VDSS Sodba Psp 56/2017
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-05-25

Edo Škrabec (preds.), Jože Cepec (poroč.), Elizabeta Šajn Dolenc

INVALIDI - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE - SOCIALNO ZAVAROVANJE

Pri tožnici ni prišlo do izgube delazmožnosti, saj je zmožna za delo konfekcijskega modelarja s polnim delovnim časom, brez normiranega dela in psihično manj zahtevna dela. Zato tožbeni zahtevek za razvrstitev v I. kategorijo invalidnosti ni utemeljen.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice, da se odpravita odločbi tožene stranke št. ... z dne 8. 5. 2015 in dne 24. 2. 2015, da se tožnica razvrsti v I. kategorijo invalidnosti od 29. 1. 2015 dalje ter se ji prizna pravica do invalidske pokojnine, o izmeri in izplačevanju katere je toženka dolžna izdati odločbo v 30 dneh po pravnomočnosti sodbe (I. točka izreka) in sklenilo, da stroški tožnice bremenijo proračun RS (II. točka izreka).

Prvostopenjsko sodišče je tudi s pomočjo sodnega izvedenca psihiatra menilo enako kakor pred njo toženka v upravnem postopku, da je pri tožnici zaradi posledic bolezni podana III. kategorija invalidnosti. Prvostopenjsko sodišče je ugotovilo, da gre pri tožnici za motno osebnosti in za trajno stanje, ki le izjemoma pogojujejo I. kategorijo invalidnosti in še takrat mora biti motnja izrazita ter se te težave v zvezi s to motnjo pojavijo v dvajsetih letih starosti osebe. Pri tožnici gre za zmerno depresivno motnjo, ki ne vpliva na delazmožnost tožnice, so pa smiselne omejitve zaradi slabše prilagoditvene zmožnosti. Pri tožnici zaradi navedenega ni prišlo do popolne izgube delazmožnosti, v okviru svojega poklica lahko delo opravlja ob fizičnih razbremenitvah.

2. Pritožuje se tožnica. V pritožbi navaja, da gre pri tožnici za hudo obliko čustvene motnje in ni sposobna komunicirati z ljudmi. Delo, ki ga je tožnica opravljala pred ugotovitvijo invalidnosti pa je vezano na komunikacijo med ljudmi - sodelavci, bodisi nadrejenimi ali podrejenimi, kar tožnica ni zmožna niti sposobna. Ne prenese nobene kritike in je torej nesposobna za delo. Tožnica je na zadnji obravnavi, med zaslišanjem izvedenca, dobesedno eksplodirala in kljub poskusom pomiritve zapustila sodno dvorano, kar kaže, da bi sodišče moralo tožnici priznati invalidnost I. kategorije. Pri izpovedbi izvedenca prihaja tudi do razkoraka, saj je izvedenec menil, da je tožnica zmožna delati s polnim delovnim časom, organi toženke, ki so ji priznali III. stopnjo invalidnosti pa so ugotovili, da ni sposobna za delo s polnim delovnim časom. Priglaša stroške pritožbe.

4. Pritožbeno sodišče je opravilo preizkus izpodbijane sodbe v obsegu pritožbenih navedb in kakor to določa drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami). Po opravljenem preizkusu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopenjsko sodišče pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, na tako ugotovljeno dejansko pravilno pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa tudi ni prišlo do bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

5. Prvostopenjsko sodišče je v skladu s prvim odstavkom 81. člena v zvezi s 63. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji) presojalo pravilnost in zakonitost dokončne odločbe tožene stranke z dne 8. 5. 2015, s katero se je zavrnila pritožba in v reviziji potrdila izpodbijana odločba Območne enote A. z dne 24. 2. 2015. S slednjo se je tožnica razvrstila v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in se ji je priznala pravica do premestitve na drugo delovno mesto fizično in psihično manj zahtevno lahko delo, brez časovne prisile in enostavno, v ugodnem mikroklimatskem okolju s polnim delovnim časom od 29. 1. 2015 dalje.

6. Pravna podlaga za odločitev v tem sporu je podana v določbah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2, Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami). Skladno s 63. členom ZPIZ-2 je invalidnost podana, če se zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene v skladu s tem zakonom, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta oziroma za poklicno napredovanje. Invalidnost se razvršča v tri kategorije in sicer v I. kategorijo, če zavarovanec ni več zmožen opravljati organiziranega pridobitnega dela ali ni zmožen opravljati svojega poklica in nima več preostale delovne zmožnosti. V II. kategorijo se razvrstijo zavarovanci, katerih delovna zmožnost za svoj poklic je zmanjšana za 50 % ali več. V III. kategorijo se razvrstijo zavarovanci, ki niso več zmožni za delo s polnim delovnim časom, lahko pa opravljajo določena dela s krajšim delovnim časom od polnega najmanj 4 ure dnevno oziroma če je njihova delovna zmožnost za svoj poklic zmanjšana za manj kot 50 % ali če lahko še delajo v svojem poklicu s polnim delovnim časom, vendar pa niso zmožni za delo na delovnem mestu na katerem delajo. Pravico do invalidske pokojnine, v skladu z določbo 41. člena ZPIZ-2, pridobi zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost I. kategorije; zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost II. kategorije in ni zmožen za drugo delo s polnim delovnim časom brez poklicne rehabilitacije, ta pa mu ni zagotovljena, ker je star nad 55 let; zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost II. kategorije in ni zmožen za drugo delo s krajšim delovnim časom od polnega najmanj 4 ure dnevno brez poklicne rehabilitacije, ta pa mu ni zagotovljena, ker je star nad 50 let; zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost II. ali III. kategorije in mu ni zagotovljena ustrezna zaposlitev, ker je dopolnil 65 let starosti.

