VDSS sklep Pdp 740/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-01-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Marko Hafner (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

Tožnik ni izkazal pravnega interesa za vložitev tožbe, saj je sodišče prve stopnje že odločalo o identičnem zahtevku v drugi zadevi, ki je bila potrjena z odločitvijo Višjega delovnega in socialnega sodišča Pdp 1644/2014. Odločitev v tej zadevi je pravnomočna, saj je pritožbeno sodišče potrdilo izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje. Pravnomočna sodba pa preprečuje vnovično odločanje o istem zahtevku med dvema strankama (ne bis in idem). Po določbi drugega odstavka 319. člena ZPP mora sodišče med postopkom ves čas po uradni dolžnosti paziti, ali je že stvar pravnomočno razsojena. Če ugotovi, da je bila pravda začeta o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno odločeno, zavrže tožbo. Zato je sodišče utemeljeno odločilo, da se tožba tožnika zavrže (274. člen ZPP).

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

1. Sodišče je izdalo sklep, s katerim je odločilo, da se tožba tožnika, ki jo je sodišče prejelo dne 2. 7. 2015, zoper toženo stranko, zaradi izstavitve listine o prenehanju delovnega razmerja pri toženi stranki z uradno zaznambo - potrdilom, kdaj (datum) je postala dokončna in pravnomočna, zavrže (I. točka izreka). Odločilo je, da je tožnik dolžan toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 342,70 EUR, v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od tako določene zapadlosti dalje do plačila, vse pod izvršbo (II. točka izreka).

2. Tožnik vlaga pritožbo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz prvega in drugega odstavka 339. člena ZPP (14. točka), zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Sodišče je v svoji odločitvi sprejelo v celoti trditve tožene stranke, ni pa sledilo tožnikovemu hotenju in interesu, pri čemer se tožena stranka želi izogniti izpolnitvi njegovega tožbenega zahtevka. Njegov pravni interes je pridobitev zahtevane listine. Trditve tožene stranke so neresnične, nikoli argumentirane in podkrepljene z dokazi. Ne drži, da je tožnik soglašal s sklepom tožene stranke. S tožbo z dne 1. 7. 2015 tožnik zahteva listino, ki mu jo tožena stranka noče vročiti na njegovo pisno zahtevo z dne 19. 5. 2015. Sodišče ni izvedlo dokaznega postopka in nikoli ni zaslišalo A.A., B.B., C.C. in še koga. Pričakuje, da pritožbeno sodišče toženi stranki naloži, da tožnik v določenem roku predloži - vroči predmetno listino. Kot dokaze navaja dopis Ministrstva za delo, z dne 5. 5. 1998, ZDR-90, ZDR-02, branžno Kolektivno pogodbo za dejavnost zdravstva in socialnega varstva RS, Sklep Vlade RS: Sklep o kriterijih za sklepanje pogodb o zaposlitvi direktorjev javnih zavodov.

3. Tožena stranka podaja odgovor na pritožbo in v celoti prereka pritožbene navedbe tožnika ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo kot neutemlejeno zavrne in potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

4. Tožnik je podal odgovor na odgovor tožene stranke, pri čemer navaja, da v celoti zavrača trditve tožene stranke. Obširno navaja svoja stališča. Gre za kršitve tožene stranke, ki ga je materialno in moralno hudo prizadelo, tako pritožbenemu sodišču predlaga, da v celoti zavrne navedbe tožene stranke, da bi tožnik nosil stroške v tej pravdi.

6. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo niti tistih bistvenih kršitev določb postopka, ki jih tožnik uveljavlja v pritožbi in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

7. Ni podana zatrjevana bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je sicer podana, če ima sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa če je izrek nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom iz sklepa ali če sklep sploh nima razlogov ali v njem niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Tožnik je v tožbi navajal, da mu tožena stranka še vedno ni izdala ustrezne listine „sklepa o prenehanju delovnega razmerja“, čeprav je z delom prenehal že 18. 2. 1998. Z navedenim pa naj bi mu omejili pravico do uveljavljanja njegovih pravic. Povsem jasne in argumentirane so ugotovitve sodišča prve stopnje, da gre v konkretnem primeru za že razsojeno stvar. Torej je odločitev sodišča prve stopnje jasno obrazložena.

8. Pritožbeno sodišče je enako kot že sodišče prve stopnje vpogledalo v zadeve Pd 37/2014, Pd 389/2010 in Pd 30/2015 in ugotavlja, da tožnik ni izkazal pravnega interesa za vložitev tožbe, saj je sodišče prve stopnje že odločalo o identičnem zahtevku v zadevi Pd 37/2014, ki je bila potrjena z odločitvijo Višjega delovnega in socialnega sodišča s sklepom Pdp 1644/2014 z dne 29. 1. 2015. Odločitev v tej zadevi je pravnomočna, saj je pritožbeno sodišče potrdilo izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje. Že v zadevi Pdp 1644/2014 z dne 29. 1. 2015 je pritožbeno sodišče navedlo, da bi očitno tožnik z navidezno drugačnim oblikovanjem tožbenega zahtevka želel zaobiti zakonsko določene prekluzivne roke v zvezi s prenehanjem delovnega razmerja. Pravnomočna sodba namreč preprečuje vnovično odločanje o istem zahtevku med dvema strankama (ne bis in idem). Po določbi drugega odstavka 319. člena ZPP mora sodišče med postopkom ves čas po uradni dolžnosti paziti, ali je že stvar pravnomočno razsojena. Če ugotovi, da je bila pravda začeta o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno odločeno, zavrže tožbo. Skladno z določili 274. člena ZPP, je sodišče tudi v tem konkretnem primeru utemeljeno odločilo, da se tožba tožnika zavrže.

9. Pa tudi sicer glede na pritožbene navedbe tožnika pritožbeno sodišče tožniku pojasnjuje, da delovnopravna zakonodaja določa prekluzivni rok 30 dni za vložitev tožbe in sicer od prenehanja delovnega razmerja (prenehanje delovnega razmerja 18. 2. 1998). Prav tako je potrebno poudariti, da kakršnekoli denarne terjatve iz naslova delovnega razmerja zastarajo v obdobju pet let. Tako tudi ni mogoče slediti pritožbenim navedbam tožnika, da naj bi prvostopenjsko sodišče s sklepom Pd 81/2015 z dne 19. 5. 2016 zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje, zmotno uporabilo materialno pravo in zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka.

10. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno odločilo o stroških postopka skladno z določili Odvetniške tarife upoštevaje pri tem tudi določila ZPP o potrebnih stroških postopka.

11. Ker niso podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno tožnikovo pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

12. Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka, saj le-ti niso pripomogli k rešitvi zadeve. Odločitev o pritožbenih stroških postopka temelji na določilih 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.