VDSS sodba Psp 256/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-09-15

Edo Škrabec (preds.), Elizabeta Šajn Dolenc (poroč.), Jože Cepec

invalidnost - invalidska pokojnina - vzrok za nastanek invalidnosti - bolezen - poškodba - poškodba pri delu

Vzrok tožnikove invalidnosti je bolezen. Tožnik je zmožen za drugo delo s polnim delovnim časom. Pri tožniku torej ni prišlo do popolne izgube delovne zmožnosti ali do takšnega zmanjšanja delovne zmožnosti, da bi bil zmožen za drugo delo le s skrajšanim delovnim časom. Zato primarni tožbeni zahtevek za razvrstitev tožnika v I. kategorijo invalidnosti s priznanjem pravice do invalidske pokojnine in podredni tožbeni zahtevek za razvrstitev tožnika v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic poškodb pri delu s pravico do dela na drugem delovnem mestu s krajšim delovnim časom nista utemeljena.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbe.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek, da se odpravita odločbi toženca št. ... z dne 4. 3. 2014 in pod isto opr. št. z dne 22. 8. 2013 in se ga razvrsti v I. kategorijo invalidnosti zaradi posledic poškodb pri delu in se mu prizna pravica do invalidske upokojitve ter toženi stranki naloži, da mu v roku 15 dni plača vse stroške postopka. Zavrnilo pa je tudi podredni tožbeni zahtevek, da se tožnik razvrsti v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic poškodb pri delu s pravico do dela na drugem delovnem mestu s krajšim delovnim časom in da mu je toženec dolžan v roku 15 dni plačati vse stroške postopka.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. Navaja, da se je dne 15. 9. 2007 poškodoval kot voznik osebnega avtomobila, ko se je vozil iz službe. Pri navedeni nezgodi je utrpel hujše poškodbe in sicer izbočenje diskusa L5-S1 in travmatsko retrolistezo L5, zaradi česar je moral pretrpeti tudi operativni poseg v splošni anesteziji, pri čemer se je retrolisteza ponovila, tožniku pa je bil vstavljen interspinozni implantant DIAM. Zaradi neznosnih bolečin je prejemal epiduralne blokade, zaradi alergijske reakcije si bolečine lajša z jemanjem Tramala. V funkcionalnem smislu je pri njemu ugotovljena omejena gibljivost ledvene hrbtenice, hiposenzibiliteta S1 levo in motorične motnje leve spodnje okončine ter izrazito zmanjšana moč dorzifleksije levega stopala. Navedeno kaže, da gre za resnejšo poškodbo, ki znatno vpliva na njegovo delovno zmožnost. Ker se z ugotovitvijo invalidske komisije prve stopnje, da je pri njem zaradi bolezni podana III. kategorija invalidnosti ni strinjal, je v spis vložil dve izvedenski mnenji dveh različnih zdravnikov, ki ju je sodišče imenovalo v dveh drugih sodnih postopkih. Iz izvedenskega mnenja sodnega izvedenca prof. dr. A.A., ki je specialist kirurg - travmatolog, izhaja, da so poškodbe, ki jih je tožnik utrpel v prometni nesreči leta 2007 z največjo verjetnostjo 80 % v vzročni zvezi z obravnavano prometno nezgodo. Enako izhaja iz izvedenskega mnenja sodnega izvedenca B.B., ki je specialist ortoped. To pomeni, da sta pred sodnim izvedencem v tem postopku že dva druga sodna izvedenca potrdila, da gre pri tožniku za poškodbo pri delu. Izvedenec C.C., specialist ortoped, ki je bil imenovan v predmetnem postopku, je ugotovil povsem drugače, da tožnikova invalidnost ni posledica poškodbe, temveč bolezni, katere sprožilni faktor bi bila poškodba v predmetni nesreči, pri čemer naj bi tako bolezen lahko sprožila vsaka druga obremenitev, ki bi nastala tekom aktivnosti. S takšnim mnenjem se ni strinjal in je na izvedensko mnenje podal tudi utemeljene pripombe. Sklicuje se na mnenje dr. A.A. in vztraja, da ne vzdržijo navedbe izvedenca, da je imel tožnik prometni nesreči in poškodbe že prej in da je zato vprašanje, kaj je bil primarni vzrok, da je prišlo do degenerativnih sprememb na hrbtenici. Poudarja, da iz medicinske dokumentacije izhaja nasprotno, da pred obravnavano nesrečo težav v predelu hrbtenice nikoli ni imel. To izhaja tudi iz izvedenskega mnenja dr. A.A., poleg tega je tožnik, preden je podpisal pogodbo o zaposlitvi februarja 2006, moral opraviti kopico zdravstvenih pregledov in prestati izjemno težke selektivne teste na podlagi psihofizičnih sposobnosti. V