VDSS Sodba Pdp 398/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2018-12-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Ruža Križnar Jager (poroč.), Marko Hafner

plačilo za dejansko opravljeno delo - plačilo razlike plače

Nalog, ki jih je kot vodja izmene opravljal tožnik, ni mogoče uvrstiti med naloge vodje patrulje, ki sicer spadajo v opis delovnega mesta starejšega policista. Sodišče prve stopnje je torej pravilno presodilo, da je tožnik v spornem obdobju dejansko izvrševal večino nalog delovnega mesta policist - vodja izmene in na tej podlagi utemeljeno ugodilo tožbenemu zahtevku.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Stranki krijeta vsaka svoje pritožbene stroške.

"I. Sklep tožene stranke št. ... z dne 21. 12. 2016 in sklep Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja ... z dne 15. 2. 2017 se kot nezakonita odpravita.

II. Tožena stranka je dolžna tožniku obračunati bruto razliko v plači in sicer;

- za čas od 1. 4. 2013 do 30. 11. 2015 med dejansko izplačano plačo in plačo, ki bi jo tožnik prejel na podlagi 29. plačnega razreda,

- za čas od 1. 12. 2015 dalje do 5. 9. 2016 med dejansko izplačano plačo in plačo, ki bi jo tožnik prejel na podlagi 30. plačnega razreda,

- za čas od 6. 9. 2016 do 30. 11. 2016 med dejansko izplačano plačo in plačo, ki bi jo tožnik prejel na podlagi 32. plačnega razreda,

- za čas od 1. 12. 2016 dalje do 31. 3. 2017 med dejansko izplačano plačo in plačo, ki bi jo tožnik prejel na podlagi 33. plačnega razreda,

ter od posamičnih mesečnih bruto zneskov poravnati davke in prispevke, tožniku pa izplačati neto razlike plač, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti vsakega posameznega obroka dalje do plačila, pri čemer posamezni obroki zapadejo v plačilo 6. dne v mesecu za pretekli mesec.

III. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške postopka v znesku 1.563,34 EUR, v roku 15 dni po prejemu pisnega odpravka sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku paricijskega roka dalje do plačila."

2. Tožena stranka vlaga pritožbo zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP, to je zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe in zavrnitev tožbenega zahtevka oziroma njeno razveljavitev ter vrnitev zadeve v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo hierarhične ureditve na PMP A., kot jo je predstavila tožena stranka, to je, da delo policista - vodje izmene opravlja samo policist na Postaji mejne policije (PMP) A., ostali trije mejni prehodi pa so temu mejnemu prehodu podrejeni in se na njih ne opravljajo dela in naloge policista - vodja izmene, čeprav je bilo na razporedu dela tudi za ostale tri mejne prehode navedeno, da je tožnik "vodja izmene". Ni pravno pomembno, kako so tožnika po svoji lastni (laični) presoji dojemali njegovi sodelavci. Zato njihovim izpovedbam ni mogoče pokloniti takšne teže, kot je to storilo sodišče. Gre za delavce pri toženi stranki, ki zasledujejo lastne interese in so sodelavci tožnika na MP B., C. in D., ne pa na PMP A., na kateri se dejansko (edino) opravlja delo policista - vodja izmene, kot izhaja tudi iz same organiziranosti PMP A. in pojasnil komandirja. Že samo to dejstvo izključuje možnost, da bi tožnik na MP B., C. in D. po vsebini opravljal delo policista - vodje izmene. Navedba na razporedu dela za MP B., C. in D., da je tožnik razporejen na delo kot vodja izmene, ni pomenila, da je dejansko po vsebini opravljal dela in naloge policista - vodje izmene.

