VDSS Sodba Pdp 910/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-07-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Samo Puppis (preds.), Silva Donko (poroč.), mag. Aleksandra Hočevar Vinski

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka sprejela sklep o zmanjšanju števila zaposlenih na delovnem mestu ključavničar-monter za dva delavca, in da je za navedeno delovno mesto imel sklenjeno pogodbo o zaposlitvi tudi tožnik, ter da so se delovne naloge razporedile med ostale zaposlene. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožena stranka tožniku zakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 1. alineji prvega odstavka 89. člena ZDR-1, saj je prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih in podobnih razlogov na strani delodajalca.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnika, da se ugotovi, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 27. 11. 2015 nezakonita in se razveljavi; da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo ter mu priznati vse pravice in obveznosti iz delovnega razmerja ter mu za celotno obdobje nezakonitega prenehanja delovnega razmerja obračunati bruto plačo, od dneva nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do ponovnega nastopa dela, od bruto plače plačati ustrezne davke in prispevke ter tožniku izplačati neto plačo skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva zapadlosti posameznih mesečnih zneskov dalje do plačila in da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka (I. izreka). Odločilo je, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka (II. izreka).

2. Zoper navedeno sodbo, smiselno pa zoper odločitev o zavrnitvi njegovega tožbenega zahtevka in zoper odločitev, da sam krije svoje pravdne stroške, se pritožuje tožnik zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja, bistvenih kršitev določb postopka po 15. točki prvega odstavka 339. člena ZPP v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podredno pa pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Tožnik se sicer strinja s stališčem sodišča, da za utemeljitev organizacijskega razloga zadošča dokaz, da je bilo delovno mesto tožnika ukinjeno in da so bile njegove naloge razporejene na druge zaposlene, vendar pa iz predloženih listinskih dokazov, kot tudi izpovedb prič, ne izhaja, da bi bilo tožnikovo delovno mesto ukinjeno. Delo, ki ga je tožnik opravljal, ostaja še naprej v nespremenjenem obsegu in se zaradi prodaje klimatov obseg njegovega dela ni zmanjšal, celo nasprotno. Tožena stranke je najela celo zunanje sodelavce, tožnik pa je bil iz prvotnega dela (rezanje in sestavljanje prirobnic) premeščen na krivljenje kanalov, ki je stoječe in fizično težko delo, kar je bilo tožniku, glede na priporočila zdravnika medicine dela, odsvetovano. Tožnikovo dotedanje delo pa je opravljal najeti delavec, kar kaže na protispisen zaključek sodišča, da je najeti delavec nadomeščal tožnika v času bolniške odsotnosti. Sodišče je v zvezi z ugotavljanjem s strani tožnika zatrjevane diskriminacije zaradi njegovih zdravstvenih omejitev sledilo izpovedi A.A., B.B. ter C.C. ter nekritično zaključilo, da je tožena stranka za celotno obdobje zaposlitve tožniku ustrezno prilagodila delovno