kolikor bi imel tožnik že prej zdravstvene težave, nikakor ne bi opravil vseh zdravniških pregledov in selekcij. Navaja, da se sodišče do dveh diametralno nasprotujočih mnenj ni opredelilo, ampak je zgolj zapisalo, da je sodišče v celoti sprejelo mnenje sodnega izvedenca in da je prepričljivo izpovedal, da pri zdravi medvretenčni ploščici ne more priti do take poškodbe in diagnoze. Glede na tako nasprotujoča si izvedenska mnenja, takšne obrazložitve ni mogoče sprejeti, še posebej ob dejstvu, da je tožnik predlagal imenovanje novega izvedenca. Tudi sicer ni jasna obrazložitev sodišča, da se invalidnost razlikuje od začasne nezmožnosti za delo in v odškodninskem sporu. Tožniku je bila prisojena odškodnina ravno zato, ker je uspel dokazati, da je poškodbo utrpel v prometni nesreči na poti z dela. Sklicuje se na določbo 254. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) in na to, da je bilo takšno dejansko stanje podano v obravnavanem primeru glede na tožnikove pripombe in nasprotujoče ugotovitve izvedenca dr. C.C. z ostalima dvema izvedencema ter napačne povzetke zdravstvene dokumentacije. Sodišče se napačno sklicuje na sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča, opr. št. Ps 564/2014. Da gre v konkretnem primeru za poškodbo pri delu je tožnik dokazoval z odločbo Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije z dne 22. 1. 2013, s strokovnim mnenjem oddelka za varnost in zdravje pri delu pri MORS, enako pa izhaja tudi iz ugotovitve invalidske komisije druge stopnje v 4. točki. Da gre za poškodbo pri delu ponovno ugotavlja in potrjuje tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v novejši odločbi. Navedena pravilna opredelitev vzroka invalidnosti je nujno potrebna tudi in predvsem zaradi določitve datuma nastanka invalidnosti ter s tem v zvezi tudi pravilno uporabo materialnega prava. V konkretnem primeru predstavlja pravno podlago Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ-1). Sodišče prve stopnje je v postopku zaradi plačila odškodnine na podlagi izvedenskega mnenja travmatologa ugotovilo, da je tožnik v prometni nesreči dne 15. 9. 2007 poleg ostalih poškodb utrpel tudi travmatsko retrolistezo, to je zdrs vretenca zaradi kinetične energije ob trku med petim ledvenim in prvim križnim vretencem. Sodišče je tako zaključilo, da so vse poškodbe pri tožniku posledica prometne nesreče z dne 15. 9. 2007. To pa je hkrati tudi dogodek, na katerega so vezane določene pravne posledice. Vztraja, da določbe ZPIZ-2 za tožnika ne veljajo. Nadalje glede na prvotno mnenje izvedenca vztraja, da je pri njem podana II. in ne III. kategorija invalidnosti in da ni mogoče šteti kot tiskarsko napako in za zamenjavo besed več oziroma manj. Da je tožnikova delanezmožnost več kot 50 % potrjuje tudi dejstvo, da je bila tožniku iz tega razloga odpovedana pogodba o zaposlitvi, sicer bi tožnik delo v Slovenski vojski lahko še vedno opravljal. Ne držijo niti ugotovitve izvedenca, da v obdobju med 28. 1. 2008 do 3. 9. 2010 tožnik zdravniške pomoči praktično naj ne bi iskal, toliko manj pa njegova ugotovitev, da naj bi bil tožnik v tem času na potovanju po Indiji. Tožnik je imel številne pripombe na sporno izvedensko mnenje, z imenovanjem konkretnega izvedenca pa se že predhodno ni strinjal, kar je izrazil s predlogom za izločitev imenovanega izvedenca. Obstaja dvom v nepristranskost izvedenca, ker je zdravnik družbe E. d. o. o., kjer se tožnik ves čas zdravi. To pa je objektivni razlog, da izvedenec pri izdelavi svojega mnenja ne more biti povsem nepristranski. Poleg tega pa je izvedenec cenzor F. d. d. Meni, da je sodišče prve stopnje s tem, ko ob tako očitnih okoliščinah, ki vzbujajo dvom v nepristranskost izvedenca, tega ni izločilo, zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Navaja, da je podal izčrpne pripombe na izvedensko mnenje, glede katerih sodišče ni zavzelo stališča oziroma se glede nasprotujočih si navedb, podprtih z dokazi, ni opredelilo. V konkretnem primeru bi moral izvedenec pred podajo kakršnekoli ocene oziroma preden je odgovoril na zastavljena vprašanja, ugotoviti datum in vzrok nastanka invalidnosti, saj je od tega odvisna uporaba materialnega prava. Pomembna je zakonska opredelitev poškodbe pri delu, ki je veljala v času nastanka poškodbe. Meni, da pri tožniku ne gre za invalidnost kot posledico bolezni, temveč kot posledico poškodbe pri delu. Ta vidik je pomemben še posebej z vidika pravice do invalidnine in ZPIZ-1, ki je veljal do 31. 