Sodba je nezakonita že zato, ker se sodišče sploh ni opredelilo do bistvenih dokazov, ki jih je predložila tožena stranka s pripravljalno vlogo z dne 2. 3. 2018. S tem pa je bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, saj toženi stranki ni zagotovilo enake obravnave glede z njene strani predloženih dokazov. Zaradi navedenega je tudi zmotno ugotovilo tudi dejansko stanje. Če bi sodišče štelo listine na predloženih zgoščenkah za nejasne oz. bi potrebovalo dodatno pojasnilo njihove vsebine, bi moralo v zvezi s tem dodatno zaslišati pričo E.E. oz. zahtevati pojasnilo od tožene stranke. Na navedeni zgoščenki so delovni nalogi tožnika in poročila o delu za čas od 1. 4. 2013 do 31. 3. 2017, poročila o opravljenem delu policista - vodje izmene, razporedi dela za citirano obdobje, izpis dogodkov iz poročila vodja izmene, ki jih je vpisoval tožnik in izpis poročila vodje izmene, ki jih je v petih primerih ustvaril tožnik. Da tožnik ni opravljal zahtevnejših nalog, oziroma da je opravljal dela in naloge policista (t. i. kontrolorja), je razvidno tudi iz izpisa iz centralnega računalnika policije. Le v petih primerih (tj. 22. 4. 2013, 23. 4. 2013, 22. 10. 2013, 18. 5. 2015 in 18. 9. 2015) je na PMP A. opravljal dela in naloge policista - vodje izmene in je takrat tudi odprl in vodil poročilo dežurnega oziroma vodje izmene. Sodišče prav tako ni upoštevalo priloženih poročil tožnika. Na vseh delovnih nalogih je zapisano, da opravlja tudi naloge po naročilu vodstva PMP in VI (komandirja PMP A. in policista - vodje izmene na PMP A.). Sodišče je v celoti prezrlo tudi listinske dokaze, ki se nanašajo na tožnikovo delovno mesto, to je opis del in nalog delovnega mesta "policist (SR) - starejši policist", v katerem je navedeno tudi "vodenje in organiziranje dela patrulje". To pomeni, da tožnik na (svojem) delovnem mestu vodi in organizira tudi delo dveh ali več policistov. V konkretnem primeru sicer ne gre za patruljo, ampak za podobne naloge, ki jih je opravljal na mejnem prehodu. Ne gre pa za nalogo, ki jo skladno s sistemizacijo delovnih mest opravlja policist - vodja izmene.

Sodišče se je oprlo zgolj na izpovedbe pristranskih in neizkušenih prič, ki niso pristojne, odgovorne in usposobljene za organizacijo dela enote, ni pa upoštevalo izpovedbe E.E., ki je pristojen in odgovoren za organizacijo dela PMP A., čeprav je natančno pojasnil, kakšna je organizacija dela na PMP A. in na mejnih prehodih ter kakšne so naloge policista - vodje izmene na PMP A. v primerjavi z delom policistov, ki delo opravljajo na ostalih mejnih prehodih, ne glede na to, kako se je takšno delo v praksi poimenovalo. Potrdil je tudi navedbe tožene stranke, da opredelitev po razporedu dela sploh ni bistvena oz. pravno pomembna za obravnavani spor in da so vsi policisti na mejnih prehodih D., C. in B. opravljali enako oz. podobno delo (ne glede na to, kaj so bili "po odločbi"). To pa še ne pomeni, da je bilo to delo enako delu policista - vodje izmene na PMP A.. Sodišče je upoštevalo zgolj izjavo tožnika in prič, ki jih je predlagal sam, ki so popolnoma nekompetentne za pojasnjevanje organizacije dela.

