VDSS sodba Pdp 504/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-10-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Marko Hafner (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

pogodba o zaposlitvi za določen čas - transformacija pogodbe o zaposlitvi za določen čas v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas - veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas

Tožnik je po pogodbi o zaposlitvi z dne 29. 8. 2008, za katero se šteje, da je bila sklenjena za nedoločen čas, sklenil še pogodbo o zaposlitvi za določen čas 11. 11. 2008, saj je bil s sklepom sveta zavoda imenovan za opravljanje funkcije v. d. ravnatelja za čas od 11. 11. 2008 do imenovanja ravnatelja, največ pa za eno leto, in pogodbo o zaposlitvi z dne 10. 6. 2009, ker je bil s sklepom zavoda imenovan za opravljanje funkcije ravnatelja za mandatno dobo petih let s 1. 7. 2009. Glede na to, da je imel s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za drugega učitelja v I. triadi, dejstvo, da je bil imenovan najprej za v. d. ravnatelja, potem pa za ravnatelja tožene stranke za določen čas, na samo sklenitev delovnega razmerja za nedoločen čas nima vpliva. Ker je imel tožnik s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za delovno mesto drugega učitelja v I. triadi, se je imel tožnik po izteku mandata pravico vrniti na to delovno mesto. Zato tožniku pri toženi stranki 1. 7. 2014 delovno razmerje ni prenehalo na zakonit način. Prenehala mu je le pogodba o zaposlitvi za delovno mesto ravnatelja, ne pa tudi pogodba o zaposlitvi za delovno mesto drugega učitelja v I triadi. Ker je bila ta pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas, ni mogla prenehati z iztekom časa (1. in 2. odstavek 79. člena ZDR-1), tožena stranka pa mu je tudi ni odpovedala iz drugih, v ZDR-1 določenih razlogov.

I. Pritožbi se ugodi in se sodba sodišče prve stopnje v izpodbijanem delu (točka I izreka) spremni tako, da se v celoti glasi:

„I. 1. Ugotovi se, da je pogodba o zaposlitvi za določen čas št. ... z dne 29. 8. 2008 sklenjena nezakonito, zato se šteje, da je bila sklenjena za nedoločen čas.

2. Ugotovi se, da je pogodba o zaposlitvi, sklenjena dne 29. 8. 2008, dne 1. 7. 2014 nezakonito prenehala in še vedno velja.

3. Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo v roku 15 dni od dneva prejema sodbe.

4. Tožena stranka je dolžna tožniku v roku 15 dni za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja priznati neprekinjene pravice iz delovnega razmerja od dneva nezakonitega prenehanja dalje do vrnitve na delo, ter mu do dne vrnitve na delo obračunati do tedaj pripadajoče plače, od katerih je dolžna odvesti vse davke in prispevke, neto zneske pa nakazati tožniku.

5. Tožena stranka je dolžna tožniku v roku 15 dni od prejema sodbe povrniti stroške postopka v znesku 893,55 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izteka paricijskega roka do plačila.“

II. Tožena stranka je dolžna tožniku v roku 15 dni od prejema sodbe povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 686,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izteka paricijskega roka do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni in podredni tožbeni zahtevek po tožbi. Tožnik je s primarnim zahtevkom zahteval ugotovitev, da je pogodba o zaposlitvi za določen čas št. ... z dne 29. 8. 2008 sklenjena nezakonito, zato se šteje, da je bila sklenjena za nedoločen čas, in da je nezakonito prenehala 1. 7. 2014, zato še vedno velja. Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo v roku 15 dni od prejema sodbe sodišča prve stopnje, mu za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja priznati neprekinjene pravice iz delovnega razmerja in sicer od 1. 7. 2014 dalje do vrnitve nazaj na delo ter mu do vrnitve izplačati do tedaj pripadajoče bruto plače, od katerih je dolžna odvesti vse davke in prispevke, neto znesek pa nakazati tožniku, v roku 15 dni pod izvršbo in mu povrniti pravdne stroške v 15 dneh od prejema sodbe sodišča prve stopnje, po izteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila (točka I/a izreka sodbe). S podrednim zahtevkom pa je tožnik zahteval ugotovitev, da mu delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo s 1. 7. 2014 in je pri toženi stranki zaposlen za nedoločen čas na delovnem mestu učitelja kemije, biologije in naravoslovja (točka I/b izreka sodbe). Sodišče prve stopnje je odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka (točka I/c izreka sodbe).

