VDSS Sodba Pdp 606/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-01-31

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Silva Donko (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

prenehanje pogodbe o zaposlitvi - vodilni delavec - predčasna razrešitev - razrešitev s funkcije - trajanje mandata

V primeru pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki je sklenjena na podlagi prvega odstavka 74. člena ZDR-1, sta razrešitev in prenehanje pogodbe neločljivo povezani, saj v tem primeru razrešitev pomeni prenehanje pogodbe o zaposlitvi. Takšna razlaga določbe 74. člena ZDR-1 je skladna z ustaljeno sodno prakso. Seveda pa navedeno velja le ob predpostavki zakonitosti same razrešitve. Ker pa je že pravnomočno ugotovljeno, da je bila razrešitev tožnika zakonita, je slednja imela za posledico tudi zakonito prenehanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Zaradi ugotovljene zakonitosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo tudi tožnikov reparacijski in reintegracijski zahtevek.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Stranki sami krijeta svoje pritožbene stroške.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, ki se glasi, da se (1) kot nezakonit razveljavi sklep tožene stranke z oznako ... z dne 17. 11. 2014 v točkah od 3. do 7. sklepa; (2) da se delovno razmerje tožnika tudi po 17. 11. 2014 nadaljuje po pogodbi o zaposlitvi z oznako ... z dne 4. 11. 2013; (3) da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo po pogodbi o zaposlitvi z oznako ... z dne 4. 11. 2013, v roku 8 dni pod izvršbo in (4) da je tožena stranka dolžna tožniku tudi po 17. 11. 2014 obračunati plačo in vse ostale bonitete po pogodbi o zaposlitvi z oznako ... z dne 4. 11. 2013 ter ji od 17. 11. 2014 dalje izplačati ustrezne neto zneske prikrajšanja po predhodnem odvodu davkov in prispevkov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega mesečnega prikrajšanja do plačila, vse v roku 8 dni pod izvršbo (točka I izreka). Odločilo je, da tožnik sam krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Tožnik izpodbija sodbo iz vseh treh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP. Navaja, da je pritožbeno sodišče ob razveljavitvi sodbe sodišča prve stopnje odločilo, da se zadeva glede tožbenega zahtevka za reintegracijo in reparacijo ter s tem v zvezi z nadaljevanjem pogodbe o zaposlitvi za vodilno delovno mesto vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, saj slednje glede tega ni ugotavljalo odločilnih dejstev ter izvedlo predlaganih dokazov. Sodišče prve stopnje pa je v ponovljenem sojenju povsem ignoriralo tak napotek pritožbenega sodišča in v ponovljenem postopku ni izvedlo nobenega dodatnega dokaza, izvedbo s strani tožnika predlaganih dokazov, pa je zavrnilo. Navaja, da je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka, saj ni dokazno ocenilo izvedenih dokazov, zaradi česar sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih ali pa so ti nejasni. Sodišče prve stopnje ne pojasni, zakaj je v celoti nekritično sledilo izpovedbam zakonitih zastopnikov tožene stranke in ni verjelo tožniku. Izpovedi zakonitih zastopnikov in prič niso povsem skladne in se v nekaterih delih pomembno razlikujejo. Nadalje navaja, da je podana kršitev po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ker je v odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Glede prenehanja pogodbe o zaposlitvi št. ... z dne 4. 11. 2013, ki naj bi temeljila na sklepu tožene stranke št. ..., tožnik navaja, da ni nesporno ugotovljeno dejstvo, da je s prejemom sklepa o razrešitvi prenehala pogodba o zaposlitvi. Zato gre za protispisno ugotovitev sodišča prve stopnje. Ker je sodišče zavrnilo dokazne predloge tožnika, je s tem storilo tudi kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj tožniku ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Nadalje navaja, da tožnika ni mogoče šteti za vodilnega delavca v smislu, kot ga opredeljuje prvi odstavek 74. člena ZDR-1, prav tako pa je sodišče prve stopnje zavzelo zmotno stališče, da je pogodba o zaposlitvi zakonito prenehala že na podlagi same razrešitve. Tožnik sicer ne zanika, da je vodil sektor A. pri toženi stranki in izvajal poslovno politiko ter operativne plane za delo v sektorju, vendar ni imel prav nobenih pooblastil za sklepanje pravnih poslov ali za samostojne kadrovske in organizacijske odločitve. Svojo odločitev je sodišče prve stopnje povsem nekritično oprlo na izpovedi zakonitih zastopnikov tožene stranke B.B. in C.C., povsem pa je prezrlo tožnikovo izpovedbo in ostale listinske dokaze, ki so v nasprotju z izpovedbama navedenih prič. Prav tako sodišče prve stopnje napačno interpretira, da je bila pogodba sklenjena zaradi opravljanja mandata vodilnega delavca, saj iz pogodbe izhaja, da je bila ta sklenjena zaradi novega pravilnika o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest. Nadalje navaja, da pogodba o zaposlitvi za določen čas ni prenehala sama po sebi z razrešitvijo, temveč bi jo moral delodajalec odpovedati po v zakonu predvidenem postopku. Zakon ne omogoča svobodne ali drugačne pogodbene ureditve načinov in razlogov prenehanja delovnega razmerja vodilnim delavcem. Posebna ureditev prenehanja pogodbe o zaposlitvi je dopustna le za t.i. poslovodne delavce, med katere pa tožnika ni mogoče šteti. Zato je napačna presoja sodišča prve stopnje, da je razrešitev vodilnega delavca po tretjem odstavku 74. člena ZDR-1 določena kot poseben način prenehanja pogodbe o zaposlitvi. Razrešitev je lahko le razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi, ne pa način prenehanja pogodbe o zaposlitvi. Takšna razlaga omenjene določbe ZDR-1 je arbitrarna, zato so tožniku kršene tudi človekove pravice 14., 22., 23., 25. in 34. člena Ustave RS. Prav tako sodba sodišča prve stopnje v tem delu nima razlogov, sodišče se namreč povsem pavšalno sklicuje na stališče Vrhovnega sodišča RS, ne opredeli pa se do stališč in navedb v predloženem pravnem mnenju dr. D.D.. Sklicevanje sodišča prve stopnje na nezakonito pogodbeno določilo, ki omogoča prenehanje odpovedi pogodbe o zaposlitvi z razrešitvijo, je tako povsem neutemeljeno. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa, da ga razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v tej določbi, ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo. Pritožbeno sodišče se strinja z ugotovitvami in stališči sodišča prve stopnje.

