VDSS sodba Psp 183/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-10-06

Jože Cepec (preds.), Nada Perić Vlaj (poroč.), Edo Škrabec

SOCIALNO ZAVAROVANJE - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE

lastnost zavarovanca - delovno razmerje - ugotovitev lastnosti zavarovanca - pravnomočnost - delovni spor - sprememba lastnosti zavarovanca za nazaj - pravnomočno ugotovljeno delovno razmerje

V sodni praksi je bilo že zavzeto stališče, da se v primeru, ko je s sodbo ali sodno poravnavo za isto obdobje naknadno vzpostavljena pravna podlaga za obvezno zavarovanje na podlagi delovnega razmerja, ki ima prednost pred vsemi drugimi podlagami, kljub že obstoječemu zavarovanju na drugi podlagi prizna lastnost zavarovanca na podlagi delovnega razmerja.

Kadar je za isto obdobje naknadno vzpostavljena takšna nova podlaga za zavarovanje in to s pravnomočno sodbo sodišča, se ni mogoče sklicevati na pravnomočno urejeno pravno razmerje, v katerega ni mogoče posegati.

Tožnici se v spornem obdobju prizna lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja pri stranskem intervenientu, čeprav je bila v tem obdobju že vključena v obvezno zavarovanje kot samozaposlena. Nenazadnje tako izhaja že iz samega izreka pravnomočne sodbe o vzpostavitvi delovnega razmerja. Pravnomočne sodne odločbe pa je potrebno spoštovati in izvršiti. Zato je pritožbeno sodišče spremenilo sodbo sodišča prve stopnje in odpravilo izpodbijani upravni odločbi ter ugotovilo, da ima tožnica v spornem obdobju lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova delovnega razmerja za polni delovni čas 40 ur tedensko

I. Pritožbi se ugodi in sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da glasi:

„I. Odločbi toženca, št. ... z dne 1. 7. 2015 in št. ... z dne 1. 4. 2015 se odpravita.

II. Tožnica ima lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova delovnega razmerja od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015 za polni delovni čas 40 ur tedensko.

III. Tožena stranka je dolžna tožnici povrniti stroške postopka v višini 335,99 EUR, v roku 8 dni od prejema sodbe, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.“

II. Tožena stranka je dolžna tožnici povrniti stroške pritožbe v višini 209,99 EUR v roku 8 dni od prejema sodbe, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca, št. ... z dne 1. 7. 2015 in št. ... z dne 1. 4. 2015 ter ugotovitev, da ima tožnica lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova delovnega razmerja od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015 za polni delovni čas 40 ur tedensko (I. točka izreka). Obenem je sklenilo, da tožnica svoje stroške postopka nosi sama (II. točka izreka).

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnica iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe in uveljavlja povrnitev pritožbenih stroškov.

Poudarja, da je na podlagi pravnomočne in izvršljive sodbe Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Pd 141/2013 z dne 10. 1. 2014 v delovnem razmerju pri stranskem intervenientu od 1. 1. 2012 dalje za nedoločen čas na delovnem mestu režiser. Hkrati je sodišče stranskemu intervenientu z navedeno sodbo naložilo, da ji od 1. 1. 2012 do poziva na delo obračuna bruto plačo, jo prijavi v obvezna zavarovanja in  plača davke in prispevke. Od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015 je sicer sama plačevala prispevke, da si je zagotovila minimalno stopnjo socialne varnosti, vendar je bilo z navedeno sodbo za nazaj poseženo tudi v status zavarovanke pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Sklicuje se na 2. člen ZPIZ-2 in 75., 76., 80. in 83. člen ZMEPIZ-1. Meni, da je 83. člen ZMEPIZ-1 diskriminatoren, saj vseh, ki jim je bil s sodbo ugotovljen obstoj delovnega razmerja, ne obravnava enako, za razlikovanje pa niso podani razumni razlogi, ki bi izhajali iz narave stvari. Zato so ji kršene pravice iz 2., 14. in 22. člena Ustave RS in predlaga, da sodišče prekine postopek ter začne postopek za oceno ustavnosti 83. člena ZMEPIZ-1. Sodišče prve stopnje temu predlogu neutemeljeno ni sledilo. Opozarja na nekatere odločbe Ustavnega sodišča RS v zvezi z načelom enakosti, na primer št. U-I-148/13 in U-I-68/04.

