VDSS sodba Pdp 819/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-12-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Ruža Križnar Jager

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - nadomestilo plače - nadomestilo med brezposelnostjo

Glede na pravnomočno odločitev o tem, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga nezakonita, da tožnici pogodba o zaposlitvi ni zakonito prenehala ter da jo je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo in ji za čas od 6. 6. 2014 do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, je tožničin zahtevek za obračun nadomestila plače za to obdobje, utemeljen. Vendar pa tožnici ne more iti to nadomestilo v polnem znesku tudi v obdobju, ko je prejemala denarno nadomestilo med brezposelnostjo s strani Zavoda za zaposlovanje. Tožnica je šest mesecev prejemala denarno nadomestilo med brezposelnostjo. Zato je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe spremenilo tako, da je tožena stranka tožnici dolžna obračunati bruto razliko med pripadajočim nadomestilom plače in prejetimi nadomestili plače med brezposelnostjo, in ji po odvodu davkov in prispevkov plačati ustrezni neto znesek. V presežku pa je tožničin tožbeni zahtevek zavrnilo, saj ji ne more iti poleg denarnega nadomestila med brezposelnostjo še celotno nadomestilo plače pri delodajalcu, ker bi bila v tem primeru neupravičeno obogatena.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu delno spremeni tako, da je tožena stranka dolžna od 6. 6. 2014 dalje do poziva na delo tožnici obračunati nadomestilo plače v znesku minimalne plače 789,15 EUR bruto mesečno, zmanjšanega za prejeta nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, in ji po plačilu akontacije dohodnine in prispevkov plačati ustrezni neto znesek, v presežku (glede višjega zneska mesečne plače in glede zneskovno določenih zneskov akontacije dohodnine, prispevkov in neto zneskov plače) pa se tožničin tožbeni zahtevek zavrne.

II. V preostalem se pritožba zavrne in se potrdi nespremenjeni del izpodbijane sodbe.

III. Tožena stranka je tožnici v roku 8 dni dolžna povrniti stroške revizije v višini 499,26 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9. dne dalje do plačila.

Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbe.

Tožnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, da se ugotovi, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi, podana 25. 4. 2014, nezakonita (I. točka izreka). Nadalje je ugotovilo, da tožnici s 6. 6. 2014 pogodba o zaposlitvi ni zakonito prenehala (II. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnico pozvati nazaj na delo, jo prijaviti v matično evidenco pokojninskega in invalidskega zavarovanja in ji za čas od 6. 6. 2014 do poziva nazaj na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, vključno z obračunom mesečne plače najmanj v znesku minimalne plače 789,15 EUR bruto in ji izplačati neto plačo 603,32 EUR mesečno z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. v mesecu za plačo iz preteklega meseca, akontacijo dohodnine in prispevke v znesku 185,83 EUR mesečno pa nakazati Davčni upravi RS (III. točka izreka). Odločilo je še, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti 619,15 EUR stroškov postopka v 8 dneh po prejemu pisnega odpravka sodbe, po izteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka).

2. Zoper sodbo je vložila pritožbo tožena stranka. Višje delovno in socialno sodišče je o pritožbi prvič odločilo s sodbo opr. št. Pdp 114/2015 z dne 15. 10. 2015, in sicer ji je ugodilo ter sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek zavrnilo ter odločilo, da vsaka stranka krije svoje pritožbene stroške. Tožnica je zoper to sodbo pritožbenega sodišča vložila revizijo, Vrhovno sodišče RS pa je njeni reviziji s sodbo in sklepom opr. št. VIII Ips 23/2016 z dne 30. 8. 2016 ugodilo tako, da je sodbo sodišča druge stopnje deloma spremenilo tako, da se pritožba tožene stranke delno zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi v točki I, II in delno v točki III izreka, razen v delu, ki se nanaša na odločitev o nadomestilu plače in stroških postopka (del točke III in točka IV izreka sodbe sodišča prve stopnje). V tem delu je sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo in vrnilo zadevo temu sodišču v novo sojenje. Odločitev o stroških revizijskega postopka je pridržalo za končno odločbo.

3. Predmet tega postopka je glede na dejstvo, da je sodba sodišča prve stopnje s sodbo Vrhovnega sodišča RS postala pravnomočna v I., II. in delno III. točki izreka, le še pritožba zoper del točke III izreka, ki se nanaša na odločitev o nadomestilu plače, in točka IV izreka, ki se nanaša na stroške postopka, ter odločitev o stroških pritožbenega in revizijskega postopka.

4. Zoper še nepravnomočni izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje se pravočasno po pooblaščencu pritožuje tožena stranka zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga zavrnitev tožbenega zahtevka, podredno pa razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Zatrjuje absolutno bistveno kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo določbe ZUTD, ki določa, da delavec v primeru ugotovitve nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja ne more prejeti celotnega nadomestila plače, temveč le razliko med prejetim denarnim nadomestilom in polnim nadomestilom plače. Priglaša pritožbene stroške.

5. Pritožba je bila vročena tožnici, ki nanjo po pooblaščencu pravočasno odgovarja, predlaga njeno zavrnitev ter potrditev izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

7. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere opozarja pritožba, niti tistih, na katere pazi po uradni dolžnosti, vendar je na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje delno zmotno uporabilo materialno pravo.

8. Zatrjevana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana. Izrek sodbe ni nerazumljiv in ne nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe; sodba ima razloge o odločilnih dejstvih in ti razlogi niso nejasni niti niso med seboj v nasprotju. Pritožbeno sodišče je sodbo v nepravnomočnem izpodbijanem delu lahko v celoti preizkusilo.