mesto in spoštovala njegove zdravstvene omejitve. Netočen je zaključek sodišča, da je navedeno priznal celo tožnik. Tožnik je le izpovedal, da mu je delo na prirobnicah zaradi zdravstvenega stanja ustrezalo, saj je bilo deloma stoječe in deloma sedeče. Povedal je tudi, da so poleti oziroma septembra prišli agencijski delavci in naročeno mu je bilo, naj pomaga pri selitvi proizvodnje, agencijski delavci pa so delali njegovo delo na prirobnicah. Sodišče je poklonilo vero zgolj pričevanju prič tožene stranke, ni pa se izjasnilo o predloženih listinskih dokazih tožnika. Tožnik je predlagal, da tožena stranka predloži delovne naloge, ki so jih pisali vsi delavci tožene stranke. Iz delovnih nalogov bi bilo razvidno, koliko delavcev je rokovalo in znalo delati s posameznimi delovnimi stroji. Ne držijo trditve tožene stranke, da ne razpolaga z delovnimi nalogami delavcev na delovnem mestu ključavničar-monter za obdobje januar september 2015, ker zanje ne velja obveznost hrambe, zaradi česar so bili ti nalogi uničeni ob selitvi proizvodnje decembra 2015. Tožnik je sodišču predložil rokovnik, ki je zajemal popis dnevno opravljenega dela vse od leta 2014 naprej in se je, na podlagi rokovnika, sodišče lahko na glavni obravnavi prepričalo v pristnost zapisanega. Tožnik je pojasnil, da je bilo edino delo, ki je ustrezalo njegovim zdravstvenim omejitvam, delo na prirobnicah, ki pa so ga opravljali najeti delavci. Sicer pa tožnik zaradi zdravstvenih omejitev, ki jih je imel, dela na strojih sploh ni smel opravljati, zaradi česar tožnika po kriteriju "delo na strojih" ne bi smeli ocenjevati. Sodišče prve stopnje je sicer pravilno zaključilo, da je iz primerjanih pogodb o zaposlitvi za delovno mesto ključavničar monter res razvidno, da so opisi del in nalog splošni in enaki, vendar pa so dela in naloge, ki so jih dejansko delavci opravljali, popolnoma različne. Čeprav so bile pogodbe torej identične, pa delavci niso delali vseh nalog, zapisanih v pogodbi, temveč so bili posamezni delavci le na klimatih, drugi na kanalih, tožnik pa glede na zdravstvene omejitve na prirobnicah. Glede na izpostavljeno, je zaključek sodišča, da so se delavci v proizvodni zamenjavali, torej v smislu, da bi vsi znali vse, protispisen. Priča A.A. je v zvezi z deli na strojih povedala, da so pri toženi stranki pazili, da na stroju v ... ni delalo preveč ljudi, ker na stroju ob napačni uporabi lahko nastane velika škoda, kar nedvomno kaže, da niti tožena stranka ni imela interesa, da se za delo na stroju dodatno usposabljajo še drugi delavci. Sicer pa je priča D.D. tudi izpovedala, da tudi delavec E.E. ni znal delati s stroji, kar pa je bilo bistveno za ocenjevanje presežnih delavcev, zato je odločitev sodišča prve stopnje nepravilna. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožnika v pritožbi in navedla, da je sodišče prve stopnje na podlagi izvedenih dokazov pravilno zaključilo, da je pri toženi stranki obstajal poslovni razlog in da je bila izbira tožnika objektivna in ni temeljila na diskriminatornih okoliščinah. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da pritožbo tožnika zavrne kot neutemeljeno in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka in na pravilno uporabo materialnega prava.