4. Pritožbeno sodišče je izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve postopka iz 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 73/2007 - uradno prečiščeno besedilo s spremembami) in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ob popolno in pravilno ugotovljenem dejanskem stanju z izpodbijano zavrnilno sodbo zmotno uporabilo materialno pravo. Pri tem ni zagrešilo tistih kršitev postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti.

Dejanske okoliščine obravnavanega primera

5. Predmet tega postopka je presoja pravilnosti in zakonitosti dokončne odločbe z dne 1. 7. 2015 v zvezi s prvostopenjsko odločbo z dne 1. 4. 2015, spor pa se nanaša na lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Toženec je namreč z izpodbijanima odločbama zavrnil zahtevo za ugotovitev lastnosti zavarovanca iz naslova delovnega razmerja od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015, vloženo na podlagi pravnomočne sodbe sodišča prve stopnje.1 S to pravnomočno sodbo je bilo med drugim odločeno, da je tožnica v delovnem razmerju pri delodajalcu, ki je v tem sporu stranski intervenient, z vsemi pravicami in obveznostmi, ki izhajajo iz delovnega razmerja za nedoločen čas, in ugotovljeno, da ji je delovno razmerje 31. 12. 2012 prenehalo nezakonito. Stranski intervenient je dolžan tožnico pozvati nazaj na delo, jo prijaviti v obvezna zavarovanja iz delovnega razmerja od 1. 1. 2012 dalje, ji obračunati bruto plačo in odvesti davke ter prispevke.

6. Izpodbijani zavrnilni odločbi je toženec izdal, ker je bila tožnica od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015 že vključena v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje iz naslova opravljanja samostojne dejavnosti z zavarovalno podlago 019 za poln delovni čas, torej na podlagi 1. odstavka 15. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami),2 oziroma 15. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2; Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami). Pri tem je zavzel stališče, da gre za pravnomočno pravno razmerje, v katerega ni mogoče poseči, zakonski pogoji za takšen poseg pa niso izpolnjeni. Sporno torej je, ali ima tožnica, ki je bila v obravnavanem obdobju že vključena v obvezno zavarovanje kot samozaposlena, pa je bilo s pravnomočno sodbo za nazaj vzpostavljeno delovno razmerje, in s tem podlaga za obvezno zavarovanje po 13. členu ZPIZ-1 oziroma 14. členu ZPIZ-2,3 v tem obdobju lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja.

Materialnopravno izhodišče za pritožbeno rešitev zadeve

7. V sodni praksi4 je bilo v podobnih primerih, kot je obravnavani, na podlagi določb Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ; Ur. l. RS, št. 81/2000 s spremembami) že zavzeto stališče, da se v primeru, ko je s sodbo ali sodno poravnavo za isto obdobje naknadno vzpostavljena pravna podlaga za obvezno zavarovanje na podlagi delovnega razmerja, ki ima prednost pred vsemi drugimi podlagami, kljub že obstoječemu zavarovanju na drugi podlagi, prizna lastnost zavarovanca na podlagi delovnega razmerja. Ko je za isto obdobje naknadno vzpostavljena takšna nova podlaga za zavarovanje in to s pravnomočno sodbo sodišča, se ni mogoče sklicevati na pravnomočno urejeno pravno razmerje, v katerega ni mogoče posegati.

8. V obravnavani zadevi, ko je bila zahteva za priznanje lastnosti zavarovanca vložena 17. 2. 2015, pa pravno podlago za razsojo predstavljajo določbe Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ-1; Ur. l. RS, št. 111/2013 s spremembami).5  Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zavrnilno sodbo sprejelo toženčevo stališče, in jo zmotno oprlo na 83. člen ZMEPIZ-1 ter ga tudi zmotno tolmačilo. Po stališču pritožbenega sodišča je v določbah ZMEPIZ-1 in ZPIZ-1 oziroma ZPIZ-2 podana podlaga za priznanje lastnosti zavarovanca iz naslova delovnega razmerja na podlagi pravnomočne sodbe o vzpostavitvi tega razmerja tudi za obdobje, ko je bila tožnica že vključena v zavarovanje na drugi podlagi, torej kot samozaposlena.