Ni relevantno, ali je tožnik v konkretnem primeru opravljal delo t. i. "vodje izmene" ali policista kontrolorja (tj. po poimenovanju dejanskega opravljanja dela na mejnem prehodu, kot ga v praksi imenujejo policisti). Bistveno je vprašanje, ali je tožnik opravljal dela in naloge delovnega mesta policista - vodje izmene, kot izhaja iz sistemizacije delovnih mest. Dela, ki jih je opravljal tožnik, po vsebini niso dela policista - vodje izmene, zlasti ker delodajalec tožniku nikoli ni odredil naloge, da sodeluje z vodji policijskih okolišev. Samoiniciativno delovanje tožnika v tej smeri ne more pomeniti, da je upravičen do višje plače. Sodišče je izpovedbe prič upoštevalo le v delih, ki so ugodne za tožnika, prezrlo pa v delih, ki pritrjujejo stališču tožene stranke. Tudi priči F.F. in G.G. sta izpovedali, da se delo policistov - vodij izmene, ki delo opravljajo na MP A., vendarle razlikuje od del policistov na ostalih mejnih prehodih. S tem sta smiselno potrdili navedbe tožene stranke, da je vsebina dela policista - vodje izmene na PMP A. drugačna od dela tožnika, ki je opravljal dela policista - starejšega policista na MP B., D. in C..

Tudi če bi sodišče pravilno ugotovilo dejansko stanje, zaradi česar bi bil tožnikov tožbeni zahtevek po temelju utemeljen, pa je tožniku priznalo razliko v plači v napačni višini oziroma v višini do napačnega plačnega razreda. Za čas od 1. 12. 2015 do 5. 9. 2016 bi bil tožnik lahko (če bi dejansko opravljal dela in naloge policista vodje izmene) upravičen do razlike v plači med dejansko izplačano plačo in plačo, ki bi jo prejel na podlagi 29. (in ne 30.) plačnega razreda, za čas od 6. 9. 2016 do 30. 11. 2016 pa do razlike v plači na podlagi 31. (in ne 32. ) plačnega razreda, za čas od 1. 12. 2016 do 31. 3. 2017 pa bi bil tožnik upravičen do razlike v plači, ki bi jo prejel na podlagi 32. (ne pa 33.) plačnega razreda. Izhodiščni plačni razred delovnega mesta policist - vodja izmene, ki se opravlja le v enem nazivu, tj. najvišjem nazivu policist - vodja izmene I, je bil do 5. 9. 2016 24. plačni razred (kar s petimi napredovanji tožnika v plačni razred predstavlja 29. plačni razred), od 6. 9. 2016 pa je izhodiščni plačni razred delovnega mesta policist vodja izmene v nazivu policist vodja izmene I 26. plačni razred (kar s petimi napredovanji tožnika v plačni razred predstavlja 31. plačni razred). Ker je tožnik na podlagi napredovanja v plačni razred s 1. 12. 2016 prejel pravico do izplačila plače skladno za en plačni razred višjim plačnim razredom, bi bil od 1. 12. 2016 dalje do 31. 3. 2017 upravičen do razlike v plači do 32. plačnega razreda (izhodiščni plačni razred delovnega mesta in naziva je 26. plačni razred, tožnik pa je šestkrat napredoval v višji plačni razred).

3. Tožnik v odgovoru na pritožbo predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijanega dela sodbe.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, ki jih uveljavlja tožena stranka v pritožbi.

