VDSS sklep Pdp 929/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-02-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski (poroč.), Samo Puppis

DELOVNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

plačilo odškodnine - mobing - nepopolno ugotovljeno dejansko stanje - bistvena kršitev določb postopka

Sodišče prve stopnje je neutemeljeno zavrnilo tožnikov predlog za postavitev izvedenca medicinske stroke, ker vzročna zveza med ravnanjem tožene stranke in zatrjevano škodo že sicer ni podana, ter da tožnik vtožuje odškodnino le iz naslova duševnih bolečin zaradi kršitve osebnostnih pravic. Poslabšanje zdravstvenega stanja zaradi mobbinga kot tudi s tem povezane duševne bolečine je dopustno dokazovati z izvedencem medicinske stroke. Zato stališče sodišča prve stopnje, da postavitev izvedenca v takšnem primeru, kot je obravnavani, ne pride v poštev,  ni pravilno. Pomanjkljive so tudi ugotovitve sodišča prve stopnje o tem, da ni podana vzročna zveza med zatrjevanim ravnanjem tožene stranke ter nastalo škodo. Sodišče prve stopnje ni presodilo vsebine očitanih protipravnih ravnanj. Zato je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje drugemu sodniku.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati odškodnino v znesku 10.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe, to je od 3. 1. 2012 dalje do plačila, vse v roku 8 dni pod izvršbo (točka I izreka). Odločilo je, da je tožeča stranka dolžna v roku 8 dni toženi stranki povrniti stroške postopka v višini 1.446,31 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila (točka II izreka).

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP. Navaja, da mu je s protipravnim ravnanjem nadrejene zaradi kršenja osebnostnih pravic nastala škoda, ki je pravno priznana, saj je močno duševno trpel, vsa škoda pa je posledica mobbinga. Ne strinja se z ugotovitvijo sodišča, da je trpel izključno zaradi prejete odpovedi in dolgotrajne brezposelnosti. Mobbing se je pričel že v letu 2008, najhujši je bil v letu 2009. Dejstvo, da je podal prošnjo za delo pri toženi stranki, ne dokazuje, da mu z mobingom ni bila povzročena škoda, saj se je kot brezposelni iskalec zaposlitve moral odzvati in vložiti prošnjo za prosto delovno mesto. Napačna je tudi ocena sodišča, da njegovo slabo počutje ni bilo tako intenzivno in dolgotrajno, da bi opravičevalo odškodnino. Če bi sodišče izvedlo dokaz z izvedencem, kot je predlagal, bi lahko ugotovilo škodo, ki mu je nastala ravno zaradi trpinčenja, ne pa zaradi odpovedi. Obrazloženo je uveljavljal posledice mobbinga, in sicer psihične bolečine zaradi ponižujočega odnosa nadrejenih, strah pred izgubo zaposlitve in znižanje ugleda zaradi izvajanja mobbinga v času od 13. 5. 2008 do 14. 4. 2009. Uveljavljal pa je tudi dolgoročne posledice tega mobbinga, kot so travma in nespečnost. Vendar ne zaradi izgube zaposlitve, dolgotrajne brezposelnosti in izgubljenih tožb, kot je to napačno prikazalo sodišče prve stopnje in povsem zanemarilo škodo zaradi mobbinga med zaposlitvijo. Gre za izrazito pristransko sojenje v korist tožene stranke,  neupoštevanje stališč pritožbenega sodišča iz razveljavitvenega sklepa ter namerno neupoštevanje verodostojnih dokazov. Napačna, nelogična in v nasprotju z dokazi je ugotovitev sodišča prve stopnje, da zatrjevana škoda ni v vzročni zvezi z zatrjevanim mobbingom, ampak da je kvečjemu posledica odpovedi. Mobbing in glavnina njegovih posledic sega v prehodni čas, od 13. 5. 2008 do 24. 4. 2009, posebej intenzivno v času od 15. 10. 2008 do 24. 4. 2009, kar sta potrdili tudi priči A.A. in B.B.. Opozarja, da je bil v času očitanega mobbinga star čez 50 let in kot tak starejši delavec še posebej ranljiv tako glede psihičnega nasilja nad njim kot zaradi strahu pred morebitno izgubo zaposlitve. Tožnik v pritožbi opisuje vedenje nadrejene do njega na kolegijih, žaljivke, izrečene na njegov račun ob prisotnosti omenjenih dveh sodelavcev. Logično je, da se je bal, da bo v primeru izgube zaposlitve postal praktično nezaposljiv. Dejstvo, da se je januarja 2015, ko je bil brezposeln, prijavil na razpisano delovno mesto pri toženi stranki, ne bi smelo vzbujati dvoma v tožnikova zatrjevanja glede mobbinga. Tožnik je bil že vrsto let od odpovedi brez stalne zaposlitve in se je bil dolžan odzivati na obvestila svetovalcev Zavoda RS za zaposlovanje. Predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi oziroma, da sodbo razveljavi, zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, vendar drugemu sodniku.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Sodišče druge stopnje je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba, in skladno z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, zmotno in nepopolno je ugotovilo dejansko stanje in zmotno uporabilo materialno pravo.

