VDSS sodba Pdp 527/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-12-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Samo Puppis

plača - plačilo za delo - obveznost plačila

Sodišče prve stopnje je pravilno ugodilo tožničinemu zahtevku za izplačilo neizplačanih plač v znesku 4.094,00 EUR. To je znesek, ki se omenja v spornem zapisu na redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožnica. Na odpoved je lastnoročno zapisala znesek 4.094,00 EUR, toženec pa je pripisal: „Navedeni znesek bom poravnal v čim krajšem času,“ in se podpisal. Toženec, ki tega pripisa ni zanikal (in tega tudi v pritožbi ne zanika), v pritožbi neutemeljeno nasprotuje dejanskim ugotovitvam sodišča prve stopnje in se zavzema za ugotovitev, da tožnici dolguje le 1.500,00 EUR.

I. Pritožbi tožeče stranke se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v odločitvi o stroških postopka delno spremeni tako, da se znesek stroškov postopka, ki jih mora tožena stranka povrniti tožeči stranki, poviša z zneska 436,80 EUR na znesek 893,97 EUR.

II. V preostalem se pritožba tožeče stranke in v celoti pritožba tožene stranke zavrneta in se potrdi nespremenjeni del izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje.

III. Tožena stranka krije sama svoje pritožbene stroške, tožeči stranki pa je dolžna v roku 15 dni povrniti stroške pritožbenega postopka 94,75 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo naložilo tožencu, da tožnici v 15 dneh plača 4.094,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. 3. 2014 dalje do plačila in ji povrne njene stroške postopka v višini 436,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo po poteku 15-dnevnega izpolnitvenega roka dalje.

2. Zoper sodbo se pritožujeta obe pravdni stranki.

3. Tožnica se pritožuje zoper odločitev o stroških postopka. Navaja, da je upravičena do stroškov v višini 1.285 točk, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, vendar to ustreza znesku 589,82 EUR, kar skupaj z 2 % materialnih stroškov in 20 % DDV znese 721,32 EUR. Poleg navedenega je tožnica upravičena še do stroškov poštnin, kilometrine in sodne takse, kar skupaj znese 436,80 EUR. Skupaj je torej upravičena do 1.158,73 EUR stroškov postopka in ne le do 436,80 EUR, kolikor ji je prisodilo sodišče prve stopnje. Predlaga, da pritožbeno sodišče na ta način spremeni sodbo sodišča prve stopnje.

4. Toženec se pritožuje zoper sodbo v celoti iz vseh pritožbenih razlogov po 338. člena ZPP. Navaja, da je večino prisojenega zneska tožnici že plačal, dolguje ji le še 1.500,00 EUR. Tožnica je sama izpovedala, da se s tožencem o dolgovanem znesku nista pogovarjala. Toženec se je nerodno izrazil, ko je na odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnice zapisal „navedeni znesek“, vendar to ne more biti edini razlog, da je sodišče verjelo tožničini izpovedi, da je bil znesek zapisan, preden je toženec dopisal, da bo znesek poravnal in se podpisal. Poleg tega sta stranki na isti dokument pisali z različnimi pisali. Glede na navedeno je jasno, da je bil znesek zapisan kasneje. Tožnica bi znesek lahko zapisala v isti obliki, kot je zapisala odpoved in tudi to izjavo dala v podpis tožencu. V sodbi ni dokazne ocene izpovedi tožnice, sodišče se ni opredelilo do izpovedi toženca, da dolguje le še 1.500,00 EUR, kar predstavlja neplačano plačo za februar in marec 2014. V zvezi z izvodom odpovedi, ki ga je predložil toženec, je sodišče ugotovilo, da ga je toženec predložil prepozno, hkrati pa je ocenilo, da je bil znesek s črnim pisalom zapisan kasneje, kot je bila sestavljena odpoved, kar nasprotuje samo sebi. Poleg tega je sodišče na naroku za glavno obravnavo v to listino vpogledalo in jo vložilo v spis ter sprejelo sklep, da se tudi ta listina prebere in da se pri grafologu opravi poizvedba. Torej je listino upoštevalo. Ni pojasnilo, zakaj ni izvedlo dokaza z grafologom. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni in zahtevek zavrne oziroma, da sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

5. Tožnica je v odgovoru na pritožbo toženca predlagala zavrnitev pritožbe.

6. Pritožba tožnice je delno utemeljena, pritožba toženca ni utemeljena.

7. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.), ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo presojanih bistvenih kršitev določb postopka, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in da je odločitev (razen glede stroškov postopka) tudi materialnopravno pravilna.

