VDSS Sodba Pdp 537/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-01-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ruža Križnar Jager (preds.), Silva Donko (poroč.), mag. Tanja Pustovrh Pirnat

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - ukinitev delovnega mesta

Za opredelitev poslovnega razloga je bistveno, da gre za razloge na strani delodajalca in da so razlogi povezani z njegovim poslovanjem, organizacijo, tehnologijo in s potrebo po racionalizaciji in modernizaciji dela, ne smejo pa biti povezani z osebo delavca ali biti v zvezi z ravnanjem ali sposobnosti konkretnega delavca.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka trpi svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnice, da se ugotovi, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 1. 2017 iz poslovnega razloga nezakonita in se razveljavi; da se pogodba o zaposlitvi razveže z dne 24. 3. 2018 in da je tožena stranka tožnici za ves čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja od 31. 3. 2017 do 24. 3. 2018 izplača plačo v zneskih, navedenih v I/3. točki izreka sodbe. Zavrnilo je tudi zahtevek tožnice, da ji je tožena stranka dolžna plačati denarno odškodnino v višini 6 mesečnih bruto plač v višini 5.400,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od sodne razveze pogodbe o zaposlitvi; da je tožena stranka dolžna presežek nad neto plače tožnice plačati v korist stečajne mase v 15 dneh pod izvršbo in tožnici povrniti o sodišču odmerjene stroške postopka v roku 15 dni po tem roku z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka). Odločilo je, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