6. Ni podana bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena, ki naj bi jo sodišče prve stopnje storilo s tem, ker naj sodba ne bi imela razlogov o odločilnih dejstvih oziroma naj bi bila dokazna ocena tako pomanjkljiva, da je ne bi bilo mogoče preizkusiti. Sodišče prve stopnje je sodbo ustrezno obrazložilo z dejanskimi ugotovitvami in pravnimi stališči, zato jo je v celoti mogoče preizkusiti. Navedena kršitev pa prav tako ni podana zato, ker se sodišče prve stopnje ni opredelilo do pravnega mnenja dr. D.D.. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo materialno pravo in prepričljivo pojasnilo svoja pravna stališča v tej zadevi, ni pa se bilo dolžno opredeliti do drugačnega pravnega naziranja tožnika, ki ga je utemeljeval s pravnim mnenjem dr. D.D..

7. Prav tako ni podana bistvena kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj bi med dejstvi obstajalo nasprotovanje med tem, kar se navaja v zapisnikih in v sami vsebini teh zapisnikov. Sodišče prve stopnje je na pripravljalnem naroku dne 8. 7. 2015 ugotovilo med strankama nesporna dejstva, med drugim tudi, da je po razrešitvi tožnika s funkcije izvršnega direktorja v sektorju A. oživela pogodba o zaposlitvi št. ... z dne 4. 11. 2013. To posledično pomeni, da ni več veljala pogodba o zaposlitvi za določen čas za delovno mesto izvršnega direktorja. Bistveno je, da se ugotovitev sodišča prve stopnje nanaša na dejstvo prenehanja pogodbe o zaposlitvi, ne pa na to, da bi se tožnik eventualno strinjal z zakonitostjo prenehanja pogodbe o zaposlitvi na podlagi razrešitve. Zato kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana, tožnik pa dejansko izpodbija to ugotovitev sodišča prve stopnje s sklicevanjem na svoja pravna naziranja, kar ne predstavlja pritožbenega razloga bistvene kršitve določb postopka, temveč zmotno uporabo materialnega prava.

8. Bistvena kršitev pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP naj bi bila podana, ker iz izpodbijane sodbe ni razvidno, zakaj sodišče nekaterim pričam verjame, drugim pa ne. V resnici gre za uveljavljanje bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena v zvezi z 8. členom ZPP. Slednji vsebuje metodološke napotke za oblikovanje dokazne ocene, ki od sodišča zahteva vestnost in skrbnost pri ocenjevanju dokazov, in sicer najprej vsakega dokaza posebej, nato vseh skupaj, ter na podlagi uspeha dokaznega postopka. Dokazna ocena sodišča prve stopnje je v skladu s formalnimi okviri proste ocene dokazov in ustreza standardu vestnosti in skrbnosti ter je analitično - sintetična. Sodišče prve stopnje je ustrezno pojasnilo, katere dokaze in zakaj je ocenilo kot verodostojne in katere ne.