8. Neutemeljena je pritožbena navedba toženca, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do izpovedi tožnice in toženca. Dokazna ocena izvedenih dokazov je iz obrazložitve izpodbijane sodbe razvidna in daje tudi zadostno podlago za odločitev. Zato ni podana relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z 8. členom ZPP. Prav tako ni podana relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka v zvezi z določbo 286. člena ZPP. Toženec v pritožbi sicer pravilno navaja, da je sodišče prve stopnje glede na dokazni sklep, sprejet na glavni obravnavi, ki je med izvedenimi dokazi zajemal tudi odpoved, predloženo z njegove strani, v sodbi napačno razlogovalo, da te listine kot prepozne ni upoštevalo. Vendar pa takšna napačna uporaba 286. člena ZPP ne vpliva na pravilnost in zakonitost odločitve, saj za sprejem izpodbijane odločitve ni bila pomembna odpoved, ki jo je predložil toženec, ampak odpoved, ki jo je predložila tožnica. Ta izvod odpovedi je namreč tisti, ki vsebuje ročni zapis, v zvezi s katerim je tožnica zahtevala priznanje vtoževanega zneska. Iz obrazložitve sodbe jasno izhajajo razlogi za odločitev o utemeljenost tožbenega zahtevka po takšni podlagi. Razlogi sodbe v tem delu in tudi sicer niso v nasprotju, tako da je neutemeljen očitek absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tudi ne drži, da sodišče prve stopnje ni navedlo, zakaj ni izvedlo dokaza z grafologom. Na naroku z dne 30. 3. 3016 je jasno predvidelo možnost, da izvedba tega dokaza ne bo mogoča oziroma, da s tem dokazom ne bo mogoče ugotoviti okoliščin, ki jih zatrjuje tožnica. Tako je kasneje tudi res ugotovilo, na podlagi izvedenčevega sporočila, ki je bilo vročeno tudi obema strankama. Sploh pa je grafologa predlagala tožnica, zato se toženec v svoji pritožbi ne more uspešno zavzemati za izvedbo tega dokaza oziroma za natančnejšo obrazložitev neizvedbe tega dokaza.

9. Sodišče prve stopnje je pravilno ugodilo tožničinemu zahtevku za izplačilo neizplačanih plač v znesku 4.094,00 EUR. To je znesek, ki se omenja v spornem zapisu na redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožnica 18. 3. 2014. Na odpoved je lastnoročno zapisala znesek 4.094,00 EUR, toženec pa je pripisal: „Navedeni znesek bom poravnal v čim krajšem času,“ in se podpisal. Toženec, ki tega pripisa ni zanikal (in tega tudi v pritožbi ne zanika), v pritožbi neutemeljeno nasprotuje dejanskim ugotovitvam sodišča prve stopnje in se zavzema za ugotovitev, da tožnici dolguje le 1.500,00 EUR. Neutemeljeno navaja, da naj bi se je pri zapisu na odpovedi le nerodno izrazil, ter da takrat na odpovedi ni bil zapisan noben znesek. Na to, da je najprej tožnica zapisala dolgovani znesek, nato pa je toženec potrdil svoj dolg, je sodišče pravilno sklepalo že iz formulacije pripisa toženca („navedeni znesek“). Poleg tega je upoštevalo, da je tožnica v svoji izpovedi natančno pojasnila, kdaj in s kakšnim pisalom je odpoved podpisala ter kdaj in s kakšnim pisalom je ona zapisala znesek, toženec pa dopisal, da bo znesek poravnal in se podpisal. Tudi ne drži, kar navaja toženec v pritožbi, da sta toženčev dopis in znesek, ki ga je zapisala tožnica, napisana z različnimi pisali. Kot je razlogovalo že sodišče prve stopnje, je oboje zapisano s črnim pisalom, res pa je tožničin podpis odpovedi pogodbe o zaposlitvi modre barve, vendar je tožnica v izpovedi pojasnila, da je odpoved podpisala že dan pred vročitvijo tožencu. Pritožbeno sodišče se strinja z dokazno oceno sodišča prve stopnje, tudi glede tega, da je potek dogodkov, kot izhaja iz izpovedi tožnice, bolj verjeten od tistega, za katerega se zavzema toženec. Tega tudi ne more spremeniti okoliščina, da tožnica dolgovanega zneska ni napisala v enaki obliki, kot je napisala odpoved pogodbe o zaposlitvi.

