VDSS Sodba Pdp 532/2018
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2018-09-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ruža Križnar Jager (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Marko Hafner

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - presežni delavci - kriteriji razreševanja presežnih delavce - izbira presežnih delavcev - uporaba kriterijev - kolektivna pogodba

Ključno je, da je šlo pri toženi stranki dejansko za bistveno zmanjšan vpis v šolskem letu in zmanjšan obseg finančnih sredstev, kar je vplivalo na zmanjšano potrebo po učiteljih, zaradi česar je lahko tožena stranka izmed desetih delavcev, ki so bili zaposleni na delovnem mestu učitelj strokovno teoretičnih predmetov oziroma strokovnih modulov, zagotovila delo le še sedmim.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnica krije sama svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek na ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 7. 7. 2014 nezakonita; da delovno razmerje tožnice z iztekom trimesečnega odpovednega roka ni prenehalo in ji traja še naprej z vsemi pravicami do pravnomočnosti te sodbe; da je tožena stranka dolžna tožnici za ves čas trajanja nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do pravnomočnosti sodbe priznati delovno dobo ter urediti vpis zavarovalne dobe v matično evidenco, obračunati mesečna nadomestila bruto plač v višini 2.226,90 EUR, odvesti davke in prispevke ter izplačati ustrezne neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 6. dne v mesecu za pretekli mesec; ter da je tožena stranka dolžna tožnici plačati odškodnino namesto reintegracije v višini 22.657,60 EUR. Odločilo je še, da tožnica sama krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo se iz vseh treh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP pritožuje tožnica. Navaja, da sodišče ni upoštevalo napotil inštančnih sodišč glede dopolnitve dokaznega postopka. V dokazni sklep je povzelo že izvedene dokaze v prvotnem postopku, pri čemer se do njih ni dodatno opredelilo. Ob tem je navedlo, da je ostale dokazne predloge zavrnilo, ni pa navedlo, katere dokaze konkretno je zavrnilo in zakaj. Tožnica je v ponovljenem postopku predložila revizijsko poročilo Računskega sodišča RS o poslovanju tožene stranke, iz katerega izhajajo okoliščine, pomembne za presojo odpovednega razloga - tožena stranka je plačevala dodatke za posebne obremenitve, sklepala podjemne pogodbe ter s pomočnico ravnatelja nezakonito sklenila pogodbo o zaposlitvi tik pred ugotavljanjem presežnih delavcev, septembra 2014 pa je bila z njo sklenjena še pogodba o zaposlitvi za delovno mesto in vrsto dela, ki ga je pred tem opravljala tožnica, kar kaže na to, da ni prenehala potreba po opravljanju tožničinega dela. Računsko sodišče RS je še ugotovilo, da je tožena stranka vezala v banki presežek finančnih sredstev 667.263,00 EUR. Sodišče se do navedb tožnice v zvezi s tem ni opredelilo. Sodba je le navidezno obrazložena - podana je kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Dejansko stanje je nepopolno in zmotno ugotovljeno. Sodišče je napačno obrazložilo, zakaj ni pogojev za ponovitev dokazovanja z drugimi izvedenci medicinske stroke. Dokaze