VDSS sklep X Pdp 670/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-10-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Marko Hafner

kolektivni delovni spor - neveljavnost kolektivne pogodbe - kolektivna pogodba - odstop od pogodbe - veljavnost kolektivne pogodbe - odpoved kolektivne pogodbe

Pravni prednik predlagateljice je bil eden od podpisnikov na strani delodajalcev. Njegov odstop od KPPN ni pomenil prenehanja veljavnosti KPPN za ostale podpisnike, saj niso odstopili delodajalci kot stranka kolektivne pogodbe, ampak le eden od podpisnikov na strani delodajalcev, zato kolektivna pogodba ni prenehala veljati za ostale podpisnike.

Strankam ni mogoče odreči pravice do odpovedi kolektivne pogodbe tudi, če zakon tega ne določa izrecno ali v sami kolektivni pogodbi niso izrecno navedeni pogoji, roki in način odpovedi. Drugačno stališče je v nasprotju s svobodo kolektivnega pogajanja.

Glede veljavnosti odstopa od kolektivne pogodbe je potrebno upoštevati dejstvo, da sta do uveljavitve ZKolP veljali določbi 86. in 87. člena ZTPDR, ki je v 3. odstavku 87. člena med drugim določal tudi, da se kolektivna pogodba objavi v uradnem glasilu, s čimer se zagotavlja načelo javnosti. KPPN je bila objavljena v Uradnem listu RS in je stopila v veljavo osmi dan po objavi, predlagateljica pa bi morala tudi odstop od kolektivne pogodbe objaviti v Uradnem listu RS in tako seznaniti zainteresirano javnost, da je od KPPN odstopila in da ta zanjo ne velja več.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da Kolektivna pogodba za poklicne novinarje (KPPN, Ur. l. RS, št. 31/91) od 1. 9. 1998 ne velja za člane takratnega podpisnika te kolektivne pogodbe H., sedaj njenega pravnega naslednika predlagatelja A.B. in za prvega, drugega in tretjega stranskega intervenienta (točka I izreka), da se sodba objavi v Uradnem listu Republike Slovenije na stroške nasprotnega udeleženca v 30 dneh (točka II izreka) in odločilo, da nasprotni udeleženec sam krije svoje stroške postopka in je dolžna predlagatelju in tretjemu stranskemu intervenientu povrniti stroške postopka v znesku 4.228,22 EUR, v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka tega roka dalje do plačila (točka III izreka).

2. Zoper sodbo se pravočasno pritožuje nasprotni udeleženec iz vseh pritožbenih razlogov in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremni tako, da v celoti zavrže predlog predlagatelja oziroma podredno, da predlog v celoti zavrne in predlagatelju naloži plačilo stroškov nasprotnega udeleženca v dosedanjih postopkih v tem kolektivnem delovnem sporu, kakor tudi stroškov pritožbenega postopka nasprotnega udeleženca v zvezi s to pritožbo, podrejeno pa, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Navaja, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, ker ni upoštevalo, da Kolektivna pogodba za poklicne novinarje v Republiki Sloveniji (KPPN, Ur. l. RS, št. 31/91) kljub imenu ni pogodba, ampak je dejansko po svoji naravi predpis, s katerim se urejajo pravice in obveznosti novinark, novinarjev in njihovih delodajalcev, zato lahko nastane in preneha le na način, ki je določen z zakonom. Pravni učinek ima lahko le odpoved, saj zakon izstopa ne predvideva. Dejstvo, da je pravni prednik predlagatelja poslal nasprotnemu udeležencu dopis, poimenovan „izstop“, namesto da bi odpovedal KPPN, ne more zanj ustvariti bolj ugodnega pravnega položaja, kot bi ga ustvarila zakonito izvedena odpoved kolektivne pogodbe. Tako bi moral predlagatelj oziroma njegov pravni prednik svojo odločitev objaviti v Uradnem listu Republike Slovenije, česar pa ni storil. Posledično ta dopis pravnega prednika predlagatelja nima učinka v smislu prenehanja KPPN, ampak je le navaden dopis. Napačno je stališče sodišča prve stopnje, da dejstvo, da je pravni prednik predlagatelja svoj dopis poslal v vednost registratorju kolektivnih pogodb, nadomešča uporabo edinega dopustnega instituta prenehanja kolektivne pogodbe. Za takšno stališče ni pravne podlage, saj navodilo, na katerega se sklicuje sodišče prve stopnje, tega ne določa. Da KPPN še velja, dokazuje tudi dejstvo, da jo delavci in delodajalci izvršujejo neprekinjeno tudi vsa leta po „izstopu“.

