VDSS Sodba Pdp 662/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-02-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Marko Hafner (poroč.), Ruža Križnar Jager

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - trpinčenje - diskriminacija - mobing

Toženka je dokazala, da je pri njej prišlo do upada prodaja in s tem do nedoseganja načrtovanih rezultatov. Zato je imela pravico, da z namenom zniževanja stroškov dela zmanjša število delavcev na delovnem mestu prodajalca ter da se delo prerazporedi med ostale, ki so obdržali zaposlitev. Takšne organizacijske spremembe so v celoti v pristojnosti delodajalca, ki svojih ravnanj ni dolžan opravičevati in dokazovati njihove smotrnosti ter jih sodišče ne more presojati.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z dne 25. 2. 2016 ter nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja. Zavrnilo je tudi reintegracijski in reparacijski zahtevek ter zahtevek za povrnitev stroškov postopka.

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Navaja, da ne osporava delodajalcu, da delavcu odpove pogodbo iz poslovnih razlogov, vendar konkretno teh praktično ni bilo. Sodišče je v celoti verjelo pričam A.A., B.B. in C.C., ki so še vedno zaposleni pri toženki in imajo interes, da izpovedo v korist toženke, ker se bojijo za svojo službo. Ni pa verjelo pričam, ki so izpovedovale v korist tožnika, predvsem ker niso več zaposlene pri toženki in lahko izpovedujejo neobremenjeno. Tožnik je določno in prepričljivo izpovedal, da so imeli zaposleni navodila, da si na različnih oddelkih med seboj pomagajo. Zaradi tega se je dejansko zgodilo, da določen čas nisi mogel biti na svojem oddelku. Prav tožnik pa je bil tudi tisti, ki je bil usposobljen za delo na več oddelkih, kar niso bili vsi drugi. Zato je bil on med prvimi, ki so pristopili na drug oddelek. Trditve C.C., da se je tožnika večkrat pogrešalo na oddelku in so se opažale pomanjkljivosti, je potrebno jemati z veliko rezervo, saj je tožnik izpovedal, v kakšnih odnosih je bil prav s to osebo. Sodišče je tudi zmotno ocenilo pričanje dr. D.D. Priča E.E. je potrdil, da so se izvajali pritiski in mobbing, ki jih je tožnik navajal in konkretno opisal. Tudi iz izpovedbe F.F. izhaja, da C.C. ne gre brezpogojno verjeti in da je med njim in tožnikom prihajalo do določenih konfliktov ter da je pri C.C. šlo za dlakocepsko iskanje tožnikovih napak. Tožnik je tudi navajal posamezne dogodke, ki naj bi po njegovem mnenju nakazovale na to, da je bil žrtev diskriminacije in trpinčenja na delovnem mestu. Zaradi teh dogodkov je večkrat želel opraviti razgovor z nadrejenimi, pa do razgovora ni prišlo. Glede trditev tožnika o pritiskih nanj je vedela tudi toženka, saj je A.A. povedala, da mu je glede trpinčenja svetovala, naj pregleda pravilnik in skladno z njim poda interno prijavo. Tožnik meni, da je glede obstoja poslovnega razloga za odpoved oziroma glede tega, ali gre za zlorabo tega instituta in glede tega, da je bila zoper tožnika podana diskriminacija in trpinčenje, dejansko stanje nepopolno ugotovljeno (predvsem o dejstvih, kjer se je sploh uporabljala dvižna ploščad, ali je zaposlene kdorkoli silil v delo, ker se niso upoštevala pravila o varnosti pri delu). Tožnik vztraja pri zaslišanju predlaganih prič, zlasti o tem, kakšni pritiski so se nanj izvajali, hkrati pa bi te priče ovrgle izpovedbe C.C., B.B. in G.G. Zatrjuje bistveno kršitev določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena v zvezi z 8. členom ZPP, ker sodišče ni izvedlo s strani tožnika predlaganih dokazov, ta kršitev pa je vplivala na pravilnost in zakonitost sodbe. Podana je tudi kršitev 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj je v sodbi navedenih več listin, predvsem poziva tožnika k opravi razgovorov z nadrejenimi, sodišče pa te listine tolmači, kot da jih sploh ni oziroma jih ne upošteva. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša pritožbene stroške.

3. Toženka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s sprem.) je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, niti tistih na katere opozarja pritožba. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Pritožba neutemeljeno očita sodbi sodišča prve stopnje protispisnost. Iz dokaznega sklepa izhaja, da je sodišče v dokazne namene vpogledalo in prebralo vse dokazne listine v spisu, ki sta jih predložili obe stranki. V kolikor se o posameznih listinah sodišče v obrazložitvi sodbe ni posebej ali izrecno izreklo, to ne pomeni protispisnosti, ampak da je sodišče ocenilo, da posamezni dokazi za ugotovitev odločilnih dejstev niso pomembni.