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tudi zahtevek po nasprotni tožbi, s katerim je tožena stranka po tožbi oziroma tožeča stranka po nasprotni tožbi zahtevala, da ji tožeča stranka po tožbi oziroma tožena stranka po nasprotni tožbi plača znesek 608,22 EUR s pripadajočimi zakonitimi zamudnimi obrestmi od 6. 8. 2014 dalje do plačila v roku 15 dni in da ji v istem roku povrne stroške postopka, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva poteka paricijskega roka do plačila (točka II/a izreka sodbe). Odločilo je, da je tožeča stranka po nasprotni tožbi dolžna v roku 15 dni povrniti toženi stranki po nasprotni tožbi stroške postopka v znesku 131,92 EUR, po izteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila (točka II/b izreka sodbe).

2. Zoper odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi primarnega in podrednega zahtevka po tožbi, se pravočasno pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena ZPP in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo (pravilno izpodbijani del sodbe) spremeni in tožnikovemu zahtevku ugodi, podrejeno pa, da izpodbijani del sodbe razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje (pravilno v novo sojenje). Navaja, da v obravnavani zadevi ni bilo trditvene podlage o tem, kaj naj bi bili razlogi sklenitve pogodb za določen čas. Sodišče prve stopnje se je sklicevalo na izpoved priče in ravnateljice, kar pa ne more nadomestiti trditvene podlage. Ker sodišče skladno z 2. odstavkom 7. člena ZPP ne sme sprejeti v podlago svoje odločbe nobenega dejstva, ki ga stranka ni zatrjevala, razen če ne gre za nedovoljena razpolaganja strank v postopku, je ta kršitev vplivala na pravilnost sodbe, saj bi moralo sodišče prve stopnje tožbenemu zahtevku ugoditi. Tudi z ugotovitvijo, da je tožnik ravnateljeval z minimalnim obsegom poučevanja, je prav tako kršitev razpravnega načela. Ugotovitev sodišča v točki 8 izpodbijane sodbe, da tožnik ni opravljal istega dela, je neobrazložena in se ne da preizkusiti. Sodišče pa je kršilo tudi 22. člen ustave, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodiščem in drugimi državnimi organi. Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do zatrjevanih dejstev, in sicer, da ni bilo nobenega razloga, da se poučevanje predmetov ureja z aneksi k pogodbi o zaposlitvi za delovno mesto ravnatelja, ker bi tožnik že takrat moral imeti pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za obseg ur, ki jih je poučeval, nadalje se ni opredelilo do zatrjevanega dejstva, da je tožnik v času trajanja mandata ravnateljevanja opravljal 8 ur tedensko, pred tem pa 40 ur, da je pogodba o zaposlitvi za delovno mesto ravnatelja vezana na mandat, kar pa ne velja za delovno mesto učitelja, da je tožnik z ozirom na določbo 54. člena ZDR ter ZDR-1 sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in mu ta lahko preneha le na zakonsko določeni način in tudi ne do dejstva, da je bistveno, katere predmete je tožnik dejansko poučeval in ne, kaj je formalno navedeno v pogodbah o zaposlitvi. Poleg kršitve ustavnega načela iz 22. člena ustave je neopredeljevanje o odločilnih dejstvih tudi bistvena kršitev določb postopka. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo navedla, da je pritožba neutemeljena, zato predlaga, da jo pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje. Pritožba neutemeljeno uveljavlja domnevne kršitve razpravnega načela, ki bi jih tožena stranka morala uveljavljati takoj, ko je to mogoče, pa tega ni storila. Irelevantna je tudi navedba tožeče stranke v zvezi z minimalnim obsegom poučevanja oziroma ravnateljevanja tožeče stranke, saj so v Pravilniku o normativih in standardih za izvajanje programa osnovnih šol določene tudi učne obveznosti ravnatelja. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. O pritožbi tožeče stranke je pritožbeno sodišče že odločilo in sicer je s sodbo opr. št. Pdp 323/2015 z dne 29. 10. 2015 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Tožeča stranka je vložila revizijo.  Vrhovno sodišče RS je ugotovilo, da revizija utemeljeno uveljavlja kršitev razpravnega načela, saj sta nižji sodišči odločitev oprli na nezatrjevana dejstva. S tem, ko se je sodišče prve stopnje postavilo na zmotno stališče, da je trditvenemu bremenu tožene stranke glede vprašanja zakonitosti sklenitve pogodb o zaposlitvi za določen čas zadoščeno, je prišlo do bistvene kršitve iz 1. odstavka 339. člena ZPP v povezavi s 7. in 212. členom ZPP, saj so bile trditve tožene stranke tako v odgovoru na tožbo kot tudi tekom postopka pavšalne, sodišče pa je svojo odločitev oprlo na nezatrjevana dejstva (izpoved zakonite zastopnice tožene stranke). Ker gre za kršitev, ki jo lahko odpravi sodišče druge stopnje v pritožbenem postopku, je revizijsko sodišče razveljavilo le sodbo pritožbenega sodišča.