10. Materialnopravno zmotna pa je odločitev sodišča prve stopnje o stroških postopka, v katero pritožbeno sodišče posega na pritožbo tožnice. Sodišče prve stopnje je tožnici, ki je v sporu v celoti uspela (prvi odstavek 154. člena ZPP) na podlagi Odvetniške tarife (Ur. l. RS, št. 2/15) pravilno priznalo naslednje priglašene stroške: posvet s stranko 100 točk, pregled dokumentacije 50 točk, tožba 300 točk, vloga 225 točk, prva obravnava 300 točk, odsotnost iz pisarne 80 točk, druga obravnava 150 točk in odsotnost iz pisarne 80 točk. To znese skupaj 1.285 točk, kar predstavlja 589,82 EUR, ob upoštevanju še 2 % materialnih stroškov in 22 % DDV, do katerih je upravičena, pa 733,97 EUR in ne 438,80 EUR, kot je napačno izračunalo sodišče prve stopnje. Poleg navedenega tožnici pripada tudi sodna taksa v višini 160,00 EUR, kot utemeljeno navaja v pritožbi, kar skupaj znese 893,97 EUR. Ne pripada pa tožnici poštnina, saj je vključena že v materialne stroške (drugi odstavek 11. člena Odvetniške tarife) in tudi ne stroški prevoza tožničinega pooblaščenca, ki ima sedež A., tj. izven kraja sedeža sodišča v B..

11. Glede na zgoraj navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi tožnice delno ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo v odločitvi o stroških postopka tako, da je znesek stroškov postopka, ki jih mora toženec povrniti tožnici, povišalo z zneska 436,80 EUR na znesek 893,97 EUR (5. alineja 358. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 351. člena ZPP). V preostalem je pritožbo tožnice in v celoti pritožbo toženca zavrnilo in potrdilo nespremenjeni del izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje, saj je ugotovilo, da niso podani niti drugi uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere pazi po uradni dolžnosti (353. člen ZPP).

12. Tožnica je s pritožbo delno uspela, zato je upravičena do povračila dela priglašenih stroškov (drugi odstavek 154. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 165. člena ZPP). Ob upoštevanju vrednosti izpodbijanega stroškovnega dela sodbe (721,93 EUR) znaša tožničin uspeh s pritožbo 63,3 %. Tožnica je upravičena do priglašenih stroškov (list. št. 45) pritožbe v višini 150 točk, kar ob upoštevanju 2 % materialnih stroškov, 22 % DDV in 64,00 EUR sodne takse za pritožbo skupaj znese 149,68 EUR. Do povračila stroškov dopisa stranki ni upravičena, saj teh stroškov ni izkazala. Ob upoštevanju pritožbenega uspeha, je upravičena do povračila 94,75 EUR pritožbenih stroškov, ki jih mora povrniti tožena stranka. Do povračila stroškov odgovora na pritožbo pa tožnica ni upravičena, saj odgovor na pritožbo ni v ničemer pripomogel k pravilni rešitvi v obravnavani zadevi (prvi odstavek 155. člena ZPP). Toženec svoje pritožbene stroške krije sam, ker s pritožbo ni uspel (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.