VDSS Sodba Pdp 125/2017
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-06-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Samo Puppis

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - trpinčenje na delovnem mestu

Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da se je obseg tožničinega dela zmanjšal, in da je tožena stranka preostale delovne naloge tožnice prenesla na druge zaposlene. Gre za organizacijski poslovni razlog, na obstoj katerega ne more vplivati nadaljnja potreba po opravljanju (določenega obsega) tožničinega dela.

Sodišče prve stopnje je pravilno presodilo, da je bil odvzem določenih nalog tožnice in naložitev drugih, tudi manj zahtevnih, utemeljen z vidika poslovanja tožene stranke, in zato pravilno ni ugotovilo elementov trpinčenja na delovnem mestu.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov nezakonita, da delovno razmerje tožnici pri toženi stranki ni prenehalo in da traja do izdaje sodbe sodišča prve stopnje, za priznanje delovne dobe, prijavo v zavarovanje ter za obračun in plačilo nadomestila plače z zakonskimi zamudnimi obrestmi; za plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo v znesku 17.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi; za plačilo 2.703,62 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Odločilo je še, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo (razen zoper del, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka) se pritožuje tožnica iz vseh treh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP. Navaja, da razlogi za odpoved pogodbe o zaposlitvi ne smejo biti povezani z osebo delavca. Tožena stranka ni dokazala obstoja odpovednega razloga. Kontrola depozitov pri toženi stranki še vedno obstaja, ni prišlo do občutnega zmanjšanja obsega dela. Finančno je za toženo stranko ugodneje, da se je zaradi podaljšanja ročnosti depozitov zmanjšalo njihovo število. Elektronska oblika sklepov o izvršbi ne pomeni velike časovne pridobitve, saj je bilo treba tudi te sklepe šifrirati, izpisovati, kar prej ni bilo potrebno. Tožnica ni prejela nobenih pisnih navodil in tudi ne sprememb v opisu del in nalog, med katerimi vnos sklepov o izvršbi ni bil naveden. Sodišče ni upoštevalo tretjega odstavka 88. člena ZDR, da mora delodajalec proučiti, ali je možno delavca zaposliti na drugih delih oziroma ga prekvalificirati. Tožena stranka je istočasno, ko se je pripravljala tožničina odpoved, v isti sektor sprejela A.A. za nedoločen čas, z enako pogodbo o zaposlitvi, čeprav je imela tožnica višjo izobrazbo in več let delovnih izkušenj. Tožnica namere o prenehanju delovnega razmerja ni prebrala. Tožena stranka glede odločitve o odškodnini zaradi trpinčenja navaja, da se je bolniški list nahajal v odprti kuverti, kar pomeni, da je bila tožena stranka seznanjena z vsebino. B.B. je sodelavko s kričanjem, kaj naj stori s tožnico, napotila iskat kuverto, v povišanih tonih ji je preklicala zadolžitve. Kljub kasneje najdenemu bolniškemu listu, kazni ni preklicala. Tožnica ni imela zadolžitev, dokler z elektronskim sporočilom ni zaprosila za to. Čeprav je imela edina v oddelku poleg B.B. višjo izobrazbo, je le tožnica prejela zadolžitve od študentov, prejela pa je tudi skoraj vse stare zadolžitve. B.B. je od tožnice zahtevala, da 1000 dokumentov arhivira v treh dneh, kar je bilo nemogoče. Ko je tožnica ugotovila, da zadolžitev ne bo mogla izpolniti pravočasno, je bil psihični pritisk premočan, zato je imela epileptični napad in je bila hospitalizirana. Postopek v zvezi s trpinčenjem pri toženi stranki ni bil pravilno izveden in ni bil nikoli zaključen - tožnica je bila edina zaslišana, soočenja ni bilo, ni prejela zapisnika in tudi nobenega dokumenta, zato ne ve, kaj je komisija napisala. Ne drži, da tožnica svojega dela ni opravljala. B.B. ni zanikala, da je imela tožnica približno tri leta pisalno mizo za vrati, čeprav je bila v isti pisarni prosta normalna miza na normalnem mestu. Po elektronski pošti je tožnica prosila za daljši izhod, ostali delavci so bili brez tega lahko odsotni celo uro. Imela je veliko plus ur, ki jih je težko koristila. Ob nastopu delovnega mesta je B.B. rekla, da bo tožnici pokazala, kdo je ona, česar ni zanikala. Tožena stranka glede odločitve iz naslova razlike v plači navaja, da B.B. ni potrdila izpovedi C.C., da je kontaktiral z B.B., ki naj bi mu pojasnila, da tožnica številna dela zavrača in ugovarja, da zanje ni zadolžena. Tožena stranka ni imela razloga, da je tožnici odrekla izplačilo variabilnega dela plače. Sodišče ni zadostno ocenilo vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj (8. člen ZPP). Predlaga, da se izpodbijani del sodbe spremeni tako, da se zahtevku ugodi oziroma, da se izpodbijani del sodbe razveljavi in zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo predlagala njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.), ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje pri odločanju o izpodbijani odpovedi, vtoževani odškodnini zaradi trpinčenja in razliki v plači, ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Strinja se s pravnimi stališči in dejanskimi ugotovitvami sodišča prve stopnje.

