VDSS Sodba Psp 74/2017
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-06-01

Nada Perič Vlaj (preds.), Jože Cepec (poroč.), Edo Škrabec

INVALIDI - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE - SOCIALNO ZAVAROVANJE

Tožnik ni sposoben za pridobitno delo. Zato je pravilno uvrščen v I. kategorijo invalidnosti, s priznanjem pravice do invalidske pokojnine.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v IV. točki izreka glede zneska 618,13 EUR spremeni tako, da se ta zniža na 514,06 EUR.

II. V preostalem se pritožba zavrne in v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo odpravilo odločbo toženke št. ... z dne 1. 2. 2016 in odločbo št. ... z dne 30. 10. 2015 (I. točka izreka), tožnika zaradi bolezni od 27. 3. 2014 razvrstilo v I. kategorijo invalidnosti in mu od tega dne dalje priznalo pravico do invalidske pokojnine (II. točka izreka), toženko zavezalo, da v roku 30 dni po pravnomočnosti sodbe izda odločbo o odmeri pokojnine (III. točka izreka) in sklenilo, da je toženka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 618,13 EUR v roku 15 dni po poteku paricijskega roka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka).

V dokaznem postopku je tudi s pomočjo sodne izvedenke psihiatrinje izredne profesorice dr. A.A. ugotovilo, da je tožnikovo zdravstveno stanje takšno, da pri njemu zaradi zmanjšanja spoznavnih sposobnosti, ki so nastale tekom oziroma po zaključku hospitalizacije, ni preostale delovne zmožnosti.

2. Pritožuje se toženka. V pritožbi navaja, da je sodišče zmotno oziroma nepopolno ugotovilo dejansko stanje in zmotno uporabilo materialno pravo. Pri tožniku še obstoji možnost zdravljenja ali ukrepov medicinske rehabilitacije in je zato v povezavi s tem potrebna nadaljnja diagnostika. Pri tožniku tako ni mogoče ugotoviti invalidnosti, kakor jo določa 63. člen ZPIZ-2 in je bila pravilna dokončna odločitev toženke o zavrnitvi zahteve za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Pri tožniku gre za relativno mlado osebo, pri kateri glede na starost ni pričakovati kognitivnih motenj. Glede diagnostičnega postopka, ki je bil pomanjkljiv in neizveden v celoti, obstaja preveč odprtih vprašanj, posledično tudi zdravljenje. Izvedenka je navedla, da je bolezen depresija v remisiji in, da so v določenem obdobju psihoaktivne snovi lahko zmanjševale kognitivne zmožnosti. Navedba sodne izvedenke, da ni razloga, da bi sklepala o uporabi psihoaktivnih snovi in glede opustitve uživanja le-teh, pa so predvidevanja sodne izvedenke in ne gre za objektivno ugotovljeno dejstvo. To je ostalo nerazčiščeno. Toženka je tudi opozorila na prejemanje določenih zdravil, ki lahko vplivajo na spoznavne sposobnosti. Obstoji razhajanje med argumentiranim stališčem toženke in med mnenjem sodne izvedenke, ki ni bilo razjasnjeno kljub zaslišanju. Ker ni podlage za razvrstitev tožnika v I. kategorijo invalidnosti tudi ni podlage za priznanje pravice do invalidske pokojnine. Sodišče je zavrnilo dokazni predlog toženke po pritegnitvi drugega sodnega izvedenca. Toženka je opozorila na nasprotje v mnenju, da je sodna izvedenka navedla, da se je pri tožniku stanje bistveno popravilo po zaključku hospitalizacije, prav tako pa je v celoti vztrajala pri že podanih pripombah zoper izvedensko mnenje in uveljavljala tudi bistveno kršitev postopka. Sodišče ni sledilo načelu materialne resnice. V posledici tega je bilo dejansko stanje nepopolno oziroma zmotno ugotovljeno. Toženki je v III. točki izreka bilo naloženo odločitev o odmeri invalidske pokojnine. V skladu s sodno prakso bi bilo potrebno naložiti tudi odločitev o izplačevanju le te. Toženka se pritožuje tudi zoper odločitev o stroških postopka, saj ni podlage za priznanje 618,13 EUR stroškov. Skupni seštevek je v nasprotju s seštevkom specificiranih stroškov. Sodišče je priznalo 300 točk za tožbo, 300 točk za zastopanje na prvem naroku, 150 točk za sestavo pripravljalne vloge in 150 točk za zastopanje na drugem naroku za glavno obravnavo. Skupno 900 točk, kar znese ob vrednosti točke 0,459 EUR 413,10 EUR. Šteti je potrebno še materialne stroške v znesku 8,26 EUR (2 % 900 točk) tako, da skupaj stroški znašajo 421,36 EUR skupaj z DDV 514,06 EUR.