6. Neutemeljena je pritožbena trditev tožnika, da je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka po 15. točki prvega odstavka 339. člena ZPP, ko je zaključilo, da je pri toženi stranki podan utemeljen organizacijski razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi in da je tožena stranka ukinila delovno mesto tožnika, ter da je navedeno v nasprotju s predloženimi listinskimi dokazi (evidencami delovnih opravil tožnika). Prav tako ni protispisen zaključek sodišča prve stopnje, da je najeti delavec nadomeščal tožnika pri njegovem delu v času bolniškega staleža. Očitana kršitev je podana, kadar je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Tožnik v pritožbi sodišču prve stopnje ne očita napačnega povzetka vsebine dokazov v sodbi, ampak napačne dejanske zaključke, kar pa predstavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

7. Neutemeljene so pritožbene trditve tožnika, s katerimi smiselno uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ki naj bi jo sodišče prve stopnje storilo z zavrnitvijo njegovih predlaganih dokazov. Tožnik je predlagal, da sodišče prve stopnje toženi stranki naloži predložitev delovnih nalogov, ki so jih pisali vsi delavci tožene stranke in iz katerih bi bilo razvidno, katera dela so delavci opravljali, kot tudi s katerimi stroji so upravljali. Tožnik je s tem želel dokazati, da navedbe posameznih prič v zvezi z opravljanjem dela delavcev, na posameznih strojih, niso točne. Pritožbeno sodišče poudarja, da o tem, kateri dokazi se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev, odloča sodišče (213. člen ZPP). Za odločitev v predmetni zadevi je bistveno ugotoviti, ali je delo na tožnikovem delovnem mestu, pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, prenehalo iz organizacijskega razloga na strani delodajalca. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da ni šlo za odpoved večjemu številu delavcev in da je tožena stranka na delovnem mestu ključavničar-monter, na katerem je bil zaposlen tudi tožnik, zaradi organizacijskih razlogov (prodaje enega izmed treh programov iz oddelka proizvodnje, in sicer program klimatizacije) zmanjšala število zaposlenih za dva delavca, njune delovne naloge pa razporedila med ostale zaposlene. Sodišče prve stopnje je opisano organizacijsko spremembo pravilno štelo za utemeljen poslovni razlog za odpoved. Če delodajalec zmanjša število zaposlenih na določenem delovnem mestu, naloge tega delovnega mesta pa razdeli med druge delavce, je potreba po delu pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi dejansko prenehala. Zato je sodišče prve stopnje tožnikove dokazne predloge glede predložitve delovnih nalogov, ki so jih pisali vsi zaposleni in zaslišanje priče dr. F.F., utemeljeno zavrnilo, saj izvedba teh dokazov ne bi vplivala na že ugotovljena odločilna dejstva. Pri tem pa pritožbeno sodišče še poudarja, da toženo stranko obvezuje odločba ZPIZ, s katero je ugotovljena invalidnost in priznana pravica tožnika do dela na drugem delovnem mestu z določenimi omejitvami, tožene stranke pa ne zavezuje mnenje oziroma priporočilo dr. F.F. izbranemu zdravniku tožnika (priloga A6), ki je imenovanemu zdravniku tožnika le priporočal, da tožnika pošlje na kontrolo k ortopedu. Zato je sodišče prve stopnje predlagano zaslišanje dr. F.F. glede zmožnosti tožnika za delo, pravilno zavrnilo.

8. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka dne 27. 11. 2015 sprejela sklep o zmanjšanju števila zaposlenih na delovnem mestu ključavničar-monter za dva delavca in da je za navedeno delovno mesto imel sklenjeno pogodbo o zaposlitvi tudi tožnik, ter da so se delovne naloge razporedile med ostale zaposlene. Pravilno je sodišče prve stopnje zaključilo, da organizacijske rešitve v zvezi z ekonomsko uspešnostjo poslovanja ostajajo v avtonomni sferi delodajalca, ki lahko delovne naloge drugače razporedi med zaposlene in jih odda zunanjemu izvajalcu, pri čemer delodajalcu ni potrebno opravičevati sprememb v načinu poslovanja in organizaciji dela ter dokazovati njihove smotrnosti. Tovrstne odločitve delodajalca, razen glede njihovega dejanskega obstoja oziroma navideznosti sprememb v organizaciji, sodišče ne presoja. Tožena stranka je dokazala, da je program ... prodala družbi G. d. o. o., da se je posledično proizvodnja zmanjšala za več kot 50 %, kar so potrdile priče, in sicer vodja proizvodnje A.A., vodja logistike in nabave B.B., nekdanji vodja proizvodnje C.C. in D.D.. Glede na navedeno je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da je tožena stranka uspela dokazati obstoj poslovnega razloga. Zaslišane priče so izpovedale, da tožena stranka novih delavcev na delovnem mestu ključavničar-monter ni zaposlovala in da je zgolj začasno najela dva delavca družbe H. d. o. o., s katero je tožena stranka sklenila pogodbo o poslovnem sodelovanju. Najeta delavca sta pomagala pri selitvi proizvodnje v času od septembra 2015 do decembra 2015.