Nadalje navaja, da sodišče prve stopnje pri odločitvi ni upoštevalo napotil pritožbenega sodišča iz točke 19 obrazložitve  sklepa opr. št. X Pdp 773/2015 z dne 18. 2. 2016, s katerim je sodbo sodišča prve stopnje opr. št. X Pd 1039/2013 z dne 7. 5. 2015 razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo sojenje, kar je bistvena kršitev določb postopka po 1. odstavku 339. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 362. člena ZPP. Ta kršitev pa skladno s sodno prakso terja tudi, da se zadeva v ponovljenem postopku vrne sodišču prve stopnje  v sojenje pred drugim senatom. V novem sojenju sodišče prve stopnje tudi ni v celoti in popolnoma ugotovilo dejanskega stanja, na kar ga je pritožbeno sodišče opozorilo v točkah 17 in 18 razveljavitvenega sklepa. Iz zapisa pravnega prednika predlagatelja v „Izstopu iz podpisništva“, namreč izhaja, da je podal odstop od KPPN samo v svojem imenu, ne pa v imenu svojih članov tj. stranskih intervenientov, saj so ti KPPN uporabljali tudi po 1. 5. 1998, ki je bil kot datum izstopa določen v dopisu. Ob podaji predloga v obravnavanem sporu so stranski intervenienti novinarkam in novinarjem, ki so za njih opravljali novinarsko delo, zagotavljali pravice in obveznosti, dogovorjene s KPPN. Kolikor je nasprotnemu udeležencu znano, so iz članstva predlagatelja izstopili 1. 1. 2016, pravice in obveznosti določene s KPPN pa še izpolnjujejo. Sodišče prve stopnje pa sploh ni ugotavljalo, ali so stranski intervenienti te pravice novinarkam in novinarjem zagotavljali v času odločanja v tem kolektivnem delovnem sporu dne 9. 6. 2016, čeprav ga je pritožbeno sodišče v razveljavitvenem sklepu opozorilo, da se z ugotovitveno tožbo lahko zahteva le ugotovitev sedaj obstoječega pravnega razmerja. Če KPPN za predlagatelja v času odločanja o predlogu ni veljala in glede na trditve stranskih intervenientov tudi za njih ne bi bila zavezujoča, bi moralo sodišče prve stopnje predlog kot nedopusten zavreči, ker tožbeni zahtevek ni bil pravilno oblikovan.

Odločitev sodišča prve stopnje je obremenjena tudi z bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj svojega materialnopravno zmotnega prepričanja, da je potrebno razlikovati med odpovedjo in odstopom ni obrazložilo. Da zakon razlike ne dela, potrjuje tudi sodna praksa, saj je Vrhovno sodišče Republike Slovenije v sodbi opr. št. III Ips 138/2009 z dne 17. 12. 2012 izrecno izpostavilo, da gre pri prostovoljnem izstopu iz trajnega pogodbenega razmerja za odpoved.

Izpodbija tudi odločitev o stroških postopka, saj bi moralo sodišče plačilo stroškov naložiti predlagatelju. Poleg tega pa je odločitev zmotna tudi zato, ker sodišče ne bi smelo priznati potnih stroškov (na relaciji B. - C.) pooblaščenki predlagatelja in tretjega stranskega intervenienta, saj bi si ta dva, glede na njun sedež in sedež sodišča, lahko izbrala odvetnika v C.. Priglaša pritožbene stroške.

