VDSS Sodba Pdp 534/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-02-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Marko Hafner (poroč.), Sonja Pucko Furman

pravni interes - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi delavca - plačilo prispevkov za socialno varnost - odpravnina - potrjena prisilna poravnava - bruto plača

Tožnik ima pravni interes, da od tožene stranke uveljavlja plačilo neplačanih prispevkov za socialno varnost. Glede na to, da so bili v obravnavanem primeru tožniku prispevki iz bruto plače obračunani in so zapadli v plačilo ter so določeni po višini (po podatkih iz evidenc FURS), ni ovir za odločanje sodišča o delodajalčevi obveznosti. Enako stališče je pritožbeno sodišče že zavzelo v zadevah opr. št. Pdp 508/2018 in Pdp 781/2018. V teh zadevah je pritožbeno sodišče poudarilo, da je v našem plačnem sistemu uveden sistem bruto plače in da plačilo za delo ne predstavlja le neto plače ter da oženje pristojnosti delovnega sodišča izključno na odločanje o delavčevi pravici do neto plače ni ustrezno. Delavec ima namreč pravico do bruto plače (po določbah 126. do 129. člena ZDR-1), katere del so davki in prispevki, ki jih je delodajalec dolžan plačevati za delavca v skladu s predpisi. Delavcu ni mogoče odreči sodnega varstva za terjatve iz naslova neizplačane bruto plače, do katere je upravičen po pogodbi o zaposlitvi.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku: obračunati sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2017 v višini 302,00 EUR, od tega zneska obračunati in plačati pripadajoče prispevke in davke, nato pa mu izplačati pripadajoči neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2017 dalje do plačila (I. točka izreka); plačati odpravnino zaradi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavca v višini 4.756,80 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. 5. 2017 dalje do plačila (II. točka izreka); obračunati odškodnino namesto odpovednega roka zaradi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavca v višini 2.367,68 EUR bruto, od tega zneska obračunati in plačati pripadajoče prispevke in davke, nato pa mu izplačati pripadajoči neto znesek, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. 5. 2017 dalje do plačila (III. točka izreka). Sodišče je ugotovilo obstoj terjatve tožnika nasproti toženi stranki: iz naslova prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, za zdravstveno zavarovanje, za zaposlovanje, za starševsko varstvo in za poškodbe pri delu za oktober 2013 v skupni višini 438,26 EUR, ki zapadejo v plačilo dne 6. 2. 2020; iz naslova prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, za zdravstveno zavarovanje, za zaposlovanje, za starševsko varstvo in za poškodbe pri delu za obdobje od januarja 2017 do maja 2017 v skupni višini 2.078,53 EUR, ki jih je tožena stranka dolžna v roku 8 dni vplačati v korist tožeče stranke (IV. točka izreka). Zavrnilo je, kar je tožnik zahteval več ali drugače: obračun regresa za letni dopust za leto 2017 še v višini 75,50 EUR, obračun in plačilo prispevkov in davkov od tega zneska in izplačilo pripadajočega neto zneska z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. 5. 2017 dalje do plačila ter zakonske zamudne obresti od prisojenega neto zneska regresa za čas od 18. 5. 2017 do 1. 7. 2017; obračun odškodnine namesto odpovednega roka še v višini 169,28 EUR, obračun in plačilo prispevkov in davkov od tega zneska in izplačilo pripadajočega neto zneska z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. 5. 2017 dalje do plačila (V. točka izreka). Sodišče je ustavilo postopek v delu tožbenega zahtevka, ki se nanaša na ugotovitev obstoja terjatve tožnika do tožene stranke iz naslova prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in prispevkov za zdravstveno zavarovanje, oboje za obdobje od novembra 2013 do decembra 2016, ter prispevkov za starševsko varstvo in prispevkov za zaposlovanje, oboje za obdobje od avgusta 2014 do decembra 2016, ter vplačilo le-teh v korist tožeče stranke (VI. točka izreka). Odločilo je, da tožena stranka krije sama svoje stroške postopka, tožniku pa je dolžna povrniti njegove stroške postopka v višini 2.183,10 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka dalje do plačila (VII. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo v ugodilnem delu se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in tožniku naloži v plačilo priglašene stroške tožene stranke v višini 71,66 % od priglašenih stroškov, toženi stranki pa prizna stroške v višini 28,34 % ter po medsebojnem pobotu tožniku naloži v plačilo ustrezen del stroškov postopka. Navaja, da je napačen zaključek sodišča glede plačil dajatev, ki jih je tožena stranka dolžna plačati ob izplačilu plač. V zvezi s tem je zmotna tudi ugotovitev sodišča glede uspeha tožnika v pravdi. Že v odgovoru na tožbo je opozorila, da je zanjo zavezujoč dokument potrjen Načrt finančnega prestrukturiranja, kot ga je potrdilo Okrožno sodišče v Ljubljani v postopku pod opr. št. St 625/2017. Tožena stranka je dolžna spoštovati pravnomočni sklep stečajnega sodišča, v skladu s katerim je bilo treba plačati dajatve na podlagi deinvestiranja insolvenčnega dolžnika. Sodišče je spregledalo, da je bil pogoj za potrditev ponovne prisilne poravnave tudi ustrezen krovni sporazum z ločitvenimi upniki, med katerimi je bila tudi FURS, ki je bila prav tako poplačana iz naslova odprodaje premoženja tožene stranke. Tožena stranka je že izpostavila, da je redno oddajala REK obrazce, česar tožnik ni prerekal. To pa pomeni, da tožnik ni bil oškodovan za celotni bruto znesek neplačanih dajatev. Nadalje navaja, da tožnik ni podal trditev glede domnevnega oškodovanja iz tega naslova, niti ni prerekal njenih navedb glede oddaje REK obrazcev in s tem povezanega davčnega dolga. Ker je sodišče prve stopnje v tem delu sledilo navedbam tožnika, je zmotno uporabilo materialno pravo, in sicer Zakon o davčnem postopku, Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju itd.). Ti predpisi jasno določajo posledice, ki nastanejo za delavca in delodajalca, če delodajalec odda REK obrazce, pa ne plača dajatev. Sodišče je zmotno ugotovilo, da je utemeljen celoten tožbeni zahtevek tožnika. Priglaša stroške pritožbe.

4. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s sprem.) je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje glede odločilnih dejstev ter sprejelo materialno pravno pravilno odločitev.

5. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bil tožnik pri toženi stranki in njenem pravnem predniku zaposlen od 19. 9. 2001 do 17. 5. 2017. Delovno razmerje pri toženi stranki mu je prenehalo 17. 5. 2017 na podlagi njegove izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 16. 5. 2017, ker mu tožena stranka več kot tri leta ni plačevala prispevkov za socialno varnost.

6. Tožnik od tožene stranke uveljavlja več zahtevkov, in sicer plačilo odpravnine, določene za primer redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, in odškodnine v višini izgubljenega plačila za čas odpovednega roka zaradi podane izredne odpovedi, plačilo sorazmernega dela regresa za letni dopust za leto 2017 in plačilo neplačanih obveznih prispevkov za socialno varnost za obdobje od 1. 10. 2013 dalje. Sodišče prve stopnje je zahtevkom v pretežnem delu ugodilo. Ugotovilo je, da je za podajo izredne odpovedi tožnika obstajal utemeljen odpovedni razlog, tj. da mu tožena stranka od 1. 10. 2013 dalje ni plačala prispevkov za socialno varnost (5. alineja prvega odstavka 111. člena ZDR-1), da je tožnik pred izredno odpovedjo toženo stranko pisno opomnil na izpolnitev obveznosti in o kršitvah pisno obvestil inšpektorat za delo ter da je odpoved podal v roku, določenem v drugem odstavku 111. člena ZDR-1. Glede na to je pravilno zaključilo, da je bila izredna odpoved tožnika podana zakonito, zato je posledično pravilno ugodilo zahtevkoma za plačilo odpravnine in odškodnine v višini izgubljenega plačila za čas odpovednega roka (tretji odstavek 111. člena ZDR-1). Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožena stranka tožniku ni izplačala pripadajočega sorazmernega dela regresa za leto 2017 in da na dan 20. 3. 2019 še vedno niso bili v celoti plačani prispevki za socialno varnost (za obdobje od januarja 2017 do maja 2017 v skupni višini 2.078,53 EUR in za mesec oktober 2013 v skupni višini 438,26 EUR), je ugodilo tudi zahtevkoma iz tega naslova. V delu tožbe, ki se nanaša na plačilo prispevkov za socialno varnost, ki jih je tožena stranka naknadno poravnala, je tožnik tožbo umaknil. Pritožbeno sodišče soglaša z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo sodišča prve stopnje.