12. 2012, saj novi zakon, ki velja od 1. 1. 2013, ne vsebuje več pravice do invalidnine za telesno okvaro, ki je posledica bolezni ali poškodbe izven dela. Med drugim je zaradi napačne kvalifikacije vzroka nastanka invalidnosti pri tožniku toženec zavrnil tudi pravico do invalidnine. Zaradi navedenega je pomembna tudi ugotovitev točnega datuma, ko je pri tožniku do poškodbe prišlo. Gre za poškodbo, ki je nastala leta 2007. Tako ne drži niti ugotovitev izvedenca, da bi naj vzrok invalidnosti nastal 8. 8. 2013. Nepravilnost izvedenčeve ugotovitve potrjuje sam izvid ortopedske bolnišnice G. iz leta 2012, ki ugotavlja, da je zdravljenje tožnika zaključeno, z napotilom na oceno invalidske komisije. Še bolj zgovorna pa je dopolnitev izvedenskega mnenja prof. dr. A.A., iz katerega izhaja, da je že v izvedenskem mnenju z dne 9. 10. 2012 ugotovil poškodbe, ki jih je tožnik utrpel v obravnavani nezgodi in da je okvara ugotovljena leta 2010 z največjo verjetnostjo v vzročni zvezi z obravnavano prometno nezgodo. Izvedenec je na podlagi istega dejanskega stanja ugotovil nekaj povsem drugega, kakor to izhaja iz spisovne dokumentacije. Izvedenec tudi z ničemer ni argumentiral, da pri tožniku ni prišlo do popolne izgube delovne zmožnosti. Tožnik je zaradi obravnavane poškodbe v bolniškem staležu že več kot 4 leta, saj za delo ni zmožen. V tem času se mu zdravstveno stanje v ničemer ni izboljšalo, ampak nasprotno, saj je zbolel še za težjo obliko depresije. Zato bi bilo potrebno v konkretnem primeru imenovati tudi izvedenca psihiatrične stroke, saj je tožnikovo zdravstveno stanje potrebno obravnavati kompleksno. V vsakem primeru se tožnik ne more strinjati z ugotovitvijo izvedenca, da naj bi bil tožnik zmožen opravljati delo s polnim delovnim časom, saj njegovo psihofizično stanje tega ne bi preneslo, sploh pa ne na način, ki ne bi poslabšal njegove invalidnosti. Dejstvo je tudi, da tožnik ni sposoben za nobeno delo v svojem poklicu, saj gre za specifičen poklic, pri čemer je tudi prekvalifikacija vprašljiva. Iz izvedenskega mnenja, ki ga je priložil, izhaja, da zaradi posledic poškodbe ni sposoben za nobeno delo v Slovenski vojski, za nikakršna fizična dela, dela, ki terjajo dalj časa sedenje ali stanje, za hojo daljšo od 1 km, prav tako ne za izvajanje kakršnihkoli športnih aktivnosti. S tem v zvezi je že opozoril na dejstvo, da v Slovenski vojski na obrambnem območju ne obstaja tako delovno mesto, ki ne bi terjalo, katere izmed ravnokar naštetih aktivnosti. Toženec je bil o tem, da takega dela ni mogoče najti, tudi obveščen. Nadalje tudi ne drži izvedenčeva ugotovitev, da se tožnikovo zdravstveno stanje ne bi poslabšalo, saj se je sprva na delo vrnil v skrajšanem delovnem času, nato pa je zdravniška komisija pri Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije na podlagi izvida ortopeda ugotovila, da tožnik za delo sploh ni sposoben in je zato ponovno v bolniškem staležu za poln delovni čas. Meni, da sodišče ni napravilo pravilne dokazne ocene in tako ni pravilno ugotovilo dejanskega stanja, posledično pa je taka sodba nezakonita. Ne strinja se tudi, da je tožnikova osebna zdravnica v predlogu navedla, da je tožnikova delazmožnost sicer izgubljena, da pa tega ni z ničemer obrazložila. Poleg tega izvedenec in tudi sodišče, ni pridobil zdravstvene dokumentacije z vojaške zdravstvene službe medicine dela, saj se tam vodi obsežna dokumentacija iz službenih razlogov tožnika, kjer je v zdravstvenem kartonu tožnika vse zabeleženo. Dr. A.A. si je pred izdelavo izvedenskega mnenja pridobil tudi vojaški zdravstveni karton. Pri tem pa se sodišče ni ukvarjalo niti z okoliščino, da gre pri tožniku za specifično zaposlitev (vojak), zaradi česar je tudi tožnikova usposobljenost in izobrazba specifična in za kak drug poklic ne izpolnjuje pogojev. Tudi glede opisa delovnega mesta „častnik ...“ je potrebno navesti, da ne držijo izvedenčeve navedbe, da gre za lažje delo, ki poteka pretežno sede.