9. Predmet tega individualnega delovnega spora je bila presoja zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, podane tožnici s strani tožene stranke. Glede na pravnomočno odločitev o tem, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, podana 25. 4. 2014, nezakonita, da tožnici 6. 6. 2014 pogodba o zaposlitvi ni zakonito prenehala ter da jo je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo in ji za čas od 6. 6. 2014 do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, je tožničin zahtevek za obračun mesečne plače (pravilno: nadomestila plače) za to obdobje, utemeljen. Vendar pa pritožba pravilno opozarja, da tožnici ne more iti to nadomestilo v polnem znesku tudi v obdobju, ko je prejemala denarno nadomestilo med brezposelnostjo s strani Zavoda za zaposlovanje. Sodišče prve stopnje je kot nesporno ugotovilo, da je tožnica od 6. 6. 2014 dalje šest mesecev prejemala denarno nadomestilo med brezposelnostjo, zato je bilo treba izpodbijani del sodbe spremeniti tako, da je tožena stranka tožnici dolžna obračunati bruto razliko med pripadajočim nadomestilom plače in prejetimi nadomestili plače med brezposelnostjo, in ji po odvodu davkov in prispevkov plačati ustrezni neto znesek. V presežku je bilo treba tožničin tožbeni zahtevek zavrniti, saj ji ne more iti poleg denarnega nadomestila med brezposelnostjo še celotno nadomestilo plače pri delodajalcu, ker bi bila v tem primeru neupravičeno obogatena. Ker višina denarnega nadomestila med brezposelnostjo v postopku ni bila ugotovljena, nesporno pa ga je tožnica prejemala šest mesecev, je pritožbeno sodišče odločilo o opisnem zahtevku. Ob reševanju pritožbe je v okviru materialnopravnega preizkusa pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe spremenilo tudi v delu, v katerem so bili tožnici prisojeni po višini opredeljeni neto zneski mesečnega nadomestila plače in davkov oziroma prispevkov. Skladno z ustaljeno sodno prakso sodišče delavcu ne more prisoditi neto zneskov plače v po višini določenih denarnih zneskih(1) , zato je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, kot izhaja iz izreka te sodbe (5. alineja 358. člena ZPP).

10. Ker je tožnica s svojim tožbenim zahtevkom praktično v celoti uspela, je odločitev sodišča prve stopnje, da ji je tožena stranka dolžna povrniti stroške postopka pred sodiščem prve stopnje, pravilna. Glede na to je bilo treba pritožbo v tem delu kot neutemeljeno zavrniti in ker niso podani niti razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče potrdilo izpodbijano IV. točko izreka izpodbijane sodbe (353. člen ZPP).

11. Tožena stranka v predmetni zadevi ni uspela, zato sama krije svoje stroške postopka pred pritožbenim sodiščem (prvi odstavek 154. člena in drugi odstavek 165. člena ZPP). Tožnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj niso bili potrebni za postopek, odgovor na pritožbo namreč ni v ničemer pripomogel k rešitvi v obravnavani zadevi (prvi odstavek 155. člena ZPP).

12. Tožnica je uspela z revizijo v pretežnem delu, zato ji je tožena stranka dolžna povrniti stroške s tem pravnim sredstvom (prvi odstavek 154. člena in drugi odstavek 165. člena ZPP), in sicer: nagrado za postopek po tar. št. 3300 Zakona o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/08 in nasl. – ZOdvT) v višini 389,23 EUR, materialne stroške po tar. št. 6002 v višini 20,00 EUR, 22 % DDV v višini 90,03 EUR. Tožena stranka ji je tako dolžna povrniti skupno 499,26 EUR stroškov revizijskega postopka, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Višji zahtevani stroški nimajo podlage v ZOdvT.

(1) Obračunavanje in plačevanje ter stopnje prispevkov urejajo Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ( Ur. l. RS, št. 96/12 in nasl. – ZPIZ-2), Zakon o prispevkih za socialno varnost (Ur. l. RS, št. 56/96 in nasl. – ZPSV) in Zakon o dohodnini (Ur. l. RS, št. 117/06 in nasl. – ZDoh-2). Pri tem se davki in prispevki obračunajo glede na stopnjo davkov in prispevkov v času izplačila (352. člen Zakona o davčnem postopku, Ur. l. RS, št. 117/2006 in nasl. – ZDavP-2). To pa pomeni, da so zneski akontacije dohodnine in prispevkov, ki jih delodajalec plača ob obračunu bruto zneskov iz naslova plač in drugih prejemkov iz zaposlitve (delovnega razmerja), ter s tem tudi neto zneski (izračunani od pripadajočih bruto zneskov po odvodu davkov in prispevkov), znani šele ob izplačilu, ne pa že ob izdaji sodbe. Ker neto zneski niso znani vnaprej, oziroma ker ni znano, kakšna bo višina neto zneskov ob izplačilu (možna je sprememba stopenj za obračun davkov in prispevkov v času od izdaje sodbe do izplačila prisojenih terjatev iz delovnega razmerja), ni pravilno, da sodba vsebuje po višini določene neto zneske, saj tako oblikovan izrek sodbe ni v skladu z navedenimi predpisi, ki urejajo obračun plač in drugih prejemkov iz delovnega razmerja. Prim. odločitvi pritožbenega sodišča v zadevah opr. št. Pdp 601/2015, Pdp 1118/2013 idr.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.