4. Pritožbeno sodišče je opravilo preizkus izpodbijane sodbe v obsegu pritožbenih navedb in kakor to določa drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami). Po opravljenem preizkusu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopenjsko sodišče glede glavne stvari pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in na tako ugotovljeno dejansko pravilno tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Pri sklepu o stroških postopka pa je prišlo do napačne uporabe materialnega prava v posledici napačnega seštevka priznanih in potrebnih stroškov tožnika. Ti stroški znašajo 514,06 EUR, kakor pravilno ugotavlja tožena stranka in ne 618,13 EUR. V tem obsegu je bilo potrebno pritožbi ugoditi.

5. Pritožba očita prvostopenjskemu sodišču, da pri tožniku še obstoji možnost zdravljenja ali ukrepov medicinske rehabilitacije in da je potrebna v zvezi s tem tudi nadaljnja diagnostika ter tako ni podana invalidnost, kakor jo določa 63. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 96/12 s spremembami).

6. Tožena stranka je iz zgoraj navedenega razloga zavrnila zahtevo tožnika za priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Prvostopenjsko sodišče je glede glavne bolezni tožnika, ki lahko vpliva na njegovo delovno zmožnost, postavilo sodno izvedenko psihiatrične stroke, izredno profesorico, dr. A.A., ki je ugotovila, da je tožnik prebolel hudo depresivno epizodo s psihotičnimi znaki. Ob tem je pomembno, da so njegove funkcionalne zmožnosti že primarno nizke. Po preboleli hudi depresiji so se funkcionalne zmožnosti še dodatno znižale, pojavili so se tudi epileptični napadi. Izvedenka je pojasnila, da duševna bolezen, kot je huda depresija s psihotičnimi znaki, lahko povzroči pomembno zmanjšanje spoznavnih sposobnosti in upad sposobnosti na vseh življenjskih področjih. Izboljšanje teh sposobnosti v nekaterih primerih ni mogoče, posebej pogosto je tako pri slabše intelektualno opremljenih osebah, ki se že zaradi primarno manjših intelektualnih sposobnosti ne zmorejo prilagoditi na spremembe, med katerimi je tudi upad spoznavnih sposobnosti. Delo, ki ga je tožnik opravljal pred boleznijo je bilo rutinsko in njemu domače. Kakršnakoli sprememba delovnega procesa bi pri njem povzročila psihične težave že prej. Po preboleli depresiji pa so bile njegove prilagoditvene sposobnosti še dodatne zmanjšane in verjetnosti, da bi lahko opravljal drugo delo ni. Navedeno je bilo s strani izvedenke v zadostni meri strokovno in jasno pojasnjeno, tako da prvostopenjsko sodišče v zvezi s tem ni imelo nobene podlage za sprejem dokaznega predloga tožene stranke o postavitvi še drugega izvedenca.

7. Mnenje drugih izvedencev se v skladu z 254. členom ZPP pribavi takrat, če so v mnenju izvedenca nasprotja ali pomanjkljivosti, ali če nastane utemeljen dvom o pravilnosti podanega mnenja, te pomanjkljivosti ali dvom pa se ne dajo odpraviti s samim zaslišanjem. Takšnih razlogov v danem primeru ni bilo. Prvostopenjsko sodišče je izvedenko na glavni obravnavi zaslišalo, ta je svojo pisno izvedensko mnenje dodatno pojasnila. Z depresijo se je stanje na področju intelektualnih zmožnosti tožnika še poslabšalo, kar je z gotovostjo ugotovil tudi klinični psihološki izvid, ki je bil opravljen po tem, ko so glavni simptomi že izveneli. Poglavitni razlog pridobitne nezmožnosti je dodatna prikrajšanost prilagoditvenih sposobnosti po preboleli psihotični motnji in sedaj tudi že po organskih posledicah napadov, ki se pojavljajo. V psihiatrični bolnišnici so bili pozdravljeni psihopatološki fenomeni v smislu blodenj, halucinacij, zmotnih prepričanj ali zaznav. Tisto kar je ostalo pa so zmanjšane kognitivne zmožnosti, ki so dokazane s klinično psihološkim izvidom in so razvidni v psihiatričnem intervjuju.

