VDSS Sodba Pdp 35/2020
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-02-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Sonja Pucko Furman (poroč.), Marko Hafner

napredovanje v višji plačni razred - plačilo razlike plače - javni uslužbenec

Sodišče prve stopnje je pravilno štelo, da tožnik ni izpolnil obeh pogojev za napredovanje, tj. treh letnih ocen dela in triletnega napredovalnega obdobja, saj je tožnikovo napredovalno obdobje začelo teči 1. 6. 2008, tri leta (brez let 2011, 2013 in 2014) pa so se iztekla šele 1. 4. 2015, zato ni mogel napredovati že 1. 4. 2012, čeprav je takrat imel 3 ocene.

Tretjega odstavka 16. člena ZSPJS ni mogoče tolmačiti drugače, kot da mora med napredovanji preteči tri leta.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je sklep Komisije za pritožbe z dne 15. 11. 2017 v zvezi s sklepom tožene stranke z dne 13. 9. 2017 nezakonit in se razveljavi; ugotovitev, da je tožnik s 1. 4. 2012 napredoval za 2 plačilna razreda in mu pripada pravica do plače po 21. plačne razredu od 1. 4. 2014 dalje; da je tožena stranka dolžna tožniku za čas od 1. 4. 2014 do 30. 11. 2015 obračunati razliko v plači med 19. in 21. plačnim razredom, vključno z razliko pri vseh dodatkih k plači, ki bi jih tožnik prejel od osnove za 21. plačni razred, od tako obračunane razlike odvesti davke in prispevke ter tožniku plačati neto zneske mesečnih razlik v plači z zakonskimi zamudnimi obrestmi; da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka). Odločilo je, da je tožnik dolžan toženi stranki povrniti stroške postopka v višini 214,20 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo vlaga tožnik pravočasno pritožbo iz razloga kršitev procesnih pravil ter nepravilne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, oziroma podredno da sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču v novo sojenje, vse pa s stroškovno posledico. Meni, da je sodišče zavzelo zmotno materialnopravno stališče, da je tožnik (zaradi napredovanja s 1. 6. 2008 in zaradi neupoštevanja leta 2011) pogoj triletnega napredovalnega obdobja izpolnil šele 1. 6. 2011 in ne že 1. 4. 2011, ker tedaj triletno napredovalno obdobje še ni poteklo. Meni, da glede na navedene predpise javni uslužbenec lahko napreduje, če dobi tri letne ocene, saj "vsaka tri leta" ne pomeni, da bi moralo med posameznimi napredovanji poteči polna tri leta. Nasprotuje stališču, da je pogoj triletnega napredovalnega obdobja izpolnil šele 1. 6. 2012, zaradi česar kljub trem ocenam ni mogel napredovati že s 1. 4. 2012. Sklicuje se na drugačne določbe prej veljavnega Pravilnika o napredovanju zaposlenih v državni upravi, v katerem je bilo izrecno določeno, da zaposleni lahko napreduje po preteku najmanj treh let od prve razporeditve, vendar se je preverjalo pogoje trikrat letno. Opozarja na drugačno dikcijo v ZSPJS in Uredbi, da javni uslužbenec napreduje vsaka tri leta, in ne po preteku polnih treh let. Meni, da je napredovalno obdobje v veljavnih predpisih določeno kot čas od zadnjega napredovanja oziroma prve zaposlitve, v katerem javni uslužbenec pridobi tri letne ocene. Opozarja na besedilo prvega odstavka 3. člena in petega odstavka 5. člena Uredbe. Zatrjuje kršitvi iz 8. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče prve stopnje ni pojasnilo, zakaj je kot "vsaka tri leta" štelo pretečeni čas polnih treh let. Meni, da je neupravičeno v slabšem položaju od javnih uslužbencev, ki so se zaposlili pred 1. 4. 2013, saj je napredoval celo koledarsko leto kasneje, enako bo v prihodnosti, do česar se sodišče prve stopnje ni opredelilo. Sklicuje se na 14. člen Ustave RS in zatrjuje neenako obravnavo v primerjavi z javnimi uslužbenci, ki so se zaposlili oziroma napredovali pred 1. 4. 2013. Meni, da zgolj različen datum napredovanja oziroma sklenitve pogodbe o zaposlitvi ne sme biti razlikovalni element, zaradi katerega je tožnik v slabšem položaju od drugih. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah s pritožbo uveljavljanih razlogov in na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Dejansko stanje glede odločilnih dejstev je bilo pravilno in popolno ugotovljeno, sprejeta odločitev pa je tudi materialno pravno pravilna.

