VDSS Sodba Psp 134/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-08-22

Edo Škrabec (preds.), Jože Cepec (poroč.), Elizabeta Šajn Dolenc

Nestrinjanje tožnice s tem, da bi lahko dnevno delala 6 ur na istem delovnem mestu pritožbeno sodišče ne more sprejeti, saj je izvedensko mnenje tudi glede časovne omejitve podano na podlagi medicinske dokumentacije, ob pregledu tožnice s strani postavljene izvedenke, navedeno pa izhaja tudi iz posameznih ugotovitev lečeče psihiatrinje. Tako da navedene pripombe o obsegu delazmožnosti pritožbeno sodišče ne more upoštevati.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odpravilo odločbi toženca z dne 16. 3. 2018 in 31. 8. 2017 (I. točka izreka), tožnico razvrstilo v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in ji priznalo pravico do dela na drugem delu z omejitvami: dela, ki niso povezana s časovnim pritiskom in potrebo po samostojnem prilagajanju delovnega procesa ter samostojnimi odločitvami, v krajšem delovnem času od polnega 6 ur dnevno, 30 ur tedensko in pravico do delnega nadomestila od 19. 4. 2017 dalje (II. točka izreka), zavrnilo je tožbeni zahtevek za priznanje I. kategorije oziroma II. kategorije invalidnosti zaradi posledic bolezni s pravico do invalidske pokojnine (III. točka izreka). Na podlagi medicinske dokumentacije in izvedenskega mnenja izvedenke s področja psihiatrije je ugotovilo, da tožnica svojega dela ne more več opravljati kot nekoč s polnim delovnim časom, opravlja lahko le določeno delo s krajšim delovnim časom od polnega, ki ni povezano s časovnim pritiskom in potrebo po samostojnem prilagajanju delovnega procesa ter samostojnimi odločitvami. Sodišče ji je priznalo tudi pravico do delnega nadomestila.

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnica. Ne strinja se s tem, da bi lahko dnevno delala 6 ur na istem delovnem mestu. To je na sodišču povedal tudi direktor A.A.. V pritožbi navaja, da sta ji izvedenca B.B. in C.C. dajala upanje in jo bodrila, potem pa jo povozila, verjetno po dekretu ZPIZ-a, ki ju plačuje. Izvedenca vsak mesec dobila cca. 30.000,00 EUR iz javnih sredstev. Pritožuje se na postopek na glavni obravnavi, ko je pooblaščenka tožene stranke D.D. prebrala že sestavljen dopis in odšla brez obrazložitve ter je tožnica ostala na obravnavi sama. Predlaga, da se upoštevajo zadnji izvidi. Nadalje meni, da je potrebno pridobiti farmakološko mnenje o učinkih zdravil, ki jih jemlje in ji odobriti potrebno 4 urno prekvalifikacijo s strani tožene stranke v smislu oskrbe starejših, asistence invalidov in bolnikov, ki jo že sedaj občasno voluntersko izvaja.

4. Pritožbeno sodišče je opravilo preizkus izpodbijane sodbe v obsegu pritožbenih navedb in kakor to določa drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, UPB3, Ur. l. RS, št. 73/07 s spremembami). Po opravljenem preizkusu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa tudi ni prišlo do bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti.

5. Sodišče prve stopnje je v skladu s 63. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji) presojalo pravilnost in zakonitost dokončne odločbe tožene stranke z dne 16. 3. 2018, s katero se je zavrnila pritožba in v reviziji potrdila odločba z dne 31. 8. 2017. S slednjo je bilo odločeno, da se tožnica razvrsti v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in se ji prizna pravica do dela na delu, na katerem dela, to je "sestavljalka polizdelkov - ..." s krajšim delovnim časom od polnega 6 ur dnevno, 30 ur tedensko od 19. 4. 2017 dalje.

6. Pravna podlaga za odločitev v predmetni zadevi je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2, Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami). Invalidnost je skladno s 63. členom ZPIZ-2 podana, če se zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene v skladu ZPIZ-2, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta oziroma za poklicno napredovanje. Invalidnost se razvršča v tri kategorije. V I. kategorijo invalidnosti se razvrsti zavarovanec, ki ni več zmožen opravljati organiziranega pridobitnega dela ali ni zmožen opravljati svojega poklica in nima več preostale delovne zmožnosti. V II. kategorijo invalidnosti se razvrsti zavarovanec, katerega delovna zmožnost za svoj poklic je zmanjšana za 50 % ali več. V III. kategorijo invalidnosti spada zavarovanec, ki ni več zmožen za delo s polnim delovnim časom, lahko pa opravlja določeno delo s krajšim delovnim časom od polnega, najmanj 4 ure dnevno oziroma, če je zavarovančeva delovna zmožnost za svoj poklic zmanjšana za manj kot 50 % ali če zavarovanec še lahko dela v svojem poklicu s polnim delovnim časom, vendar pa ni zmožen za delo na delovnem mestu, na katerem dela.