z izvedenci medicinske stroke je v prvotnem postopku predlagala izključno tožnica, s tem da ni predlagala ponovitev dokaza z drugim izvedencem. Prav tako je sodišče napačno navedlo, da je tožena stranka s pomočjo izvedenca medicinske stroke dokazala, da dejstva iz zdravniškega potrdila niso resnična. Tožena stranka ni nikoli podala dokaznega predloga za postavitev izvedenca. Tožnica je v ponovljenem postopku izrecno umaknila dokazni predlog glede izvedenca medicinske stroke. Sodišče ni obrazložilo, zakaj tega ni upoštevalo. Brez dokazne ocene je zaključilo, da je mnenje izvedenca strokovno in da posledično zdravniško potrdilo ni upoštevno. Ugotovitve izvedenca niso bile jasne. Izvedenec je zapisal, da medicinska doktrina ne definira pojma ponavljajoča obolenja. Navedel je, da ima kar 80 % učiteljev pri toženi stranki kronično in ponavljajoče obolenje, kar pomeni, da očitno v tem zavodu proizvajajo invalide, torej bi bilo potrebno podvomiti tudi v zdravniška potrdila sodelavcev. Tožena stranka je kljub enakim potrdilom, kot so ga imeli ostali, izločila samo tožničinega. Tožnica je bila diskriminirana zaradi zatrjevanj tožene stranke, da je po njenem mnenju zdrava in da nima ponavljajočega ali kroničnega obolenja, saj ni bila v bolniškem staležu. Meni, da iz sklepa VIII Ips 80/2017 ne izhaja, da ni šlo za diskriminacijo. Tožnica nadalje navaja, da je toženo stranko na obravnavi po pooblastilu zastopal ravnatelj, čeprav bi jo lahko zastopal samo pooblaščenec s pravniškim državnim izpitom, s čimer se ravnatelj ni izkazal. Sodišče se je oprlo na dokumentacijo, ki se nanaša na preteklo, ne pa na sporno obdobje, saj je bila odpoved podana zaradi zmanjšanih sredstev in upada vpisa za šolsko leto 2014/2015. Tožena stranka je zaprosila za vpis v različne programe. Ministrstvo je izdalo soglasje za en oddelek gimnazije A. (prej sta bila dva). Za vpis v program administrator, poklicni tečaj in maturitetni tečaj ni dalo soglasja za vpis v prvi letnik. Tožnica ni učila v programih, za katere šola ni dobila soglasja. Sodišče se ni opredelilo do pogodbe o zaposlitvi B.B. z dne 16. 2. 2015, medtem ko iz ugotovitev Računskega sodišča RS izhaja, da je bila pogodba sklenjena že septembra 2014. Iz poročila Računskega sodišča RS izhaja, da tožena stranka ni imela organizacijskih razlogov, saj ni imela sprejetih normativov in standardov niti učnih programov niti akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest. Tožena stranka je z uslužbenci na enakem ali podobnem mestu kot je bila tožnica sklepala pogodbe o delu. Tožnica je izpolnjevala vse pogoje za opravljanje teh del, torej bi morala tožena stranka pred sklenitvijo podjemnih pogodb tovrstno delo najprej ponuditi njej. Tožena stranka ni spremenila akta o sistemizaciji delovnih mest. Kršila je ZDR-1 in predpise s področja zakonite proračunske porabe. Sodišče se ni opredelilo do navedb tožnice, da je izpolnjevala pogoje za strokovno delo na višji šoli. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni, tako da zahtevku ugodi, oziroma da jo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter pravilno uporabilo materialno pravo. Pritožbeno sodišče se strinja z ugotovitvami in stališči sodišča prve stopnje.