Dne 3. 6. 2016 je tožnik vložil še dopolnitev pritožbe in predložil sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, opr. št. II Ps 93/2016.

3. V zvezi z dopolnitvijo pritožbe toženec navaja, da gre za pritožbeno novoto, ki ne more biti upoštevna pri odločanju drugostopnega sodišča. Ne gre za položaj, ko posamezna dejstva, brez krivde stranke ni moglo biti navajano do konca postopka na prvi stopnji, pač pa gre za dejstvo, ki je nastalo po koncu postopka na prvi stopnji in tako ne more biti predmet vsebinske obravnave.

5. Po preizkusu zadeve v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo. V postopku pa tudi ni prišlo do absolutnih bistvenih kršitev določb ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, niti do očitanih kršitev.

6. Sodišče prve stopnje je utemeljeno tožnikov predlog za izločitev sodnega izvedenca prim. C.C., pravilno zavrglo in razloge za takšno odločitev ustrezno obrazložilo. Po drugem in šestem odstavku 247. člena ZPP mora stranka zahtevati izločitev izvedenca takoj, ko izve, da je podan razlog za izločitev, najpozneje pa do začetka dokazovanja z izvedencem. Tožnik se je z dejstvom, da imenovani izvedenec dela v isti ambulanti kot njegov lečeči zdravnik, seznanil 9. 10. 2015, ko je prejel elektronsko sporočilo za pregled k lečečemu specialistu. S tem dejstvom se je tako seznanil še pred datumom osebnega pregleda, ki mu ga je določil izvedenec. Vendar tožnik predloga za izločitev izvedenca ni podal pred osebnim pregledom pri izvedencu opravljenim 13. 10. 2015, ampak je ta predlog podal 19. 10. 2015, to je po opravljenem osebnem pregledu. Po poizvedbi sodišča se je tožnik osebnega pregleda pri izvedencu 13. 10. 2015 udeležil in to tudi jasno izhaja iz samega izvedenskega mnenja. Na osebnem pregledu je izvedenec tožnika seznanil s svojim stališčem v zvezi z njegovim zdravstvenim stanjem. Razloge, zaradi katerih izločitev izvedenca ni utemeljena, je pojasnil še izvedenec na zaslišanju, izrecno o tem, da v tem sporu ne nastopa kot stranka F. in da v tem postopku nastopa kot sodni izvedenec in ne kot predstavnik E. Pritožbeni razlogi, da je prišlo do absolutne bistvene kršitve določb ZPP so zato povsem neutemeljeni.

7. V tem postopku je sodišče prve stopnje v skladu z določbo 81. člena v zvezi s 63. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/2004 in 10/2004, v nadaljevanju ZDSS-1) presojalo pravilnost in zakonitost dokončne odločbe toženca opr. št. ... z dne 4. 3. 2014 v zvezi s prvostopno odločbo iste opr. št. z dne 22. 8. 2013, s katero je toženec tožnika razvrstil v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni s pravico do premestitve na drugo delovno mesto z omejitvami s polnim delovnim časom od 8. 8. 2013 dalje.

