VDSS Sodba Pdp 559/2019
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2020-02-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ruža Križnar Jager (preds.), Silva Donko (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - sprememba pogodbe o zaposlitvi - ukinitev delovnega mesta

Ob ugotovitvah, da je prišlo pri toženi stranki do organizacijskih sprememb na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec, na katerem tožnik dejansko že nekaj let ni delal, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je bila izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožniku iz poslovnega razloga, nezakonita, saj tožena stranka v sodnem postopku ni uspela dokazati, da je za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnika obstajal utemeljen razlog, čeprav je bilo dokazno breme na njeni strani (prvi odstavek 84. člena ZDR-1).

I. Pritožbi tožnika se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje delno spremeni v 3. točki izreka tako, da se glasi:

"3. Tožena stranka je dolžna tožečo stranko za čas od 7. 8. 2018 do poziva na delo prijaviti v obvezna zavarovanja in ji obračunati plačo v višini 1.319,87 EUR, odvesti davke in prispevke ter izplačati tožniku neto plačo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 19. v mesecu za pretekli mesec dalje do plačila, vse v roku 8 dni."

II. Pritožba tožene stranke se zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

III. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti pritožbene stroške v znesku 280,00 EUR, v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 2. 8. 2019 nezakonita in je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo ter mu za čas od 7. 8. 2018 do poziva na delo obračunati plačo, ki bi jo tožnik prejel, če bi delal, odvesti davke in prispevke ter izplačati tožeči stranki neto plačo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 19. v mesecu za pretekli mesec dalje do plačila, ter ga prijaviti v obvezna zavarovanja, vse v roku 8 dni. V presežku, ko je tožnik uveljavljal obračun in plačilo plače za delovno mesto vodilni odpremnik - prodajalec do višine 1.319,87 EUR, pa je sodišče zahtevek tožnika zavrnilo. Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati stroške postopka v višini 758,20 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka dalje do plačila.

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje (razen zavrnilnega dela) tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in bistvenih kršitev določb postopka ter pritožbenemu sodišču predlaga, da njeni pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne oziroma podrejeno, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. V pritožbi navaja, da med strankama ni sporno, da je imel tožnik sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto vodilni odpremnik - prodajalec, ki je bilo razvrščeno v VI. tarifni razred in med delovne zadolžitve tega delovnega mesta spadajo priprava izdelkov za odpremo - oblikovanje odpremnih enot po naročilih, prevoz, razkladanje in nakladanje z viličarjem, izdelava odpremne dokumentacije ter dela povezanega z maloprodajo - to je oskrba in servisiranje malih kupcev, svetovanje kupcem glede uporabe dodanih materialov. Sodišče prve stopnje je napačno in zmotno ugotovilo dejansko stanje s tem, ko ni upoštevalo, da se je pri toženi stranki do 4. 6. 2018 izvajala maloprodaja. To so skladno izpovedale priče A.A. (ukinili smo tudi maloprodajo, kajti dejansko je bil ta delež prodajnega blaga zelo nizek). Navedeno so potrdile tudi priče B.B., C.C. in D.D. Za potrebe maloprodaje je imela tožena stranka sistemizirana delovna mesta "vodja odpreme in maloprodaje, komercialist maloprodaje in vodilni odpremnik - prodajalec. Z ukinitvijo maloprodaje je tožena stranka ukinila tudi vsa omenjena delovna mesta, povezana z maloprodajo, kar je razvidno iz pripravljalnih vlog in primerjave v organizacijskih strukturah z dne 16. 1. 2019. Sodišče ni upoštevalo, da je tožena stranka, dokler je izvajala maloprodajo, morala zagotoviti tudi izvajanje teh nalog. Sodišče je v celoti sledilo izpovedi tožnika, da je delal samo na fizični odpremi, ni pa se opredelilo do tega, da je priča C.C. izpovedala, kaj konkretno je tožnik delal (vse kar je bilo povezano z maloprodajo, če ni bilo mene ali koga drugega). Tožnik je torej dela na maloprodaji izvajal, zlasti če je koga izmed vodij odpreme in maloprodaje ali komercialista ni bilo, ta dela pa so bila vključena tudi v opis delovnih zadolžitev po pogodbi o zaposlitvi tožnika. Sodišče prve stopnje ne pojasni, zakaj je sledilo v tem delu tožniku, ne pa skladnim izpovedbam prič. Po mnenju tožene stranke je napačno razlogovanje sodišča, da prenehanje potreb po opravljanju del na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec, ne pomeni, da je prenehala potreba po delu tožnika in tožnik dela in naloge kot izhajajo iz opisa delovnega mesta vodilni odpremnik - prodajalec v pretežnem delu ni opravljal, saj je dokazni postopek pokazal, da je tožnik opravljal tudi določena dela na maloprodaji in ne zgolj fizične odpreme blaga. Za ugotavljanje poslovnega razloga je nepomembno, katera dela je v pretežni meri tožnik opravljal. Tožnik je bil zaposlen na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec, delovne zadolžitve pa so obsegale tako fizično odpremo kot delo na maloprodaji in je bilo delovno mesto razvrščeno v VI. tarifni razred. Pogodba o zaposlitvi je možno odpovedati samo v celoti. Delodajalec pa ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožniku ni bil dolžan ponuditi drugega delovnega mesta, zlasti ne neustreznega, saj je tožnik bil na delovnem mestu, ki je bilo razvrščeno v VI. tarifni razred, delovno mesto odpremnik pa je razvrščeno v IV. tarifni razred. Sodišče tudi ni ugotavljalo, ali je tožena stranka v trenutku podaje redne odpovedi iz poslovnega razloga tožniku potrebovala delavca na delovnem mestu odpremnik. Utemeljenost odpovednega razloga pa je potrebno ugotavljati v trenutku podaje odpovedi. Ker sodišče navedenega ni ugotavljalo, sodba sploh nima razlogov o odločilnih dejstvih in je sodišče zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Sodišče se tudi ni opredelilo do pričanja priče B.B., da so, še preden so se lotili reorganizacije, v postopku preverjanja ugotovili, da so bili že trije odpremniki in da se je izkazalo, da je to število optimalno.