6. Neutemeljene so pritožbene navedbe, s katerimi tožena stranka uveljavlja absolutno bistveno kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, z utemeljitvijo, da se sodišče ni opredelilo do dokazov, ki jih je tožena stranka predložila sodišču skupaj s pripravljalno vlogo z dne 2. 3. 2018. Tožeča stranka v odgovoru na pritožbo sicer brez podlage šteje, da je bila tožena stranka s temi dokazi prekludirana, saj to ne drži. Toženi stranki je bil na prvem naroku za glavno obravnavo določen 30 dnevni rok za predložitev listin - delovnih nalogov, poročil o delu za čas od 1. 4. 2013 do 31. 3. 2017, poročil o opravljenem delu za policista vodjo izmene, razporedov del ipd. ter za predložitev izvirnika oz. overjene kopije listin, ki jih je tožnik predložil s pripravljalno vlogo z dne 4. 1. 2018, to je potrdil o opravljeni storitvi, navodil vodstva PMP A. (kot izhaja iz zapisnika o prvem naroku za glavno obravnavo z dne 1. 2. 2018 - l. št. ...). Te listine je predložila sodišču skupaj s pripravljalno vlogo z dne 2. 3. 2018 na dveh zgoščenkah (B 50), ki jih je sodišče prve stopnje, enako kot vrsto drugih predloženih listinskih dokazov, ki sta jih predložili obe stranki, upoštevalo pri svoji odločitvi, saj jih je vpogledalo, prebralo in dokazno ocenilo, kot izhaja iz 4. točke obrazložitve izpodbijane sodbe. Poleg tega tudi iz podatkov v spisu izhaja, da je prav navedene listine uporabilo tudi ob izvedbi dokazov z zaslišanjem predlaganih prič, ko je ugotavljalo, kako je organizirano delo na PMP A. in drugih MP ter kako je dejansko potekalo tožnikovo delo v spornem obdobju in zlasti ob upoštevanju opisa delovnega mesta policist - vodja izmene preverjalo, ali je tožnik dejansko opravljal zahtevnejše delo policista - vodje izmene, čeprav je bil sicer razporejen na delovno mesto policist oziroma kasneje policist - starejši policist. Kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP je podana, če kakšni stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem, kar pa v zvezi z izvedbo dokaznega postopka v obravnavanem sporu ni izkazano.

7. Sodišče prve stopnje je dejansko stanje glede odločilnih dejstev ugotovilo pravilno in popolno, na tej podlagi pa je sprejelo tudi materialno pravno pravilno odločitev. Pritožbeno sodišče se strinja z ugotovitvami in stališči sodišča prve stopnje, ki izhajajo iz obrazložitve izpodbijane sodbe, ki je ustrezno in natančno obrazložena.

8. Odločilna dejstva oziroma okoliščine primera, ki jih je upoštevalo sodišče prve stopnje so zlasti naslednje:

- Tožnik je pri toženi stranki zaposlen za nedoločen čas, pri čemer je do 31. 1. 2014 zasedal delovno mesto policist, od 1. 2. 2014 do 5. 9. 2016 delovno mesto policist – starejši policist, od 6. 9. 2016 dalje pa delovno mesto policist SR – starejši policist.

- Tožnik je zatrjeval, da je v času od 1. 4. 2013 do 31. 3. 2017 pri toženi stranki dejansko opravljal zahtevnejše delo vodje izmene na mejnih prehodih, ki sodijo v pristojnost PMP A., ki se razteza na mejne prehode A., D., C. in B..

- Med strankama ni sporno, da je bil tožnik v času od 12. 8. 2008 do 30. 11. 2015 uvrščen v 27. plačni razred, od 1. 12. 2015 do 5. 9. 2016 v 28. plačni razred, v obdobju od 6. 9. 2016 do 30. 11. 2016 v 30. plačni razred, od 1. 12. 2016 dalje pa v 31. plačni razred, ter da bi bil v primeru, če bi se ugotovilo, da je opravljal dela delovnega mesta policist – vodja izmene, njegov plačni razred za dva plačna razreda višji.

- Naloge delovnega mesta policist vodja izmene so opredeljene v izpisu iz sistemizacije (B 11) in so povzete v 7. točki obrazložitve izpodbijane sodbe.

- Tožnik je v spornem obdobju od 1. 4. 2013 do 31. 3. 2017 dejansko izvrševal večino nalog delovnega mesta policist vodja izmene, z izjemo dveh nalog, ki jih na MP D., B., A. in C. niso izvrševali niti policisti, ki so zasedali delovno mesto policist vodja – izmene (predlaganje načrtov in metod dela, opravljanje nalog prekrškovnega organa), zato je sodišče štelo, da je v celoti opravljal delo na zahtevnejšem delovnem mestu.