Takšna odločba temelji na mnenju invalidske komisije prve stopnje z dne 8. 8. 2013, ki je menila, da tožnik ni zmožen za delo na delovnem mestu, na katerem dela, to je častnik ..., da pa je zmožen s polnim delovnim časom in z delovnim naporom, ki ne poslabša njegove invalidnosti, opravljati drugo delo v svojem poklicu oziroma delo na drugem delovnem mestu: zmožen je za fizično lažja dela, ki niso v prisilnem položaju hrbtenice, kjer ne dviguje bremen težjih od 5 kg, katere ne zahtevajo opravljanja testov gibalnih sposobnosti in dela, ki niso na terenu. Smiselno enako mnenje je podala tudi invalidska komisija druge stopnje dne 30. 1. 2014. Iz obrazložitve mnenj izhaja, da je bil tožnik septembra 2007 poškodovan v prometni nezgodi, ob katerih ni utrpel akutnih poškodb. Hospitaliziran oziroma sprejet je bil v Splošni bolnici H. v obdobju od 15. 9. do 17. 9. 2007 (2 dni) na opazovanje zaradi bolečine v glavi, prsnem košu, ramenu in vratu. RTG ni pokazal travmatskih sprememb. Dobival je predvsem analgetično terapijo. Dne 28. 1. 2008 je bil pregledan pri ortopedu zaradi bolečin v križu, ki izžarevajo v obe spodnjih okončini. Slikovna diagnostika je pokazala manjšo retrolistezo L5 in diskus hernijo L5-S1 z izbočenjem diskusa posterolateralno levo. Novembra 2011 je bila narejena operativna dekompresija ter vstavljen interspinozni implantant v nivo L5-S1. Opravil je tritedensko medicinsko rehabilitacijo v zdravilišču. Kljub operativni terapiji in medicinski rehabilitaciji je bolečina ledveno vztrajala, ostala je tudi slabša mišična moč v dorziflektorjih implatarnih fleksorjih leve noge. Ortoped je s slikovno diagnostiko ugotavljal, da se je ponovno pojavila retrolisteza L5, sicer pa nestabilnosti hrbtenice ni videti.

8. V obravnavanem primeru se je postopek za uveljavljanje pravic iz invalidskega zavarovanja pri tožencu začel 9. 4. 2013, ko je tožnikova osebna zdravnica vložila predlog za uvedbo postopka. Pravna podlaga v obravnavani zadevi je ZPIZ-2 in ne ZPIZ-1, kot vztraja pritožba. ZPIZ-2 v 63. členu določa, da je invalidnost po tem zakonu podana, če se zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene skladno s tem zakonom, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oziroma ohranitev delovnega mesta oziroma za poklicno napredovanje. Skladno z drugim odstavkom citirane določbe se v I. kategorijo razvrsti zavarovanec, če ni več zmožen opravljati organiziranega pridobitnega dela ali ni zmožen opravljati svojega poklica in nima več preostale delovne zmožnosti. V III. kategorijo invalidnosti pa se razvrsti zavarovanec, če ni več zmožen za delo s polnim delovnim časom, lahko pa opravlja določeno delo s krajšim delovnim časom od polnega, najmanj 4 ure dnevno oziroma, če je zavarovančeva delovna zmožnost za svoj poklic zmanjšana za manj kot 50 % ali če zavarovanec še lahko dela v svojem poklicu s polnim delovnim časom, vendar pa ni zmožen za delo na delovnem mestu, na katerem dela.

Kateri so vzroki za nastanek invalidnosti je določeno v 65. členu in izrecno v 66. členu ZPIZ-2, da se za poškodbo pri delu šteje poškodba, ki je posledica neposrednega in kratkotrajnega fizikalnega ali kemičnega učinka, ter poškodba, ki je posledica hitre spremembe položaja, nenadne obremenitve telesa ali drugih sprememb fiziološkega stanja organizma, če je takšna poškodba v vzročni zvezi z opravljanjem dela ali dejavnosti, na podlagi katere je poškodovanec zavarovan (1. alineja). Poškodba, povzročena na način iz prejšnje alineje, ki jo utrpi zavarovanec na redni poti od stanovanja do delovnega mesta ali nazaj, če prevoz organizira delodajalec ter poškodba, povzročena na način iz prejšnje alineje, ki jo utrpi zavarovanec na službeni poti.