6. Predmet spora je odškodnina zaradi mobbinga v letih 2008 in 2009, torej še v času takrat veljavnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02 in nasl.), ki je v 6.a členu prepovedoval nadlegovanje in trpinčenje na delovnem mestu. Po prvem odstavku tega člena je nadlegovanje vsako neželeno vedenje, povezano s katerokoli osebno okoliščino, z učinkom ali namenom prizadeti dostojanstvo osebe ali ustvariti zastraševalno, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje. Po četrtem odstavku 6.a člena ZDR pa je prepovedano trpinčenje na delovnem mestu - to je vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom.

7. Varovanje dostojanstva delavca pri delu predpisuje tudi 45. člen ZDR, ki v prvem odstavku določa, da je delodajalec dolžan zagotavljati takšno delovno okolje, v katerem noben delavec ne bo izpostavljen spolnemu in drugemu nadlegovanju ali trpinčenju s strani delodajalca, predpostavljenih ali sodelavcev. V ta namen mora sprejeti ustrezne ukrepe za zaščito delavcev pred spolnim in drugim nadlegovanjem ali pred trpinčenjem na delovnem mestu. Če delavec v primeru spora navaja dejstva, ki opravičujejo domnevo, da je delodajalec ravnal v nasprotju z navedenim, je dokazno breme na delodajalcu, ki je v primeru nezagotavljanja varstva pred nadlegovanjem ali trpinčenjem delavcu odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava. Splošna pravila civilnega prava, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost, so urejena v Obligacijskem zakoniku (OZ, Ur. l. RS, št. 83/01 in nasl.), in sicer v 2. oddelku II. poglavja splošnega dela. Temeljni elementi odškodninske odgovornosti so škoda, vzročna zveza med škodo in nedopustnim ravnanjem ter krivda. Zaradi kršitve pravic iz delovnega razmerja je mogoče oškodovancu prisoditi odškodnino za nepremoženjsko škodo, če se posledice te kršitve manifestirajo v obliki katere od pravno priznanih oblik nepremoženjske škode, ki jih opredeljuje 179. člen OZ. Ta člen kot podlago za prisojo odškodnine za nepremoženjsko škodo določa tudi duševne bolečine zaradi okrnitve osebnostne pravice, kamor sodi tudi pravica do osebne integritete in dostojanstva.

8. Z vidika kršenega dostojanstva je relevantno tudi izključevanje, odvzemanje nalog, ignoriranje, in prav to je zatrjeval tožnik. Izvajanje vodstvenih pravic na način ali z namenom, da se podrejeno osebo izključi ali drugače trpinči, lahko predstavlja nedopustno ravnanje. Zato ugotovitev, da neko posamezno ravnanje v nizu več očitanih ravnanj ni bilo nezakonito, samo po sebi še ne daje podlage za zaključek, da ni šlo za trpinčenje, saj posamezno ravnanje že po definiciji ne more predstavljati trpinčenja, pač pa to lahko predstavlja le več ponavljajočih se ali sistematičnih ravnanj skupaj (tako sodba in sklep Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 198/2015 in VIII Ips 271/2015 z dne 21. 6. 2016), kar uveljavlja tudi tožnik v tem sporu.

9. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločalo drugič. V prvem postopku je zavrnilo tožbeni zahtevek iz razloga, ker je presodilo, da tožnik ni dokazal mobbinga oziroma da ravnanja tožene stranke ne predstavljajo mobbinga. Pritožbeno sodišče je pritožbi tožnika s sklepom Pdp 988/2015 z dne 7. 4. 2016 ugodilo, sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Ni se strinjalo s presojo sodišča prve stopnje, da ravnanje tožniku nadrejene delavke ni predstavljalo mobbinga. Izpostavilo je, da tožnik zaradi ravnanja nadrejene ni mogel koordinirati družbe za ..., da je navedena s podrejenimi komunicirala na številnih delovnih sestankih, na katere pa tožnik ni bil vabljen, kar je pomenilo onemogočanje opravljanja delovnih nalog. Poudarilo je tudi, da tožena stranka ni ustrezno argumentirala razloga, da so bile določene naloge mimo tožnika prenesene na njemu podrejena delavca. Izpostavilo je izpoved priče A.A., da se je podobno kot tožniku dogajalo že prej tudi drugim delavcem v službi ..., in sicer C.C., D.D., E.E. in F.F.. Tudi zase je A.A. izpovedal, da je bil potem, ko je bila tožniku odpovedana pogodba o zaposlitvi, tudi sam deležen mobbinga s strani G.G.. Te okoliščine so po stališču pritožbenega sodišča kazale na določen vzorec vedenja nadrejene. Izpostavilo je tudi izpoved prič A.A. in F.F., da je nadrejena na račun tožnika izrekala žaljivke ter ugotovilo še, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do navedb tožnika, kako se je po prihodu G.G. na delovno mesto vodje sektorja za splošne zadeve spremenil obseg in vsebina njegovih del.