2. Zoper sodbo (razen zoper odločitev o stroških tožene stranke) se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov, predvsem pa iz razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in posledično zmotne uporabe materialnega prava ter bistvene kršitve določb ZPP, saj sodišče ni izvedlo predlaganega dokaza s postavitvijo izvedenca finančne stroke. Tožeča stranka predlaga, da višje sodišče sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako, da zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi in toženi stranki naloži v plačilo stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prejema sodbe do plačila. Podredno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno sojenje sodišču prve stopnje. Zmoten je zaključek sodišča prve stopnje, da naj bi tožena stranka dokazala obstoj ekonomskega razloga za ukinitev delovnega mesta. Sodišče je ustreznost ekonomskega razloga pojasnilo z upadom prihodkov od prodaje v letu 2014, 2015 in 2016, pri čemer je zaključek sodišča, da so se prihodki znižali za dobre 107.000,00 EUR, ekonomsko neustrezen. Sodišče je namreč preverjalo le prihodke, ne pa tudi odhodke družbe. Če bi navedeno preverilo, bi spoznalo, da so se odhodki iz leta v leto zniževali in posledično družba zaradi manjših prihodkov ni trpela nobenih ekonomskih posledic. Posledično je poslovni rezultat tožene stranke v letu 2016, glede na predhodno leto, ostal praktično nespremenjen oziroma le 0,8 % padec glede na ustvarjene prihodke in odhodke. Takšno ekonomsko stanje pa nikakor ne nakazuje potrebe po ukinjanju delovnega mesta. Tožena stranka je absolutno in relativno največji upad prihodkov doživela v poslovalnici A. v B., kar nakazuje, da bi bila ustrezna ekonomska poteza, da se delovno mesto ukine v poslovalnici, v kateri je upad prometa daleč največji. Tožena stranka je namreč izmed vseh poslovalnic in delovnih mest ukinila le eno delovno mesto, torej v poslovalnici tožnice, medtem ko v ostalih poslovalnicah še vedno zaposluje pomočnice vodij in to delovno mesto pri toženi stranki še vedno obstaja. Zato razlogi za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnice nimajo dejanske podlage in so ustvarjeni le fiktivno, kar dokazuje dejstvo, da je tožena stranka sočasno s tem, ko je odpovedala pogodbo o zaposlitvi tožnici zaradi zmanjšanja prihodkov, v poslovni enoti v C. zaposlila oziroma podaljšala pogodbe o zaposlitvi dvema delavkama iz razloga začasnega povečanega obsega dela ter še dodatno zaposlila študentko (pogodbe o zaposlitvi D.D., E.E. in zaslišanje D.D., E.E. in F.F.). S tem, ko je zaposlila dve delavki zaradi povečanega obsega dela ter dodatno še eno študentko, je več kot očitno, da odpovedni razlog ni podan in da je šlo le za odpovedni razlog fiktivne narave. Sodišče je spregledalo, da so priče izpovedale, da delo pomočnice vodje dejansko predstavlja 80 % dela prodajalke in le 20 % vodje. Sodišče je tudi spregledalo, da je večina prič še vedno zaposlenih pri toženi stranki, kar vsekakor vpliva na verodostojnost izpovedi teh prič. Prav tako so bile v kritičnem obdobju v predmetni poslovni enoti zaposlene dve vodji poslovalnice in ena pomočnica vodje. V kolikor bi res obstajal ekonomski razlog za ukinitev enega delovnega mesta, bi bila logika, da bi najprej ukinili eno delovno mesto vodje poslovalnice, kar bi tudi imelo največji ekonomski učinek. Prav tako si tožena stranka glede na zatrjevane ekonomske razloge za odpoved sploh ni prizadevala kako drugače (z drugimi ekonomski ukrepi) povečati njene prihodke ali zmanjšati odhodke, temveč je zgolj posegla po najbolj drastičnem ukrepu, ukinitvi delovnega mesta. Tožnica očita sodišču prve stopnje tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ki jo je tudi grajala tekom glavne obravnave in sicer, da sodišče ni imelo potrebnega strokovnega znanja s področja ekonomije, da bi lahko ustrezno ocenilo dejansko poslovno stanje družbe in bi moralo postaviti izvedenca ekonomske stroke, ki bi izdelal strokovno mnenje glede poslovnih rezultatov tožene stranke. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožnice v pritožbi in navedla, da tožnica ne prereka dejstva, da so se prihodki pri toženi stranki v letih 2014 do 2015 dejansko znižali. V pritožbi zgolj navaja, da so se v letu 2016 zmanjšali tudi odhodki tožene stranke, kar pa za rešitev zadeve ni bilo bistveno. Kot je tožena stranka navedla v odpovedi z dne 5. 1. 2017, je sprejela sklep o ukinitvi delovnega mesta "pomočnik vodje prodaje" iz organizacijskih in ekonomskih razlogov, glede na obseg dela in višino prometa. Tožena stranka v odpovedi in tudi tekom postopka ni trdila, da bi bil razlog za ukinitev omenjenega delovnega mesta večji upad prihodkov oziroma prometa. Povsem nelogične so trditve tožnice, da bi sodišče v konkretnem primeru moralo upoštevati odhodke oziroma da bi le-ti morali vplivati na presojo utemeljenosti obstoja odpovednega (poslovnega) razloga. Tožnica torej meni, da v kolikor so odhodki podjetja ustrezno majhni, poslovni razlog ne more biti utemeljen, četudi promet oziroma prihodki poslovanja upadajo in podjetje ne dosega planov. Če bi sodišče zavzelo takšno stališče, bi pregloboko poseglo v sfero delodajalca in bi omejilo podjetniško svobodo. Tožena stranka je svojo organizacijsko in ekonomsko odločitev v tem postopku ustrezno dokazala, kar je ugotovilo tudi sodišče. Sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ki jih očita tožnica. Postavitev izvedenca bi v konkretnem primeru pomenilo zgolj neekonomično in nesmotrno vodenje postopka ter povzročitev neutemeljenih stroškov. Priglaša pritožbene stroške.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo očitane bistvene kršitve določb pravdnega postopka in tudi ne kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo odločilna dejstva in tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Tožnica v pritožbi neutemeljeno uveljavlja absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe ali če sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni in med seboj v nasprotju. Izpodbijana sodba takšnih pomanjkljivosti nima, saj vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih in v njej ni nasprotij, zato jo je mogoče preizkusiti.