6. Sodišče prve stopnje je pravilno presodilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi zakonita, podana iz utemeljenega poslovnega razloga (1. alineja prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih - ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/13 in nasl.), ki je onemogočal nadaljevanje dela pod pogoji iz tožničine pogodbe o zaposlitvi (drugi odstavek 89. člena ZDR-1).

7. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je tožnica 5. 1. 2015 sklenila pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto referent I - podpora poslovanju in da je delo opravljala v Sektorju podpore. V redni odpovedi z dne 17. 7. 2015 je tožena stranka navedla, da se je obseg del tožnice, tj. vnos prejetih sklepov o izvršbi in kontrola dokumentacije odprtih depozitov na poštah, bistveno zmanjšal in ker ta dela sodijo med enostavna dela, jih je bilo mogoče zaradi optimizacije delovnega procesa in s ciljem racionalizacije stroškov dela učinkovito prenesti na druge zaposlene v Sektorju podpore, zato delo tožnice ni več potrebno. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo obstoj tega poslovnega razloga, ne pa obstoj nedopustnega razloga za odpoved, ki bi bil povezan s trpinčenjem. Pritožbeno sodišče se strinja z dejanskimi ugotovitvami sodišča prve stopnje, torej tudi z dokazno oceno, glede katere pritožba neutemeljeno uveljavlja kršitev 8. člena ZPP, po katerem sodišče o tem, katera dejstva se štejejo za dokazana, odloči po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka.

8. V času podaje odpovedi je že veljal ZDR-1, zato se za presojo zakonitosti odpovedi uporablja ta zakon in ne prej veljavni Zakon o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02 in nasl.). Po četrtem odstavku 83. člena ZDR je bil delodajalec dolžan delavca o nameravani redni odpovedi iz poslovnega razloga obvestiti. Po tretjem odstavku 88. člena ZDR pa je bil delodajalec dolžan preveriti, ali je delavca mogoče zaposliti pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oziroma ali ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja, oziroma prekvalificirati za drugo delo. Ker tovrstne obveznosti niso več predpisane, se pritožba nanje neutemeljeno sklicuje.

9. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da se je obseg tožničinega dela zmanjšal in da je tožena stranka preostale delovne naloge tožnice prenesla na druge zaposlene. Gre za organizacijski poslovni razlog, na obstoj katerega ne more vplivati nadaljnja potreba po opravljanju (določenega obsega) tožničinega dela (kot v zadevi VIII Ips 50/2017). Zato ni odločilna pritožbena navedba, da kontrola depozitov pri toženi stranki še vedno obstaja. Neutemeljena je tudi pritožbena navedba, da občutnega zmanjšanja obsega dela ni bilo in da sklepi o izvršbi v elektronski obliki glede vnosa v bazo niso predstavljali časovne pridobitve. Da se je obseg dela tožnice, tudi v zvezi z vnosom sklepov o izvršbi, dejansko zmanjšal, je sodišče prve stopnje ugotovilo na podlagi izpovedi prič D.D. in E.E. Sicer pa bi lahko tožena stranka tožnici zakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga reorganizacije tudi, če do zmanjšanja obsega tožničinega dela niti ne bi prišlo. Glede na to, da je bila tožnici odpoved podana zaradi spremenjene organizacije dela in niti ne iz ekonomskega razloga, za presojo zakonitosti odpovedi tudi ni bistvena pritožbena navedba, da je manjše število depozitov s finančnega vidika za toženo stranko ugodneje.

