VDSS Sodba Pdp 1007/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2019-06-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

dr. Martina Šetinc Tekavc (preds.), Sonja Pucko Furman (poroč.), Marko Hafner

učitelj - dodatek za posebne obremenitve - dodatek za nevarnost in posebne obremenitve

Poučevanje trobente, pozavne in tube ter vodenje pihalnega orkestra in komorne igre, tožnika ne upravičuje do dodatka za posebne obremenitve po 5. točki prvega odstavka 39. člena KPJS, saj ne gre za poučevanje treh ali več po vsebini različnih predmetov.

Samo dejstvo, da so trobenta, pozavna in tuba ter ostala konična trobila različni inštrumenti z različnimi pristopi poučevanja v učnih načrtih, pri čemer gre pri teh za izvajanje individualnega pouka, pri vodenju pihalnega orkestra in komorni igri pa gre za izvajanje skupinskega pouka, tožnika ne upravičuje do dodatka za posebne obremenitve v obravnavanem primeru.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da tožena stranka tožniku nezakonito ne priznava dodatka za usposobljenost in poučevanje treh ali več po vsebini različnih predmetov skladno s 5. točko prvega odstavka 39. člena Kolektivne pogodbe za javni sektor in s katerim je tožnik uveljavljal, da mu je tožena stranka dolžna obračunati in izplačati razliko v plači za čas od 1. 9. 2016 dalje, od bruto zneskov, kot izhajajo iz izreka sodbe, ter vse nadalje zapadle zneske razlike v plači do odločitve sodišča prve stopnje, s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, pri čemer je tožena stranka dolžna od ustreznih bruto zneskov plačati pripadajoče davke in prispevke in plačilo stroškov postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka izpolnitvenega roka dalje (I. točka izreka). Odločilo je, da je tožnik dolžan toženi stranki povrniti stroške postopka v višini 285,59 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka izpolnitvenega roka dalje do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo se iz vseh treh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP pritožuje tožnik, tj. zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in zmotno uporabljenega materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi. Navaja, da je po ZSPJS opredeljeno zgolj delovno mesto učitelja z različnimi nazivi. Tožniku je plačni razred določen glede na plačne skupine in razpon plačnih razredov ter napredovanja in naziv, ki ga je dosegel. Predmeti, ki jih delavec poučuje, niso ovrednoteni ne po vsebini ne po številu. Sklicevanje sodišča na 1. člen pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2004 je v nasprotju s 7. in 9. členom ZSPJS in KPJS, ki predpisuje dodatek za usposobljenost in poučevanje najmanj treh po vsebini različnih predmetov. Ni ključno, kaj sodi v delokrog učitelja trobil, saj kolektivna pogodba opredeljuje, kdaj gre za posebne obremenitve. Ne strinja se z obrazložitvijo, da zgolj zato, ker komorna igra ni predvidena v pogodbi o zaposlitvi, ne gre za posebno obremenitev, še zlasti zato, ker lahko učitelj katerega koli inštrumenta v izobraževalnih programih glasbene šole poučuje tudi ta predmet. Zmotno je tolmačenje sodišča, kdaj gre za vsebinsko različne predmete. Kolektivna pogodba za javni sektor in razlaga Komisije je kot pogoj za priznanje določila le izpolnjevanje pogojev za zasedbo delovnega mesta in poučevanje posameznega predmeta, določenih s predpisi in splošnimi akti delodajalca, ki jih tožnik izpolnjuje. Sodišče brez podlage v kolektivni pogodbi in razlagi kolektivne pogodbe zaključuje, da je pogoj za priznanje dodatka ne le, da gre za po vsebini različne predmete, ampak mora biti izkazano, da se zahteva posebna usposobljenost za poučevanje vsaj treh predmetov. S takšnim tolmačenjem je sodišče prekoračilo namen dodatka za posebne obremenitve in pravico do dodatka postavlja v popolnoma neživljenjsko situacijo. Že iz Pravilnika o izobrazbi učiteljev in drugih strokovnih delavcev v izobraževalnih programih glasbene šole izhaja, da obstajajo ločeni univerzitetni študijski programi trobente, pozavne, roga, tube in univerzitetni študijski program dirigiranja. Obrazložitev sodišča, da zato, ker se lahko posamezen predmet poučuje tudi z diplomo druge študijske smeri, ne gre za vsebinsko različne predmete, pomeni, da tudi študijske smeri trobente, pozavne, dirigiranja in tube po vsebini niso različne. Dejstvo, da obstajajo tudi študijske smeri tube, trobente, pozavne in dirigiranja pomeni, da gre za različne predmete v glasbeni šoli po obstoječem predmetniku. Zaradi napačne uporabe materialnega prava je sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje in posledično ni odločalo oziroma izvajalo dokazov o višini tožbenega zahtevka. Glede neizvedbe dokazov v zvezi z višino tožbenega zahtevka tožnik uveljavlja kršitev določb 7. in 212. člena ZPP in bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Priglaša stroške pritožbe.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo tožnika prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.), ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ki jih uveljavlja pritožba, niti tistih, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje glede odločilnih dejstev ter sprejelo materialnopravno pravilno odločitev.