5. Pritožbeno sodišče je skladno z določbo 347. člena ZPP izvedlo pritožbeno obravnavo, na kateri je ponovilo vse že pred sodiščem prve stopnje izvedene dokaze.

7. Skladno z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in naslednji) je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Na podlagi izvedenega preizkusa je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka po 1. odstavku 339. člena v zvezi s 7. in 212. členom ZPP, ki je vplivala na zakonitost in pravilnost sodbe, kar uveljavlja pritožba.

8. V tem individualnem delovnem sporu tožnik vtožuje ugotovitev, da je bila pogodba o zaposlitvi z dne 29. 8. 2008 nezakonito sklenjena za določen čas. V tožbi je navajal, da je s toženo stranko že dne 1. 9. 2007 sklenil pogodbo o zaposlitvi za določen čas s krajšim delovnim časom od polnega, v kateri ni bil naveden razlog, ki bi utemeljeval razlog sklenitve za določen čas. Takoj za to pogodbo je s toženo stranko sklenil novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas, tokrat s polnim delovnim časom in tudi v tej pogodbi niso bili navedeni razlogi, zakaj je bila tudi ta sklenjena za določen čas. Tožnik trdi, da je šlo za veriženje pogodb za določen čas in da je ves čas poučeval iste predmete, in sicer kemijo, biologijo, naravoslovje, tako da je opravljal isto delo. Zato meni, da je potreba po njegovem delu obstajala in sta bili ti pogodbi nezakonito sklenjeni za določen čas. Tožena stranka je tem njegovim trditvam v odgovoru na tožbo in pripravljalni vlogi nasprotovala le s pavšalno navedbo, da sta bili sklenjeni skladno z zakonom. Navedla ni nobenega razloga, s katerim bi utemeljila zakonitost tako sklenjenih pogodb o zaposlitvi.

9. Pritožbeno sodišče se strinja z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da niti v prvi niti v drugi pogodbi o zaposlitvi razlog za sklenitev za določen čas ni naveden.  Pravilno je sicer stališče sodišča prve stopnje, da to dejstvo samo po sebi ne povzroči nezakonitosti pogodbe o zaposlitvi, saj tožena stranka lahko razloge pojasni tudi v sodnem postopku, česar pa v obravnavanem primeru ni pravočasno storila.

10. Zakon o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 - 103/2007), ki je veljal v času sklenitve pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 8. 2008, je v 52. členu določal razloge, zaradi katerih se lahko pogodba o zaposlitvi sklene za določen čas, v 54. členu pa je določal posledice nezakonito sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas, in sicer se v takem primeru šteje, da je pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas. Ker tožnik izpodbija sklenitev pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 8. 2008 in tožena stranka ni dokazala, da je bila ta pogodba sklenjena zakonito, je potrebno šteti, da je bila sklenjena za nedoločen čas. Pri tem tudi ni mogoče upoštevati izpovedi zakonite zastopnice tožene stranke, da tožnik ni imel pogojev za drugega učitelja v I. triadi, saj tega tožena stranka v postopku ni trdila.