9. Sodišče prve stopnje je ugotovilo vsa odločilna dejstva, ki se nanašajo na presojo utemeljenosti odpovednega razloga, zato tožnikovi pritožbeni očitki o nepopolno ugotovljenem dejanskem stanju, v zvezi s tem, niso utemeljeni. Tožena stranka je izvedla reorganizacijo poslovanja, zmanjšala število zaposlenih na delovnem mestu ključavničar monter za dva delavca. Dejstvo, da tožena stranka ni poimensko navedla delavcev, na katere je prenesla preostale tožnikove naloge, še ne pomeni, da do prenosa tožnikovih nalog ni prišlo. Za presojo zakonitosti odpovedi ni bistveno, kako je tožena stranka formalno uredila prenos nalog na preostale zaposlene.

10. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožena stranka tožniku zakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 1. alineji prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. RS, št. 21/2013), saj je prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih in podobnih razlogov na strani delodajalca. Pravilna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožniku ni bila odpovedana pogodba o zaposlitvi zaradi njegovih zdravstvenih omejitev ali drugih osebnih okoliščin, zaradi česar bi bila izpodbijana odpoved nezakonita. Tožena stranka je dokazala, da so vsi ključavničarji monterji imeli identične pogodbe o zaposlitvi z enakim opisom delovnih nalog, ne glede na program, kjer so opravljali pretežen del svojih delovnih nalog (priloge B18 do B27). Tožena stranka je navedla, da so izbiro presežnih delavcev opravili na podlagi kriterija strokovne usposobljenosti za delo glede vseh delovnih operacijah in časa zaposlitve pri toženi stranki, kar je sodišče prve stopnje ocenilo kot objektiven in ustrezen kriterij izbire. Glede na čas zaposlitve pri toženi stranki je bil izbran kot presežni delavec I.I., ki je zadnji prišel na delo k toženi stranki. Med ostalimi delavci, ki so bili pri toženi stranki zaposleni več kot 10 let, pa so izbiro opravili na podlagi strokovne usposobljenosti za samostojno delo s stroji. Na podlagi tega kriterija je bil izbran tožnik, saj je bil pri delu najmanj samostojen in najmanj sposoben za delo s stroji, kar je potrdil tudi tožnik. Tožnik je izpovedal, da se je spremenil program na stroju za razrez pločevine, zato se je tudi odločil, da ne bo delal na stroju, ker ga ni poznal.

11. Sodišče je na podlagi skladnih izpovedi prič A.A., C.C. in D.D. ugotovilo, da je tožnik imel možnost usposabljanja na strojih, vendar za to ni bil dovolj zainteresiran in ni bil samoiniciativen. Priče so izpovedale, da so vsi delavci, ki so pokazali interes za usposabljanje na strojih, imeli možnost se priučiti za delo na vseh strojih, vendar pa niso nikogar silili ali mu odrejali usposabljanja na strojih. Tožnik navedenega ni prerekal, se je pa skliceval na zdravstvene omejitve in da zaradi njih dela na strojih sploh ne bi smel opravljati. Kot je pritožbeno sodišče že navedlo, tožnik zdravstvenih omejitev, da ni bil sposoben opravljati dela na stroju, ni izkazal z odločbo ZPIZ, zato so neutemeljene obsežne pritožbene trditve, da je bila tožniku pogodba o zaposlitvi odpovedana izključno iz zdravstvenih razlogov.

12. Iz istega razloga so neutemeljene tudi pritožbene trditve tožnika, da bi mu morala tožena stranka glede na ugotovljeno zdravstveno stanje odpovedati pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti in ne iz poslovnega razloga.

13. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Na druge pritožbene navedbe, ki za odločitev v predmetni zadevi niso odločilnega pomena, pritožbeno sodišče ne odgovarja (prvi odstavek 360. člena ZPP).

14. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen  89, 89/1, 89/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.