9. Zavarovalno razmerje nastane na podlagi zakona z vzpostavitvijo pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje (1. odstavek 7. člena ZPIZ-1, enako 2. odstavek 6. člena ZPIZ-2). Podobno določilo vsebuje tudi 1. odstavek 76. člena ZMEPIZ-1, po katerem oseba pridobi lastnost zavarovanca z dnem vzpostavitve pravnega razmerja, ki je podlaga za vključitev v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje, če je bila zanjo vložena prijava v zavarovanje. Skladno s 74. členom ZMEPIZ-1 je zavarovalno razmerje po tem zakonu razmerje med fizično osebo, ki se vključi v obvezno zavarovanje na podlagi predpisov o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in zavodom.

V 80. členu ZMEPIZ-1 so določeni primeri oziroma pogoji, ko se ugotavlja obstoj zavarovalnega razmerja. Po 4. točki te določbe gre za primer, ko je, oziroma je bil zavarovanec prijavljen v obvezno zavarovanje v nasprotju z določbami, ki urejajo pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V 5. točki 80. člena ZMEPIZ-1 pa je izrecno določeno, da se obstoj zavarovalnega razmerja ugotavlja, ko je s pravnomočno sodbo, sodno poravnavo ali v postopku mediacije ugotovljen obstoj delovnega razmerja. Postopek za ugotavljanje zavarovalnega razmerja oziroma lastnosti zavarovanca se po 1. odstavku 81. člena ZMEPIZ-1 uvede na zahtevo posameznika, po uradni dolžnosti ali na zahtevo delodajalca. Zavod odloči o lastnosti zavarovanca z odločbo (2. odstavek 81. člena ZMEPIZ-1). Lastnost zavarovanca na zahtevo posameznika ali delodajalca se po 3. odstavku 81. člena ZMEPIZ-1 ugotavlja največ od 1. 1. 2000 naprej. V 82. členu ZMEPIZ-1 je še določeno, da če se v postopku ugotavljanja lastnosti zavarovanca iz 4. točke 80. člena tega zakona ugotovi druga prednostna zavarovalna podlaga, zavarovanec pridobi lastnost zavarovanca po prednostni zavarovalni podlagi z dnem izdaje odločbe, če je bil postopek uveden po uradni dolžnosti, oziroma od dneva navedenega v zahtevi, če je bil postopek uveden na zahtevo.

Nadalje je v 1. odstavku 83. člena ZMEPIZ-1 določeno, da se ne glede na 3. odstavek 81. člena tega zakona, v primerih, če je bil s pravnomočno sodbo, sodno poravnavo ali v postopku mediacije ugotovljen obstoj delovnega razmerja, lastnost zavarovanca na tej podlagi pridobi za obdobja, v katerih zavarovanec ni bil vključen v obvezno zavarovanje. Ne glede na prejšnji odstavek se lastnost zavarovanca v primerih, če je bil s pravnomočno in glede plačila prispevkov izvršeno sodbo, sodno poravnavo ali v postopku mediacije ugotovljen obstoj delovnega razmerja, ugotovi tudi za obdobja, v katerih je bil zavarovanec prostovoljno vključen v obvezno zavarovanje ali je bil obvezno zavarovan kot oseba upravičena do nadomestila zaradi začasne nezmožnosti za delo po prenehanju delovnega razmerja v skladu s predpisi, ki urejajo zdravstveno zavarovanje (2. odstavek 83. člena ZMEPIZ-1).