9. Tožnik se v pritožbi sklicuje na celo vrsto kršitev ustavnih pravic (14., 22., 23., 25 in 34. člen Ustave RS), pri tem pa ne obrazloži, v čem naj bi se kazale kršitve posamezne človekove pravice. Ne pojasni, s katerim ravnanjem je bilo tožniku onemogočeno enako varstvo pravic, pravica do sodnega varstva itd.

10. Z zavrnitvijo nekaterih dokaznih predlogov sodišče prve stopnje tudi ni kršilo določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339, člena ZPP, pri čemer pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je sodišče prve stopnje obširno in natančno obrazložilo razloge za zavrnitev posameznih dokaznih predlogov, saj njihova izvedba ne bi mogla prispevati k drugačni odločitvi od izpodbijane. Treba je zlasti izpostaviti, da je v tem sporu že pravnomočno ugotovljena zakonitost tožnikove razrešitve s funkcije izvršnega direktorja v sektorju A., zato je sodišče pravilno kot nepotrebne zavrnilo dokazne predloge tožnika, ki se nanašajo na očitke pri vodenju spisa, ki so bili povod za razrešitev. Pritožba pa ne konkretizira, katerih dokazov sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku ni izvedlo v zvezi z zahtevkom za reintegracijo in reparacijo, zato se pritožbeno sodišče do teh navedb ne more opredeliti. Vseeno pa pritožbeno sodišče dodaja, da dejansko stanje, ki se nanaša na reintegracijo in reparacijo, in dokazni predlogi tožnika v zvezi s tem, sploh niso relevantni ob pravilno zavzetem stališču sodišča prve stopnje, da je tožniku pogodba o zaposlitvi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... zakonito prenehala.

11. Sodišče prve stopnje je v predmetni zadevi že odločalo, in sicer je s sodbo opr. št. Pd 34/2015 z dne 7. 12. 2015 zavrnilo tožnikov zahtevek za razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 17. 11. 2014; za nadaljevanje delovnega razmerja po pogodbi o zaposlitvi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... tudi po 17. 11. 2014; ter da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo po pogodbi o zaposlitvi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... in mu po tej pogodbi izplačati plače in vse bonitete tudi po 17. 11. 2014. Na pritožbo tožnika je Višje delovno in socialno sodišče s sodbo in sklepom opr. št. Pdp 156/2016 z dne 24. 10. 2016 razveljavilo sodbo sodišča prve stopnje v vseh točkah izreka, razen v točki I/1 (ki se nanaša na zavrnitev tožnikovega zahtevka za razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 17. 11. 2014), ter v razveljavljenem obsegu zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožbeno sodišče je v tej sodbi in sklepu pojasnilo, da se strinja z dokazno oceno sodišča prve stopnje, da je tožnik po pogodbi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... opravljal funkcijo vodilnega delavca ter da je bil tožnik s sklepom z dne 17. 11. 2014 zakonito razrešen s te funkcije, sodišče prve stopnje pa je zavzelo napačno stališče, da razrešitev tožnika predstavlja tudi podlago za prenehanje pogodbe o zaposlitvi, sklenjene z vodilnim delavcem. Tožnik je v delu, ki ga je pritožbeno sodišče potrdilo, vložil revizijo. Vrhovno sodišče je s sodbo in sklepom opr. št. VIII Ips 18/2017 z dne 6. 3. 2018 odločilo, da se reviziji delno ugodi in se sodbi sodišč prve in druge stopnje razveljavita glede odločitve o zavrnitvi zahtevka za razveljavitev 3. do 7. točke izreka sklepa uprave tožene stranke z dne 17. 11. 2014 ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. VS RS je v navedeni sodbi in sklepu zapisalo, da je pravilno stališče nižjih sodišč, da je bila razrešitev tožnika zakonita, zato je del izreka sodbe sodišča prve stopnje opr. št. Pd 34/2015 z dne 7. 12. 2015, ki se nanaša na razveljavitev 1. in 2. tč. sklepa uprave tožene stranke z dne 17. 11. 2014, postal pravnomočen. Sodišče prve stopnje je prav tako napotilo, naj v ponovljenem postopku upošteva, da je lahko predčasna razrešitev vodilnega delavca razlog za prenehanje pogodbe o zaposlitvi že na podlagi zakona, brez posebne odpovedi (če je pogodba o zaposlitvi sklenjena po 74. členu ZDR-1).

12. Neutemeljene so obširne pritožbene navedbe tožnika, ki se nanašajo na materialnopravna stališča pritožbenega sodišča v sodbi in sklepu opr. št. Pdp 156/2016 z dne 24. 10. 2016, saj so bila ta s sodbo in sklepom Vrhovnega sodišča RS opr. št. VIII Ips 18/2017 z dne 6. 3. 2018 spremenjena. VS RS je tako zavzelo drugačno materialnopravno stališče kot pritožbeno sodišče.

13. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo dejstva, na podlagi katerih je pravilno presodilo, da je bil tožnik po pogodbi o zaposlitvi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... vodilni delavec v smislu določbe prvega odstavka 74. člena ZDR-1. Ta določa, da vodilni delavec, ki vodi poslovno področje ali organizacijsko enoto pri delodajalcu in ima pooblastila za sklepanje pravnih poslov ali za samostojne kadrovske in organizacijske odločitve, lahko izjemoma sklene pogodbo o zaposlitvi za določen čas, če je že zaposlen pri delodajalcu na drugih delih za nedoločen čas, ali če gre za vodilnega delavca, ki je na vodilno delo imenovan v skladu z zakonom ali aktom o ustanovitvi. Sodišče prve stopnje je svojo ugotovitev o tem, da je bil tožnik vodilni delavec v smislu 74. člena ZDR-1, pravilno utemeljilo s sklicevanjem na izpovedi zakonitih zastopnikov tožene stranke, iz katerih izhaja, da je bil tožnik samostojen v organizaciji dela sektorja, ki ga je vodil. B.B. je namreč pojasnil, da je znotraj sektorja tožnik sprejemal odločitve, ki so vključevale tudi prerazporeditve in sicer povsem samostojno, prav tako pa je C.C. pojasnil, da gre za zadnjo „inštanco“ pred upravo ter da je bil tožnik pri svojem delu povsem samostojen. Prav tako pa tudi iz same pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto izvršnega direktorja A. povsem jasno izhaja, da gre za pogodbo o zaposlitvi za določen čas. Ob pojasnjenem je tako irelevantna in neutemeljena pritožbena navedba, češ da iz pogodbe izhaja, da je bila ta sklenjena zaradi novega pravilnika o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest, ne pa zaradi opravljanja vodstvenega delovnega mesta. Pritožbeno sodišče pa še dodaja, da je dejstvo, da je bil tožnik vodilni delavec, zajeto že v 2. točki sklepa uprave z dne 17. 11. 2014

, ki je bil v tem delu že pravnomočno ugotovljen kot zakonit.

14. Pritožba se v bistvu zavzema za to, da predčasna razrešitev vodilnega delavca ne more povzročiti, da na podlagi zakona, brez posebne odpovedi, pride do prenehanja pogodbe o zaposlitvi, sklenjene na podlagi prvega odstavka 74. člena ZDR-1. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je bila pogodba o zaposlitvi z dne 4. 11. 2013 z oznako ... sklenjena za čas opravljanja mandata štirih let, vendar je v pogodbi izrecno predvidena tudi možnost predčasne razrešitve. To pa pomeni, da mandat in s tem čas, za katerega je sklenjena pogodba o zaposlitvi, traja do izteka štiriletnega mandatnega obdobja, ali pa tudi manj, do dneva razrešitve. Na takšno pojmovanje mandata oziroma časa, za katerega je sklenjena pogodba o zaposlitvi za določen čas, kaže tudi ureditev, da po izteku tega časa, tj. takoj po izteku polnega mandata ali pa ob predčasnem prenehanju mandata zaradi razrešitve, oživi prej sklenjena pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas (v tem primeru torej pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas št. ..., ki jo je tožnik sklenil istega dne kot pogodbo za določen čas za opravljanje vodstvenega delovnega mesta). V primeru pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki je sklenjena na podlagi prvega odstavka 74. člena ZDR-1, sta namreč razrešitev in prenehanje pogodbe neločljivo povezani, saj v tem primeru razrešitev pomeni prenehanje pogodbe o zaposlitvi. Takšna razlaga določbe 74. člena ZDR-1 je skladna z ustaljeno sodno prakso, zato je neutemeljen pritožbeni očitek arbitrarnosti sodišča prve stopnje pri uporabi te določbe, s katero pritožba utemeljuje kršitev tožnikovih ustavnih pravic

Seveda pa navedeno velja le ob predpostavki zakonitosti same razrešitve. Ker pa je že pravnomočno ugotovljeno, da je bila razrešitev tožnika zakonita, je slednja imela za posledico tudi zakonito prenehanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Zaradi ugotovljene zakonitosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo tudi tožnikov reparacijski in reintegracijski zahtevek.

15. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato pritožbeno sodišče nanje, skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP, ne odgovarja.

16. S pritožbo uveljavljeni razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

17. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP).

V tej točki sklepa je tožena stranka sklenila, da se tožnika kot vodilnega delavca zaradi težjih strokovnih napak pri reševanju škodnega primera št. ... in nesposobnosti vodenja zaupanih mu poslov, razreši s funkcije izvršnega direktorja v sektorju A..

Tako tudi sklep VS RS opr. št. VIII Ips 241/2017 z dne 4. 12. 2018.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 74, 74/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.