VDSS Sodba Psp 175/2017
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-06-07

Jože Cepec (preds.), Elizabeta Šajn Dolenc (poroč.), Nada Perič Vlaj

lastnost zavarovanca - samostojni podjetnik - starostna pokojnina

Tožnica je ob uveljavitvi ZPIZ-2 imela dvojni status, in sicer uživalke pokojnine in osebe, ki opravlja pridobitno dejavnost kot samostojni podjetnik posameznik, pa do 31. 1. 2016 ni uskladila svojega statusa. Zato je toženec na podlagi drugega odstavka 37. člena ZPIZ-2B po uradni dolžnosti pravilno odločil, da ima tožnica od 1. 1. 2016 dalje lastnost zavarovanke za manj kot polni delovni čas oziroma 10 ur na teden.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek, da se odpravita odločbi toženca št. ... (št. dosjeja ...) z dne 15. 4. 2016 in št. ... (št. dosjeja ...) z dne 26. 2. 2016.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložila tožnica smiselno zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava. Navaja, da ni pravilno stališče sodišča, da z izpodbijanima odločbama toženec sploh ni posegel v njeno pravico do starostne pokojnine. Formalno z izpodbijanima odločbama toženec res ni znižal njene pokojnine, vendar sta izključno in samo izpodbijani odločbi podlaga za kasnejšo odločitev, da se ji zniža pokojnina, ker je vključena v obvezno zavarovanje. Če bi tožnica izpodbijala odločbo, s katero ji je bila znižana pokojnina, bi se ob takem stališču ugotovilo, da je znižanje pokojnine posledica dejstva, da se je tožnica ponovno vključila v zavarovanje, kar je novo dejstvo na strani tožnice in zato znižanje pokojnine ne pomeni zmanjšanja te pridobljene pravice. Prav zaradi tega tožnica izpodbija odločitev toženca, da jo ponovno vključi v zavarovanje. Za odpravo te odločbe sploh ne bi bili podani pogoji za odločitev o znižanju pokojnine, tožnica pa tudi ne bi bila dolžna plačevati prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Meni, da sodišče prve stopnje ni ravnalo pravilno, ko ni sledilo njenemu predlogu, da z odločitvijo v tem sporu počaka do odločitve Ustavnega sodišča RS. Nadalje navaja, da je tudi izvzem iz zavarovanja pridobljena pravica, ker je na podlagi te pravice pridobila pravico do starostne pokojnine v odmerjeni višini. Na njeni strani se ni nič spremenilo. Sprememba je nastala v predpisih, ki ne dopuščajo več izvzema iz zavarovanja, kar pa ne pomeni, da to velja tudi za tiste zavarovance, ki so na podlagi pravice do izvzema iz zavarovanja že pridobili pravico do starostne pokojnine. Dodatno opozarja na to, da bo v primeru, če bo Ustavno sodišče RS ugotovilo, da so določbe ZPIZ-2, na katero je toženec in sodišče prve stopnje oprlo svojo odločitev, v neskladju z Ustavo RS, sodba sodišča prve stopnje pa bo medtem postala pravnomočna, svojo pravico lahko uveljavila le za naprej, ne pa tudi za nazaj, kar bi se zgodilo, če bi sodišče z odločitvijo počakalo do odločitve Ustavnega sodišča RS. Predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

4. Po preizkusu zadeve v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju: ZPP) pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na podlagi popolno in pravilno ugotovljenega dejanskega stanja pravilno uporabilo materialno pravo. V postopku pa tudi ni prišlo do absolutnih bistvenih kršitev določb ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Sodišče prve stopnje je sodbo ustrezno obrazložilo z dejanskimi in pravnimi razlogi. Pritožbeno sodišče dodatno poudarja naslednje.

5. V tej zadevi se spor nanaša na ugotovitev lastnosti zavarovanca. Gre za presojo pravilnosti in zakonitosti po uradni dolžnosti izdanih posameznih upravnih aktov o vključitvi v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje na temelju opravljanja samostojne dejavnosti od 1. 1. 2016 dalje za 10 ur na teden.

