VDSS Sodba Pdp 720/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-02-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), dr. Martina Šetinc Tekavc

odpravnina - odločitev o pravdnih stroških - brezplačna pravna pomoč

Tožniku je bila z odločbo Bpp odobrena brezplačna pravna pomoč skladno s petim odstavkom 17. člena ZOdv, ki ureja storitve brezplačne pravne pomoči in določa, da je odvetnik upravičen do plačila stroškov v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po OT. Tako ne gre za odnos le države do odvetnika, pač pa tudi za odnos stranke do nasprotne stranke. Tako je sodišče pravilno odločilo, da je tožnik upravičen do povrnitve stroškov postopka v sporni višini, pri čemer se znesek nakaže na transakcijski račun sodišča. Tudi odločitev o nakazilu na transakcijski račun sodišča je pravilna, tožnikova pooblaščenka - odvetnica pa bo dobila plačilo za svoje delo na podlagi odločbe Bpp.

Delavcu pripada odpravnina, ki jo določa ZDR-1 v primeru odpovedi iz poslovnega razloga, odpravnini pa se delavec tudi ne more odpovedati.

I. Pritožbi se zavrneta in se potrdi sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo, s katero je razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati odpravnino v višini 2.861,04 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 3. 2016 dalje do plačila, v 8 dneh, pod izvršbo (I. točka izreka). V presežku, v razliki med prisojenim zneskom 2.861,04 EUR in zneskom 3.008,06 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, je tožbeni zahtevek iz naslova odpravnine zavrnilo (II. točka izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške sodnega postopka v znesku 288,24 EUR, ki jih nakaže na transakcijski račun Delovnega sodišča v Mariboru, št. ..., sklic ..., odprt pri UJP A., v roku 15 dni brez obresti, po poteku tega roka skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila (III. točka izreka).

2. Tožnik vlaga pritožbo zoper stroškovni del sodbe zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in navaja, da mu je bila priznana brezplačna pravna pomoč za zastopanje v postopku pred sodiščem prve stopnje (na podlagi odločbe št. Bpp 193/2016), vendar navedeno ne more biti relevantno pri stroškovni odločitvi oziroma dejstvu, da je tožena stranka dolžna povrniti tožniku vse priglašene potrebne stroške postopka. Ne glede na določbe ZOdv, da je odvetnik, ki izvaja storitve Bpp, upravičen do plačila za svoje delo v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po odvetniški tarifi, se ta določba razteza le na razmerje postavljenega odvetnika po odločbi sodišča o zaupanju brezplačne pravne pomoči do plačnika te pravne pomoči, torej države oziroma proračuna, ne pa na razmerje do nasprotne stranke. Tožnik je praktično uspel v celoti, zato mu je tožena stranka dolžna povrniti stroške v višini 585,23 EUR, sodišče prve stopnje pa je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške le v znesku 288,24 EUR in še to na transakcijski račun Delovnega sodišča v Mariboru, kar predstavlja le polovico zneska. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče odloči, da sodišče polovico zneska v višini 288,24 EUR nakaže na fiduciarni račun pooblaščenke tožnika odvetnice B.B.. Tožnik priglaša pritožbene stroške postopka.

Tožnik podaja dopolnitev pritožbe in dodaja, da 17. člen ZOdv ureja le razmerje med odvetnikom in njegovo stranko, ki jo zastopa po odločbi Bpp, ne ureja pa razmerja za nasprotno stranko. Cilj poglavitne rešitve tovrstne ureditve 17. člena ZOdv je bil omejitev izdatkov državnega proračuna za storitve odvetnikov.

3. Tožena stranka podaja pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov in sicer zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Sodišče je toženi stranki oziroma njenemu zastopniku odvzelo pravico do kontradiktornosti, s tem, ko mu ni omogočilo zaslišanja. Tožnik se je opravičil in ne tako, kot navaja sodišče, da opravičilo ni bilo primerno. Drugič pa je bil tožnik na dopustu. Sodišče ni zaslišalo C.C.. Sodba ne vsebuje nobenih razlogov, razen pavšalnih navedb, tako da je podana bistvena kršitev pravil postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

4. Pritožbi tožeče in tožene stranke nista utemeljeni.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, odločitev je prav tako glede na ugotovljeno dejansko stanje materialnopravno pravilna.

6. Tožena stranka neutemeljeno uveljavlja absolutno bistveno kršitev pravil postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodba naj ne bi vsebovala nobenih relevantnih okoliščin, ki so pomembne za odločitev. Sodba je jasno in popolno obrazložena ter vsebuje razloge o odločilnih dejstvih.

