VDSS sodba Psp 300/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-11-10

Jože Cepec (preds.), Edo Škrabec (poroč.), Nada Perić Vlaj

vrnitev denarnega nadomestila za primer brezposelnosti - preizkus upravne odločbe

Izpodbijane odločbe, da je delodajalec (tožnik) dolžan vrniti denarno nadomestilo, ki ga je prejemal  zavarovanec, ki mu je delovno razmerje nezakonito prenehalo, se ne da preizkusiti, saj ni razvidno, kakšen znesek neto denarnega nadomestila je bil tožniku izplačan v spornem obdobju, ko ga je bil tožnik na podlagi pravnomočne sodbe dolžan vključiti v zavarovanje. Sodišče prve stopnje je zato utemeljeno odpravilo dokončno odločbo in v tem delu prvostopenjsko odločbo ter zadevo vrnilo v ponovno upravno odločanje.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v I. točki izreka spremeni tako, da glasi:

„Odpravi se odločba tožene stranke št. ... z dne 24. 3. 2014 in 2. točka odločbe št. ... z dne 10. 7. 2013 in se zadeva vrne toženi stranki v novo odločanje.“

II. V preostalem (II. točka izreka) se pritožba zavrne in v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odpravilo odločbi tožene stranke št. ... z dne 24. 3. 2014 in št. ... z dne 10. 7. 2013 in zadevo vrnilo toženi stranki v novo odločanje (I. točka izreka). Nadalje je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti pravdne stroške v višini 497,54 EUR v roku 15 dni, po poteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne zamude do plačila (II. točka izreka). Zoper sodbo je pritožbo vložila tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje sicer pritrdilo stališču tožene stranke glede spornega meritornega pravnega vprašanja v predmetnem sporu in sicer, da ima tožena stranka na podlagi 1. alineje drugega odstavka 140. člena Zakona o urejanju trga dela (v nadaljevanju: ZUTD)(1)  v zvezi s tretjim odstavkom 65. člena ZUTD pravico zahtevati od delodajalca vračilo neto zneskov denarnega nadomestila, izplačanega zavarovancu do dneva prenehanja delovnega razmerja, kot ga je določilo sodišče. Navedenemu zaključku tožena stranka ne nasprotuje. Neutemeljeno pa je sodišče sledilo tožnikovemu vztrajanju pri obstoju bistvenih kršitev določb postopka in sicer, da se zaradi neskladja med izrekom in obrazložitvijo, izpodbijana odločba ne da preizkusiti. Sodišče drugostopenjske odločbe v tej smeri sploh ni preizkusilo, temveč je ocenjevalo odločbo organa prve stopnje, ki pa po mnenju tožene stranke, upoštevaje prvi odstavek 63. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (v nadaljevanju: ZDSS‑1)(2)  ne predstavlja odločbe, ki bi bila podvržena sodni presoji. Razen tega gre v primeru prvostopenjske odločbe za pravopisno napako, kjer se je namesto „do konca“ zapisalo „od konca“. Pravopisne napake pa se v skladu z Zakonom o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju: ZUP)(3)  lahko popravijo kadarkoli in tudi dokončnost odločbe nanje nima vpliva. Tožena stranka zato k pritožbi v skladu s 337. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)(4)  prilaga sklep pristojnega ZRSZZ št. ... z dne 20. 4. 2016 o popravi pomote v obrazložitvi odločbe z dne 10. 7. 2013. Navedeni sklep bo v skladu z določbami ZUP vročen strankam konkretnega upravnega postopka. Tožeča stranka v predhodnem upravnem postopku, in sicer v pritožbi zoper prvostopno upravno odločbo, procesnih napak, ki jih ugotavlja sodišče prve stopnje, ni očitala. Sporen je bil le materialni temelj za vračilo sredstev, ki jih je pridobil zavarovanec iz naslova brezposelnosti. Po mnenju tožene stranke je nedvomno dokazala, da je bil skupni znesek 753,97 EUR iz naslova denarnega nadomestila, povračilo katerega je tožena stranka zahtevala od tožeče stranke, zavarovancu nakazan na podlagi odločbe z dne 16. 4. 2012 in sicer za obdobje od 18. 1. 2012 do 17. 4. 2012, pri čemer je predmetna pravica zavarovancu prenehala z dnem 1. 4. 2012 zaradi zaposlitve pri drugem delodajalcu, kar je tožena stranka dodatno potrdila tudi s predložitvijo finančne kartice izplačil denarnega nadomestila za brezposelnost, iz katere je jasno razvidno, da je bil znesek denarnih nadomestil v višini 753,97 EUR zavarovancu nakazan za obdobje od 18. 1. 2012 do 1. 4. 2012. Sodišče je sprejelo stališče tožeče stranke, da iz obrazložitve odločbe z dne 10. 7. 2013 izhaja, da je tožena stranka od tožeče stranke terjala plačilo 753,97 EUR izplačanih nadomestil za čas od 2. 4. 2012 do 10. 7. 2013. Tožena stranka poudarja, da ima pravni učinek samo izrek odločbe in ne tudi obrazložitev. Izrek prvostopenjske odločbe z dne 10. 7. 2013 pa vsebuje zakonsko utemeljeno in pravilno odločitev, da se odpravita odločbi glede pravice do denarnega nadomestila med brezposelnostjo z dne 16. 4. 2012 in pravice do preostalega dela upravičenosti do nadomestila za brezposelnost z dne 9. 5. 2012 (1. točka izreka) in odločitev, da je tožeča stranka kot zavarovančev delodajalec dolžna vrniti toženi stranki na podlagi odpravljenih odločb iz 1. točke izreka znesek v skupni višini 753,97 EUR neto, ki je bil zavarovancu izplačan na podlagi odpravljenih odločb do dneva izdaje te odločbe. Ugotovljeno neskladje glede obdobja izplačanih zneskov denarnega nadomestila zavarovancu med izrekom izpodbijane odločbe in njeno obrazložitvijo, ne vpliva na njeno pravilnost in zakonitost. Le izrek ima pravni učinek in je izvršljiv. Tožena stranka zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

3. Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni kršilo postopkovnih določb, na katere pritožbeno sodišče na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti. Sodišče je razčistilo dejstva, bistvena za odločitev o zadevi. Razen v delu, ki se nanaša na odpravo odločb o priznanju pravice do denarnega nadomestila (1. točka izreka prvostopenjske odločbe z dne 10. 7. 2013), je tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

4. Sodišče prve stopnje je presojalo drugostopenjsko odločbo tožene stranke št. ... z dne 24. 3. 2014, s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke zoper prvostopenjsko odločbo št. ... z dne 10. 7. 2013. Z navedeno odločbo je prvostopenjski organ odločil, da se odločba Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje št. ... z dne 16. 4. 2012, s katero je bil zavarovancu priznana pravica do denarnega nadomestila med brezposelnostjo in odločba o priznanju pravice do denarnega nadomestila št. ... z dne 9. 5. 2012, s katero je bila zavarovancu priznana pravica do denarnega nadomestila za preostali del upravičenosti, odpravita (1. točka izreka). V 2. točki izreka pa je prvostopenjski organ odločil, da je bil na podlagi odpravljene odločbe iz 1. točke izreka zavarovancu do dneva izdaje te odločbe izplačan znesek v skupni višini 753,97 EUR neto, ki ga je zavarovančev delodajalec (tožeča stranka) dolžan vrniti v 30 dneh od dokončnosti te odločbe, po poteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

5. V predmetni zadevi je sporno, ali je delodajalec, pri katerem je bil zaposlen zavarovanec, ki mu je nezakonito prenehalo delovno razmerje in ga je bil delodajalec na podlagi pravnomočne sodbe dolžan prijaviti v socialna zavarovanja od 18. 1. 2012 do 2. 3. 2012 in mu priznati vse pravice iz delovnega razmerja po pogodbi o zaposlitvi z dne 29. 8. 2011 in nadomestilo plače(5)  dolžan toženi stranki vrniti izplačane zneske denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, ki jih je tožena stranka izplačala zavarovancu.

6. Pravna podlaga za odločanje je podana v 140. členu ZUTD v zvezi s tretjim odstavkom 65. člena istega zakona, kjer je določeno, da poleg primerov, določenih v zakonu, ki ureja splošni upravni postopek, se odpravi odločba o priznanju pravice do denarnega nadomestila tudi v primeru, ko je po njeni izdaji s pravnomočno sodbo, sodno poravnavo ali v postopku mediacije ugotovljeno, da je zavarovancu nezakonito prenehalo delovno razmerje in ga je delodajalec dolžan pozvati nazaj na delo oziroma je delovno razmerje vzpostavljeno do datuma, ki ga določi sodišče, kadar po določbah zakona, ki ureja delovna razmerja, samo odloči o prenehanju pogodbe o zaposlitvi. V 1. alineji drugega odstavka 140. člena je določeno, da če je podlaga za vračilo denarnega nadomestila odprava odločbe na podlagi tretjega odstavka 65. člena tega zakona, ima zavod pravico zahtevati od delodajalca vračilo neto zneskov denarnega nadomestila, izplačanega zavarovancu do ponovne zaposlitve pri tem delodajalcu oziroma izplačanih do dneva prenehanja delovnega razmerja, ki ga določi sodišče. V tretjem odstavku istega člena je nadalje določeno, da kadar je zavod po določbah tega zakona upravičen odpraviti odločbo o priznanju pravice do denarnega nadomestila, v istem postopku odloči tudi o vračilu neupravičeno izplačanih sredstev. Neupravičeno izplačano denarno nadomestilo iz tretjega odstavka je zavarovanec oziroma v primeru iz tretjega odstavka 65. člena tega zakona delodajalec, dolžan vrniti v roku 30 dni od dokončnosti odločbe, po poteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi (četrti odstavek 140. člena ZUTD). Pritožbeno sodišče je že v drugi zadevi(6)  zavzelo stališče, da spor o vračilu zavarovancu izplačanega denarnega nadomestila med brezposelnostjo med izvajalcem zavarovanja za brezposelnost in zavarovančevim delodajalcem ni spor o pravici do in iz obveznega zavarovanja za primer brezposelnosti. Odpira se tudi vprašanje, ali je potrebno v takih primerih izdati odločbe, ali pa lahko tožena stranka direktno od delodajalca zahteva povrnitev neupravičeno pridobljenih sredstev. Če pa je bila že izdana odločba, pa je za presojo take odločbe pristojno upravno sodišče. Vendar pa omenjeno za rešitev v sporni zadevi ni odločilno, saj je sodišče prve stopnje zadevo obravnavalo po vsebini.

7. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče upoštevaje prvi odstavek 63. člena ZDSS-1 ni imelo podlage za presojo prvostopenjske odločbe tožene stranke.  Predmet presoje sta tako drugostopenjska kot tudi prvostopenjska odločba, kajti ravno s prvostopenjsko odločbo je bilo odločeno o pravicah oziroma obveznostih strank, z drugostopenjsko odločbo, zoper katero je bila vložena tožba, pa je bila pritožba zoper prvostopenjsko odločbo zavrnjena.

8. Prav tako so neutemeljene pritožbene navedbe, da se tožeča stranka v predsodnem postopku ni sklicevala na to, da izpodbijane prvostopenjske odločbe ni mogoče preizkusiti, ker naj bi obstajalo nasprotje med izrekom in obrazložitvijo. Kot to pravilno poudarja že sodišče prve stopnje, se skladno z 7. točko drugega odstavka 237. člena ZUP za bistveno kršitev pravil upravnega postopka v vsakem primeru šteje, če se odločbe ne da preizkusiti. Skladno z drugim odstavkom 247. člena ZUP pa organ po uradni dolžnosti pazi, ali ni prišlo v postopku na prvi stopnji do bistvenih kršitev določb postopka. Ker drugostopenjski organ teh kršitev ni ugotovil, je sodišče prve stopnje drugostopenjsko odločbo z dne 24. 3. 2014 utemeljeno kot nezakonito odpravilo. Tudi po stališču pritožbenega sodišča je namreč prvostopenjska odločba v točki 2 izreka pomanjkljiva, tako da se je ne da preizkusiti. Za odločitev v zadevi je namreč odločilno vprašanje višina denarnega nadomestila, ki je bil zavarovancu izplačan v obdobju od 18. 1. 2012 do 2. 3. 2012, torej v obdobju, ko ga je tožeča stranka na podlagi že citirane pravnomočne sodbe bila dolžna vključiti v zavarovanje. Iz izreka prvostopenjske odločbe izhaja, da gre za znesek 753,97 EUR neto, vendar naj bi bil ta znesek zavarovancu izplačan do dneva izdaje te odločbe (torej do 10. 7. 2013). Iz izreka torej ni jasno razvidno, kakšen znesek je bil zavarovancu izplačan do 2. 3. 2012. Tudi obrazložitev je sama s sabo v nasprotju, saj iz obrazložitve izhaja, da naj bi bil zavarovancu od 2. 4. 2012 do dneva izdaje te odločbe (10. 7. 2013) izplačan znesek 753,97 EUR neto denarnega nadomestila. Torej tudi iz obrazložitve ne izhaja, kakšen znesek je bil tožniku izplačan v obdobju od 18. 1. 2012 do 2. 3. 2012. Sodišče prve stopnje je zato utemeljeno odpravilo dokončno odločbo in 2. točko izreka prvostopenjske odločbe in zadevo vrnilo toženi stranki v ponovno upravno odločanje. V zvezi s sklepom o popravi pomote z dne 20. 4. 2016, ki ga je tožena stranka priložila k pritožbi (priloga B/2 sodnega spisa) pa pritožbeno sodišče poudarja, da je bil izdan že po izdaji izpodbijane dokončne odločbe in zato na rešitev zadeve v pritožbenem postopku nima nobenega vpliva.

9. Je pa po stališču pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo v delu, ki se nanaša tudi na odpravo 1. točke izreka prvostopenjske odločbe z dne 10. 7. 2013. Navedeni del prvostopenjske odločbe se namreč nanaša na odpravo odločb v zvezi s priznanjem pravice do denarnega nadomestila, torej gre za razmerje med toženo stranko in pa zavarovancem, ne pa za spor med tožečo stranko (delodajalec) in toženo stranko. Nenazadnje odprava odločb, s katerimi je bilo odločeno o pravici zavarovanca do denarnega nadomestila med brezposelnostjo niti ni bila sporna. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP delno spremenilo izpodbijano sodbo (I. točka izreka) tako,  da se namesto v celoti, odpravi le 2. točka izreka prvostopenjske odločbe z dne 10. 7. 2013. V preostalem delu pa je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (II. točka izreka), saj je tožeča stranka glede bistvenega dela zahtevka v sporu uspela.

(1) Ur. l. RS, št. 80/2010 s spremembami.

(5) Sodba opr. št. I Pd 429/2012 z dne 22. 10. 2012 v zvezi s sodbo Pdp 3/2013 z dne 28. 2. 2013.

ZUTD člen 65, 65/3, 140. ZUP člen 237, 237/2, 237/2-7, 247, 247/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.