6. Pravna podlaga za pritožbeno rešitev zadeve je podana v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ-2) in Zakonu o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur. l. RS, št. 111/2013 s spremembami, v nadaljevanju: ZMEPIZ-1). Po prvem odstavku 116. člena ZPIZ-2 uživalec starostne, predčasne, vdovske in družinske pokojnine, ki na območju RS začne ponovno delati oz. opravljati dejavnost, znova pridobi lastnost zavarovanca iz 14., 15., 16. in 17. člena tega zakona in se mu pokojnina v tem času ne izplačuje. Po tretjem odstavku 116. člena ZPIZ-2 pa je dovoljen sočasen status uživalca pokojnine in zavarovanca, če zavarovanec dela oz. opravlja dejavnost, v sorazmernem delu polnega delovnega oziroma zavarovalnega časa. Po prvem odstavku 15. člena ZPIZ-2 se obvezno zavarujejo osebe, ki v Republiki Sloveniji samostojno opravljajo pridobitno ali drugo dovoljeno dejavnost.

7. Uskladitev lastnosti zavarovanca ZPIZ-2 je urejena v prehodni določbi 406. člena ZPIZ-2. Ta ureja takoimenovane dvojne statuse, ko gre za uživalce pokojnine, ki opravljajo delo oziroma dejavnost, na podlagi katere bi morali biti zavarovani. Takšen dvojni status je namreč v nasprotju s tem, da je pogoj za pridobitev pravice do pokojnine tudi prenehanje obveznega zavarovanja, kot je določeno v prvem odstavku 108. člena ZPIZ-2. Po četrtem odstavku 406. člena ZPIZ-2 uživalec pokojnine, ki ob uveljavitvi tega zakona opravlja delo ali dejavnost, na podlagi katere bi ponovno pridobil lastnost zavarovanca iz 14., 15. in 16. člena tega zakona, najpozneje v roku enega leta od uveljavitve tega zakona uskladi svoj status z določbami 116. člena tega zakona. Ponovno lastnost zavarovanca pridobi z dnem vložitve prijave v zavarovanje. Uživalcu pokojnine, ki v roku iz četrtega odstavka 106. člena ZPIZ-2 ne uskladi svojega statusa, se od prvega dne naslednjega meseca po preteku roka preneha izplačevati pokojnina, zavod pa na način, določen v tretjem odstavku 406. člena ZPIZ-2, po uradni dolžnosti ugotovi lastnost zavarovanca od 1. 1. 2014 naprej (peti odstavek 406. člena ZPIZ-2). Rok iz četrtega odstavka 406. člena ZPIZ-2 je bil s 115. členom ZMEPIZ-1 spremenjen tako, da je bilo prehodno obdobje podaljšano in uskladitev statusa zahtevana do 31. 12. 2014 ter določena dolžnost zavoda, da po uradni dolžnosti ugotovi lastnost zavarovanca od 1. 1. 2015 naprej. Kasneje je bil ta rok s 7. členom Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur. l. RS, št. 97/2014, v nadaljevanju: ZMEPIZ-1A) podaljšan do 31. 12. 2015, zavodu pa dana pristojnost ugotovitve lastnosti zavarovanca po uradni dolžnosti in prenehanje izplačevanja pokojnine od 1. 1. 2016 naprej. Še kasneje pa je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 102/2015, v nadaljevanju ZPIZ-2B), ki je začel veljati 1. 1. 2016, v prvem odstavku 37. člena določil, da z delom ali dejavnostjo lahko nadaljujejo tudi uživalci pokojnin iz četrtega odstavka 406. člena ZPIZ-2 pod pogojem, da v roku 30 dni po uveljavitvi tega zakona ponovno vstopijo v obvezno zavarovanje skladno s spremenjenim tretjim odstavkom 116. člena zakona, za najmanj 2 uri dnevno ali za 10 ur tedensko, od uveljavitve tega zakona dalje.

8. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da ima tožnica na podlagi odločbe toženca z dne 18. 10. 2010 pravico do starostne pokojnine od 17. 8. 2010 dalje. Od 17. 8. 2010 tožnica ni bila vključena v obvezno zavarovanje in se ji je starostna pokojnina ob izpolnjevanju 156. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ-1) tudi izplačevala. Kot je razvidno iz izpisa poslovnega registra Slovenije, je bila tožnica v vsem tem obdobju vpisana v tem registru kot samostojni podjetnik posameznik za knjigovodski servis in kar je sama potrdila v tožbi, to dejavnost še vedno izvaja. Toženec je po uradni dolžnosti 26. 2. 2016 izdal odločbo, da ima tožnica uživalka pokojnine, od 1. 1. 2016 dalje lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova opravljanja samostojne pridobitne dejavnosti po določbi 15. člena ZPIZ-2 za 10 ur na teden. Takšno odločitev je toženec potrdil z dokončno odločbo z dne 15. 4. 2016 z obrazložitvijo, da tožnica do 31. 1. 2016 ni uskladila svojega statusa z določbami 116. člena ZPIZ-2, zaradi česar je bila po uradni dolžnosti od uveljavitve ZPIZ-2B dalje ugotovljena lastnost zavarovanke po 15. členu ZPIZ-2.

9. Tudi po stališču pritožbenega sodišča je imelo sodišče prve stopnje in pred tem toženec, vso materialno podlago, da je pri tožnici ugotovilo lastnost zavarovanke od 1. 1. 2016 dalje. Tožnica je ob uveljavitvi ZPIZ-2 imela dvojni status, in sicer uživalke pokojnine in osebe, ki opravlja pridobitno dejavnost kot samostojni podjetnik posameznik, pa do 31. 1. 2016 ni uskladila svojega statusa. Zato je toženec na podlagi drugega odstavka 37. člena ZPIZ-2B po uradni dolžnosti pravilno odločil, da ima tožnica od 1. 1. 2016 dalje lastnost zavarovanke za manj kot polni delovni čas oziroma 10 ur na teden.

10. V obravnavani zadevi ne samo, da sodišče prve stopnje ni poseglo v pravico do starostne pokojnine, tudi ni odločilno kakšne posledice ima ta odločitev na pravico do starostne pokojnine. Pritožbeno sodišče tudi ne more slediti pritožbi, da so določbe ZPIZ-2 v nasprotju z Ustavo RS in naj se zato počaka z odločitvijo. Kot je pravilno obrazložilo že sodišče prve stopnje, je ZPIZ-2 z namenom, da so vsi samozaposleni enako obravnavani, določil prehodno obdobje, v katerem so morali tudi upokojenci, ki so ohranjali samostojno dejavnost ob hkratnem prejemanju celotne pokojnine, v skladu s predhodno veljavnim ZPIZ-1 uskladiti svoj status z novo zakonodajo. S tem je ZPIZ-2 le enako uredil enake oz. primerljive položaje. Pritožbeno sodišče prav tako ni sledilo pritožbenim navedbam, da je sodišče prve stopnje poseglo v njene pridobljene pravice. Sodišče prve stopnje in ne toženec z izpodbijanima odločbama ni poseglo v pravico do starostne pokojnine, niti ni izdalo odločb z učinkovanjem za nazaj. Zmotno pa je tudi stališče pritožbe, da spremenjen predpis glede izvzema iz zavarovanja ne velja za tiste zavarovance, ki so na podlagi pravice do izvzema iz zavarovanja že pridobili pravico do starostne pokojnine. V tej zadevi tudi niso upoštevne pritožbene navedbe v zvezi z odločitvijo Ustavnega sodišča RS in vpliva na konkreten primer glede uveljavljanja pravice za nazaj.

11. Glede na vse obrazloženo, ker je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da sta izpodbijani odločbi toženca št. ... z dne 15. 4. 2016 in z dne 26. 2. 2016, pravilni in zakoniti, je pritožbeno sodišče tožničino pritožbo v skladu z določbo 353. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 15, 106, 106/4, 116, 116/1, 116/3, 406, 406/3, 406/4.

Zakon o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (2013) - ZMEPIZ-1  - člen 115.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.