10. Sodišče prve stopnje je upoštevalo, da se je tožnici v okviru opravljanja dela po pogodbi o zaposlitvi za delovno mesto referent I - podpora poslovanju zmanjšal obseg delovnih nalog, ter da je tožena stranka te preostale naloge prenesla na druge zaposlene. Tožnica v postopku pred sodiščem prve stopnje ni podala navedb v smeri, da sploh ni opravljala delovnih nalog po pogodbi o zaposlitvi, kar bi nenazadnje lahko bilo relevantno glede presoje, ali je prenehala potreba po opravljanju dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. Gre za pritožbeno novoto. Ni dopustno upoštevati pritožbenih navedb o tem, da vnosa sklepov o izvršbi tožnica med delovnimi nalogami v pogodbi o zaposlitvi ni imela, saj ni izkazala, da tega brez svoje krivde ni mogla uveljavljati že prej (prvi odstavek 337. člena ZPP).

11. Pravilna je tudi presoja sodišča prve stopnje, da na zakonitost odpovedi ne vpliva sklenitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas z A.A., ki je bila pred tem zaposlena za določen čas. Do te zaposlitve je prišlo že 23. 4. 2015, kar pa je še pred spremenjeno organizacijo (27. 5. 2015) in sistemizacijo (24. 6. 2015) ter skoraj tri mesece pred sporno odpovedjo.

12. Sodišče prve stopnje je pravilno zavrnilo tudi zahtevek za povračilo nepremoženjske škode zaradi trpinčenja na delovnem mestu. V skladu s četrtim odstavkom 6.a člena ZDR oziroma četrtim odstavkom 7. člena ZDR-1 je trpinčenje na delovnem mestu vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Sodišče prve stopnje je zaključilo, da ravnanja tožene stranke, konkretno vodje B.B., ne ustrezajo pojmu trpinčenja na delovnem mestu in zato ni podana protipravnost ravnanja kot eden od elementov odškodninske odgovornosti. Odškodninsko odgovornost delodajalca v primeru kršitve prepovedi trpinčenja na delovnem mestu se namreč presoja po splošnih pravilih civilnega prava, v skladu s tretjim odstavkom 45. člena ZDR oziroma 8. členom ZDR-1, kar je pravilno upoštevalo tudi sodišče prve stopnje.

13. Tožnica je B.B. očitala naslednja ravnanja: da je založila njen bolniški list, da ji je določena dela odvzela in druga naložila, da se je spreminjal njen obseg dela, da je morala opravljati delo za majhno mizico za vrati, da ji je dodelila dodatne zadolžitve za odlaganje dokumentacije v arhivu, da je morala odlagati dokumentacijo za nazaj, kontrolirati depozite, da je morala 1000 dokumentov odložiti v treh dneh, da je kričala nanjo, sodelavce pa prepričevala, naj se ne družijo s tožnico, da ji je dajala ponižujoče naloge glede na njeno izobrazbo, da ji je nalagala delo, ki ga ni mogla opraviti v rednem času, da je morala kuvertirati pošto in da je pooblaščenka za sprejem prijav nadlegovanja oziroma trpinčenja F.F. tožnici potrdila vse njene navedbe, ji rekla, da se ji vse skupaj ne zdi "fer" in da je pogumna, da se je v kaj takega spustila. Sodišče prve stopnje je glede nekaterih očitkov zaključilo, da ne držijo, za druge pa je našlo opravičljive razloge.

14. Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi priče B.B. raziskalo okoliščine dogodka glede izgube bolniškega lista. Priča je pojasnila, da se je kuverta z bolniškim listom zataknila med druge dokumente, zato jo sprva niso našli in je o bolniškem listu vprašala tožnico. Pritožba nejasno navaja, da B.B. kazni v zvezi s tem ni preklicala, pri čemer ni jasno niti to, za kakšno kazen naj bi šlo. Glede na izpoved priče, da se je bolniški list kasneje našel, da se je tožnici za dogodek opravičila in da z njo ni komunicirala na žaljiv način ali se nanjo drla, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da takšen dogodek niti sam zase niti v povezavi z drugimi ne predstavlja trpinčenja na delovnem mestu, saj ni niti graje vreden niti žaljiv niti očitno negativen.

15. Priča B.B. je tudi pojasnila, da je bil manjši obseg zadolžitev tožnice posledica poslovnih odločitev delodajalca, zato je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je bil odvzem določenih nalog in naložitev drugih, tudi manj zahtevnih, utemeljen z vidika poslovanja tožene stranke in zato ni ugotovilo elementov trpinčenja na delovnem mestu. Tudi naložitev opravil, ki so jih prej opravljali študentje (teh od novembra 2013 dalje niso več najemali), kaže na poslovno odločitev tožene stranke, ne pa na žaljivo, graje vredno ali očitno negativno ravnanje, kot je pravilno presodilo sodišče prve stopnje. Na podlagi izpovedi omenjene priče ter priče C.C. je ugotovilo še, da je tožnica od novembra 2013 odklanjala opravljanje določenih opravil, zato ji je bila njihova izvedba naložena v pisni obliki, kasneje, ko dela v aprilu 2014 še vedno ni opravila, pa ji je bil določen tudi rok. V pritožbi se tako neutemeljeno sklicuje na nerazumno kratek rok, s tem iz izpovedi B.B. izhaja tudi, da so ostali brez težav delo opravili sproti in v okviru delovnega časa.

16. Pritožba ne more uspeti s sklicevanjem na neustrezno izvedbo postopka kršitve v zvezi s prijavo trpinčenja. Iz izpovedi F.F., pooblaščenke za sprejem prijav nadlegovanja oziroma trpinčenja, ki je skladna z izpovedima prič B.B. in C.C., izhaja, da so pri toženi stranki opravili razgovor tako s tožnico kot tudi z B.B. in C.C., presodili, da dogodki niso imeli narave trpinčenja na delovnem mestu, ugotovitve sporočili tožnici in ji svetovali, da vodi dnevnik, ki bo lahko podlaga za obravnavo situacije v prihodnje. Čeprav zaključni pisni dokument glede tega ni bil izdan, to ne daje podlage za ugoditev zahtevku iz naslova trpinčenja.

17. Strinjati se je tudi z zaključkom sodišča prve stopnje, da elementi trpinčenja ne izhajajo iz trditev, da je tožnica sedela za manjšo pisalno mizo, ki je bila postavljena za vrati pisarne. Kot izhaja iz izpovedi B.B., so bile mize prilagojene standardom, tožnica pa ji tega tudi ni izpostavljala.

18. Ostale pritožbene navedbe (da je tožnica za razliko od sodelavcev potrebovala dovoljenje za daljši izhod, da je težko koristila presežek ur, da je B.B. izjavila, da bo tožnici pokazala, kdo je ona) predstavljajo nedopustno pritožbeno novoto. Pa tudi, če bi te navedbe držale, ne bi zadostovale za zaključek o trpinčenju tožnice pri toženi stranki.

19. Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo tudi o zahtevku iz naslova razlike v plači. Tožnica v pritožbi neutemeljeno nasprotuje zaključku sodišča prve stopnje, da je bila tožnica ustrezno ocenjena in da zato ni upravičena do izplačila variabilnega dela plače. Pri tem izpostavlja izpoved priče C.C. Vendar pa je sodišče prve stopnje ravno na podlagi izpovedi te priče pravilno zaključilo, da je ocena delovne uspešnosti tožnice temeljila na dejstvu, da je določena dela zavračala in se jim izogibala. Pri tem se je utemeljeno oprlo tudi na izpoved priče B.B.

20. Ker niso podani niti s pritožbo uveljavljani razlogi niti tisti, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo na podlagi 353. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (I. točka izreka).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen  7, 7/4, 8, 89, 89/1, 89/1-1.

Zakon o delovnih razmerjih (2002) - ZDR  - člen 6a, 6a/4, 45, 45/3, 83, 83/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.