VDSS sodba Pdp 769/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-01-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), Samo Puppis (poroč.), mag. Biserka Kogej Dmitrovič

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - hujša kršitev pogodbenih obveznosti - zamudna sodba - nezakonitost odpovedi

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je bila izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita že zato, ker jo je tožena stranka vročila tožniku (izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi pa učinkuje z vročitvijo) šele potem, ko je že pričela učinkovati izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožnik podal toženi stranki na podlagi 111. člena ZDR-1. Ker je tožnikova pogodba o zaposlitvi prenehala veljati na podlagi tožnikove izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tožena stranka tožnikove pogodbe o zaposlitvi ni mogla več pravnoveljavno odpovedati z izpodbijano izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del zamudne sodbe sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je v prvem odstavku I. točki izreka izpodbijane zamudne sodbe ugotovilo, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 18. 2. 2016, ki jo je tožena stranka dne 7. 3. 2016 vročila tožniku, nezakonita in jo razveljavilo. V drugem odstavku I. točke izreka, ki ni pod pritožbo, je zavrnilo zahtevek tožnika za odpravo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 18. 2. 2016. V II. točki izreka je naložilo toženi stranki, da je dolžna tožniku za ves čas trajanja nezakonitega prenehanja delovnega razmerja, to je od 18. 2. 2016 do 2. 3. 2016, priznati neprekinjeno delovno dobo ter pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije in urediti vpis zavarovalne dobe v matično evidenco, v 8 dneh pod izvršbo. V prvem odstavku III. točki izreka je naložilo toženi stranki, da je dolžna tožniku za čas nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi, to je od 18. 2. 2016 do 2. 3. 2016, plačati pripadajoče nadomestilo plače v bruto znesku 1.400,00 EUR, od tega nadomestila plače v korist tožnika obračunati in plačati vse pripadajoče prispevke in davke ter ustrezen neto znesek izplačati na osebni račun tožnika, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. v mesecu za nadomestilo plače preteklega meseca, do plačila, v 8 dneh in pod izvršbo. V drugem odstavku III. točke izreka, ki ni pod pritožbo, je višji zahtevek tožnika za plačilo zakonskih zamudnih obresti od zapadlosti vsakega posameznega nadomestila plače, ki je 8. v mesecu, za 18. v mesecu za nadomestilo plače preteklega meseca, zavrnilo. V IV. točki izreka je naložilo toženi stranki, da je dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 171,35 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka dalje do plačila, pod izvršbo.

2. Zoper navedeno zamudno sodbo, smiselno pa zoper njen ugodilni del in zoper odločitev o stroških postopka, se iz pritožbenih razlogov nepravilne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka pritožuje tožena stranka in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek (pravilno: tožbo) kot prepozno zavrže, podredno, da jo kot neutemeljeno zavrne in tožniku naloži plačilo pravdnih stroškov, oziroma da izpodbijano zamudno sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje prekoračilo tožbeni zahtevek, ker je v I. točki izreka ugotovilo nezakonitost izpodbijane izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in jo razveljavilo, čeprav je tožnik vtoževal nezakonitost te izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in njeno odpravo. Poleg tega bi moralo sodišče tožnikovo tožbo zavreči kot prepozno, saj je bila vložena po izteku roka iz tretjega odstavka 200. člena ZDR-1. Izredna odpoved tožene stranke je bila namreč pravilno vročena pooblaščenca tožniku dne 18. 2. 2016, zato se je materialni prekluzivni rok iztekel 19. 3. 2016. Tožnik pa je tožbo priporočeno oddal na pošto 21. 3. 2016, kar je po izteku 30 dnevnega roka iz tretjega odstavka 200. člena ZDR-1. Napačna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da je izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi tudi vsebinsko neutemeljena. Tožena stranka v pritožbi navaja, da je tožnik vse kršitve, ki so mu bile očitane v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tudi storil, vsega tega pa v tožbi ni zanikal. V pritožbi se obširno opredeljuje do vsake od posameznih kršitev, ki naj bi jih tožnik storil. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožnik je podal odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev pritožbe tožene stranke in potrditev izpodbijanega dela zamudne sodbe sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del zamudne sodbe v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo niti tistih bistvenih kršitev določb postopka, ki jih tožena stranka uveljavlja v pritožbi in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Glede na tožnikove trditve in navedbe, ki izhajajo iz njegove tožbe, je pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