6. Pritožba sodišču prve stopnje v zvezi z neizvedenimi dokazi glede višine vtoževanega dodatka za posebne obremenitve neutemeljeno očita bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka in kršitev 7. in 212. člena ZPP ter s tem relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik uveljavljal plačilo dodatka za posebne obremenitve od 1. 9. 2016 dalje, ni utemeljen že po temelju, zato je predlagane dokaze, ki bi dokazovali višino zahtevka (torej tudi predlagan dokaz z izvedencem in predložitev izračuna dodatka s strani tožene stranke), utemeljeno zavrnilo kot nepotrebne.

7. Tožnik, pri toženi stranki zaposlen kot učitelj trobil, je v tem individualnem delovnem sporu uveljavljal plačilo dodatka za posebne obremenitve v skladu s 5. točko prvega odstavka 39. člena Kolektivne pogodbe za javni sektor (KPJS; Ur. l. RS; št. 57/2008) od 1. 9. 2016 dalje. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek zavrnilo. Po oceni izvedenih dokazov je ugotovilo, da v obravnavanem primeru ni izpolnjen pogoj usposobljenosti za poučevanje treh ali več po vsebini različnih predmetov, zato je zaključilo, da tožnik do navedenega dodatka ni upravičen. Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna. Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvami in pravno presojo sodišča prve stopnje, v zvezi s pritožbenimi navedbami pa v skladu s prvim odstavkom 360. člena ZPP še dodaja:

8. Pravna podlaga, iz katere je pravilno izhajalo sodišče prve stopnje, je podana v Zakonu o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/13, s spremembami), ki v 126. členu določa, da je plača sestavljena iz osnovne plače, dela plače za delovno uspešnost in dodatkov in Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS; Ur. l. RS, št, 56/2002 s spremembami), ki v prvem odstavku 23. člena med dodatki, ki pripadajo javnim uslužbencem, določa tudi dodatke za nevarnosti in posebne obremenitve, ki niso upoštevani v vrednotenju delovnega mesta, naziva. Podrobneje je dodatek za posebne obremenitve urejen v 5. točki prvega odstavka 39. člena KPJS, po kateri med dodatke za nevarnost in posebne obremenitve sodi tudi dodatek za usposobljenost in poučevanje treh ali več po vsebini različnih predmetov v višini 3 % urne postavke javnega uslužbenca. Dodatek pripada javnemu uslužbencu samo za čas, ko dela pod posebnimi obremenitvami (2. odstavek 39. člena KPJS). Dodatek javnemu uslužbencu ne pripada, v kolikor so posebne obremenitve že upoštevane v okviru vrednotenja osnovne plače delovnega mesta. Šteje se, da so nevarnost in posebne obremenitve že upoštevane, če je bil pri prevedbi osnovne plače delovnega mesta v prevedbo vključen dodatek za nevarnost in posebne obremenitve (3. odstavek 39. člena KPJS). V skladu s sprejeto Razlago KPJS (Ur. l. RS, št. 59-2794/2011) se za usposobljenost za poučevanje šteje izpolnjevanje pogojev za zasedbo delovnega mesta in poučevanje posameznega predmeta, določenih s predpisi in splošnimi akti delodajalca.

9. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bil tožnik pri toženi stranki zaposlen na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2004 na delovnem mestu učitelja trobil, za opravljanje nalog: učenje pozavne in drugih trobil ter vodenje šolskega pihalnega orkestra. Med pravdnima strankama ni bilo sporno, da je tožnik dejansko poučeval pozavno, trobento, tubo in ostala konična trobila ter vodil komorno igro in pihalni orkester. Sporno pa je bilo, ali je zaradi njihovega poučevanja upravičen do dodatka za posebne obremenitve po 5. točki prvega odstavka 39. člena KPJS.

10. Pritožbeno sodišče se strinja s presojo sodišča prve stopnje, da poučevanje trobente, pozavne in tube ter vodenje pihalnega orkestra in komorne igre, tožnika ne upravičuje do dodatka za posebne obremenitve po 5. točki prvega odstavka 39. člena KPJS, saj ne gre za poučevanje treh ali več po vsebini različnih predmetov. Sodišče prve stopnje je pravilno izhajalo iz pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto učitelja trobil in delovnih nalog, ki jih je tožnik dolžan opravljati v okviru tega delovnega mesta. V skladu s citiranim 39. členom KPZJ javnemu uslužbencu dodatek ne pripada, v kolikor so posebne obremenitve že upoštevane v okviru vrednotenja osnovne plače delovnega mesta. Glede na to določbo je torej za presojo upravičenosti do dodatka pomemben obseg delovnih nalog delovnega mesta učitelja trobil, saj bi bil tožnik do dodatka upravičen le, če posebne obremenitve ne bi bile upoštevane v okviru vrednotenja osnovne plače delovnega mesta, česar pa sodišče prve stopnje ni ugotovilo. Ravno nasprotno. Pravilno je ugotovilo, da poučevanje trobente, tube in pozavne (kar so vse trobila) ter vodenje šolskega pihalnega orkestra, sodi med naloge delovnega mesta učitelja trobil (to je med naloge učenja pozavne in drugih trobil ter vodenje šolskega pihalnega orkestra) ter da dodatno obremenitev predstavlja le vodenje komorne igre. Ob upoštevanju teh ugotovitev pa je sprejelo pravilen materialnopravni zaključek, da v obravnavanem primeru ni izpolnjen pogoj poučevanja treh ali več po vsebini različnih predmetov za priznanje dodatka za posebne obremenitve.

11. Pravilno je tudi stališče sodišča prve stopnje, da samo dejstvo, da so trobenta, pozavna in tuba ter ostala konična trobila različni inštrumenti z različnimi pristopi poučevanja v učnih načrtih, pri čemer gre pri teh za izvajanje individualnega pouka, pri vodenju pihalnega orkestra in komorni igri pa gre za izvajanje skupinskega pouka, tožnika ne upravičuje do dodatka za posebne obremenitve v obravnavanem primeru, kot to zmotno uveljavlja tožnik. Učni načrti za posamezni predmet so šolski dokumenti, ki za posamezne predmete predpisujejo zgolj obseg učne snovi. V obravnavani zadevi pa glede na zgoraj zavzeto stališče ti niso bistveni za presojo upravičenosti do dodatka.

12. Pravilnost zaključka, da tožnik ni upravičen do vtoževanega dodatka, pa nenazadnje potrjujejo tudi ugotovitve sodišča prve stopnje, da lahko tožnik s pridobljenima strokovnima nazivoma "akademski glasbenik pozavnist in profesor pozavne" in "profesor tube" poučuje vse navedene predmete, kar sicer izhaja iz Pravilnika o izobrazbi učiteljev in drugih strokovnih delavcev v izobraževalnih programih glasbene šole (Ur. l. RS, št. 104/15). To pa nedvomno kaže na to, da ti predmeti (vsaj trije ali več) niso tako vsebinsko različni, da bi bil tožnik zaradi njihovega poučevanja upravičen do vtoževanega dodatka.

13. Ker je odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi tožbenega zahtevka pravilna že iz zgoraj navedenih razlogov, se pritožbeno sodišče do ostalih pritožbenih navedb v zvezi s strokovno usposobljenostjo tožnika za poučevanje teh predmetov, ne opredeljuje.

14. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

15. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje stroške pritožbe (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. in 155. člena ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 126.

Zakon o sistemu plač v javnem sektorju (2002) - ZSPJS  - člen 23, 23/1.

Kolektivna pogodba za javni sektor (2008) - KPJS  - člen 39, 39/1, 39/1-5, 39/2, 39/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.