6. O zahtevku tožnice je sodišče prve stopnje odločalo drugič. Prvič je s sodbo Pd 129/2014 z dne 24. 3. 2016 zahtevku v pretežnem delu ugodilo in sodno razvezalo pogodbo o zaposlitvi ter odločilo o denarnem povračilu. Pritožbeno sodišče je s sodbo Pdp 531/2016 z dne 12. 12. 2016 pritožbo tožene stranke v večjem delu zavrnilo in izpodbijani del sodbe potrdilo, delno pa pritožbi ugodilo in v manjšem delu (glede datuma prenehanja pogodbe o zaposlitvi in reparacije) sodbo delno spremenilo in del zahtevka zavrnilo. Vrhovno sodišče RS je s sklepom VIII Ips 80/2017 z dne 5. 9. 2017 reviziji stranske intervenientke ugodilo, izpodbijani del sodbe razveljavilo in zadevo vrnilo v novo sojenje sodišču druge stopnje, ki je nato s sklepom Pdp 715/2017 z dne 5. 10. 2017 pritožbi ugodilo, izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

7. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku ponovilo dokaze, ki so bili izvedeni že v prvotnem postopku, dodatno pa je izvedlo dokaz, predložen s strani tožnice - Revizijsko poročilo Pravilnost poslovanja šole C., ki ga je podalo Računsko sodišče RS z dne 25. 4. 2017 (A27) ter pogodbo o zaposlitvi z dne 16. 2. 2015, predloženo s strani tožene stranke (B101). Četudi se je sodišče prve stopnje v prvotnem postopku postavilo na stališče, da je redna odpoved iz poslovnega razloga z dne 7. 7. 2014 nezakonita zaradi tožničine diskriminatorne obravnave, je vendarle že takrat izvedlo tudi vse ostale predlagane dokaze za presojo utemeljenosti odpovednega razloga. Bistvo napotil inštančnih sodišč v zvezi s tem ni bilo, da se nujno izvede dodatne dokaze (nenazadnje je sodišče vezano na dokazne predloge strank), ampak da se za pravilno in popolno ugotovitev dejanskega stanja ugotovi odločilna dejstva za presojo utemeljenosti odpovednega razloga, kar je sodišče prve stopnje tudi storilo. Ne drži pritožbeni očitek, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do tožničinih trditev. Tudi ne drži pritožbena navedba, da je sodba le navidezno obrazložena, ter da je zaradi tega podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

8. Kot že navedeno, je sodišče prve stopnje ponovilo izvedbo dokazov iz prvotnega postopka ter izvedlo še omenjeni listinski dokaz pod A27. Ob tem je pojasnilo, zakaj ni potrebna postavitev drugega izvedenca medicinske stroke. Četudi je ob tem zgolj pavšalno obrazložilo, da je ostale dokazne predloge zavrnilo kot nepotrebne, pa ni podana očitana kršitev pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, saj očitno noben dokazni predlog ni bil zavrnjen. Nenazadnje niti pritožba ne navaja, kateri tožničin dokazni predlog bi moral biti izveden - ne navaja, kateri dokazni predlog je bil napačno oziroma neobrazloženo zavrnjen. Tožnica celo poudarja, da ni zahtevala postavitve drugega izvedenca in se zavzema za upoštevanje tega, da je v ponovljenem postopku dokazni predlog za postavitev izvedenca medicinske stroke umaknila. Sodišču prve stopnje neutemeljeno očita, da tega ni upoštevalo, ter da bi moralo to svoje postopanje posebej obrazložiti. Po tem, ko sodišče na predlog stranke dokaz izvede, dokaznega predloga v zvezi s tem ni možno več umakniti. Ker je bil dokaz z izvedencem medicinske stroke (mnenje, zaslišanje) na predlog tožnice v prvotnem postopku že izveden, njen umik dokaznega predloga za postavitev izvedenca v ponovljenem postopku ni upošteven. Sodišče prve stopnje je torej kot dejansko podlago odločitve utemeljeno upoštevalo tudi dejstva, ki jih je ugotovilo na podlagi mnenja izvedenca. Gre za okoliščine v zvezi s presojo verodostojnosti zdravniškega potrdila, kar je bilo relevantno za uporabo kriterijev pri izbiri presežnih delavcev.

9. Sicer pa je odločitev sodišča prve stopnje o zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 7. 7. 2014 pravilna tako glede utemeljenosti odpovednega razloga (89. člen Zakona o delovnih razmerjih, ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nasl.) kot glede uporabe navedenih kriterijev po Kolektivni pogodbi za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji (KPVIZ, Ur. l. RS, št. 52/1994 in nasl.).