- Iz izpovedi tožnika in zaslišanih prič, zlasti H.H., I.I., F.F. in G.G., ki so natančno povzete v 7. točki obrazložitve sodbe, izhajajo naloge, ki jih je dejansko opravljal tožnik v spornem obdobju in ki ustrezajo nalogam po opisu delovnega mesta policist – vodja izmene. Pri tem je bistveno, da je bil tožnik na mejnih prehodih, kjer je opravljal svoje delo, na razporedu komandirja določen kot vodja izmene, kar je pomenilo, da je določil delovne naloge policistov v izmeni, organiziral delo, napisal delovne naloge, zadolžil žige, opredelil časovnice vstopne – izstopne steze in bil odgovoren za delo na mejnem prehodu. Kadar je delal sam, je moral zase napisati delovni nalog, zadolžiti žige in v evidenco vnesti poročilo, ponoči pa sta delo na MP D. (mednarodni mejni prehod) vselej opravljala dva policista.

- Komandir PMP A. E.E. je ob zaslišanju zanikal, da bi se na MP D., B. in C. sploh opravljale naloge vodje izmene, zlasti pa, da bi jih, razen v treh izrednih primerih, opravljal tožnik, je pa izpovedal, da se sistem dela oziroma delo policista z odločbo vodja izmene, ki je po razporedu dela na posameznem mejnem prehodu določen kot vodja izmene, v ničemer ne razlikuje od dela policista (v obravnavanem primeru tožnika), ki je po razporedu določen za vodjo izmene, ki pa sicer ne opravlja dela na delovnem mestu vodje izmene (oz. nima odločbe za zahtevnejše delovno mesto).

9. Pritožba neutemeljeno nasprotuje dokazni oceni sodišča prve stopnje, pri čemer se sklicuje na domnevno nekompetentnost zaslišanih prič - tožnikovih sodelavcev in na njihovo pristranskost (češ da zasledujejo "lastne interese") in poudarja, da ni pomembno, kako so tožnika dojemali ostali sodelavci, niti da je bil tožnik z razporedi določen kot vodja izmene. Pritožbene navedbe s tem v zvezi so le pavšalne in povsem neutemeljene. Ni nikakršnih utemeljenih razlogov, zaradi katerih naj bi bile izpovedi prič, ki so same opravljale delo na mejnih prehodih, na katerih je delal tožnik (po razporedih komandirja kot vodja izmene), neverodostojne, čeprav se ne ujemajo z izpovedjo komandirja PMP A. E.E., ki je zanikal, da bi se na mejnih prehodih D., B. in C. sploh opravljale naloge vodje izmene. Skladne pa so izpovedi vseh ostalih prič, tudi tistih, ki jih je predlagala tožena stranka in ne tožnik. Zato je sodišče prve stopnje nanje pravilno oprlo svojo odločitev, zlasti ker je tudi E.E., kot je izpostavilo sodišče prve stopnje v razlogih sodbe (v 7. točki obrazložitve), pojasnil, da se sistem dela oziroma delo policista z odločbo vodje izmene, ki je po razporedu dela na posameznem mejnem prehodu določen kot vodja izmene, v ničemer ne razlikuje od dela policista, ki je po razporedu dela na posameznem mejnem prehodu določen za vodjo izmene, sicer pa, tako kot tožnik, nima odločbe za vodjo izmene (ampak za manj zahtevno delovno mesto). Neutemeljen je tudi očitek, da sodišče ne razume hierarhične ureditve pri toženi stranki, ki jo poznajo le pristojni delavci tožene stranke. Sodišče prve stopnje je med drugim upoštevalo tudi izpoved priče H.H., iz katere izhaja, da so MP D., B. in C. manjši mejni prehodi, medtem ko je MP A. večji, zato na tem MP poleg vodje izmene delo opravljajo tudi kontrolorji, na MP D., B. in C. pa policist, določen z razporedom za vodjo izmene, izvršuje naloge vodje izmene, neodvisno od tega, ali delo opravlja sam ali skupaj z drugim policistom, te naloge pa so organizacija dela, nadzor nad izvajanjem delovnih nalog, usklajevanje s hrvaškimi policisti, sprejemanje samostojnih odločitev, izpolnjevanje poročil ipd.