3. Predlagatelj in tretji stranski intervenient sta na pritožbo odgovorila in sicer predlagateljica kar dvakrat. Navajata, da pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo materialno pravo, sodba pa tudi ni obremenjena  z očitano bistveno kršitvijo po 14. točki 2. odstavka 339. člena, zato predlagata, da pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

4. O zadevi je pritožbeno sodišče že odločalo in sicer je s sklepom opr. št. X Pdp 773/2015 z dne 18. 2. 2016 sodbo sodišča prve stopnje, s katero je zahtevku predlagateljice ugodilo in ugotovilo, da KPPN od 1. 9. 1998 za člane takratnega podpisnika te kolektivne pogodbe in prvega, drugega ter tretjega stranskega intervenienta na strani predlagateljice ne velja. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje zaradi napačne uporabe materialnega prava dejanskega stanja ni popolno ugotovilo. Sodišče prve stopnje je bilo opozorjeno, da naj v novem sojenju ugotovi, ali je bil odstop predlagateljice oziroma njenega pravnega prednika objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije. Če je bil odstop objavljen, potem velja, v primeru, da odstop ni bil objavljen, pa naj se sodišče prve stopnje opredeli tudi glede določb Zakona o kolektivnih pogodbah (ZKolP, Ur. l. RS, št. 43/2006), glede na določbo 2. odstavka 34. člena Zakona o gospodarskih zbornicah (ZGZ, Ur. l. RS, št. 60/2006 in naslednji). Sodišče prve stopnje je v novem sojenju odločilo z izpodbijano sodbo.

6. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 29/99 in nadaljnji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, ki izhajajo iz citirane določbe in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni storilo, prav tako tudi ne v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve po 14. točki 2. odstavka ZPP ne. Je pa  znova zmotno uporabilo materialno pravo, zaradi tega pa je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno.

7. Pravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje, da je predlagatelj pravni naslednik podpisnika KPPN - A.C. in zato v tem sporu aktivno legitimiran ter da lahko tudi eden izmed podpisnikov kolektivne pogodbe na strani delodajalcev od kolektivne pogodbe odstopi.

8. Kolektivno pogodbo za poklicne novinarje (KPPN, Ur. l. RS, št. 31/1991) so v imenu delodajalcev sklenili: A.C. kot zastopnica časopisno informativne in založniške dejavnosti, kot pravna prednica predlagatelja A.B.; D. in E., v imenu delojemalcev pa nasprotni udeleženec (sindikat F.) (1. člen KPPN).

9. Iz KPPN izhaja, da velja za novinarke in novinarje ter urednice in urednike (v nadaljevanju: novinarji), zaposlene pri delodajalcu časopisno informativne dejavnosti, radia in televizije, ne glede na to, ali so sklenili delovno razmerje za določen in nedoločen čas, s polnim ali s skrajšanim delovnim časom (2. člen KPPN). Pogodba začne veljati osmi dan po objavi v Uradnem listu RS. Pogodbo skleneta pogodbeni stranki za eno leto. Če nobena od strank tri mesece pred iztekom tega roka pisno ne odstopi od pogodbe ali ne predlaga njene spremembe oziroma dopolnitve, se njena veljavnost podaljša do sklenitve nove pogodbe (3. člen KPPN).

10. KPPN je bila objavljena v Ur. l. RS, št. 31/1991 z veljavnostjo osmi dan po objavi, torej 28. 12. 1991. Ker v roku iz njenega 3. člena nobena stranka ni odstopila od pogodbe, se je njena veljavnost podaljšala do sklenitve nove pogodbe. Tako je prišlo do preoblikovanja kolektivne pogodbe sklenjene za določen čas enega leta, v kolektivno pogodbo, sklenjeno za nedoločen čas (takšno stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče RS v sodbi opr. št. VIII Ips 3/2008 z dne 7. 10. 2008). V tem obdobju je veljal Zakon o delovnih razmerjih (ZDR/90, Ur. l. RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93), ki je v 118. členu določal, da če se sklene kolektivna pogodba za določen čas, se lahko sklene najdlje za obdobje petih let in da se veljavnost kolektivne pogodbe podaljša, če je stranki ne odpovesta. KPPN določb o odstopu od pogodbe nima, razen določbe 77. člena, ki govori o odstopu pogodbi zveste stranke za primer, če ena od strank krši obveznosti, ki jih je prevzela s to kolektivno pogodbo in o pisni napovedi odpovedi v 3 mesečnem roku.

