VDSS Sklep Pdp 969/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-04-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski

odločitev o pravdnih stroških - prisilna poravnava

V skladu z določbo 217. člena ZFPPIPP sodišče v primeru, če po pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave v postopku, ki teče proti insolventnemu dolžniku, odloča o terjatvi, za katero učinkuje potrjena prisilna poravnava in ni bila ugotovljena v postopku prisilne poravnave, ter presodi, da terjatev obstaja, z odločbo ugotovi obstoj celotnega zneska terjatve ob začetku postopka prisilne poravnave in insolventnemu dolžniku naloži plačilo terjatve v deležu, rokih in z obrestmi, določenimi v potrjeni prisilni poravnavi. Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je toženi stranki naložilo, da je dolžna tožnici v roku štirih let od pravnomočnosti sklepa o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave plačati (le) 50 % v prvem odstavku I. točke izreka sodbe ugotovljenih terjatev, kar pa ne pomeni, da tožnica v tem delu ni uspela. Njena terjatev je bila ugotovljena v celoti, nato pa je bila zaradi dejstva, nastalega v sferi tožene stranke, naložena v plačilo v omejenem obsegu. Po presoji pritožbenega sodišča je zato tožnica do stroškov postopka, ki so bili odmerjeni s sodno odločbo šele po pravnomočnosti sklepa o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave, upravičena tako po temelju kot v celotni, pravilno odmerjeni višini.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je imela tožnica do tožene stranke na dan 20. 3. 2015 terjatve iz naslova plače v skupnem znesku 23.533,82 EUR, zmanjšane za že plačane prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, prispevke za zdravstveno zavarovanje, prispevke za primer brezposelnosti, prispevke za starševsko varstvo in akontacijo dohodnine, iz naslova regresa za letni dopust ter iz naslova stroškov malice in prevoza pa terjatve v skupnem znesku 6.918,56 EUR, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznih delov glavnice dalje do plačila (prvi odstavek I. točke izreka sodbe). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna v štirih letih od pravnomočnosti sklepa Okrožnega sodišča v Ljubljani o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave nad toženo stranko z dne 14. 8. 2015 tožnici oz. za njo plačati 50 % v prvem odstavku I. točke izreka sodbe ugotovljenih terjatev in odločilo, da se terjatve v obdobju od 20. 3. 2015 do poteka roka za njihovo plačilo ne obrestujejo (drugi odstavek I. točke izreka sodbe). V presežku, tj. za plačilo regresa za letni dopust za leto 2011, za plačilo zakonskih zamudnih obresti od regresa za letni dopust za leto 2013 od 15. 6. 2013 do 1. 7. 2013 ter za plačilo zakonskih zamudnih obresti od regresa za letni dopust za leto 2014 od 8. 4. 2014 do 10. 4. 2014, je tožbeni zahtevek zavrnilo (drugi odstavek I. točke izreka sodbe). Zavrglo je tožbo v delu, ki se nanaša na plačilo ugotovljenih terjatev v deležu, ki presega delež, določen v potrjeni poenostavljeni prisilni poravnavi (tretji odstavek I. točke izreka sodbe). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna v roku 8 dni na transakcijski račun sodišča prve stopnje plačati stroške postopka tožnice v znesku 1.204,26 EUR in sodno takso za postopek pred sodiščem prve stopnje v znesku 538,00 EUR, ter da je dolžna tožnici povrniti 882,43 EUR stroškov postopka, v primeru zamude vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku izpolnitvenega roka do plačila (II. točka izreka sodbe).

2. Zoper odločitev o stroških postopka v II. točki izreka navedene sodbe se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP, tj. zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano odločitev o stroških postopka spremeni, tako da vsaka stranka krije svoje stroške postopka. V pritožbi nasprotuje presoji sodišča prve stopnje, da tožnica ni uspela le s sorazmerno majhnim delom tožbenega zahtevka. Sodišče prve stopnje ji je namreč v plačilo naložilo le 50 % vtoževanih terjatev, zavrnilo pa je tudi tožbeni zahtevek za plačilo regresa za letni dopust za leto 2011. Ker je tožnica uspela z manj kot 50 % tožbenega zahtevka, bi sodišče prve stopnje moralo odločiti, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano odločitev o stroških postopka v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pritožba bistveno kršitev določb pravdnega postopka uveljavlja le pavšalno, po ugotovitvi pritožbenega sodišča pa sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

5. Pritožbeno sodišče pritrjuje sodišču prve stopnje, da je tožnica v tem individualnem delovnem sporu uspela v bistvenem in pretežnem delu ter da zavrnjeni del tožbenega zahtevka predstavlja sorazmerno majhen del celotnega tožbenega zahtevka, pri čemer ta del ni povzročil nobenih posebnih stroškov (tretji odstavek 154. člena ZPP). Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno izpostavlja, da tožnica ni uspela z zahtevkom za plačilo regresa za letni dopust v znesku 997,00 EUR. Ta znesek namreč predstavlja 3 % vtoževanega zneska, kar nedvomno pomeni le majhen del celotnega tožbenega zahtevka. Neutemeljeno je tudi pritožbeno uveljavljanje tožene stranke, da ji je sodišče prve stopnje v plačilo naložilo le 50 % vtoževanih terjatev. Ta odločitev je posledica dejstva, da je bil s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. St 1558/2015 z dne 20. 3. 2015 (B1) nad toženo stranko začet postopek poenostavljene prisilne poravnave, ki se je pravnomočno zaključil s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. Cst 645/2015 z dne 4. 11. 2015 (B13) v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. St 1558/2015 z dne 14. 8. 2015 (B12; v nadaljevanju: sklep o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave). V skladu z določbo 217. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP; Ur. l. RS, št. 13/14 in nadalj.) namreč sodišče, če po pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave v postopku, ki teče proti insolventnemu dolžniku, odloča o terjatvi, za katero učinkuje potrjena prisilna poravnava in ni bila ugotovljena v postopku prisilne poravnave, ter presodi, da terjatev obstaja, z odločbo ugotovi obstoj celotnega zneska terjatve ob začetku postopka prisilne poravnave in insolventnemu dolžniku naloži plačilo terjatve v deležu, rokih in z obrestmi, določenimi v potrjeni prisilni poravnavi. Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je toženi stranki naložilo, da je dolžna tožnici v roku štirih let od pravnomočnosti sklepa o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave plačati (le) 50 % v prvem odstavku I. točke izreka sodbe ugotovljenih terjatev, kar pa ne pomeni, da tožnica v tem delu ni uspela. Njena terjatev je bila ugotovljena v celoti, nato pa je bila zaradi dejstva, nastalega v sferi tožene stranke, naložena v plačilo v omejenem obsegu. Po presoji pritožbenega sodišča je zato tožnica do stroškov postopka, ki so bili odmerjeni s sodno odločbo šele po pravnomočnosti sklepa o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave, upravičena tako po temelju kot v celotni pravilno odmerjeni višini.

6. Ker uveljavljani pritožbeni razlogi ter razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niso podani, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu z 2. točko 365. člena ZPP potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

7. Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 154, 154/3.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 217.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.