10. Očitno je torej, da se delo vodje izmene na PMP A. in na ostalih mejnih prehodih nekoliko razlikuje že zaradi velikosti in drugačne organizacije. Sodišče je po obsežnem in natančno izvedenem dokaznem postopku pravilno ugotovilo potek dela tožnika v spornem obdobju in kakšne naloge je dejansko opravljal na mejnih prehodih, na katere je bil razporejen (in z razporedom določen kot vodja izmene). Pri tem je pravilno izhajalo iz opisov delovnih mest iz sistemizacije, ki je sprejeta pri toženi stranki, upoštevalo pa je tudi dejstvo, da je bil tožnik kot vodja izmene določen z razporedi dela, ki jih je določil komandir policijske postaje E.E.. Ti torej nikakor niso nebistveni, kot trdi tožena stranka tudi v pritožbi, kjer izpostavlja, da ni pravno pomembno, kako so v razporedih poimenovane funkcije posameznih policistov (vodja izmene ali kontrolor). Nalog, ki jih je kot vodja izmene opravljal tožnik zlasti na MP D., namreč, zlasti ob upoštevanju izpovedi zaslišanih prič, tudi po oceni pritožbenega sodišča ni mogoče uvrstiti med naloge vodje patrulje, ki sicer spadajo v opis delovnega mesta starejšega policista, kot to tudi v pritožbi zatrjuje tožena stranka. Sodišče prve stopnje je torej pravilno presodilo, da je tožnik v obdobju od 1. 4. 2013 do 31. 3. 2017 dejansko izvrševal večino nalog delovnega mesta policist - vodja izmene in na tej podlagi utemeljeno ugodilo tožbenemu zahtevku.

11. Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno izpodbija tudi odločitev o razliki v plačah, to je o opisno postavljenem denarnem zahtevku. Tožnik v odgovoru na pritožbo utemeljeno opozarja, da je tožena stranka zahtevek v tem delu na naroku priznala kot nesporen, kar potrjuje zapisnik o prvem naroku za glavno obravnavo z dne 1. 2. 2018, iz katerega izhaja, da je sodišče na naroku ugotovilo, da med strankama ni sporno, za katera delovna mesta je imel tožnik sklenjeno pogodbo o zaposlitvi in kolikšna plača mu je bila izplačana na podlagi sklenjenih pogodb ter da med strankama tudi ni sporno, da bi bil tožnikov plačni razred, če bi se ugotovilo, da je dejansko opravljal vsa dela policist - vodja izmene, za dva plačna razreda višji od plačnih razredov, po katerih mu je bila izplačevana plača. To je bilo ugotovljeno potem, ko je tožnik s pripravljalno vlogo z dne 22. 11. 2017 deloma korigiral celotni tožbeni zahtevek oziroma ga konkretiziral tudi glede zahtevka za plačilo razlike v plači za sporno obdobje (l. št. ...), tožena stranka pa je v pripravljalni vlogi z dne 22. 12. 2017 le splošno prerekala navedbe tožeče stranke v pripravljalni vlogi z dne 22. 11. 2017. V tej pripravljalni vlogi je poudarila, da tožnik v nobenem primeru ni opravljal nalog iz delovnega mesta policist - vodja izmene ter se izrecno opredelila le do podrednega zahtevka za plačilo plače za delovno uspešnost iz naslova povečanega obsega dela v višini 15 % osnovne plače, glede zahtevka za plačilo razlike v plači (glede na višji plačni razred za policista - vodje izmene) pa ni navedla ničesar. Iz teh razlogov pritožbenih navedb tožene stranke v zvezi z denarnim zahtevkom ni mogoče upoštevati.

12. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu z določbo 353. člena ZPP potrdilo izpodbijano sodbo.

13. Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (154. člen in prvi odstavek 165. člena ZPP), tožeča stranka pa sama krije stroške odgovora na pritožbo, ker ga ni mogoče šteti za potrebne stroške v smislu 155. člena ZPP, saj ni bistveno prispeval k rešitvi zadeve.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 126.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.