VDSS sodba Pdp 495/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-01-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), Marko Hafner (poroč.), Jelka Zorman Bogunovič

prenehanje pogodbe o zaposlitvi brez navedbe razlogov

Tožnik je bil zaposlen pri toženi stranki zaradi opravljanja dela v tujini (Nemčiji) od 18. 5. 2014 dalje, nazadnje po pogodbi o zaposlitvi za določen čas z dne 4. 9. 2014 do vključno 8. 12. 2014. Odjava tožnika iz obveznega socialnega zavarovanja (z dnem 31. 10. 2014) je bila glede na določbo 77. člena ZDR-1, ki ureja načine prenehanja pogodbe o zaposlitvi, nezakonita, kar pomeni, da je utemeljen zahtevek za prijavo v zavarovanje in plačilo sorazmernega dela regresa za letni dopust na podlagi delovnega razmerja pri toženi stranki od 18. 5. 2014 do 8. 12. 2014 ter izplačilo razlike nadomestila plač v času od 1. 11. 2014 do vključno 8. 12. 2014.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je tožniku nezakonito prenehalo delovno razmerje z dnem 31. 10. 2014, in je trajalo do vključno 8. 12. 2014. Toženi stranki je naložilo, da za čas od 1. 11. 2014 do vključno 8. 12. 2014 tožnika prijavi v socialna zavarovanja, ter mu od posameznih premalo izplačanih mesečnih zneskov bruto nadomestil plače in sorazmernega dela regresa, ki so razvidni iz izreka sodbe, odvede davke in prispevke, neto zneske pa izplača skupaj s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Višji tožbeni zahtevek (za plačilo razlike do vtoževanega regresa v bruto znesku 789,15 EUR) je zavrnilo. Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti pravdne stroške v višini 1.132,39 EUR, znesek 462,89 EUR pa je dolžna plačati na račun prvostopenjskega sodišča, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila.

2. Zoper ugodilni del sodbe se pritožuje tožena stranka. Navaja, da je sodišče prve stopnje ugodilo tožbenemu zahtevku tožnika, ni pa upoštevalo dokaze tožene stranke. Tožena stranka je tožnika odjavila iz socialnega zavarovanja z dnem 31. 10. 2014. Tožnik je prejel nadomestilo plače za bolniško odsotnost v višini 80 % od slovenske zajamčene plače, ker je bil v času bolniške odsotnosti v Sloveniji. Tožnik je bil zaposlen pri delodajalcu v Sloveniji, za čas napotitve na delo v Nemčijo pa je prejel ustrezno plačilo. Pogodba o napotitvi delavca v tujino velja do dokončanja del in zaključka pogodbenih del. Nasprotuje ugotovitvi sodišča, da je bil tožnik zaposlen do 8. 12. 2014. Tožnik je bil pravilno odjavljen iz obveznega zavarovanja tako kot ostali zaposleni delavci.

4. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Dejansko stanje glede odločilnih dejstev je bilo pravilno in popolno ugotovljeno, sprejeta odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

5. Pritožbeno sodišče ne more upoštevati plačilnih list za maj in oktober 2014, saj jih je tožena stranka priložila prvič šele v pritožbi, ne da bi navedla razloge za kasnejšo predložitev in izkazala nekrivdo (prvi odstavek 337. člena ZPP). Prav tako pritožbeno sodišče skladno z drugim odstavkom 226. člena ZPP ni upoštevalo listine v prilogi B/9, ki jo je tožena stranka priložila le v nemškem jeziku. Vse druge dokaze (potrdilo o odjavi iz obveznega zavarovanja ter obračun in izplačila tožene stranke tožniku od junija do septembra 2014 ter ostale listinske dokaze in izpovedbe strank) pa je pravilno ocenilo že sodišče prve stopnje.

6. Na podlagi izvedenih dokazov je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil tožnik zaposlen zaradi opravljanja dela v tujini (Nemčiji) od 18. 5. 2014 dalje, nazadnje po pogodbi o zaposlitvi za določen čas z dne 4. 9. 2014 do vključno 8. 12. 2014. Neveljavnosti te pogodbe o zaposlitvi tožena stranka ni uveljavljala, zato je neutemeljeno pritožbeno zavzemanje, da je delovno razmerje trajalo le do 31. 10. 2014. Odjava tožnika iz obveznega socialnega zavarovanja z navedenim dnem je bila glede na določbo 77. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/2013 - ZDR-1), ki ureja načine prenehanja pogodbe o zaposlitvi, nezakonita, kar pomeni, da je utemeljen zahtevek za prijavo v zavarovanje in plačilo sorazmernega dela regresa za letni dopust na podlagi delovnega razmerja pri toženi stranki od 18. 5. 2014 do 8. 12. 2014 ter izplačilo razlike nadomestila plač v času od 1. 11. 2014 do vključno 8. 12. 2014.

7. Sodišče prve stopnje je naložilo toženi stranki tudi izplačilo razlike v nadomestilu, ki naj bi tožniku pripadala v času odsotnosti z dela zaradi bolezni, tj. v času od 16. 6. 2014 do vključno 12. 9. 2014. Tožena stranka pri osnovi za obračun nadomestila plače za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni ni upoštevala pogodbeno dogovorjene plače tožnika v bruto znesku 1.650,00 EUR. Po prvem odstavku 32. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 72/2006 in nasl. - ZZVZZ) je osnova za nadomestilo povprečni mesečni znesek plač v času zavarovanja pred začetkom zadržanosti od dela. Tudi po sedmem in osmem odstavku 137. člena ZDR-1 je osnova za nadomestilo za čas začasne zadržanosti z dela zaradi bolezni „plača delavca“, torej vse, kar po zakonu in po pogodbi o zaposlitvi sodi pod ta pojem. Zato ni pravne podlage za pritožbeno stališče, da bi se nadomestilo za bolniško odsotnost obračunalo ob upoštevanju minimalne plače.

8. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

ZDR-1 člen 77, 137, 137/7, 137/8. ZZVZZ člen 32, 32/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.