10. Tožnica je bila zaposlena na delovnem mestu učitelj strokovno teoretičnih predmetov oziroma strokovnih modulov s področja ekonomije. Tožena stranka je odpoved obrazložila s tem, da se je obseg vpisa novincev za šolsko leto 2014/2015 v primerjavi s šolskim letom 2013/2014 občutno zmanjšal. Pri tem je pojasnila, da je bil že v šolskem letu 2009/2010 v programih za mladino ukinjen maturitetni tečaj, v šolskem letu 2010/2011 ukinjen poklicni tečaj, v šolskem letu 2012/2013 omejen vpis v programih srednjega poklicnega izobraževanja trgovec in administrator, za šolsko leto 2013/2014 pa je pristojno ministrstvo zavrnilo soglasje za vpis novincev v program administrator. Prav tako je omejilo vpis v programih gimnazija A. na en oddelek in ekonomski tehnik na en oddelek. Zaradi tega je bil zmanjšan vpis in je imela tožena stranka v šolskem letu 2014/2015 skupaj le še 19 oddelkov oziroma skupin, medtem ko jih je bilo v preteklem šolskem letu 23. Razpoložljiv obseg učnih ur (skupaj 5045 učnih ur na leto oziroma 144 učnih ur na teden) v skladu s Pravilnikom o normativih in standardih za izvajanje izobraževalnih programov in vzgojnega programa na področju srednjega šolstva omogoča sistemizacijo le sedmih delovnih mest učiteljev strokovno teoretičnih predmetov oziroma strokovnih modulov. V skladu z normativi v šolskem letu 2014/2015 se je lahko izmed desetih delavcev, ki so zaposleni na delovnem mestu učitelj strokovno teoretičnih predmetov oziroma strokovnih modulov v obsegu polnega delovnega časa in za nedoločen čas, zagotovilo delo v obsegu polnega delovnega časa le še sedmim. Poleg teh razlogov organizacijske in strukturne narave so za odpoved obstajali tudi ekonomski razlogi. Ministrstvo zagotavlja sredstva za plače le v okviru predpisanih normativov in standardov oziroma glede na število dijakov po D. sistemu financiranja, zaradi česar zavod od 1. 9. 2014 dalje tudi ni več imel zagotovljenih namenskih in tudi ne drugih sredstev za plače vseh dosedanjih delavcev v enakem obsegu. Finančna situacija se je dodatno poslabšala, ker je ministrstvo v okviru racionalizacije zaradi potreb vsesplošnega zmanjševanja porabe javnih sredstev vsem zavodom zagotavljalo bistveno manjši obseg sredstev. Zmanjšanje sredstev iz državnega proračuna zahteva dodatno racionalizacijo pri organiziranju dela. S šolskim letom 2013/2014 so se iztekli tudi projekti ..., ki so bili dodaten vir sredstev. Zmanjšanje finančnih sredstev je nujno zahtevalo racionalizacijo poslovanja in največjo mogočo obremenitev zaposlenih.