5. Neutemeljen je pritožbeni očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta bistvena kršitev je podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe, ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali pa so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Takih pomanjkljivosti izpodbijana sodba nima, zato jo je pritožbeno sodišče lahko preizkusilo. Prav tako sodišče prve stopnje ni storilo kršitve iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če kakšni stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti pa z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Obe bistveni kršitvi pritožnik uveljavlja zaradi nestrinjanja z materialnopravnimi stališči sodišča prve stopnje, ki jih je to ustrezno obrazložilo, do pritožbenih trditev v zvezi s tem pa se bo pritožbeno sodišče opredelilo v nadaljevanju.

6. V predmetnem sporu je sodišče prve stopnje odločalo o zakonitosti sklepa tožene stranke z dne 13. 9. 2017 v povezavi s sklepom Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja Vlade RS z dne 15. 11. 2017, s katerim je bila zavrnjena zahteva tožnika, da bi napredoval v 21. plačni razred (za dva plačilna razreda) že s 1. 4. 2012. Odločitev je sprejelo na podlagi nosilnega stališča, da je izpolnitev triletnega napredovalnega obdobja absolutni pogoj za napredovanje po Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju (Ur. l. RS, št. 56/02 in nasl. – ZSPJS) in Uredbi o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede (Ur. l. RS, št. 51/08 s sprem. – Uredba).

7. Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva, ta pa so naslednja:

- da je tožnik 1. 6. 2008 napredoval na podlagi predpisov, ki so urejali napredovanje javnih uslužbencev v plačilne razrede pred spremembo predpisov, ki določajo nov plačni sistem v javnem sektorju in po spremembi predpisov bil uvrščen v 19. plačni razred;

- da se je triletno napredovalno obdobje izteklo 1. 6. 2011 (tretji odstavek 16. člena ZSPJS in drugi odstavek 2. člena Uredbe v zvezi s tretjim odstavkom 5. člena Uredbe);

- da se leto 2011 ne šteje v napredovalno obdobje (četrti odstavek 8. člena ZIU);

- da je tožnik pogoj pretečenega triletnega napredovalnega obdobje izpolnil šele 1. 6. 2012;

- da se postopek preverjanja izpolnjevanja pogojev za vse javne uslužbence izvede vsako leto do 15. marca (prvi odstavek 5. člena Uredbe) in tožnik v letu 2012 tako še ni izpolnil vseh pogojev za napredovanje v višji plačni razred, ker v obdobju od 1. 6. 2008 do 15. 3. 2012 še niso pretekla tri leta (upoštevajoč, da se leto 2011 ne šteje v napredovalno obdobje);

- da tožnik ni mogel napredovati v letih 2013 in 2014 (162. člen ZUJF in 62.č člen ZIPRS1314);

- da je tožnik lahko ponovno napredoval šele 1. 4. 2015 (prvi odstavek 8. člena Uredbe) za dva plačilna razreda, uvrščen v 21. plačni razred, pravico do višje plače pa je pridobil od 1. 12. 2015 dalje.

8. Pritožbeno zavzemanje, da bi tožnik moral napredovati že 1. 4. 2012 (s pravico do izplačila višje plače od 1. 4. 2014 dalje), ni utemeljeno. Sodišče prve stopnje je pravilno štelo, da tožnik ni izpolnil obeh pogojev za napredovanje, tj. treh letnih ocen dela in triletnega napredovalnega obdobja (z izvzemom leta 2011, 2013 in 2014), saj je tožnikovo napredovalno obdobje začelo teči 1. 6. 2008, tri leta (brez let 2011, 2013 in 2014) pa so se iztekla šele 1. 4. 2015, zato ni mogel napredovati že 1. 4. 2012, čeprav je takrat imel 3 ocene.