9. Za odločitev v zadevi je glede na citirano pravno podlago bistvena ugotovitev, ali je vzrok za nastanek invalidnosti bolezen ali poškodba, ki jo je tožnik utrpel v prometni nesreči dne 15. 9. 2007 in torej, če je glede na definicijo poškodbe pri delu, določene v 66. členu ZPIZ-2 s poškodbo zadobljeno dne 15. 9. 2007 podana neposredna vzročna zveza za nastanek invalidnosti. Razen tega pa tudi katera kategorija invalidnosti je podana pri tožniku ob upoštevanju 63. člena ZPIZ-2.

10. Ker gre pri vprašanju vpliva zdravstvenih težav na tožnikovo invalidnost za medicinsko vprašanje, je sodišče prve stopnje dejansko stanje razčiščevalo s pridobitvijo najprej pisnega izvedenskega mnenja sodnega izvedenca prim. C.C., dr. med., specialista ortopeda, ki ga je še dodatno dopolnil oziroma pojasnil, bil pa je pred sodiščem še zaslišan. Po mnenju izvedenca pri tožniku ni prišlo do popolne izgube delovne zmožnosti, ampak je podana preostala delovna zmožnost zmanjšana za manj kot 50 %. Tožnik je s polnim delovnim časom in delovnim naporom, ki ne poslabša njegove invalidnosti, zmožen opravljati drugo fizično lažje delo, brez prisilne drže hrbtenice, brez dvigovanja bremen težjih od 5 kg, brez testov gibalnih sposobnosti in brez dela na terenu. Invalidnost je nastopila 8. 8. 2013, vzrok invalidnosti je degenerativna bolezen medvretenčne ploščice (diska), sprožilni faktor simptomov pa je poškodba. Iz priložene dokumentacije je izvedenec povzel, da so se težave s hrbtenico stopnjevale, zato je bil pregledan pri ortopedu in 3 leta kasneje tudi operiran. V medicinski dokumentaciji je sicer takoj ob sprejemu v H. bolnišnico zabeležen podatek o bolečinah v križu in mravljinčenju v nogi. Težave z ledveno hrbtenico je imel še, vendar so bile znosne tako, da je opravil tudi fizikalno terapijo in bil nato v januarju 2008 pregledan pri ortopedu, ki ga je napotil na magnetno resonanco. Objektivno kakšnih večjih nevroloških izpadov niso našli, vidna pa je bila manjša retrolisteza in znaki degeneracije diska, zato je bil napoten na magnetno resonanco, ki ni pokazala diskus hernije, pač pa manjšo retrolistezo ter degeneracijo diska. V obdobju od  28. 1. 2008 do 3. 9. 2010 tožnik praktično ni iskal pomoči ortopeda. V tem obdobju je bil na potovanju po Indiji, opravil je tudi obdobni pregled za ... - častnik, za katerega je bilo ugotovljeno, da je zmožen, kar govori, da kake posebne simptomatike v smislu postravmatske retrolisteze ni imel. Tudi vsi ostali izvidi ne kažejo kakih objektivnih znakov za poslabšanje zdravstvenega stanja. Pri podanem mnenju je sodni izvedenec vztrajal tudi po tem, ko  je bil zaslišan na glavni obravnavi. Izvedenec, ki že 25 let dela samo na področju hrbtenice, je dodatno pojasnil rezultate eksperimentov v zvezi z odpornostjo diskusa na mehanske sile in pojasnil, da pri zdravem disku ne pride do posttravmatske spondilisteze in da je v primeru, ko so poskušali diske raztrgati, prišlo do zloma kosti, preden je prišlo do poškodbe diska. Če pa je bil disk poprej poškodovan, pa je prišlo do premika v samem disku, nikoli pa ne v zdravem. Po svetovni literaturi so popoškodbene spondilisteze večinoma v vratnem delu hrbtenice, kjer so veliko večji gibi kot v ledvenem delu. Veliko manj je po poškodbenih spondilistez v ledvenem delu in pri vseh gre za poškodbo mehkih delov vezi. Pride lahko do teh poškodb le, če je hrbtenica že predhodno okvarjena.