7. Tožnik podaja pritožbo zoper stroškovni del in navaja, da je po njegovi oceni sodišče neutemeljeno zavrnilo plačilo celotnih stroškov postopka iz razloga, ker je bila tožniku dodeljena brezplačna pravna pomoč po odločbi Bpp. Pritožba tožnika ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo o stroških postopka, upoštevaje, da je tožnik uspel z zneskom 2.861,04 EUR, tako da znaša uspeh tožnika 95,11 %. Celotni priznani stroški znašajo 585,23 EUR, pri čemer pa je potrebno upoštevati, da je bila tožniku z odločbo Bpp 193/2016 z dne 11. 6. 2016 odobrena brezplačna pravna pomoč skladno s petim odstavkom 17. člena Zakona o odvetništvu (Ur. l. RS, št. 18/93 s sprem. - ZOdv), ki ureja storitve brezplačne pravne pomoči in določa, da je odvetnik upravičen do plačila stroškov v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po OT. Tako ne gre za odnos le države do odvetnika, pač pa tudi za odnos stranke do nasprotne stranke. Tako je sodišče pravilno odločilo, da je tožnik upravičen do povrnitve stroškov postopka v višini 288,24 EUR, pri čemer se znesek nakaže na transakcijski račun sodišča. Tudi odločitev o nakazilu na transakcijski račun sodišča je pravilna, tožnikova pooblaščenka - odvetnica pa bo dobila plačilo za svoje delo na podlagi odločbe Bpp.

8. Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno navaja, da je sodišče kršilo načelo kontradiktornosti, ker toženi stranki oziroma njenemu zakonitemu zastopniku ni omogočilo zaslišanja. Iz predloženega spisa izhaja, da je sodišče opravilo prvi narok za glavno obravnavo dne 13. 6. 2017 v odsotnosti pravilno vabljene tožene stranke, ki je svojo odsotnost poskusila opravičiti z dopisom, ki je prispel na sodišče dan pred narokom, v katerem je zakoniti zastopnik tožene stranke D.D. navajal svojo službeno odsotnost, zaradi katere se naroka ni mogel udeležiti. Ker ni bilo upravičenih razlogov za odsotnost tožene stranke, je sodišče opravilo narok brez prisotnosti tožene stranke. Glede na navedeno ni bilo kršeno načelo kontradiktornosti, saj ZPP v 115. členu določa, da mora biti razlog opravičljiv. Dne 13. 6. 2017 sodišče kljub navedenemu ni zaključilo glavne obravnave, pač pa je ponovno razpisalo glavno obravnavo, saj je tožena stranka za zaslišanje predlagala zakonitega zastopnika, ki je bil na prvi narok za glavno obravnavo vabljen skupaj s pravnim poukom po 258. členu ZPP. Sodišče je tudi vabilo toženo stranko na narok za dne 11. 7. 2017 in to pravočasno, saj je tožena stranka prejela vabilo 14. 6. 2017, vendar se zakoniti zastopnik obravnave ni udeležil in tudi svoje odsotnosti ni opravičil. Tako je sodišče utemeljeno odločalo na podlagi listinske dokumentacije, ki sta jo predložili tožnik in tožena stranka, pa tudi sicer zaslišanje zakonitega zastopnika tožene stranke ne bi moglo pripeljati do drugačne rešitve spora. Sodišče je pravilno odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati odpravnino v višini 2.861,04 EUR upoštevaje pri tem, da je bil tožnik pri toženi stranki zaposlen več kot 10 let, tako da znaša odpravnina 1/4 osnove za vsako leto dela pri delodajalcu, osnova za izračun pa je delavčeva povprečna mesečna plača, ki jo je delavec prejel ali bi jo prejel, če bi delal, v zadnjih treh mesecih pred odpovedjo. Tožnik je vtoževal odpravnino po osnovi plače 802,15 EUR, tako da odpravnina znaša 2.861,04 EUR. Kot navedeno je sodišče jasno obrazložilo svojo odločitev, tako da ni podana absolutna bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tudi sicer zaslišanje C.C. ne bi moglo pripeljati do drugačne odločitve, češ, da naj bi bila priča seznanjena z dogovori glede izplačila odpravnine. Delavcu pripada odpravnina, ki jo določa ZDR-1 v primeru odpovedi iz poslovnega razloga, odpravnini pa se delavec tudi ne more odpovedati.

9. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbi tožnika in tožene stranke zavrnilo in potrdilo odločitev sodišča prve stopnje, za kar je imelo pravno podlago v določilih 353. člena ZPP.

10. Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbe, saj s pritožbo ni uspel. Odločitev o pritožbenih stroških postopka temelji na določilih 165. člena ZPP.

Zakon o odvetništvu (1993) - ZOdv  - člen 17, 17/5.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 108.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.