3. Zoper zavrnilni del sodbe se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov, zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zaradi kršitev določb postopka in nepravilne uporabe materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo ustrezno spremeni oziroma podrejeno razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da ima tožnik sklenjeno pogodbo o zaposlitvi na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec in dogovorjeno plačo v bruto znesku 1.319,87 EUR. S tem, ko je sodišče zavrnilo tožbeni zahtevek v delu bruto plače 1.319,87 EUR je s tem izrek sodbe dejansko neizvršljiv. Tožnik je svoje navedbe o višini plače brez dvoma dokazal, tožena stranka pa nasprotno ni ponudila nobenega dokaza, ki bi kazal na nasprotno. Tožnik je pred odpovedjo delal kot vodilni odpremnik - prodajalec, po izreku sodbe pa je dejansko degradiran na delovno mesto odpremnika. Če je sodišče ugotovilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, potem tožnik ne more glede plače iz VI. tarifnega razreda pasti v IV. tarifni razred. Tožnik se ne strinja z obrazložitvijo sodišča, da tožnik dela po VI. tarifnem razredu ni opravljal. Če je imel tožnik pogodbo o zaposlitvi že za VI. tarifni razred, potem je irelevantno, kakšna dela je dejansko pravzaprav opravljal. Tožena stranka se je tožniku zavezala plačati po VI. tarifnem razredu in če govorimo, da je odpoved, ki je vsebovala VI. tarifni razred nezakonita, potem se reintegracija lahko nanaša samo na VI. tarifni razred. Tako je sodba brez odločilnih dejstev oziroma so ti v nasprotju z dokumentacijo v spisu in je zato podana bistvena kršitev določb postopka. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožba tožnika je utemeljena, pritožba tožene stranke ni utemeljena.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pa delno napačno uporabilo materialno pravo glede odločitve o plačilu nadomestila plače za čas nezakonite odpovedi.

6. Sodišče prve stopnje ni storilo absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 14. točke prvega odstavka 339. člena ZPP, ki mu jo očita tožena stranka, saj je svojo odločitev jasno in argumentirano obrazložilo tako, da sodba vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih. Sodišče je sodbo tudi ustrezno obrazložilo glede spremenjene organizacije poslovanja pri toženi stranki.

7. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bil tožnik pri toženi stranki od 1. 11. 2011 zaposlen na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 23. 11. 2011 na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec. Dne 2. 8. 2018 je tožena stranka tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga. V odpovedi je kot razlog navedla ukinitev delovnega mesta vodilni odpremnik - prodajalec. Navedla je, da je na podlagi sklepa zakonitega zastopnika tožene stranke ukinila delovno mesto vodilni odpremnik - prodajalec iz razloga racionalizacije, optimizacije in drugačne strukturne organizacije dela in je zato prenehala potreba po opravljanju del in nalog tožnika pod pogoji sklenjene pogodbe o zaposlitvi. Ukinili so samostojni oddelek odprema in oddelek skladišče ter ju združili v skupni oddelek skladišče in odprema.

8. Med strankama ni bilo sporno, da je tožena stranka 1. 2. 2018 sprejela novo sistemizacijo in novo organizacijsko strukturo, v kateri ni bilo več delovnega mesta vodilni odpremnik - prodajalec, kar je imelo za posledico odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku. Sporno pa je predvsem bilo, katero delo je tožnik v času odpovedi dejansko opravljal ali delo vodilni odpremnik - prodajalec ali delo odpremnika, kot je to trdil tožnik. Sodišče prve stopnje je zato ugotavljalo, ali je tožnik v času podane odpovedi pogodbe o zaposlitvi opravljal delo, kot izhaja iz opisa delovnega mesta vodilni odpremnik prodajalec. Na podlagi skladnih izpovedi tožnika in prič E.E. ter C.C. je pravilno zaključilo, da je tožnik pri toženi stranki opravljal pretežno fizična dela na odpremi, enaka dela kot sodelavec E.E., ki pa je imel sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto odpremnik. Z E.E. sta delo opravljala tako, da je eden en teden vozil viličar, drugi pa je metal zaboje na paleto, naslednji teden sta se pa zamenjala. Tudi priča C.C., ki je pred reorganizacijo opravljala delo komercialistke maloprodaje, je potrdila, da sta tožnik in priča E.E. (odpremnik) opravljala enako delo. Izpovedala je, da sta tožnik in E.E. delala na terenu, pripravljala robo in nakladala kamione ter da je bila oskrba malih kupcev njena delovna zadolžitev in zadolžitev F.F., te zadolžitve pa so sodile med naloge vodilni odpremnik - prodajalec.

9. Sodišče prve stopnje se je tudi opredelilo do izpovedi priče D.D. in obrazložilo, zakaj ne verjame priči, da je bila ključna naloga glede maloprodaje na strani tožnika, prav tako se je sodišče opredelilo do izpovedi B.B. in prepričljivo obrazložilo, zakaj je izpoved priče C.C. nedvomno verodostojnejša glede dela, ki ga je opravljal tožnik od izpovedi D.D. ter B.B., saj je sodišče ocenilo, da je bila priča C.C. kot komercialistka maloprodaje sama neposredno udeležena v delovnem procesu na maloprodajnem področju in je dobro poznala delo tožnika ter sodelavca E.E., medtem ko je bila priča D.D. vodja celotne prodaje in je samo organizirala delo na maloprodajnem področju in je tudi sama izpovedala, da ne ve, kako je dnevno potekalo delo na oddelku odpreme. Priča B.B. pa je k toženi stranki prišla šele v okviru ekipe kriznega managementa z namenom, da postavijo novo organizacijsko strukturo. Zato je neutemeljen pritožbeni očitek tožene stranke, da se sodišče ni opredelilo do skladnih izpovedb prič C.C. in D.D. ter B.B.

