritožba ima prav, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do posameznih ravnanj tožnika, ki so v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi sicer jasno konkretizirana. Dokazna ocena v zvezi s tem je pomanjkljiva, saj ne vsebuje presoje v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi nanizanih dejanj, ki prikazujejo tožnikov odnos do njegove tedanje zunajzakonske partnerice. Dokazna ocena, ki temelji zgolj na presoji verodostojnosti priče D.D. ter na dejstvu, da je ta priča potrdila očitke iz uradnih zaznamkov, na katerih sicer temelji izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ne zadošča standardu skrbne in vestne dokazne ocene (8. člen ZPP). Le izčrpna dokazna ocena posameznih tožniku očitanih ravnanj v izredni odpovedi lahko vodi do prepričljive presoje utemeljenosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi po obeh alinejah prvega odstavka 110. člena ZDR-1. Posebej to velja za presojo zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi po 1. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-11, saj je eden izmed zakonskih znakov očitanega kaznivega dejanja ponavljajoče se ravnanje. Zato je ključno, da se sodišče prve stopnje opredeli do vseh v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi očitanih dejanj tožnika, saj je le tako možna presoja, ali je tožnik zavržno ravnal z njegovo tedanjo zunajzakonsko partnerico v daljšem časovnem obdobju.

14. Za presojo zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi zadošča že utemeljenost enega izmed dveh v izredni odpovedi očitanih odpovednih razlogov (1. oziroma 2. alineja prvega odstavka 110. člena ZDR-1). Izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi bi bila tako zakonita že, če bi sodišče prve stopnje s prepričljivo dokazno oceno ugotovilo obstoj odpovednega razloga po 1. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1, ne da bi nato presojalo obstoj odpovednega razloga tudi po 2. alineji iste določbe ZDR-1. Če pa je sodišče prve stopnje vseeno opravilo presojo zakonitosti izredne odpovedi pogodbe preko obeh odpovednih razlogov, bi moralo temu ustrezno tudi razmejiti presojo zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi med tema dvema odpovednima razlogoma. Pritožba pravilno opozarja, da takšne razmejitve sodišče prve stopnje ni storilo, saj glede odpovednega razloga po 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1 ni opravilo presoje pravočasnosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, niti se ni opredelilo do tožnikovega subjektivnega odnosa (naklep ali huda malomarnost) do očitane hujše kršitve obveznosti iz delovnega razmerja, kar je ključno za presojo utemeljenosti odpovednega razloga po tej alineji.

15. Neutemeljena je pritožbena navedba, da navedeni očitki iz izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne morejo imeti za posledico izredno prenehanje pogodbe o zaposlitvi glede na to, da se tožniku očitajo dejanja, ki naj bi jih storil v njegovem prostem času. Če bi se v ponovljenem postopku izkazalo, da je tožnik storil očitana dejanja, bi s tem kršil tudi obveznost, določeno v 37. členu ZDR-1, ki zapoveduje, da se je delavec dolžan vzdržati vseh ravnanj, ki glede na naravo dela, ki ga opravlja pri delodajalcu, materialno in moralno škodujejo delodajalcu. Tožnik mora kot policist tudi v zasebnem življenju upoštevati veljavne predpise oziroma ravnati vzorno, saj drugače krni ugled policistov in Policije (sodba VDSS Pdp 771/2017 z dne 9. 11. 2017).

16. Pritožbeno sodišče je zato izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP), izpodbijano sodbo pa na podlagi 355. člena ZPP razveljavilo in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje, da z upoštevanjem gornjih stališč opravi celovito dokazno oceno glede očitkov iz izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, po potrebi opravi ustrezno razmejitev med obema odpovednima razloga (če bo to storilo, naj dopolni tudi ugotovitve glede odločilnih dejstev, ki se nanašajo na presojo zakonitosti izredne odpovedi po 2. alineji prvega odstavka 110. člena ZDR-1) in nato ponovno presodi utemeljenost zahtevka. Pritožbeno sodišče glede na konkretne okoliščine primera ocenjuje, da samo ne more sanirati nakazanih večjih bistvenih pomanjkljivosti v izvedbi dokazne ocene. Vrnitev zadeve v novo sojenje tudi ne bo povzročila hujše kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, saj je postopek do sedaj potekal tekoče in brez večjih zastojev (tožba je bila vložena v februarju 2018).

17. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo (165. člen ZPP).

Zoper sklep je dovoljena pritožba iz razlogov, določenih v drugem odstavku 357. a člena ZPP. Sklep se sme izpodbijati samo iz razloga, da je sodišče druge stopnje razveljavilo odločbo sodišča prve stopnje in zadevo vrnilo v novo sojenje, čeprav bi kršitve postopka glede na njeno naravo lahko samo odpravilo (prvi in drugi odstavek 347. člena ZPP) ali bi glede na naravo stvari in okoliščine primera lahko samo dopolnilo postopek oziroma odpravilo pomanjkljivosti (prvi odstavek 355. člena ZPP) ali če bi moralo samo opraviti novo sojenje (drugi odstavek 354. člena in drugi odstavek 355. člena ZPP).

Pritožba se lahko vloži v 15 dneh od vročitve prepisa sklepa pri sodišču prve stopnje v zadostnem številu izvodov za sodišče in nasprotno stranko, o njej bo odločalo Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Če se pošlje pritožba po pošti priporočeno ali brzojavno, se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču, na katero je naslovljena. Pritožba mora obsegati navedbo sklepa, zoper katerega se vlaga, izjavo, da se sklep izpodbija v celoti ali v določenem delu, pritožbene razloge in podpis pritožnika. Če pritožba ni razumljiva in ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se lahko obravnavala, jo sodišče zavrže, ne da bi pozivalo vložnika, naj jo popravi ali dopolni. Ob vložitvi pritožbe mora biti plačana sodna taksa, če je predpisana. Če ta ni plačana niti v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za njeno plačilo in tudi niso izpolnjeni pogoji za njeno oprostitev, odlog ali obročno plačilo, se šteje, da je pritožba umaknjena. Če pritožbo vloži pooblaščenec, je ta lahko samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen  8, 357a.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 191, 191/1.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 87, 87/2, 110, 110/1, 110/1-1, 110/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.