11. Kljub temu, da predlog predlagatelja in tudi odgovor na predlog nasprotnega udeleženca govorita o izstopu od podpisa, je potrebno listino z naslovom „Izstop od podpisa“ z dne 20. 4. 1998 (A2), ki jo je pravni prednik predlagatelja poslal nasprotnemu udeležencu, po vsebini šteti za odpoved enega podpisnika na strani delodajalcev od KPPN.

12. Pravni prednik predlagateljice je bil eden od podpisnikov na strani delodajalcev. Njegov odstop od KPPN ni pomenil prenehanja veljavnosti KPPN za ostale podpisnike, saj niso odstopili delodajalci kot stranka kolektivne pogodbe, ampak le eden od podpisnikov na strani delodajalcev, zato kolektivna pogodba ni prenehala veljati za ostale podpisnike. Takšno stališče je VDSS že zavzelo npr. v sodbi in sklepu opr. št. Pdp 1436/2008 z dne 23. 9. 2009 in sodbi opr. št. Pdp 518/2013 z dne 10. 7. 2013. Tudi Katarina Kresal Šoltes v delu Vsebina kolektivne pogodbe, Pravni vidiki s prikazom sodne prakse in primerjalnopravnih ureditev (GV, Ljubljana 2011) sklicujoč se na nemško in francosko literaturo, navaja, da bi bilo potrebno presojati obstoj, spremembo ali prenehanje kolektivne pogodbe za vsakega podpisnika posebej. Po sedaj veljavni ureditvi (3. odstavek 6. člena Zakona o kolektivnih pogodbah - ZKolP, Ur. l. RS, št. 43/2006) je v primeru, če sklepa pogodbo na eni strani več sindikatov ali delodajalcev ali njihovih združenj, podpisnik pogodbe vsak od njih. Ker je podpisnik vsak od njih, lahko tudi vsak od njih odstopi od kolektivne pogodbe, ki tako zanj ne velja, velja pa za ostale podpisnike, ki od nje niso odstopili.

13. KPPN je v 77. členu opredelila možnost odstopa ene od strank pogodbe od kolektivne pogodbe in sicer le v primeru, če druga stranka krši obveznosti, ki jih je prevzela s to pogodbo. Predlagateljica tega razloga v obravnavanem sporu ni zatrjevala.

14. Ker KPPN nima nobenih določil o odpovedi pogodbe brez razlogov in glede na to, da se presoja odpoved, podana 20. 4. 1998, ko ZKolP še ni veljal, določb 15. in 16. člena tega zakona o prenehanju kolektivne pogodbe in odpovednem roku ni mogoče uporabiti. Vrhovno sodišče RS je v sodbi opr. št. VIII Ips 3/2008 z dne 7. 10. 2008 zaključilo, da je kolektivno pogodbo, sklenjeno za nedoločen čas, možno odpovedati, saj takšen zaključek ni v nasprotju s konvencijami MOD in sicer predvsem s Konvencijo št. 87 o sindikalni svobodi in varstvu sindikalnih pravic, Konvencijo št. 98 o uporabi načel o pravicah organiziranja in kolektivnega dogovarjanja ter Konvencijo št. 154 o spodbujanju kolektivnega dogovarjanja, po katerih v okvir prostovoljnega dogovarjanja in sklepanja nedvomno sodi tudi odpoved kolektivne pogodbe. Strankam ni mogoče odreči pravice do odpovedi kolektivne pogodbe tudi, če zakon tega ne določa izrecno ali v sami kolektivni pogodbi niso izrecno navedeni pogoji, roki in način odpovedi. Drugačno stališče je v nasprotju s svobodo kolektivnega pogajanja. ZKolP v 1. členu napotuje na smiselno uporabo splošnih pravil civilnega prava, ta pravila pa je možno uporabiti tudi za presojo odpovedi kolektivnih pogodb, sklenjenih pred njegovo uveljavitvijo. Zato je potrebno upoštevati takrat veljavni 358. člen Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur. l. SFRJ, št. 29/78, 39/85 in 27/89), ki se je na podlagi 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS, št. 1/91-I) uporabljal kot republiški predpis. Ta člen je enak, kot je 333. člen Obligacijskega zakonika (OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 in naslednji) in se nanaša na odpoved trajnega dolžniškega razmerja. Določa, da lahko vsaka stranka dolžniško razmerje, če trajanje ni določeno, prekine z odpovedjo, da mora biti odpoved vročena drugi stranki in da se sme dati ob vsakem, vendar ne neprimernem času. Odpovedano dolžniško razmerje preneha, ko poteče s pogodbo določeni odpovedni rok, če pa takšen rok ni določen s pogodbo, pa po poteku z zakonom določenega, običajnega oziroma primernega roka. Stranki se lahko dogovorita, da bo njuno dolžniško razmerje prenehalo s samo vročitvijo odpovedi, če za določen primer zakon ne odreja kaj drugega, upnik pa ima pravico zahtevati od dolžnika tisto, kar je zapadlo, preden je obveznost prenehala s potekom roka ali z odpovedjo.