10. Sodišče prve stopnje je v novem sojenju dopolnilo dokazni postopek tako, da je ponovno zaslišalo tožnika, nato pa tožbeni zahtevek znova zavrnilo, predvsem iz razloga, češ da nista podana elementa škode in vzročne zveze.

11. V zvezi s tem je neutemeljeno zavrnilo tožnikov predlog za postavitev izvedenca medicinske stroke, češ da vzročna zveza med ravnanjem tožene stranke in zatrjevano škodo že sicer ni podana, ter da tožnik vtožuje odškodnino le iz naslova duševnih bolečin zaradi kršitve osebnostnih pravic. Poslabšanje zdravstvenega stanja zaradi mobbinga kot tudi s tem povezane duševne bolečine je dopustno dokazovati z izvedencem medicinske stroke. Zato stališče sodišča prve stopnje, da postavitev izvedenca v takšnem primeru, kot je obravnavani, ne pride v poštev, ni pravilno.

12. Tudi sicer so pomanjkljive ugotovitve sodišča prve stopnje o tem, da ni podana vzročna zveza med zatrjevanim ravnanjem tožene stranke ter nastalo škodo. Po najmanj preuranjeni presoji sodišča prve stopnje bi lahko tožniku škoda nastala kvečjemu zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ne pa zaradi mobbinga. Vendar sodišče prve stopnje sploh ni presodilo vsebine očitanih protipravnih ravnanj. Že pojmovno pa je izključeno sklepanje o vzročni zvezi, če sploh ni bilo ugotovljeno protipravno ravnanje.

13. Tožnik je podal ustrezno trditveno podlago, v kateri je navajal sporna ravnanja tožene stranke, jih časovno opredelil ter tudi opisal, kakšno škodo je zaradi tega utrpel, sodišča prve stopnje pa o tem v sodbi ni razlogovalo. Posledično je brez podlage sklepanje sodišča prve stopnje o nerelevantni intenzivnosti in trajanju duševnih bolečin, ki naj bi jih tožnik trpel zaradi ravnanja tožene stranke. Tožnik je med drugim navajal, da ga je nadrejena delavka žalila, da so bila takšna ravnanja stalna, da je trpel zaradi izločanja iz kolektiva in odvzemanja pristojnosti. Očitane žalitve so takšne, da lahko pomenijo kršitev osebnostnih pravic in dostojanstva. Sodišče prve stopnje je najmanj preuranjeno opredelilo škodo le z vidika posledic izgube zaposlitve. Pri tem ni ključno, je tožnik predmetni spor sprožil šele potem, ko ni uspel v sporu zaradi redne odpovedi iz poslovnega razloga. Zgolj zaradi tega ni sklepati na neobstoj mobbinga. Enako velja glede okoliščine, da se je v letu 2015 prijavil na razpisano delovno mesto pri toženi stranki. Poleg zmotnih pravnih stališč sodišča prve stopnje, zaradi katerih je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, je zaradi izostanka obrazložitve odločilnih dejstev podana tudi bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP.

14. Čeprav je pritožbeno sodišče v prvem razveljavitvenem sklepu glede presoje temelja odškodninske odgovornosti opozorilo na vrsto bistvenih okoliščin za odločitev, ki jih je izpostavil tožnik in ki so jih potrdile relevantne priče, se sodišče prve stopnje do tega sploh ni opredelilo oziroma je razlogovalo mimo napotil pritožbenega sodišča. Pritožbeno sodišče je pritožbi tožnika ugodilo ne le v delu predloga, da se sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje (354. in 355. člen ZPP), ampak tudi v delu tožnikovega predloga, da se zadeva dodeli drugemu sodniku (356. člen ZPP), saj je sodišče prve stopnje zavzelo stališča, ki nasprotujejo napotkom tukajšnjega sodišča. Iz predhodnega in predmetnega razveljavitvenega sklepa so razvidna ključna stališča za sojenje v predmetnem sporu, ki naj jih upošteva sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku.

15. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi 3. odstavka 165. člena ZPP.

ZDR člen 6a, 6a/4, 45. OZ člen 179. ZPP člen 339, 339/2, 339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.