8. Očitek neizpeljanih diagnostičnih postopkov, ki bi izključevali kak drug vzrok upada spoznavnih sposobnosti, kot to zatrjuje toženka, je izvedenka jasno pojasnila na glavni obravnavi, ko je navedla, da tožnik opravlja diagnostični postopek v okviru nevrološke obravnave, da pa ti izvidi ne morejo vplivati na njegovo stanje oziroma ne morejo omogočiti nobenega dodatnega zdravljenja, ki bi omogočilo, da bi se to stanje bistveno popravilo. Kljub temu, da je huda psihotična depresija v remisiji, so v določenem obdobju psihoaktivne snovi zmanjšale kognitivne zmožnosti in kljub temu, da je tožnik opustil in prenehal z uporabo vseh psihoaktivnih snovi, ki bi vplivale na njegovo kognitivno funkcioniranje. Njegovo funkcioniranje kakršno je sedaj je na ravni, da tožnik ni sposoben za pridobitno delo.

9. Očitek, da je ostalo nerazčiščeno, ali tožnik še uporablja psihoaktivne snovi in glede opustitve uživanja le-teh, ni na mestu. Za takšen zaključek, kot ga je podala sodna izvedenka, je ta imela podlago v psihiatričnih izvidih, v navedbah osebne zdravnice, da je bil tožnik 10 let odvisen od alkohola in da od leta 2011 dalje abstinira, v opisu ob sprejemu v bolnico in ob odpustu iz nje ter tudi na podlagi psihiatrične anamneze podane s strani samega tožnika. Na navedenih dejstvih je temeljil zaključek sodne izvedenke, glede uživanja oziroma opustitve uživanja psihoaktivnih snovi s strani tožnika. Na podlagi česa toženka trdi, da tožnik uživa psihoaktivne snovi v pritožbi ne navede.

10. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z dokazno oceno in ugotovljenim dejanskim stanjem prvostopenjskega sodišča, ki je tudi uporabilo pravilno pravno podlago (63. člen ZPIZ-2) in tožnika pravilno razvrstilo v I. kategorijo invalidnosti in mu od 27. 3. 2014 priznalo tudi pravico do invalidske pokojnine.

11. Tožena stranka je dolžna izdati v roku 30 dni po pravnomočnosti sodbe odločbo o odmeri pokojnine. Po mnenju pritožbenega sodišča zajema odločitev o priznani pravici in o odmeri te pravice tudi vprašanje glede izplačevanja le-te. Za to je tožena stranka zadolžena, sistemsko že na podlagi zakonskih pooblastil v ZPIZ-2.

12. Utemeljena je pritožba v delu, ki se nanaša na odločitev o stroških postopka, kakor izhaja iz 12. točke obrazložitve napadene sodbe je sodišče tožniku priznalo 900 točk, kar ob vrednosti točke 0,459 EUR znaša 413,10 EUR. Dodatno je priznalo še izdatke v pavšalnem znesku 8,26 EUR in 22 % DDV. Kar je tožnik zahteval več ali drugače, je sodišče menilo, da ni podlage. Seštevek navedenih vrednosti (413,10 EUR + 2 % materialnih stroškov + 22 % DDV) znaša 514,06 EUR in ne 618,13 EUR.

13. Na podlagi dosedaj navedenega je pritožbeno sodišče deloma ugodilo pritožbi v zvezi z odmerjenimi stroški postopka, v ostalem pa pritožbo v skladu s 353. členom ZPP zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, saj niso podani razlogi iz katerih se sodba lahko izpodbija in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.