6. Sodišče lahko izda zamudno sodbo, v kolikor so za izdajo takšne sodbe izpolnjeni pogoji iz prvega odstavka 318. člena ZPP. Ta določa, da izda sodišče sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku, če tožena stranka v roku iz 277. člena tega zakona ne odgovori na tožbo, ob pogoju, da je bila tožba toženi stranki pravilno vročena v odgovor, da ne gre za zahtevek, s katerim stranke ne morejo razpolagati (tretji odstavek 3. člena ZPP), da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi in da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik, ali z dejstvi, ki so splošno znana.

7. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so bili za izdajo izpodbijane zamudne sodbe izpolnjeni vsi pogoji iz prvega odstavka 318. člena ZPP. Glede na drugi odstavek 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in nadalj.) bi morala tožena stranka na tožbo odgovoriti v 15 dneh. Tožena stranka pa navedenega roka ni spoštovala (kljub temu, da je bila v pozivu na odgovor na tožbo na omenjeni rok izrecno opozorjena). Ker je odgovor na tožbo podala po izteku zgoraj omenjenega 15 dnevnega roka, je sodišče prve stopnje utemeljeno štelo, da je za izdajo zamudne sodbe izpolnjen prvi pogoj iz prvega odstavka 318. člena. Pritožbeno sodišče soglaša tudi s preostalimi ugotovitvami prvostopenjskega sodišča o tem, da so bili za izdajo izpodbijane zamudne sodbe izpolnjeni tudi ter ostali pogoji iz prvega odstavka 318. člena ZPP.

8. Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno očita sodišču prve stopnje, da je prekoračilo tožbeni zahtevek, ker je v prvem odstavku I. točke izreka ugotovilo, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 18. 2. 2016 nezakonita in jo razveljavilo, čeprav je tožnik v svojem tožbenem zahtevku predlagal ugotovitev nezakonitosti in odpravo te izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. S svojo odločitvijo je sodišče prve stopnje dejansko tožniku prisodilo nekaj manj, kot pa je to zahteval, tako da do prekoračitve tožbenega zahtevka ni prišlo. Pritožbeno sodišče sicer ob tem dodaja, da je glede na določbo tretjega odstavka 200. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013) nepotrebno, da delavec zahteva razveljavitev odpovedi pogodbe o zaposlitvi, saj lahko na podlagi citirane določbe delavec v roku 30 dni od dneva vročitve zahteva le ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

9. Neutemeljena je tudi pritožbena navedba tožene stranke, da bi moralo sodišče prve stopnje tožnikovo tožbo zavreči kot prepozno, ker naj bi bila ta vložena po izteku 30-dnevnega roka iz tretjega odstavka 200. člena ZDR-1. Sodišče prve stopnje se je do pravočasnosti tožbe izrecno opredelilo v 7. točki obrazložitve izpodbijane zamudne sodbe. S takšno obrazložitvijo soglaša tudi pritožbeno sodišče. Bistveno je, da je tožnik v tožbi navajal, da do vročitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 18. 2. 2016 ni prišlo, ker je tožena stranka to izredno odpoved poskušala vročiti pooblaščencu, ki pa za njen sprejem ni imel pooblastila. Glede na to je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je pričel rok za vložitev tožbe teči šele 7. 3. 2016, ko je bila sporna izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku dejansko vročena. Pritožbeno sodišče ob tem dodaja, da tudi v primeru, če bi se štelo, da je prišlo do vročitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi 18. 2. 2016, kot to zatrjuje tožena stranka, tožnik z vložitvijo tožbe (tožba je bila priporočena oddana na pošto 21. 3. 2016), ni prekoračil 30 dnevnega roka iz tretjega odstavka 200. člena ZDR-1. Tudi kolikor bi se štelo, da je rok za vložitev tožbe začel teči 19. 2. 2016 (naslednji dan po poskusu vročitve odvetniku) je 30 dnevni rok iztekel 19. 3. 2016. Ker pa je bila 19. 3. 2016 sobota, bi rok za vložitev tožbe tožnika iztekel v ponedeljek, 21. 3. 2016 (tega dne pa je tožnik tožbo tudi vložil). Glede na to so neutemeljene pritožbene navedbe tožene stranke, da je tožnik tožbo v tem individualnem delovnem sporu vložil prepozno.