7. Tožena stranka v pritožbi odločitev o obveznosti plačila neplačanih prispevkov za socialno varnost izpodbija z navedbami, da je redno oddajala REK obrazce, da tožnik ni bil oškodovan za celotni bruto znesek in da je bila med upniki v postopku prisilne poravnave tudi Finančna uprava Republike Slovenije (FURS), na katero je prešla terjatev, kar ni utemeljeno. Te navedbe, s katerimi tožena stranka dejansko nasprotuje aktivni legitimaciji tožnika za navedeni zahtevek, je pravilno zavrnilo že sodišče prve stopnje. Pritožbeno sodišče soglaša s presojo sodišča prve stopnje, da ima tožnik pravni interes, da od tožene stranke uveljavlja plačilo neplačanih prispevkov za socialno varnost. Glede na to, da so bili v obravnavanem primeru tožniku prispevki iz bruto plače obračunani in so zapadli v plačilo ter so določeni po višini (po podatkih iz evidenc FURS), ni ovir za odločanje sodišča o delodajalčevi obveznosti. Enako stališče je pritožbeno sodišče že zavzelo v zadevah opr. št. Pdp 508/2018 in Pdp 781/2018. V teh zadevah je pritožbeno sodišče poudarilo, da je v našem plačnem sistemu uveden sistem bruto plače in da plačilo za delo ne predstavlja le neto plače ter da oženje pristojnosti delovnega sodišča izključno na odločanje o delavčevi pravici do neto plače ni ustrezno. Delavec ima namreč pravico do bruto plače (po določbah 126. do 129. člena ZDR-1), katere del so davki in prispevki, ki jih je delodajalec dolžan plačevati za delavca v skladu s predpisi. Delavcu ni mogoče odreči sodnega varstva za terjatve iz naslova neizplačane bruto plače, do katere je upravičen po pogodbi o zaposlitvi.

8. Za tak spor gre tudi v obravnavanem primeru, v katerem tožnik od tožene stranke zahteva plačilo obračunanih zapadlih prispevkov v višini, ki izhaja iz evidenc davčnega organa – FURS o plačilih delodajalca, to je tožene stranke, in so razvidni iz dopisa z dne 20. 3. 2019. Obveznost plačila bruto plače je primarno civilna obveznost iz delovnega razmerja, sodišče pa v delovnem sporu, kot je obravnavani, v ničemer ne posega v pristojnosti davčnih organov, ker delavec uveljavlja svojo pravico do bruto plače, ki vključuje pravico do plačila prispevkov na podlagi podatkov davčnega organa. Zato so pritožbene navedbe s tem v zvezi utemeljene.

9. Tožena stranka neutemeljeno izpodbija odločitev sodišča prve stopnje tudi z navedbami, da je zanjo zavezujoč dokument - Načrt finančnega prestrukturiranja, ki ga je potrdilo Okrožno sodišče v Ljubljani v zadevi št. St 625/2017, pri čemer ne pojasni, v čem je odločitev sodišča prve stopnje napačna. Sodišče prve stopnje je namreč pri presoji utemeljenosti zahtevkov upoštevalo dejstvo, da je tožena stranka v postopku prisilne poravnave. Tako je na podlagi vpogleda v javno dostopne podatke AJPES o objavah v postopkih insolventnosti ugotovilo, da je bil pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani v zadevi St 625/2017 dne 22. 3. 2017 izdan sklep o začetku postopka ponovne prisilne poravnave nad toženo stranko in da je bil oklic o začetku postopka ponovne prisilne poravnave objavljen istega dne. Nadalje je ugotovilo, da je višje sodišče s sklepom Cst 261/2017 z dne 23. 5. 2017 na pritožbo upnika citirani sklep o začetku postopka ponovne prisilne poravnave razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Okrožno sodišče v Ljubljani je v zadevi St 625/2017 dne 25. 5. 2017 ponovno izdalo sklep o začetku postopka ponovne prisilne poravnave. Dne 22. 12. 2017 pa je bil izdan še sklep o potrditvi ponovne prisilne poravnave.