15. Pritožbeno sodišče je že v sklepu o razveljavitvi opr. št. X Pdp 773/2015 z dne 18. 2. 2016 ugotovilo, da niti ZDR/90 niti drug zakon v letu 1998 ni določal odpovednega roka, v katerem se kolektivna pogodba lahko odpove, KPPN pa ni vsebovala določbe, v katerem roku jo stranki lahko odpovesta (oziroma od nje odstopita) tudi v primeru, če druga stranka svojih obveznosti, ki jih je s to kolektivno pogodbo prevzela, ne bi kršila. KPPN v 3. členu določa najmanj trimesečni rok za podaji pisnega odstopa od pogodbe pred potekom njene veljavnosti, v 77. členu pa je določen najmanj trimesečni rok za pisno napoved odstopa pogodbi zveste stranke. Glede na to bi bil po mnenju pritožbenega sodišča ob upoštevanju 3. in 77. člena KPPN trimesečni rok primeren rok za odpoved KPPN skladno z določbo 378. člena ZOR. A.D. je z dopisom z dne 20. 4. 1998 podalo svoj odstop od KPPN nasprotnemu udeležencu (sindikatu F.) in ta bi lahko začel veljati po izteku primernega trimesečnega odpovednega roka. Glede veljavnosti odstopa od kolektivne pogodbe, pa je potrebno upoštevati dejstvo, da sta do uveljavitve ZKolP veljali določbi 86. in 87. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR, Ur. l. SFRJ, št. 60/89 in 42/1990). Ta je v 3. odstavku 87. člena med drugim določal tudi, da se kolektivna pogodba objavi v uradnem glasilu. Namen obvezne objave v uradnem listu pa je bil v tem, da se zagotovi načelo javnosti. Kot je že navedeno, je bila KPPN objavljena v Uradnem listu Republike Slovenije in je stopila v veljavo osmi dan po objavi. Predlagateljica bi morala tudi svojo odpoved kolektivne pogodbe objaviti v Uradnem listu Republike Slovenije in tako seznaniti zainteresirano javnost, da je od KPPN odstopila in da ta zanjo ne velja več.

16. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da odstop od KPPN ni bil objavljen v Uradnem listu RS. Odločitev, da objava v uradnem listu ni potrebna, pa je utemeljilo s tem, da po vsebini odstopa od KPPN ni mogoče šteti za predpis in da bi bilo potrebno le odpoved KPPN (ki jo po stališču sodišča prve stopnje poda le stranka kolektivne pogodbe, torej delodajalci ali delavci) objaviti v uradnem listu. Takšno stališče je materialnopravno zmotno. Kot je že v razveljavitvenem sklepu opr. št. X Pdp 773/2015 z dne 18. 2. 2016 ugotovilo pritožbeno sodišče, je „Izstop od KPPN“ v bistvu odpoved KPPN enega od podpisnikov na strani  delodajalcev. Ker je bila skladno s 3. odstavkom 87. člena ZTPDR obvezna objava kolektivne pogodbe, je bila obvezna tudi sprememba njene veljavnosti zaradi odpovedi enega izmed podpisnikov na strani delodajalcev. Kolektivno pogodbo je sicer res mogoče šteti kot obligacijsko pogodbo, ki je rezultat sporazuma dveh pogodbenih strank. Ker pa nima učinka le na pogodbene stranke, saj velja za več udeležencev (glej 2. člen KPPN) kot je strank, posega v njihove pravice, zato je poleg obvezne objave kolektivne pogodbe obvezna tudi objava kakršnekoli spremembe njene veljavnosti glede njenih podpisnikov. S spremembo, da KPPN ne velja za enega od podpisnikov na delodajalski strani, morajo biti seznanjeni vsi udeleženci, za katere ta velja. Dejstvo, da so bile o tem obveščene vse časopisno informativne hiše, medijske hiše, da so bili člani pravnega prednika predlagateljice o tem obveščeni preko biltena, da je bila novica objavljena v časopisu G. in da je bil o tem obveščen register kolektivnih pogodb pri Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, ki je o tem napravil zaznambo, zakonsko določene obveznosti objave v uradnem listu ne more nadomestiti. Zato je zmotno stališče sodišča prve stopnje, da je predlagatelj veljavno odstopil od KPPN dne 29. 7. 1998.