11. To, da odpoved povzema potek dogodkov zmanjšanega vpisa od leta 2009 dalje, samo po sebi še ne kaže na nezakonitost odpovedi, četudi pritožba pravilno poudarja, da je ključen sporni čas odpovedi, zlasti v zvezi z začetkom novega šolskega leta 2014/2015. Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem ugotovilo, da iz Ugotovitev o nastanku presežka dela in nastanku razloga za pričetek postopka za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi presežnim delavcem z dne 7. 7. 2014 izhaja, da je bilo v zvezi z vpisom dijakov do konca aprila 2014 ugotovljeno, da se je obseg vpisa v primerjavi s šolskim letom 2013/2014 občutno zmanjšal in bo zaradi zmanjšanja vpisa in ekonomskih razlogov postalo nepotrebno delo predvidoma 9 delavcev. Ta listina (B3) vsebuje tudi analizo obsega vpisa dijakov po posameznih šolskih letih ter razloge za prenehanje potreb po delu delavcev, število in kategorije vseh zaposlenih delavcev, izhodišča za ugotavljanje obsega presežnih delavcev in določitev predvidenih kategorij presežnih delavcev, delovna mesta oziroma kategorije presežnih delavcev, način določitve presežnih delavcev, varovane delavce, tabele s podatki in seznam presežnih delavcev. Sodišče prve stopnje je upoštevalo tudi obvestilo pristojnega ministrstva z dne 14. 12. 2012, iz katerega izhaja nesoglasje s predlogom sveta tožene stranke v zvezi z obsegom vpisa v prvi letnik izobraževalnih programov gimnazija A. in Administrator ter v zvezi z obsegom vpisa v Maturitetni tečaj in poklicni tečaj Ekonomski tehnik za šolsko leto 2013/2014. Iz listinskih dokazov pod B5-B7 je razbralo zmanjšanje vpisa dijakov v programe, v katerih je poučevala tožnica. Iz sklepov pristojnega ministrstva o zagotavljanju proračunskih sredstev pod B8-B9 pa je razbralo zmanjšanje finančnih sredstev tožene stranke. V zvezi s postopkom ugotavljanja presežnih delavcev je zaslišalo tudi ravnatelja tožene stranke. Ta je pojasnil, da so aprila 2014 vedeli, da bo vpis na šolo zmanjšan, nakar so bili seznanjeni še s tem, da bodo imeli namesto dotedanjih 23 oddelkov in skupin le 19 oddelkov, kar je pomenilo močno zmanjšano obvezo dela učiteljev. Nerelevantna je pritožbena navedba, da ravnatelj nima pravniškega državnega izpita, saj je toženo stranko v sporu zastopal odvetnik (87. člen ZPP).

12. Niso odločilne pritožbene trditve o nepravilnostih tožene stranke v zvezi z oblikovanjem akta o sistemizaciji delovnih mest ter upoštevanjem standardov, normativov in učnih načrtov, glede česar se pritožba sklicuje na ugotovitve Računskega sodišča RS iz revizijskega poročila z dne 25. 4. 2017. Ključno je, da je šlo pri toženi stranki dejansko za bistveno zmanjšan vpis v šolskem letu 2014/2015 in zmanjšan obseg finančnih sredstev, kar je vplivalo na zmanjšano potrebo po učiteljih, zaradi česar je lahko tožena stranka izmed desetih delavcev, ki so bili zaposleni na delovnem mestu učitelj strokovno teoretičnih predmetov oziroma strokovnih modulov, zagotovila delo le še sedmim. Nenazadnje tudi iz navedenega revizijskega poročila izhaja okoliščina zmanjšanega vpisa. Ugotovitev Računskega sodišča RS, da je tožena stranka pri poslovnih bankah deponirala 667.263,00 EUR v nasprotju s predpisi o javnih financah, pa prav tako ne izključuje ekonomskega razloga iz odpovedi glede zmanjšanja proračunskih sredstev zaradi prenehanja izvajanja določenih izobraževalnih programov (ukinitev izvajanja po odločitvi ministrstva) in zaradi manjšega vpisa.

13. Četudi je Računsko sodišče RS pri poslovanju tožene stranke ugotovilo vrsto nepravilnosti, te niso odločilne za presojo obstoja poslovnega razloga iz odpovedi. Pritožba npr. glede pomočnice ravnateljice izpostavlja, da za njeno imenovanje ni bilo podlage, ker je bilo v šolskem letu 2013/2014 pri toženi stranki manj kot 20 oddelkov. To je tožena stranka po ugotovitvah Računskega sodišča RS sanirala tako, da je z navedeno uslužbenko sklenila pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto učitelj svetovalec in od septembra 2014 ni bila več pomočnica ravnateljice. Za presojo odpovedi ni pomembno raziskovanje okoliščin glede sklenitve pogodbe o zaposlitvi z navedeno uslužbenko z dne 16. 2. 2015. Po opozorilu pritožbe je Računsko sodišče RS ugotovilo tudi to, da so se pri toženi stranki z zaposlenimi in zunanjimi izvajalci sklepale podjemne pogodbe. Tožnica vztraja, da je izpolnjevala vse pogoje za opravljanje teh del, ter da bi morala tožena stranka delo najprej ponuditi njej, a tudi te okoliščine same po sebi ne pomenijo, da ni prenehala potreba po delu tožnice pod pogoji iz njene pogodbe o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje je torej pravilno zaključilo, da samo revizijsko poročilo Računskega sodišča RS ne dokazuje, da poslovni razlog odpovedi ni podan.

