VDSS Sklep Psp 120/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-05-16

Elizabeta Šajn Dolenc (preds.), Nada Perič Vlaj (poroč.), Jože Cepec

Pravna podlaga za rešitev zadeve je podana v 249. členu ZPP in Pravilniku o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih, ki velja in se uporablja od 1. 1. 2019 dalje. Po 1. odstavku 49. člena Pravilnika imajo sodni izvedenci, cenilci in sodni tolmači pravico do povrnitve stroškov v skladu s predpisi, ki urejajo povrnitev stroškov v sodnem postopku. Navedena določba Pravilnika torej dejansko odkazuje na Pravilnik o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku, ki v 3. odstavku 15. člena med drugim določa, da imajo izvedenci pravico do povrnitve stroškov za porabljeni material in drugih dejanskih izdatkov v zvezi z opravljenim delom. Gre za pravico do povračila dejanskih materialnih stroško in ne v pavšalnem znesku do največ 15 % nagrade, kot je bilo urejeno v 45. členu Pravilnika o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih, ki je prenehal veljati z uveljavitvijo novega Pravilnika. Veljavna pravna ureditev torej zagotavlja priznavanje dejanskih materialnih stroškov, ki bodo morali biti ustrezno specificirani.

Pritožba se zavrne in v izpodbijanem delu (I. točke izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je Komisiji za fakultetna izvedenska mnenja pri A. fakulteti Univerze v B. za izvedensko delo z dne 15. 2. 2019 priznalo nagrado in stroške v višini 1.122,00 EUR ter 22 % DDV v znesku 246,84 EUR, skupaj torej 1.368,84 EUR (I. tč. izreka). Odredilo je, da je dosojeni znesek dolžna plačati tožena stranka v 15 dneh od prejema elektronskega računa upravičenca (II. tč. izreka), in da pritožba ne zadrži izvršitve sklepa (III. tč. izreka).

2. Zoper I. točko izreka sklepa se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga znižanje dosojenega zneska, oz. da se sklep v izpodbijanem delu razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Ne strinja se s priznanjem 102,00 EUR materialnih stroškov, kar predstavlja 10 % nagrade, saj naj dejanski stroški ne bi dosegli takšne višine. Izpostavlja 49. člen Pravilnika o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih, ki odkazuje na uporabo Pravilnika o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku, ta pa v 3. odstavku 15. člena določa, da imajo izvedenci in tolmači pravico do povrnitve stroškov za porabljen material in drugih dejanskih izdatkov v zvezi z opravljenim delom. Izvedenci morajo svoje stroške izkazati in več ni mogoče priznavanje materialnih stroškov v pavšalnem znesku. Sicer naj bi se po 3. odstavku 45. člena prej veljavnega Pravilnika izvedencem najpogosteje priznavali materialni stroški v višini 5 % nagrade.

4. Iz 3. točke obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je za pisno izvedensko mnenje za vsakega od dveh članov fakultetne komisije priznanih po 510,00 EUR, kar skupaj znese 1.020,00 EUR nagrade. Hkrati je od priglašenih 168,30 EUR (list. št. 27) za administrativno delo in materialne stroške priznanih 102,00 EUR, saj je prvostopenjsko sodišče ocenilo, da dejanski materialni stroški niso presegli 10 % priznane skupne nagrade. Takšno odločitev potrjuje tudi pritožbeno sodišče, in sicer iz razlogov, kot bo utemeljeno v nadaljevanju.

5. Pravna podlaga za rešitev zadeve je podana v 249. členu Zakona o pravdnem postopku

(ZPP) in Pravilniku o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih

(Pravilnik), ki velja in se uporablja od 1. 1. 2019 dalje. Po 1. odstavku 49. člena Pravilnika imajo sodni izvedenci, cenilci in sodni tolmači pravico do povrnitve stroškov v skladu s predpisi, ki urejajo povrnitev stroškov v sodnem postopku. Navedena določba Pravilnika torej dejansko odkazuje na Pravilnik o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku

(Pravilnik v PP), ki v 3. odstavku 15. člena med drugim določa, da imajo izvedenci pravico do povrnitve stroškov za porabljeni material in drugih dejanskih izdatkov v zvezi z opravljenim delom. Gre za pravico do povračila dejanskih materialnih stroškov, kot sicer pravilno razloguje pritožba in ne v pavšalnem znesku do največ 15 % nagrade, kot je bilo urejeno v 45. členu Pravilnika o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih

, ki je prenehal veljati z uveljavitvijo novega Pravilnika. Veljavna pravna ureditev torej zagotavlja priznavanje dejanskih materialnih stroškov, ki bodo morali biti ustrezno specificirani.

6. Kljub navedenemu pravnemu izhodišču pa pritožba tožene stranke v okoliščinah konkretnega primera ne more biti uspešna zaradi povsem pavšalnega zatrjevanja, da dejanski stroški niso dosegli 102,00 EUR, ne da bi ta očitek vsaj poskušala utemeljiti. Eventualno znižanje odmerjenih materialnih stroškov na pritožbeni stopnji v predlagani smeri bi namreč prav tako temeljilo na pavšalni oceni, saj zanjo še vedno ne bi bilo podlage v dejansko izkazanih materialnih stroških. Ne bi bilo podlage v specifikaciji materialnih stroškov, kot npr. uporabljenem materialu, poštnini, ceni administrativnih storitev pri pisni izdelavi izvedenskega mnenja itd. Iz navedenih načelnih razlogov ostaja irelevantno tudi pritožbeno sklicevanje na sodno prakso, ki je temeljila na prej veljavni pravni ureditvi in po kateri naj bi se izvedencem materialni stroški najpogosteje priznavali v višini 5 % od odmerjene nagrade.

7. Zaradi predhodno obrazloženega je potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in na podlagi 2. točke 365. člena ZPP potrditi sklep sodišča prve stopnje.

Ur. l. RS št. 73/2007, 45/2008 in 10/2017

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 249.

Pravilnik o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih (2018) - člen 49, 49/1.

Pravilnik o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih (2010) - člen 45.

Pravilnik o povrnitvi stroškov v pravdnem postopku (2003) - člen 15, 15/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.