11. Tožnik je po pogodbi o zaposlitvi z dne 29. 8. 2008, za katero se šteje, da je bila sklenjena za nedoločen čas, sklenil še pogodbo o zaposlitvi za določen čas 11. 11. 2008, saj je bil s sklepom sveta zavoda imenovan za opravljanje funkcije v. d. ravnatelja za čas od 11. 11. 2008 do imenovanja ravnatelja, največ pa za eno leto, in pogodbo o zaposlitvi z dne 10. 6. 2009, ker je bil s sklepom zavoda imenovan za opravljanje funkcije ravnatelja za mandatno dobo petih let s 1. 7. 2009. Glede na to, da je imel s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za drugega učitelja v I. triadi, dejstvo, da je bil imenovan najprej za v. d. ravnatelja, potem pa za ravnatelja tožene stranke za določen čas, na samo sklenitev delovnega razmerja za nedoločen čas nima vpliva. Ker je imel tožnik s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za delovno mesto drugega učitelja v I. triadi, se je imel tožnik po izteku mandata pravico vrniti na to delovno mesto.

12. Glede na navedeno v prejšnji točki obrazložitve, tožniku pri toženi stranki 1. 7. 2014 delovno razmerje ni prenehalo na zakonit način. Prenehala mu je le pogodba o zaposlitvi za delovno mesto ravnatelja, ne pa tudi pogodba o zaposlitvi za delovno mesto drugega učitelja v I triadi. Ker je bila ta pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas, ni mogla prenehati z iztekom časa (1. in 2. odstavek 79. člena Zakona o delovnih razmerjih; ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013), tožena stranka pa mu je tudi ni odpovedala iz drugih, v ZDR-1 določenih razlogov.

13. Tožnik je tako upravičen do reintegracije in reparacije. Zato je utemeljen njegov primarni tožbeni zahtevek, da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo in mu od dneva nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi obračunati nadomestilo plač po pogodbi o zaposlitvi ter mu po plačilu akontacije dohodnine in prispevkov izplačati neto zneske plač.

14. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je pritožba tožeče stranke utemeljena, pri čemer je presojalo le tiste pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP). Tako je skladno s 1. odstavkom 351. člena v povezavi s 6. alinejo 358. člena ZPP sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugodilo primarnemu tožbenemu zahtevku.

15. Posledično je (glede na uspeh v pravdi) ob upoštevanju določbe 154. in 155. člena ZPP toženi stranki naložilo, da je dolžna tožniku povrniti stroške postopka na prvi stopnji, in sicer stroške nagrade za postopek, nagrade za narok in pavšal za materialne stroške, kar skupaj znaša 687,00 EUR, ter stroške revizije v znesku 206,55 EUR, svoje stroške pa skladno s 5. odstavkom 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji) krije sama, ker v sporih o obstoju ali prenehanju delovnega razmerja delodajalec krije svoje stroške postopka sam, ne glede na izid postopka.

16. Pritožbeno sodišče je o pritožbenih stroških odločilo skladno s 1. odstavkom 165. člena ZPP. Tožnik je s pritožbo uspel, zato mu je tožena stranka dolžna skladno s 154. in 155. členom ZPP povrniti pritožbene stroške in sicer 350,00 EUR nagrade za pritožbeni postopek, 262,00 EUR nagrade za narok ter potne stroške za pristop na pritožbeni narok na relaciji A. - B. - A. (200 km x 0,37 EUR), skladno s 5. odstavkom 41. člena ZDSS-1 pa sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

ZOFVI člen 54, 109. Pravilnik o normativih in standardih za izvajanje programa osnovne šole člen 7. ZDR člen 52, 52/1, 52/1-12. ZDR-1 člen 79, 79/1, 79/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.