10. Pravno podlago za presojo učinkov potrjene prisilne poravnave nad toženo stranko predstavlja Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP; Ur. l. RS, št. 126/2007 in nadalj.), zlasti določbe 157., 212., 213. člena, ki določajo, kdaj nastanejo pravne posledice začetka postopka prisilne poravnave (v obravnavnem primeru z dnem 22. 3. 2017, ko je bil objavljen oklic o začetku postopka ponovne prisilne poravnave na podlagi prvega sklepa o začetku postopka ponovne prisilne poravnave) in na katere terjatve učinkuje. Sodišče prve stopnje je navedene določbe ZFPPIPP v obravnavanem primeru uporabilo pravilno, ko je ugotovilo, da potrjena prisilna poravnava ne učinkuje za vtoževane terjatve iz naslova sorazmernega dela regresa za letni dopust za leto 2017, odpravnine in odškodnine, saj je prva nastala 1. 7. 2017, drugi dve pa dne 17. 5. 2017, torej vse po začetku postopka ponovne prisilne poravnave (212. člen ZFPPIPP). Prav tako potrjena prisilna poravnava ne učinkuje na terjatve iz naslova prispevkov za socialno varnost za obdobje od januarja 2017 do maja 2017, saj prispevki, ki jih mora izplačevalec obračunati ali plačati hkrati z izplačili plače in nadomestila plač za zadnjih šest mesecev pred začetkom postopka zaradi insolventnosti, sodijo med prednostne terjatve, za katere potrjena prisilna poravnava ne učinkuje (prvi odstavek 213. člena in prvi odstavek 21. člena ZFPPIPP). Učinkuje pa na terjatev iz naslova prispevkov za socialno varnost za oktober 2013. S sklepom o potrditvi ponovne prisilne poravnave St 625/2017 z dne 22. 12. 2017 je bilo v 2. točki odločeno, da se o navadnih terjatvah, ugotovljenih v postopku prisilne poravnave, odloči tako, kot je navedeno v seznamu terjatev, ugotovljenih v postopku prisilne poravnave z dne 22. 12. 2017, ki je sestavni del tega sklepa in je objavljen hkrati z objavo tega sklepa. Iz citiranega seznama in dopisa FURS z dne 20. 3. 2019 izhaja, da potrjena prisilna poravnava na terjatev za plačilo prispevkov za socialna zavarovanja za tožnika za oktober 2013 učinkuje na način, da ti zapadejo v plačilo dne 6. 2. 2020, kar je sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo pri svoji odločitvi.

11. Tožena stranka odločitev o stroških postopka izpodbija le glede presoje uspeha tožnika v postopku, saj meni, da je uspel v nižjem odstotku, kar pa ni utemeljeno. Sodišče prve stopnje je pravilno upoštevalo, da je tožnik tožbo delno umaknil zaradi izpolnitve (prvi odstavek 158. člena ZPP), v preostalem delu pa je z zahtevkom v pretežnem delu uspel. Glede na to je pravilno odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti vse potrebne stroške postopka, saj tožnik ni uspel samo s sorazmerno majhnim delom svojega zahtevka, pa zaradi tega dela niso nastali posebni stroški (tretji odstavek 154. člena ZPP).

12. Ker niso podani s pritožbo uveljavljeni razlogi, kot tudi ne razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu z določbo 353. člena ZPP potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

13. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP. Tožena stranka v pritožbenem postopku ni uspela, zato v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije stroške pritožbe.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 111, 111/1, 111/1-5, 111/2, 111/3, 126, 129.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 157, 212, 213.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.