83. člen ZMEPIZ-1 torej posebej ureja ugotavljanje oziroma spremembo zavarovalne podlage na podlagi odločitve v delovnih sporih. Vendar pa po stališču pritožbenega sodišča ureja le ugotovitev lastnosti zavarovanca na podlagi odločitve v delovnem sporu za čas pred 1. 1. 2000, ne pa tudi po 1. 1. 2000.  V primeru, ko je s pravnomočno sodbo oziroma z odločitvijo v delovnem sporu ugotovljen obstoj delovnega razmerja, se lastnost zavarovanca na zahtevo posameznika ali delodajalca ugotavlja na podlagi 80. člena ZMEPIZ-1, in to tudi v primeru, da je zavarovanec že vključen v zavarovanje po drugi podlagi, vendar največ od 1. 1. 2000 naprej. Za obdobje pred 1. 1. 2000 pa se lastnost zavarovanca v tem primeru ugotavlja, če ni bil vključen v obvezno zavarovanje. Če je bil že vključen v obvezno zavarovanje pa se za čas pred 1. 1. 2000 ugotavlja le za obdobja, v katerih je bil prostovoljno vključen v obvezno zavarovanje ali je bil obvezno zavarovan kot oseba, upravičena do nadomestila zaradi začasne nezmožnosti za delo po prenehanju delovnega razmerja v skladu s predpisi, ki urejajo zdravstveno zavarovanje, pod pogojem plačila prispevkov. Le na takšen način je mogoče citirane določbe ZMEPIZ-1 tolmačiti in uporabljati pravilno ter skladno s sodno prakso revizijskega sodišča.

10. Ker tožnica uveljavlja ugotovitev lastnosti zavarovanca na podlagi sodbe iz delovnega spora od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015, torej za obdobje po 1. 1. 2000, v tej zadevi sploh ne gre za stanje iz 83. člena ZMEPIZ-1, zato ta določba za rešitev predmetne zadeve ni uporabljiva. Lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja pri stranskem intervenientu, torej za čas od 1. 1. 2012  do 31. 12. 2012 po 1. odstavku 13. člena ZPIZ-1, za čas od 1. 1. 2013 do 31. 1. 2015 pa po 1. odstavku 14. člena ZPIZ-2, se ji prizna po 80. in 81. členu ZMEPIZ-1, čeprav je bila v tem obdobju že vključena v obvezno zavarovanje kot samozaposlena. Nenazadnje tako izhaja že iz samega izreka pravnomočne sodbe o vzpostavitvi delovnega razmerja. Pravnomočne sodne odločbe pa je potrebno spoštovati in izvršiti. Ob takšnem stališču in odločitvi pritožbenega sodišča pa v konkretnem primeru zatrjevane kršitve 2., 14. in 22. člena Ustave RS ter s tem v zvezi predlog, naj pritožbeno sodišče prekine postopek in predlaga oceno ustavnosti 83. člena ZMEPIZ-1, niso utemeljene.

11. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče ob pravilni uporabi materialnega prava na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo na temelju 2. odstavka 81. člena ZDSS-1 spremenilo tako, kot je razvidno iz I. točke izreka te sodbe. Torej je izpodbijani odločbi odpravilo in ugotovilo, da ima tožnica lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova delovnega razmerja od 1. 1. 2012 do 31. 1. 2015 za polni delovni čas 40 ur tedensko.

12. Ob spremenjeni prvostopenjski sodbi je tožnica s tožbenim zahtevkom uspela,  zato ji je toženec v skladu s 1. odstavkom 154. člena ZPP dolžan povrniti stroške postopka na prvi stopnji v višini 335,99 EUR, v roku 8 dni, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, in sicer na podlagi Odvetniške tarife (OT; Ur. l. RS, št. 2/2015) 300 točk za tožbo (tar. št. 15/1 OT) in 300 točk za narok (tar. št. 15/3 OT), kar ob vrednosti točke 0,459 EUR, znaša 275,40 EUR, skupaj z 22 % DDV pa 335,99 EUR. Drugih priglašenih stroškov (po tar. št. 39 OT in 14/4 OT) pritožbeno sodišče ni priznalo, ker niso specificirani in ni razvidno, za kakšne stroške sploh gre.

13. Ker je tožnica s pritožbo uspela, ji je toženec dolžan povrniti še stroške pritožbe v znesku 209,99 EUR, in sicer 172,12 EUR za pritožbo in 22 % DDV.

ZPIZ-1 člen 7, 7/1, 15, 15/1. ZPIZ-2 člen 6, 6/2, 15. ZMEPIZ-1 člen 74, 76, 76/1, 80, 80-4, 80-5, 81, 81/1, 81/2, 81/3, 82, 83, 83/1, 83/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.