17. Ker je sodišče prve stopnje zmotno štelo, da objava  odpovedi KPPN za pravnega prednika predlagateljice ni potrebna, je preuranjen zaključek, da KPPN za predlagateljico in prve tri stranske interveniente na njeni strani od 1. 9. 1998 ne velja. Pritožbeno sodišče je že v razveljavitvenem sklepu ugotovilo, da ima predlog, ki ga je v obravnavanem kolektivnem delovnem sporu podala predlagateljica, naravo ugotovitvene tožbe za ugotovitev pravnega razmerja med strankama postopka glede veljavnosti KPPN in da se z ugotovitveno tožbo lahko zahteva le ugotovitev sedaj obstoječega pravnega razmerja. Tega sodišče prve stopnje ni upoštevalo in se do tega tudi ni opredelilo.

18. Ker je sodišče prve stopnje zaradi napačne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovilo, pritožbeno sodišče pa samo ne more dopolniti postopka, je pritožbi nasprotnega udeleženca ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP). Pri tem zadeve ni vrnilo sodišču prve stopnje v sojenje pred nov senat, ker je štelo, da je preuranjena odločitev sodišča prve stopnje posledica zmotne uporabe materialnega prava in da bo sodišče prve stopnje v novem sojenju to lahko odpravilo.

19. Glede na to, da predlagatelj ni veljavno odstopil od KPPN dne 29. 7. 1998, KPPN od 1. 9. 1998 ni prenehala veljati za člane takratnega podpisnika te pogodbe, H., sedaj njegove pravne naslednice predlagateljice in za prvega, drugega in tretjega stranskega intervenienta. V novem sojenju bo sodišče prve stopnje moralo ugotoviti, ali KPPN med strankama še vedno velja. Leta 2006 je namreč stopil v veljavo Zakon o gospodarskih zbornicah (ZGZ, Ur. l. RS, št. 60/2006 in nadaljnji), ki je ukinil obvezno članstvo v GZS. V istem letu je začel veljati tudi ZKolP. Ta je v prehodnih in končnih določbah v 2. odstavku 34. člena določil, da določbe kolektivnih pogodb, katerih sklenitelji na strani delodajalcev so samo delodajalske asociacije z obveznim članstvom (med njimi tudi GZS), prenehajo veljati po preteku prehodnega obdobja treh let po uveljavitvi zakona, ki je določeno v 32. členu. To obdobje se izteče na 6. 5. 2009. Kot izhaja iz stališča Vrhovnega sodišča RS v sklepu opr. št. VIII Ips 53/2013, ZKolP ne predpisuje obveznega sklepanja kolektivnih pogodb, saj bi to posegalo v voljo strank in preprečevalo, da do sklenitve pogodbe pride samo takrat, kadar je takšna volja in interes obeh strank. Glede na načelo prostovoljnosti naj bi imela pravico biti stranka kolektivne pogodbe le tista združenja, ki so prostovoljna in tako ne temeljijo na načelih obveznega članstva.

20. Odločitev o pritožbenih stroških se na podlagi določbe 3. odstavka 165. člena ZPP pridrži za končno odločbo.

Kolektivna pogodba za poklicne novinarje člen 1, 77. ZKolP člen 1, 6, 6/3. ZOR člen 358. OZ člen 333. ZTPDR člen 87, 87/3. ZDR/90 člen 118. Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti RS člen 4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.