14. Sodišče prve stopnje je ugotovilo še, da tožena stranka ni imela na razpolago drugih, za tožnico ustreznih delovnih mest, ter da tožnica ni izpolnjevala pogojev za predavatelja višje strokovne šole (tožena stranka je namreč sestavljena iz dveh organizacijskih enot: srednja šola, višja strokovna šola). Ker pa tovrstne okoliščine glede preverjanja možne ohranitve tožničine zaposlitve pri toženi stranki za presojo zakonitosti odpovedi niso relevantne, tudi pritožbene navedbe zoper navedene ugotovitve niso odločilne.

15. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka pravilno izvedla postopek izbire presežnih delavcev. Po 38. členu KPVIZ se pri določanju delavcev, katerih delo postane nepotrebno, upošteva seštevek točk po vseh kriterijih (določenih v 39. členu KPVIZ); kot presežek pa se najprej opredelijo delavci z manjšim številom točk. Upoštevani kriteriji so bili: delovna uspešnost, strokovna izobrazba, naziv, delovne izkušnje, dosežena delovna doba ter zdravstveno in socialno stanje. V okviru kriterija zdravstvenega stanja je delavec, ki ima kronično ali ponavljajoče obolenje, dobil 10 točk, delavec, katerega zdravstveno stanje je slabše zaradi poškodbe pri delu, pa 20 točk. Po 41. členu KPVIZ se kriteriji upoštevajo na podlagi dokumentiranih podatkov, s katerimi razpolaga zavod oziroma jih na podlagi poziva posredujejo delavci. Podatki se upoštevajo po stanju na dan, ko pristojni organ ugotovi trajni presežek delavcev.

16. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožena stranka zdravniškega potrdila, ki ga je predložila tožnica, v zvezi s kriterijem zdravstvenega stanja utemeljeno ni upoštevala. Tožnica je toženi stranki predložila zdravniško potrdilo z dne 18. 6. 2014, da ima ponavljajoče obolenje. Tožena stranka ga ni upoštevala in tožnici po kriteriju zdravstvenega stanja ni priznala 10 točk za kronično ali ponavljajoče obolenje. Dvomila je v verodostojnost zdravniškega potrdila, ki ga tožnica ni predložila niti po dveh pozivih tožene stranke, ampak šele potem, ko je bilo 17. 6. 2014 narejeno informativno točkovanje. Ko je tožena stranka zahtevala dodatno obrazložitev tožničine zdravnice, pojasnila ni dobila. Iz obrazložitve sklepa VIII Ips 80/2017 izhaja, da delodajalec, ki dvomi v resničnost tistega, kar se navaja v zdravniškem potrdilu, ki ga je delavec predložil za potrebe točkovanja v postopku ugotavljanja presežnih delavcev in zato takšnega potrdila ne upošteva, prevzame riziko, da v sodnem sporu ne bo uspel ovreči zakonske domneve o resničnosti tistega, kar javna listina potrjuje (četrti odstavek 224. člena ZPP).