7. Pritožba neutemeljeno uveljavlja obstoj bistvene kršitve določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi z 8. členom ZPP, ker sodišče prve stopnje ni izvedlo s strani tožnika predlaganih dokazov. Pri tem niti ne navaja, kateri konkretno so tisti dokazi, ki jih sodišče ni izvedlo. Poleg tega je iz dokaznega sklepa razvidno, da so bili praktično vsi dokazi, ki jih je tožnik predlagal, izvedeni, le vseh predlaganih prič sodišče ni zaslišalo, kar je tudi ustrezno obrazložilo. Pritožba torej neutemeljeno nasprotuje dokazni oceni sodišča prve stopnje v zvezi z izpovedbami strank in prič, vendar so tudi te pritožbene navedbe neutemeljene. Sodišče prve stopnje je tisto, ki lahko ob zaslišanju dobi neposreden vtis, ali priča oziroma stranka izpoveduje verodostojno ali ne. Izpoved priče ali stranke mora oceniti kot vsak drug dokaz, torej samega zase in v povezavi z drugimi dokazi (8. člen ZPP). Svoj zaključek o verodostojnosti oziroma neverodostojnosti izpovedi mora ustrezno obrazložiti. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje izdelalo prepričljivo dokazno oceno vseh izvedenih dokazov in v obrazložitvi sodbe pojasnilo, zakaj je glede odločilnih dejstev verjelo določenim pričam in zakaj drugim pričam in tožniku ni verjelo. Pritožbeno sodišče dokazno oceno sodišča ocenjuje kot celovito, natančno in prepričljivo, zato v njeno pravilnost ne dvomi.

8. Predmet tega spora je presoja zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je toženka podala tožniku iz poslovnih razlogov 25. 2. 2016. V zvezi s tem je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo naslednje okoliščine:

- da je bil tožnik pri toženki zaposlen na delovnem mestu "prodajalec - svetovalec", nazadnje na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 30. 1. 2012;

- da je toženka tožniku redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z obrazložitvijo, da beleži slabe poslovne rezultate, zato je poleg ostalih ukrepov za znižanje stroškov poslovanja prisiljena dodatno zmanjševati število zaposlenih v trgovskih centrih, ki dosegajo slabe poslovne rezultate. Trgovski center v H. predvidenih rezultatov ne dosega in je delodajalec zato prisiljen zmanjševati število zaposlenih na delovnih mestih, na katerih je zaposlenih več izvajalcev, tako da se število izvajalcev zmanjša, preostali zaposleni pa prevzamejo vsa dela, ki jih je opravljal delavec;

- da iz poslovnih rezultatov za Trgovski center v H. (B4 - B7) izhaja, da je bilo poslovanje v letu 2015 še slabše kot predhodno leto;

- da je toženka zaradi slabih poslovnih rezultatov že v letu 2014 in 2015 odpuščala delavce, znižala plačo eni delavki, eni delavki pa delovni čas spremenila v polovičnega;

- da je vodja trgovine dobil navodilo uprave, da je potrebno odpustiti enega delavca prodajalca.

9. Pritožba neutemeljeno obrazlaga, da pri toženki ni bilo razloga za podajo izpodbijane odpovedi. Pravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje, da je toženka dokazala, da je pri njej prišlo do upada prodaja in s tem do nedoseganja načrtovanih rezultatov. Zato je imela pravico, da z namenom zniževanja stroškov dela zmanjša število delavcev na delovnem mestu prodajalca ter da se delo prerazporedi med ostale, ki so obdržali zaposlitev. Takšne organizacijske spremembe so v celoti v pristojnosti delodajalca, ki svojih ravnanj ni dolžan opravičevati in dokazovati njihove smotrnosti ter jih sodišče ne more presojati.

10. Pravilna je tudi presoja sodišča prve stopnje, da pri postopanju toženke ni bilo znakov diskriminacije ali trpinčenja. Na podlagi izvedenega dokaznega postopka je pravilno ugotovilo, da posamezni primeri in dogodki, ki jih je tožnik navajal, niso bili diskriminatorni in jih je kot take dojemal le tožnik in to šele po podani odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ko so mu bili predočeni primeri in dogodki pri delu, zaradi katerih se je nadrejeni C.C. odločil, da odpusti tožnika. C.C. je kot vodja trgovine dobil navodilo, da mora določiti enega prodajalca, ki mu bo odpovedana pogodba o zaposlitvi. Ker drugih navodil ni bilo, se je za tožnika odločil na podlagi njemu znanih okoliščin in, ko se je pogovoril s svojim namestnikom v zvezi z opažanji pri delu. Zakon o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/13 in nasl.) po določbah členov 98 do 103 delodajalcu ne nalaga uporabo kriterijev, kateremu delavcu bo odpovedana pogodba o zaposlitvi. Ker so se pri tožniku pokazale večje pomanjkljivosti pri delu kot pri drugih zaposlenih prodajalcih, je bila odpoved podana njemu. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z ugotovitvami sodišča prve stopnje, da navedeni dogodki tožnika, na katere se sklicuje tudi v pritožbi, ne opravičujejo domneve, da je bila kršena prepoved diskriminacije ali da bi bil tožnik podvržen trpinčenju. Zato je pravilen tudi zaključek, da je tožniku delovno razmerje prenehalo iz utemeljenega odpovednega razloga.

11. Pritožbeno sodišče je presodilo le tiste navedbe pritožbe, ki so odločilnega pomena. Ker je spoznalo, da niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija, in ne nazadnje, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

12. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.