VDSS Sodba Pdp 250/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2018-09-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Silva Donko (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

regres za letni dopust - zakonske zamudne obresti - neto - bruto znesek

Stališče, po katerem bi zakonske zamudne obresti tekle od bruto zneskov, je materialno pravno zmotno.

I. Pritožbi se delno ugodi tako, da se izpodbijani 1. in 3. alineja I. točke izreka spremenita tako, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati zakonske zamudne obresti od :

- zneska 106,82 EUR od 25. 10. 2014 do 23. 11. 2017,

- zneska 607,64 EUR od 25. 10. 2014 do 23. 11. 2017.

II. V preostalem se pritožba zavrne in se potrdi izpodbijani nespremenjeni del sodbe.

III. Stranki sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v I. točki izreka razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati zakonske zamudne obresti od neto zneska 127,17 EUR od 25. 10. 2014 do 23. 11. 2017 (prva alineja), zakonske zamudne obresti od neto zneska 658,27 EUR od 25. 10. 2014 do 23. 11. 2017 (druga alineja) in zakonske zamudne obresti od neto zneska 723,38 EUR od 25. 10. 2014 do 23. 11. 2017 (tretja alineja). Kar je tožnik zahteval več (zakonske zamudne obresti do vključno 24. 10. 2014), je zavrnilo. V II. točki izreka je zavrnilo tožbeni zahtevek za obračun in plačilo sorazmernega dela regresa za letni dopust za leto 2012 v bruto znesku 63,60 EUR ter za leto 2014 v bruto znesku 65,77 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneskov, obračunanih od po višini dosojenih bruto zneskov. Toženi stranki je naložilo, da tožniku povrne stroške postopka v znesku 270,82 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Tožena stranka vlaga pritožbo zoper 1. in 3. alinejo I. točke izreka in zoper III. točko izreka iz vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da je sodišče v predmetnem postopku z delno sodbo na podlagi pripoznave z dne 21. 11. 2017 razsodilo, da je tožena stranka dolžna obračunati sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2012 v bruto znesku 127,17 EUR, za leto 2013 v bruto znesku 783,66 EUR, za leto 2014 v bruto znesku 723,38 EUR, od bruto zneskov odvesti davek, tožniku pa izplačati pripadajoče neto zneske. Tožena stranka je delno sodbo po prejemu izvršila in sodišču predložila ustrezna dokazila. Z izpodbijano sodbo je nato sodišče odločilo še o preostalem delu tožbenega zahtevka in mu delno ugodilo tako, da je toženi stranki naložilo, da je dolžna obračunati zakonske zamudne obresti od bruto zneska regresa za letni dopust za leto 2012, to je od zneska 127,17 EUR, namesto pravilno (neto zneska) 106,82 EUR, in od bruto zneska regresa za letni dopust za leto 2014, to je od zneska 723,38 EUR, namesto pravilno (neto zneska) 607,64 EUR. Takšna odločitev sodišča pa je materialno pravno zmotna. Davke je namreč treba plačati na dan izplačila dohodka, tožena stranka zato ni mogla priti v zamudo z bruto delom izplačila, temveč zgolj z neto izplačilom. Zakonske zamudne obresti je zato tožena stranka dolžna plačati le od neto zneskov. Nasprotuje tudi stroškovnemu delu. Sodišče je po nepotrebnem pozvalo tožnika, naj po delni pripoznavi zahtevka modificira tožbeni zahtevek. Vloga, s katero je tožnik opravil omenjeno procesno dejanje, je torej nepotrebna, posledično tudi z njo nastalih stroškov tožena stranka ni dolžna plačati.

3. Tožnik v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi in v skladu z določilom drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, s spremembami) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena tega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev postopka, a je ob sicer pravilni uporabi materialnega prava zmotno ugotovilo dejansko stanje.

6. V predmetnem postopku je tožnik zahteval plačilo regresa za letni dopust za leta 2012, 2013 in 2014. Tožena stranka je v odgovoru na tožbo delno pripoznala tožbeni zahtevek, zato je sodišče prve stopnje dne 21. 11. 2017 izdalo delno sodbo na podlagi pripoznave (sodba je postala pravnomočna 28. 12. 2017). Z njo je razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku obračunati sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2012 v bruto znesku 127,17 EUR, za leto 2013 v bruto znesku 783,66 EUR, za leto 2014 v bruto znesku 723,38 EUR, od bruto zneskov odvesti davek, tožniku pa izplačati pripadajoče neto zneske. O preostalem (med strankama še vedno spornem) delu, med drugim tudi o zakonskih zamudnih obrestih od vtoževanih zneskov regresa, je odločilo z izpodbijano sodbo.

7. Iz spisovne dokumentacije izhaja, da je tožena stranka izpolnila obveznosti iz navedene delne sodbe na podlagi pripoznave. Iz priloge B3 (obračun regresa 2012, 2013, 2014) izhaja, da je tožena stranka 23. 11. 2017 iz naslova regresa za leto 2012 tožniku plačala neto znesek 106,82 EUR, iz naslova regresa za leto 2013 neto znesek 658,27 EUR ter iz naslova regresa za leto 2014 neto znesek 607,64 EUR. Tožena stranka je torej od prisojenih bruto zneskov odvedla dohodnino in tožniku plačala neto zneske.

8. Pritožba pravilno opozarja, da so bili neto zneski, od katerih tečejo zakonske zamudne obresti, ob izdaji izpodbijane sodbe že znani. Stališče, po katerem bi zakonske zamudne obresti tekle od bruto zneskov, je materialno pravno zmotno, kar je upoštevalo tudi sodišče prve stopnje, saj iz izpodbijanih alinej I. točke izreka izrecno izhaja, da tečejo zakonske zamudne obresti od "neto zneskov". Tako sodišču prve stopnje ni moč očitati zmotne uporabe materialnega prava.

9. Pritožbeno sodišče pa ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno presodilo listine, in sicer dokazila o plačilu (priloga B3), s tem pa je napačno ugotovilo dejansko stanje, ki zadeva višino zneskov, od katerih tečejo zakonske zamudne obresti. Kljub pravilni materialno pravni presoji, ki je začrtala tek zakonskih zamudnih obresti od neto zneskov, je sodišče prve stopnje iz listin napačno povzelo bruto zneske (127,17 EUR in 723,38 EUR), čeprav iz dokazil jasno izhaja višina že izplačanega neto zneska (106,82 EUR in 607,64 EUR).

10. Pritožbeni očitki glede stroškov postopka so neutemeljeni. Vlogo z dne 14. 12. 2017 je tožnik podal na poziv sodišča, zato je ni mogoče šteti za nepotrebno.

11. Sodišče prve stopnje je zmotno presodilo listine – prilogo B3 (dokazila o plačilu), zato je bilo treba pritožbi zaradi napačno ugotovljenega dejanskega stanja ugoditi, izpodbijano sodbo pa spremeniti tako, da se zneska, od katerih tečejo zakonske zamudne obresti, ustrezno znižata; z 127,17 EUR na 106,82 EUR ter z 723,38 EUR na 607,64 EUR (druga alineja 358. člena ZPP) .

12. Ker v preostalem delu niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo nespremenjeni del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Pritožbeno sodišče je odločilo, da stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka, in sicer tožena stranka iz zato, ker je s pritožbo uspela v zanemarljivem delu (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP), tožnik pa zato, ker njegov odgovor na pritožbo ni bistveno prispeval k rešitvi spora (prvi odstavek 155. člena ZPP).

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 378.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.