7. Sodišče prve stopnje je ugotovilo naslednje dejansko stanje:

- tožnica je bila po zadnji pogodbi o zaposlitvi z dne 30. 11. 2010 zaposlena na delovnem mestu "pomočnik vodje prodaje";

- tožena stranka je dne 18. 12. 2016 sprejela sklep o ukinitvi delovnega mesta "pomočnik vodja prodaje" v poslovalnici v C. zaradi organizacijskih in ekonomskih razlogov, glede na obseg dela in višino prometa;

- dne 5. 1. 2017 je bila tožnici odpovedana pogodba o zaposlitvi iz poslovnega razloga zaradi ukinitve delovnega mesta tožnice;

- dela in naloge ukinjenega delovnega mesta "pomočnik vodja prodaje" je tožena stranka prerazporedila med ostale zaposlene in sicer sta naloge organizacije in vodenja prevzeli vodji prodaje, naloge, ki so se nanašale na prodajo izdelkov, pa so prerazporedili na prodajalki E.E. in D.D.;

- odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici ni bila podana zaradi diskriminacije, kot je trdila tožnica z navedbami, da je bila odpoved posledica daljšega bolniškega staleža zaradi zdravstvenih težav.

8. Na podlagi tako ugotovljenega dejanskega stanja je sodišče pravilno uporabilo materialno pravo, ko je presodilo, da je podan organizacijski razlog v smislu določbe 1. alineje prvega odstavka 89. člena ZDR-1, zaradi katerega je prenehala potreba po opravljanju dela, ki ga je tožnica opravljala na podlagi pogodbe o zaposlitvi. V skladu z navedeno določbo je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu s strani delodajalca med drugim tudi prenehanje potreb po opravljanju določenega dela, pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, zaradi organizacijskih razlogov. Sprememba organizacije, ki se izrazi z ukinitvijo delovnega mesta ter razporeditvijo dela na druge zaposlene, je prav gotovo organizacijski razlog v smislu navedene določbe. Sprememba organizacije ni bila navidezna in ni prekrivala nekih drugih razlogov, kot to trdi tožnica. Tožena stranka je dejansko ukinila delovno mesto, ki ga je zasedala tožnica in naloge dejansko prerazporedila med druge delavke.

9. Tožnica je predvsem izpodbijala sodbo sodišča prve stopnje glede obrazložitve o ustreznosti ekonomskega razloga za ukinitev delovnega mesta tožnice. Ne strinja se s stališčem sodišča, da ustreznost ekonomskega razloga za ukinitev delovnega mesta potrjuje upad prihodkov od prodaje v letih 2014, 2015 in 2016 ter meni, da bi sodišče moralo upoštevati tudi odhodke družbe – v tem primeru bi ugotovilo, da so se odhodki iz leta v leto zniževali, sorazmerno s prihodki in da posledično družba zaradi manjših prihodkov ni trpela nobenih ekonomskih posledic, kar kaže na to, da je bil podan fiktivni razlog odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnici. Pritožbeno sodišče se strinja z obrazložitvijo sodišča prve stopnje, da je za opredelitev poslovnega razloga bistveno, da gre za razloge na strani delodajalca in da so razlogi povezani z njegovim poslovanjem, organizacijo, tehnologijo in s potrebo po racionalizaciji in modernizaciji dela, ne smejo pa biti povezani z osebo delavca ali biti v zvezi z ravnanjem ali sposobnosti konkretnega delavca.

10. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka zaradi ukrepov glede zmanjšana stroškov poslovanja in njihove racionalizacije izvedla reorganizacijo v svojem poslovanju tako, da je ukinila delovno mesto tožnice "pomočnik vodja prodaje" in delovne naloge, ki jih je opravljala tožnica, prenesla na njene sodelavce. Dela prodaje sta prevzeli sodelavki ga. D.D. in ga. E.E., tisti del tožničinega dela, ki se je nanašal na reklamacije in ostala poslovodska dela, pa so prenesli na go. G.G. in go. H.H., ki sta bili vodji prodaje. Ker je na podlagi navedenih poslovnih odločitev postalo delo tožnice pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi nepotrebno, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je tožena stranka dokazala utemeljen poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Pravilno je tudi stališče sodišča prve stopnje, da je bila tožena stranka glede organizacije dela in poslovanja samostojna in avtonomna in da sodišče ni pristojno za ocenjevanje primernosti oziroma učinkovitosti takšne reorganizacije. Zato so neutemeljene pritožbene trditve tožnice, da bi moralo sodišče ugotoviti, da bi za toženo stranko bilo ekonomsko učinkoviteje, če bi ukinila delovno mesto vodje poslovalnice, namesto delovnega mesta pomočnice vodje poslovalnice (tožničino delovno mesto).

11. Neutemeljen je pritožbeni očitek tožnice, da je izpodbijana sodba nezakonita in nepravilna, ker tožena stranka poslovnih razlogov (ekonomskih razlogov) ni prikazala v pisni obliki s predložitvijo bilance in ker je sodišče preverjalo le prihodke tožene stranke, ne pa tudi odhodke družbe ter da je sodišče zgolj pavšalno in nestrokovno povzemalo poslovne izkaze družbe, za kar pa sodišče ni imelo potrebnega strokovnega znanja iz področja ekonomije. Po mnenju tožnice bi lahko ustrezno ocenil dejansko poslovno stanje družbe le izvedenec finančne stroke, ki bi izdelal strokovno mnenje glede poslovnih rezultatov tožene stranke kot celote in poslovalnice, v kateri je delala tožnica ter nato podal natančno analizo in svoje ugotovitve, vezane na resničnost oziroma fiktivnost odpovednega razloga in ekonomske logičnosti ukinitve delovnega mesta. Pritožbeno sodišče poudarja, da za ugotovitev dejstev, ali je bila ukinitev delovnega mesta tožnice ekonomsko smotrna, sodišče ni bilo dolžno angažirati izvedenca ekonomske stroke, saj je na podlagi ostalih izvedenih dokazov utemeljeno zaključilo, da je do reorganizacije pri toženi stranki prišlo in da je bila izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnice prav posledica spremembe v organizaciji dela pri toženi stranki. Kot pa je pritožbeno sodišče že predhodno pojasnilo, sprememba organizacije, ki se izrazi v ukinitvi delovnega mesta ter razporeditvi dela, ki se je opravljalo na tem delovnem mestu, na druge delavce, pomeni vsekakor organizacijski razlog v smislu določbe 89. člena ZDR-1 in je tudi pravilno stališče sodišča prve stopnje, da je tožena stranka glede organizacije dela in poslovanja samostojna in avtonomna.

12. Glede trditev tožnice v pritožbi, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici nezakonita, ker je bil razlog za odpoved le navidezen, ker je tožena stranka v času, ko je tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi, podaljšala pogodbo o zaposlitvi za določen čas dvema delavkama, pa je sodišče prve stopnje pravilno obrazložilo, da sta bili delavki zaposleni na delovnem mestu prodajalka, medtem ko je bila tožnici pogodba o zaposlitvi odpovedana zaradi ukinitve delovnega mesta "pomočnik vodje prodaje". Naloge navedenih delovnih mest niso primerljive. Zato je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da sprememba organizacije dela pri toženi stranki ni bila navidezna in ni prekrivala nekih drugih razlogov, kot je to trdila tožnica.

13. Ker niso bili podani s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožnice zavrniti kot neutemeljeno in v skladu z določbami 353. člena ZPP potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

14. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP v povezavi s 154. členom ZPP. Tožnica v pritožbenem postopku ni uspela, zato v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije pritožbene stroške. Tožena stranka pa sama krije stroške odgovora na pritožbo v skladu z določbo petega odstavka 41. člena ZDSS-1 (Ur. l. RS, št. 2/2004 in nasl. - ZDSS‑1), ker gre za spor o prenehanju delovnega razmerja oziroma pogodbe o zaposlitvi.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.