10. Neutemeljeno je tudi sklicevanje tožene stranke, da za ugotavljanje poslovnega razloga ni pomembno, katera dela je tožnik v pretežni meri opravljal ter da je bistveno predvsem, da je tožena stranka ukinila delovno mesto vodilni odpremnik - prodajalec, za katero je imel sklenjeno pogodbo o zaposlitvi tožnik. Za zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi je pogoj predvsem, da je prenehala potreba po delu tožnika, ki pa v konkretnem primeru ni prenehala. Prav tako ni bistveno, da je bil tožnik na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec, ki je bilo razvrščeno v VI. tarifni razred, medtem ko je delovno mesto odpremnik razvrščeno v IV. tarifni razred. Neutemeljene so tudi pritožbene trditve, da sodišče v izpodbijani sodbi sploh ni ugotavljalo, ali je tožena stranka v trenutku podaje redne odpovedi tožniku sploh potrebovala delavce na delovnem mestu odpremnik, dejstvo je, da je tožnik to delo opravljal.

11. Iz obrazložitve izpodbijane odpovedi pogodbe o zaposlitvi je razvidno, da je tožena stranka tožniku pogodbo o zaposlitvi odpovedala iz organizacijskega razloga zaradi ukinitve delovnega mesta vodilni odpremnik - prodajalec. V skladu s 1. alinejo prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/2013; ZDR-1) je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi podan, če prenehajo potrebe po opravljanju določenega dela pod pogoji pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca in delodajalec lahko delavcu odpove pogodbo o zaposlitvi le, če obstaja utemeljen razlog, ki onemogoča nadaljevanje delovnega razmerja pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi med delavcem in delodajalcem (drugi odstavek 89. člena ZDR-1). Skladno z določbo 87. člena ZDR-1 mora biti odpoved izražena v pisni obliki, delodajalec pa mora v njej pisno obrazložiti dejanski razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi.

12. Ob ugotovitvah, da je prišlo pri toženi stranki do organizacijskih sprememb na delovnem mestu vodilni odpremnik - prodajalec, na katerem tožnik dejansko že nekaj let ni delal, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je bila izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožniku iz poslovnega razloga, nezakonita, saj tožena stranka v sodnem postopku ni uspela dokazati, da je za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnika obstajal utemeljen razlog, čeprav je bilo dokazno breme na njeni strani (prvi odstavek 84. člena ZDR-1).

13. Pravilno pa se tožnik v pritožbi sklicuje, da je imel s toženo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, s katero je imel dogovorjeno plačo 1.319,87 EUR (za VI. tarifni razred). Tožnik pravilno opozarja, da je ves čas, ko je opravljal delo pri toženi stranki na delovnem mestu odpremnik, prejemal plačo, dogovorjeno z zadnjo pogodbo o zaposlitvi in v kolikor mu ne bi tožena stranka pogodbe nezakonito odpovedala in bi delal, bi tudi v času nezakonite odpovedi dobil izplačano plačo v dogovorjeni višini (1.319,87 EUR). V kolikor je prišlo pri delodajalcu do spremenjenih okoliščin glede vrste dela, ki ga mora delavec opravljati po pogodbi o zaposlitvi, kraja opravljanja dela, časa, za katerega je sklenjena pogodba o zaposlitvi in drugih spremenjenih sestavin pogodbe o zaposlitvi, bi morali stranki skleniti novo pogodbo o zaposlitvi (49. člen ZDR-1). Glede na navedeno je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, ko tožniku ni dosodilo plače, dogovorjene v pogodbi o zaposlitvi, saj tožena stranka ni poskrbela za spremembo pogodbe o zaposlitvi v smislu 49. člena ZDR-1, ko je tožnik pričel opravljati drugo delo (odpremnik).

14. Pritožbeno sodišče je glede na navedeno delno spremenilo sodbo sodišča prve stopnje in zvišalo znesek nadomestila plače, ki ga je tožena stranka dolžna izplačati tožniku za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja (5. alinea 358. člena ZPP). Pritožbo tožene stranke pa je zavrnilo, ker pritožbeni razlogi tožene stranke niso podani (353. člen ZPP) in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v nespremenjenem delu.

15. Glede na uspeh pritožbe, je pritožbeno sodišče toženi stranki naložilo plačilo pritožbenih stroškov tožnika, ki je s pritožbo v celoti uspel. Tožniku je priznalo 375 točk za pritožbo, 2 % materialnih stroškov ter 22 % DDV, kar ob upoštevanju vrednosti točke 0,60 EUR po Odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 2/15 do 22/19 - OT) skupaj znaša 280,00 EUR.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 49, 84, 84/1, 87, 89, 89/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.