7. Iz dokumentacije v sodnem spisu je razvidno, da je tožnica od 1. 12. 2009 zaposlena kot sestavljalka polizdelkov - ... v E. d. d., F.. Sestavlja polizdelke, podsestave, vijači, lepi, testira polizdelke in jih sestavlja. Delo opravlja sede, stoje, vzravnano oziroma stoje v predklonu, delo opravlja s prsti, potreben je fin prijem in grob prijem, bremen ne premešča, prisotni so ponavljajoči se hitri gibi rok. Delo opravlja v dopoldanski izmeni, ob senzornih obremenitvah je prisotna obremenitev vida. Pri tožnici je diagnosticirana ponavljajoča se depresivna motnja, katere intenzivnost niha in so v posledici tega njene delovne zmožnosti zmanjšane. Iz izvida in mnenja sodne izvedenke prof. dr. C.C., izvedenke psihiatrične stroke izhaja, da je v svojem poklicu sposobna opravljati dela, ki niso povezana s časovnim pritiskom in potrebo po samostojnem prilagajanju delovnega procesa ter samostojnimi odločitvami, v skrajšanem, 6 urnem delovnem času.

8. Pritožbeno sodišče v celoti sprejema ugotovljeno dejansko stanje in pravne zaključke sodišča prve stopnje in jih v izogib ponavljanju ponovno ne navaja. Glede na pritožbene navedbe pa dodaja:

9. Nestrinjanje tožnice s tem, da bi lahko dnevno delala 6 ur na istem delovnem mestu pritožbeno sodišče ne more sprejeti, saj je izvedensko mnenje tudi glede časovne omejitve podano na podlagi medicinske dokumentacije, ob pregledu tožnice s strani postavljene izvedenke, navedeno pa izhaja tudi iz posameznih ugotovitev lečeče psihiatrinje. Tako da navedene pripombe o obsegu delazmožnosti pritožbeno sodišče ne more upoštevati. Enako velja za mnenje stranskega intervenienta podano na glavi obravnavi dne 11. 10. 2018.

10. Pritožbeno sodišče navaja, da ne more upoštevati izvidov in mnenj pridobljenih po izdaji dokončne odločbe tožene stranke z dne 16. 3. 2018, saj so navedeni izvidi in mnenja lahko le predmet novega invalidskega postopka. V kolikor želi tožnica določeno prekvalifikacijo ali druge pravice to ni predmet tega pritožbenega postopka.

11. Ostale pritožbene navedbe, ki se nanašajo na sam postopek na glavni obravnavi, ko naj bi pooblaščenka tožene stranke samo prebrala sestavljen dopis in odšla brez obrazložitve, ne predstavljajo kršitve postopka. Pri tem pritožbeno sodišče še dodaja, da navedena ravnanja pooblaščenke D.D. iz zapisnikov o glavni obravnavi niso razvidna, je pa razvidno, da je oba zapisnika podpisala, torej da je bila na glavni obravnavi do konca glavne obravnave.

12. Koliko zasluži posamezni izvedenec ni stvar predmetnega postopka in navedene okoliščine ne vplivajo na pritožbeno rešitev zadeve.

13. Pritožba predlaga, da se pridobi tudi farmakološko mnenje o učinkih zdravil, ki jih jemlje. V skladu s 286. členom ZPP mora stranka najkasneje na prvem naroku za glavno obravnavo navesti vsa dejstva, ki so potrebna za utemeljitev njenih predlogov, ponuditi dokaze, ki potrebni za ugotovitev njenih navedb, in se izjaviti o navedbah in ponujenih dokazih nasprotne stranke. Kasneje lahko stranka navaja nova dejstva, predlaga nove dokaze, vendar le, če jih brez svoje krivde ni mogla navesti na prvem naroku ali če njihova dopustitev po presoji sodišča ne bi zavlekla reševanja spora. Iz sodnega spisa ne izhaja, da bi tožnica takšen dokazni predlog substancirano predlagala sodišču prve stopnje. V pritožbi sme pritožnik v skladu s 337. členom ZPP navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze le, če izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti do prvega naroka za glavno obravnavo oziroma do konca glavne obravnave, če so izpolnjeni pogoji iz četrtega odstavka 268. člena tega zakona. Povedano drugače, tožnica bi morala pred sodiščem prve stopnje navesti vsa dejstva, ki so potrebna za utemeljitev njenih predlogov in ponuditi dokaze. V kolikor je menila, da je potrebno farmakološko mnenje o učinkih zdravil, ki jih jemlje in da to vpliva na njeno zdravstveno stanje oziroma na njeno invalidnost, bi morala to tudi ustrezno obrazložiti in za to predlagati dokaze. To v pritožbenem postopku, glede na navedeno, ni mogoče.

14. Na podlagi dosedaj navedenega pritožbeno sodišče zaključuje, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa tudi ni prišlo do bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Upoštevajoč navedeno je bilo potrebno v skladu s 353. členom ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sodbo sodišča prve stopnje, saj niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.