7. Pritožbeno sodišče sprejema dejanske in pravne ugotovitve prvostopenjskega sodišča.

8. Ni mogoče slediti pritožbenim navedbam, da je pri tožnici podana I. kategorija invalidnosti, kar pomeni, da tožnica ne bi bila več zmožna opravljati organiziranega pridobitnega dela oziroma svojega poklica in nima več preostale delovne zmožnosti.

9. Tožnica se zdravi zaradi bronhialne astme, ki je v zadnjem izvidu iz leta 2009 klinično kompenzirana, RTG je brez posebnosti, v spirometriji so bile izmerjene normalne vrednosti. Ob zaključku fizikalne terapije, zaradi bolečin v hrbtenici in sklepih, je fiziater ugotovil izboljšano gibljivost vratne in ledvene hrbtenice, nevroloških izpadov ni bilo. RTG vratne hrbtenice iz leta 2012 je pokazal spondilartrozo, unkartrozo in hondrozo C5-C6. RTG kolen maja 2014 pa začetno obojestransko artrozo.

10. Tožnica se več kot deset let zdravi zaradi ponavljajoče se depresivne motnje, leta 2011 je bila hospitalizirana v Psihiatrični bolnišnici, od koder je bila po dveh dneh na lastno željo odpuščena. Po obravnavi na URI B. maja 2014 je bilo ugotovljeno, da za organizirano pridobitno delo ni več sposobna in ni zaposljiva. V predsodnem postopku je toženka na IK I. stopnje ugotovila stanje trajne osebnostne dekompenzacije ob hudi socialni stiski. Zaradi psihičnih težav in dodatno kroničnega bolečinskega sindroma so bile tožnici potrebne razbremenitve v okviru III. kategorije invalidnosti. Iz izvedenskega mnenja sodnega izvedenca psihiatra izhaja, da je pri tožnici sicer prišlo do zdravstvenih sprememb, ki vplivajo na njeno delazmožnost, saj je ugotovil obstoj čustveno impulzivne osebnostne motnje. Ta je tožnico zaznamovala kot osebnost. Tožnici niha pozornost in se težje prilagaja socialnemu okolju, težje sprejema zahteve okolja in si določena pravila zaradi stisk po svoje razlaga. To jo ovira v vsakdanjem življenju in psiholoških primanjkljajev ni zmožna preseči. Počuti se izigrano in zapostavljeno, posledično je zmanjšana pozornost in znižana vztrajnost. Pri tožnici pa ni prišlo do izgube delazmožnosti, saj je zmožna za delo konfekcijskega modelarja s polnim delovnim časom, brez normiranega dela in psihično manj zahtevna dela.

11. Na glavni obravnavi je izvedenec natančneje pojasnil obseg delazmožnosti tožnice in posledice njene motnje osebnosti. Kot tipično vedenje za opisano vedenjsko motnjo je izvedenec opredelil tudi reakcijo tožnice na naroku, ko je med obravnavo zapustila sodno dvorano, z obrazložitvijo, da ne more več poslušati izvedenca, da ji je slabo in ali je sploh kakšen strokovnjak. V navedenem smislu je tako potrebno tolmačiti reakcijo tožnice na glavni obravnavi in ne v smislu, da je pri tožnici podano stanje invalidnosti I. kategorije.

12. Protispisna je pritožbena navedba, da je razhajanje med ugotovitvami izvedenca, ki je ugotovil, da je tožnica zmožna delati s polnim delovnim časom in organi tožene stranke v predsodnem postopku, ki so ugotovili, da tožnica ni sposobna za delo s polnim delovnim časom. Iz izvedenskega mnenja senata invalidske komisije v A. namreč izhaja, da je tožnica zmožna opravljati delo s polnim delovnim časom na drugem delovnem mestu, ki je fizično in psihično manj zahtevno lahko delo, brez časovne prisile in enostavno, v ugodnem mikroklimatskem okolju.

13. Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče v skladu s 353. členom ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, saj niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija, in ne razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti.

14. Tožnica, ki v pritožbi ni uspela v skladu s 154. členom ZPP, krije stroške pritožbe sama.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 41, 63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.