10. Tožena stranka z obširnimi pritožbenimi navedbami, ki se nanašajo na ugotovitve sodišča prve stopnje, da je izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi tudi vsebinsko neutemeljena, uveljavlja pritožbeni razlog zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, čeprav se glede na drugi odstavek 338. člena ZPP zamudna sodba iz tega pritožbenega razloga ne more izpodbijati. Pritožbeno sodišče zato na pritožbene navedbe tožene stranke, s katerimi izpodbija pravilnost ugotovitve dejanskega stanja sodišča prve stopnje, ne odgovarja. Ob tem pa ugotavlja, da je tožnik v svoji tožbi navedel dejstva, iz katerih izhaja utemeljenost njegovega tožbenega zahtevka v delu, v katerem mu je sodišče prve stopnje ugodilo (glede ugotovitve nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, glede ugotovitve trajanje delovnega razmerja za obdobje od 18. 2. 2016 do 2. 3. 2016 in glede obračuna ter izplačila pripadajočega nadomestila plače za navedeno obdobje skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ustreznega neto zneska tega nadomestila). Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je bila izpodbijana izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita že zato, ker jo je tožena stranka vročila tožniku (izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi pa učinkuje z vročitvijo) šele potem, ko je že pričela učinkovati izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožnik podal toženi stranki na podlagi 111. člena ZDR-1. Ker je tožnikova pogodba o zaposlitvi prenehala veljati 2. 3. 2016 na podlagi tožnikove izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tožena stranka tožnikove pogodbe o zaposlitvi ni mogla več pravnoveljavno odpovedati z izpodbijano izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Glede na tožbene trditve tožnika je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo tudi, da tožnik kršitev, ki mu jih je tožena stranka očitala v izpodbijani izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ni storil. Tožnik je v tožbi vse očitke iz izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi obrazloženo zanikal, te njegove navedbe pa je sodišče prve stopnje povzelo tudi v obrazložitev izpodbijane zamudne sodbe. Poleg tega je zaključilo tudi (kar je tožnik navajal v tožbi), da očitane kršitve (tudi če bi bile podane), niso predstavljale zadostnega razloga za podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi kot sankcije za najhujše kršitve pogodbenih obveznosti delavca iz delovnega razmerja. Nadalje je ugotovilo tudi, da za zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bil podan niti pogoj iz prvega odstavka 109. člena ZDR-1 (da nadaljevanje delovnega razmerja tožnika pri toženi stranki ne bi bilo več mogoče niti do izteka odpovednega roka).

11. Ker so bili za izdajo zamudne sodbe v ugodilnem delu izpolnjeni vsi pogoji iz prvega odstavka 318. člena ZPP, je sodišče prve stopnje utemeljeno ugodilo delu tožnikovega tožbenega zahtevka za ugotovitev nezakonitosti izpodbijane izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, za priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja za obdobje od 18. 2. 2016 do 2. 3. 2016 in za povrnitev pravdnih stroškov.

12. Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del zamudne sodbe (353. člen ZPP).

13. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker se predmetni spor uvršča med spore o obstoju oziroma prenehanju delovnega razmerja, tožena stranka na podlagi petega odstavka 41. člena ZDSS-1 sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Tožnik sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo, ker ta ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora (155. člen ZPP).

ZPP člen 3, 3/3, 277, 318, 318/1. ZDSS-1 člen 41, 41/2. ZDR-1 člen 109, 109/1, 111, 200, 200/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.