9. Pritožba neutemeljeno nasprotuje materialnopravnemu stališču, da mora za izpolnitev pogojev za napredovanje po ZSPJS in Uredbi od prejšnjega napredovanja miniti polna tri leta. Sodišče prve stopnje je pravilno razlagalo določbi tretjega odstavka 16. člena ZSPJS

tako, da mora javni uslužbenec do 1. 4. v letu, v katerem napreduje, poleg pridobitve treh ocen izpolniti tudi pogoj dopolnitve polnih treh let dela (pri delodajalcu ali po premestitvi). Pravilno je pojasnilo, da tretjega odstavka 16. člena ZSPJS ni mogoče tolmačiti drugače, kot da mora med napredovanji preteči tri leta. Tudi po prepričanju pritožbenega sodišča je pravilna razlaga, da besedilo "vsaka tri leta" pomeni, da mora miniti polna tri leta od dneva zaposlitve ali premestitve do 1. 4. v letu, ko se preverja izpolnjevanje pogojev za napredovanje. Na to ne vpliva, da je bilo v Pravilniku o napredovanju zaposlenih v državni upravi iz leta 1995, ki je veljal pred Uredbo, izrecno določeno, da zaposleni lahko napreduje po preteku najmanj treh let od prve razporeditve. Zgolj dejstvo, da v besedilu ZSPJS in Uredbe ni izrecno predpisan pogoj napredovalnega obdobja najmanj treh let, ne pomeni, da je razlaga sporne pravne norme napačna. Določba drugega odstavka 2. člena Uredbe, da je napredovalno obdobje opredeljeno kot čas od zadnjega napredovanja oziroma prve zaposlitve v javnem sektorju, v katerem javni uslužbenec pridobi tri letne ocene, ki mu omogočajo napredovanje, ne daje podlage za razlago, da je napredovalno obdobje lahko krajše od treh let, če zaposleni prej kot v treh letih pridobi tri ocene dela. Enako velja za druge določbe Uredbe. Sodišče prve stopnje je tako pravilno uporabilo materialno pravo z navedeno razlago pravne norme.

10. Tožnik navedenemu materialnopravnemu stališču, da je za napredovanje treba dopolniti polna tri leta napredovalnega obdobja, nasprotuje tudi s sklicevanjem na neenako obravnavo v primerjavi z javnimi uslužbenci, ki so se zaposlili oziroma napredovali pred 1. 4. 2013. Pritožbeno sodišče odgovarja, da ne gre za nedovoljeno neenako obravnavo, če se različni pravni položaji različno obravnavajo. Javni uslužbenci, ki se zaposlijo ali napredujejo v različnih delih leta, so glede na veljavne predpise, po katerih se preverja pogoje za napredovanje zgolj enkrat letno, v vsakem primeru v različnih položajih kar zadeva napredovanje. Na pravilnost izpodbijane odločitve to ne vpliva. Sodišče prve stopnje je pravilno opozorilo, da bi tudi v primeru, če bi bila pogoj za napredovanje le pridobitev treh letnih ocen, nekateri javni uslužbenci napredovali več mesecev prej kot drugi javni uslužbenci. Ni mogoče šteti, da gre za kršitev enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave RS, po katerem so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Datum zaposlitve namreč ni pravno upoštevna osebna okoliščina,

za prepovedano diskriminacijo pa se šteje samo tista neenaka obravnava, do katere prihaja zaradi osebnih okoliščin posameznika.

11. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato pritožbeno sodišče nanje skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne odgovarja.

12. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato skladno z določbo prvega odstavka 165. člena v povezavi s prvim odstavkom 154. člena ZPP sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Tretji odstavek 16. člena ZSPJS določa: "Javni uslužbenec lahko na podlagi tega zakona napreduje vsaka tri leta za en ali dva plačna razreda, če izpolnjuje predpisane pogoje. Kot napredovalno obdobje se šteje čas od zadnjega napredovanja v višji plačni razred. Za napredovalno obdobje se upošteva čas, ko je javni uslužbenec delal na delovnih mestih, za katere je predpisana enaka stopnja strokovne izobrazbe. Pristojni organ oziroma predstojnik najmanj enkrat letno preveri izpolnjevanje pogojev za napredovanje."

Tretji odstavek 1. člena Uredbe določa: "Javni uslužbenec napreduje v plačni razred vsaka tri leta, če izpolnjuje predpisane pogoje."

Gre za prirojene ali pridobljene osebne značilnosti, lastnosti, stanja ali statuse, ki so praviloma trajno in nerazdružljivo povezani z določenim posameznikom in njegovo osebnostjo, zlasti identiteto, ali pa jih posameznik ne spreminja zlahka (prim. spletno stran Zagovornika načela enakosti, http://www.zagovornik.si/o-diskriminaciji/osebne-okoliscine-diskriminacije/, 23. 1. 2020).

Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (2002) - ZSPJS  - člen 16, 16/3.

Uredba o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede (2008) - člen 1, 1/3, 2, 2/2, 5, 5/1, 5/3, 8, 8/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.