11. V izvedenih dokazih, zlasti v izvedenskem mnenju sodnega izvedenca, je sodišče prve stopnje tudi po prepričanju pritožbenega sodišča, imelo dovolj strokovno prepričljive podlage za zaključek, da je vzrok tožnikove invalidnosti bolezen in da je bila prometna nesreča oziroma poškodba pri delu le povod, ne pa vzrok za njegov nastanek. Mnenje je skladno z medicinsko dokumentacijo, iz katere izhaja, da je bil tožnik dne 15. 9. 2007 v Splošni bolnišnici H. pregledan. Tedaj je tožil o glavobolu, bolečinah v vratu, levem ramenu in ledveni hrbtenici, navajal mravljince v levi nogi. Opravil je RTG slikanje glave, vratu, levega ramena, prsnega koša in ledvene hrbtenice. Izvidi so bili v mejah normale. Kirurg je ob pregledu našel omejeno gibljivost vratne hrbtenice in levega ramena. Na levi rami je našel manjši hematom (izvid z dne 15. 9. 2007). Do 17. 9. 2007 je bil tožnik na opazovanju zaradi bolečin v glavi, prsnem košu, ramenu in vratu. Bolečine so popustile, zato je bil odpuščen z navodili (odpustno pismo iz H. bolnišnice). Dne 28. 1. 2008 je bil tožnik pregledan v Ortopedski bolnišnici G. zaradi bolečin v križu, ki izžarevajo v obe spodnji okončini in so najmočnejše pri pripogibanju in mirovanju medtem, ko se pri hoji stanje izboljša. Občasno navaja mravljinčenje po obeh nogah. Naredijo RTG ledvene hrbtenice, kjer je opazna manjša retrolisteza L5 s sumom na spondilizo L5-S1. Napotijo ga na magnetno resonanco ledvene hrbtenice. Naslednji izvid je z dne 3. 9. 2010, prav tako v Ortopedski bolnišnici G. V tem izvidu je navedeno, da tožnik toži o bolečinah v križu in vzdolž leve noge. MRI je pokazal degeneracijo diska na nivoju L5 - S1 z izbočenjem diska posterolateralno levo. Po pregledu je psevdo Lasegue levo 50 stopinj, nevroloških izpadov pa nima. Izvedenec je povzel še vso nadaljnjo dokumentacijo od izvida 10. 9. 2011 do vključno izvida z dne 20. 3. 2013. Iz navedene dokumentacije, zlasti iz izvidov Splošne bolnišnice H., kjer je bil tožnik zgolj na opazovanju dva dni, ne izhaja, da bi tožnik v prometni nezgodi utrpel akutne poškodbe in tudi RTG ni pokazal travmatskih sprememb. Dobival je predvsem analgetično terapijo in bil potem, ko so bolečine popustile, odpuščen. Se pa strinja pritožbeno sodišče, da je bila prometna nesreča sprožilni moment. Tožnik je bil v Ortopedski bolnici G. pregledan 28. 1. 2008, to je po več kot 4 mesecih po prometni nesreči, kjer je opravil pregled zaradi bolečin v križu, ki izžarevajo v obe spodnji okončini.

12. Sodišče prve stopnje je z izvedbo dokaza z izvedencem dovolj in tudi prepričljivo medicinskega vidika ugotovilo dejansko stanje in z dodatnim zaslišanjem sodnega izvedenca v zvezi s tožnikovimi pripombami na podano mnenje, odpravilo nejasnosti ali kakršnekoli dvome v verodostojnost podanega mnenja. Sodišče prve stopnje je utemeljeno zavrnilo dodatno dokazovanje z novim izvedencem, saj ne gre za dejansko stanje, določeno v 254. členu ZPP, na katero se posebej sklicuje pritožba. Novega oziroma drugega izvedenca sodišče postavi le v primeru, če se podatki izvedenca v njihovem izvidu bistveno razlikujejo, ali če je izvid enega ali več izvedencev nejasen, nepopoln ali pa sam s seboj ali z raziskanimi okoliščinami v nasprotju, te pomanjkljivosti pa se ne dajo odpraviti z njihovim zaslišanjem izvedencev. Izvedenec se je namreč opredelil tudi do dveh izvedenskih mnenj, podanih v drugih postopkih in sicer do mnenja dr. A.A. in dr. B.B. Mnenji se nanašata na vprašanje začasne nezmožnosti za delo in na vprašanje odškodninske odgovornosti v zvezi s škodnim dogodkom in  uveljavljeno odškodnino. Tudi če dr. A.A. ugotavlja, da je poškodba pri delu v vzročni zvezi s tožnikovim zdravstvenim stanjem, pa ne ugotavlja, da je prometna nesreča in poškodbe, ki jih je tožnik zadobil, v neposredni vzročni zvezi, še manj, da so v neposredni vzročni zvezi z nastankom invalidnosti. Enako pa tega ne ugotavlja izvedenec dr. B.B., ki je ocenjeval tožnikovo začasno delovno zmožnost, ne pa preostalo delovno zmožnost oziroma izgubo delovne zmožnosti v smislu invalidnosti. Tudi sicer se pritožba neutemeljeno sklicuje na postopek v zvezi z ugotavljanjem začasne nezmožnosti za delo, ker nima neposrednega vpliva na ugotavljanje invalidnosti, v ničemer pa tudi ni mogoče spremeniti zaključkov sodišča prve stopnje, da je vzrok tožnikove invalidnosti bolezen in ne poškodba pri delu na podlagi dejstva, da je izvedenec dr. A.A. ugotovil, da tožnik pred škodnim dogodkom ni imel nobenih težav s hrbtenico. Izvedenec je obe mnenji videl in vztrajal, da pri zdravi medvretenčni ploščici ne more priti do take poškodbe, kot jo navaja v svojem izvidu, to je do posttravmatske spondilisteze. Vztrajal je, da je poškodba le sprožilni moment, lahko pa bi bila, če te poškodbe ne bi bilo, vsaka obremenitev, ki bi nastala tekom tožnikove aktivnosti. Do navedenih mnenj se je opredelilo tudi sodišče prve stopnje in ne drži, kot vztraja pritožba. Tudi po stališču pritožbenega sodišča se pritožba neutemeljeno sklicuje na postopek za odločitev sodišča o plačilu odškodnine.