17. Sodišče prve stopnje je resda nespretno navedlo, da je bila tožena stranka tista, ki je s pomočjo izvedenca medicinske stroke dokazovala, da v zdravniškem potrdilu potrjena dejstva niso resnična, kar pa še ne pomeni, da so dokazni zaključki v zvezi z zdravniškim potrdilom napačni. Četudi postavitev izvedenca medicinske stroke ni bil dokazni predlog tožene stranke (ta ga je potem, ko ga je tožnica umaknila, podala na način, da vztraja pri upoštevanju izvedenega dokaza, ki bi ga predlagala sama, če ga ne bi predlagala tožnica), pa je sodišče prve stopnje zlasti na podlagi njegovega mnenja zaključilo, da dejstva iz zdravniškega potrdila niso resnična in da zato tožena stranka potrdila utemeljeno ni upoštevala pri uporabi kriterijev za določitev preseženih delavcev. Čeprav je bil dokaz izveden na predlog tožnice in so dejstva, ki izhajajo iz dokazovanja z izvedencem, zanjo neugodna, to ne pomeni, da niso upoštevna pri oblikovanju dokazne ocene. Tudi to, da je dokazno breme na toženi stranki, ne pomeni, da dejstva, ugotovljena na podlagi dokaznega predloga delavca, ne smejo biti v korist tožene stranke.

18. Ne drži, da je sodišče prve stopnje brez dokazne ocene sledilo mnenju izvedenca, ne pa zdravniškemu potrdilu. O tem je razlogovalo v 15. in 16. točki obrazložitve sodbe, pri čemer je pojasnilo tudi, zakaj ni sledilo izpovedi osebne zdravnice, ki je izdala sporno potrdilo. Izvedenec je npr. natančno navedel vsebino zdravstvenega kartona tožnice (šlo je za običajne viroze, angino) in tudi na tej podlagi je ocenil, da pri njej ni šlo za ponavljajočo bolezen. Pritožba neutemeljeno izpodbija verodostojnost izvedenčevega mnenja, ker je navedel, da medicinska doktrina ne definira pojma ponavljajočega obolenja, ter da ima kar 80 % učiteljev pri toženi stranki kronično in ponavljajoče obolenje, kar pomeni, da pri toženi stranki očitno proizvajajo invalide. Zato meni, da bi bilo potrebno podvomiti v vsa zdravniška potrdila, tožena stranka pa je, čeprav je šlo za enaka potrdila, izločila samo tožničinega, zaradi česar vztraja pri diskriminaciji.

19. Tožnica v pritožbi napačno navaja, da Vrhovno sodišče RS v sklepu VIII Ips 80/2017 ni razlogovalo o njenih trditev glede diskriminatorne obravnave. Jasno je izpostavilo, da to, da je tožena stranka le v primeru tožnice, ne pa tudi v primeru ostalih delavcev, ki so z zdravniškimi potrdili ali drugimi listinami dokazovali, da imajo kronično ali ponavljajoče obolenje, podvomila v verodostojnost zdravniškega potrdila, ne pomeni diskriminacije. Obrazložilo je, da tožnica ni zatrjevala, posledično pa sodišče tudi ni ugotovilo, katere naj bi bile tiste osebne okoliščine, zaradi katerih bi bila tožnica neenakopravno obravnavana, medtem ko je tožena stranka pojasnila, zakaj je podvomila v verodostojnost zdravniškega potrdila, ki ga je predložila tožnica, ti razlogi pa ne kažejo na nedopustno diskriminacijo. Pritožba torej neutemeljeno vztraja, da je bila tožnica diskriminirana zaradi navedb tožene stranke, da tožnica nima ponavljajočega ali kroničnega obolenja, saj ni bila v bolniškem staležu. Sodišče prve stopnje je upoštevalo tudi izpoved ravnatelja, da v potrdila o zdravstvenem stanju vseh ostalih delavcev v postopku ugotavljanja poslovnih viškov niso dvomili, ker so bila predložena pravočasno, v potrdilo tožeče stranke pa so podvomili, saj je bilo predloženo šele naknadno, šele po znanih rezultatih točkovanja.

20. V posledici pravilne ugotovitve o zakonitosti odpovedi je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek utemeljeno zavrnilo.

21. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

22. Tožnica zaradi neuspeha s pritožbo krije sama svoje pritožbene stroške (154. in 165. člen ZPP).

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1, 89/1-1.

Kolektivna pogodba za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji (1994) - člen 38, 39, 41.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.