13. Sodni izvedenec je kot datum nastanka invalidnosti določil 8. 8. 2013, to je dan, ko je bil tožnik osebno pregledan pred invalidsko komisijo prve stopnje, ki je enako kot potem invalidska komisija druge stopnje in izvedenec v sodnem postopku ugotovila, da je vzrok tožnikove invalidnosti bolezen in da je zmožen za drugo delo s polnim delovnim časom in da torej pri tožniku ni prišlo do popolne izgube delovne zmožnosti ali do takšnega zmanjšanja delovne zmožnosti, da bi bil zmožen za drugo delo le s skrajšanim delovnim časom. To je izrecno menil tudi sodni izvedenec potem, ko je pregledal obširno dokumentacijo in tožnika tudi osebno pregledal.

14. Pritožba sicer pravilno poudarja, da je ugotavljanje zdravstvenega stanja ter posledic v smislu delovne zmožnosti kompleksno vprašanje, vendar glede na sistem ter odločanje v socialnih sporih skladno z ZDSS-1, se upošteva dokumentacija in stanje do dokončne odločbe, ne pa dokumentacija, nastala in predložena po dokončni odločbi, kar velja za izvide psihiatra.

15. Glede na definicijo invalidnosti, določeno v 63. členu ZPIZ-2 je bistvenega pomena za ugotavljanje invalidnosti ter preostale delovne zmožnosti zdravstveno stanje zavarovanca, ne more pa na to vplivati dejstvo, da takega dela, kakršnega bi bil tožnik še zmožen opravljati, ni v Slovenski vojski, in to tudi ne more imeti za posledico ugotovitve popolne nezmožnosti za delo. Tudi sicer je toženec izvajalec pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja in ne zaposlovanja.

16. Nadalje se pritožba neutemeljeno sklicuje na ureditev vprašanja priznanja pravice do invalidnine po ZPIZ-1 in po ZPIZ-2. V tem postopku je sporna kategorija invalidnosti in vzrok njenega nastanka, ne pa nastanek telesne okvare in invalidnine. Sodišče prve stopnje je v dokaznem postopku prepričljivo ugotovilo, da pri tožniku ni prišlo do popolne izgube delovne zmožnosti v smislu 1. alineje drugega odstavka 63. člena ZPIZ-2, ampak da je pri njem podana III. kategorija invalidnosti skladno s 3. alinejo drugega odstavka citirane določbe.

17. Neupoštevna pa je tudi dopolnitev pritožbe, saj je vložena po 15 dnevnem roku, priložena sodba pa izdana po zaključku postopka pred sodiščem prve stopnje v zvezi z začasno nezmožnostjo za delo.

18. Ker so pritožbene navedbe neutemeljene, izpodbijana sodba pa pravilna in zakonita, je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP tožnikovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obenem je v skladu z določbo 154. člena v zvezi s 165. členom ZPP odločilo, da tožnik sam trpi svoje stroške pritožbe, saj z njo ni uspel.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.