VDSS Sodba Pdp 966/2016
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2017-06-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Jelka Zorman Bogunovič (preds.), Marko Hafner (poroč.), Samo Puppis

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - krivdni razlog - opozorilo na izpolnjevanje obveznosti - trpinčenje na delovnem mestu

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da tožena stranka tožnika ni izločila iz delovnega okolja. Ugotovilo je, da je bil tožnik tisti, ki se je izločil in se neprimerno vedel do sodelavcev. Ker tožnik na delovnem mestu ni bil izpostavljen trpinčenju je tožbeni zahtevek iz tega naslova utemeljeno zavrnjen.

Pritožbeno sodišče soglaša s presojo sodišča prve stopnje, ki je tožnikove argumente za neizvršitev odrejene naloge zavrnilo kot neutemeljene. Glede na ugotovitev, da gre za nalogi, ki ju je tožnik dolžan in zmožen opraviti na delovnem mestu posluževalec elektrarne, je sodišče utemeljeno zaključilo, da je tožnik z odklonitvijo del kršil pogodbene obveznosti. Zato je bil podan utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposltivi iz krivdnega razloga.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Pravdni stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik uveljavljal nezakonitost in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi št. ... z dne 22. 12. 2008 iz krivdnega razloga, ki jo je tožena stranka dne 27. 11. 2015 vročila tožniku; da je tožniku dne 12. 12. 2015 nezakonito prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki in da je pri toženi stranki še nadalje v delovnem razmerju na podlagi pogodbe o zaposlitvi št. ... z dne 22. 12. 2008 na delovnem mestu "posluževalec HE" ter da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo in mu za čas od vključno 13. 12. 2015 do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, obračunati in plačati nadomestilo plače v višini, kot če bi bil na delu, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakomesečnega neto nadomestila od 19. dne v mesecu za pretekli mesec, do plačila, vse v roku 8 dni. Tožnik je od tožene stranke uveljavljal tudi plačilo odškodnine za nematerialno škodo v znesku 28.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 4. 2016 dalje do plačila. Sodišče je zavrnilo tudi podredni tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik uveljavljal ugotovitev, da mu je dne 12. 12. 2015 nezakonito prenehalo delovno razmerje in da mu je delovno razmerje pri toženi stranki trajalo še od vključno 13. 12. 2015 do dneva odločitve sodišča prve stopnje ter da mu je za to obdobje tožena stranka dolžna priznati delovno dobo in druge pravice iz delovnega razmerja, obračunati in plačati nadomestilo plače v višini, kot če bi bil na delu, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakomesečnega neto nadomestila od 19. dne v mesecu za pretekli mesec, do plačila, vse v roku 8 dni in mu v roku 15 dni plačati denarno povračilo v znesku 20.962,68 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, od izteka 15 dni od izdaje sodbe dalje do plačila (točka I izreka). Odločilo je, da je tožeča stranka dolžna v roku 15 dni po prejemu pisnega odpravka sodbe toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 1.794,08 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po izteku paricijskega roka dalje do plačila (točka II izreka).

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP. Navaja, da je sporna odpoved rezultat dolgotrajnega šikaniranja in trpinčenja na delovnem mestu. Tožena stranka mu je že v letu 2012 izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, glede katere je bilo v sodnem postopku pravnomočno ugotovljeno, da je bila nezakonita. Ponovno poudarja, da tožena stranka pravnomočne sodbe ni nikoli korektno izvršila, tožniku vse do sporne odpovedi ni omogočila dela na delovnem mestu posluževalca HE, mu na različne načine preprečevala, da bi delo na tem delovnem mestu ponovno opravljal in mu nalagala nesmiselne in poniževalne naloge. Po vrnitvi tožnika na delo 15. 5. 2013 se je zanj začela huda kalvarija. Tožnik se je zglasil na delovnem mestu v komandi HE, vendar ni bil razporejen na delo posluževalca z izgovorom, da mu je potekel izpit za elektroenergetskega dispečerja in da bo moral opraviti še praktični izpit, ker toliko časa ni dela. Januarja 2014 se je tožnik obrnil na direktorja tožene stranke A.A., vendar se ta z njim ni hotel pogovarjati. Prav tako ni izpeljal nobenega postopka v zvezi z očitanim mobingom nad tožnikom. Zaradi takšnega odnosa je tožniku odpovedalo zdravje in je moral poiskati psihiatrično pomoč. Tožnik je v postopku predložil izvide psihiatra, iz katerih izhaja, kako je šikaniranje na delovnem mestu vplivalo na tožnikovo zdravstveno stanje. V začetku leta 2014 je bil več mesecev v bolniškem staležu. Težave so kulminirale v oktobru 2014, zaradi česar je bil več kot sedem mesecev nepretrgoma v bolniškem staležu. Vmes je bil od 2. 12. 2014 do 23. 1. 2015 hospitaliziran v Psihiatrični bolnišnici v B. Po zaključku bolniškega staleža je koristil še letni dopust in v maju 2015 ponovno nastopil delo ter zopet ni dobil nobenega dela. Tožena stranka ga je uvrstila na seznam posluževalcev kot stalno rezervo. Pred nezakonitim prenehanjem delovnega razmerja ni bil rezerva, temveč je delal na izmenah kot vsi posluževalci. To pa predstavlja degradacijo in revanšistično potezo. Pritiski so se še stopnjevali. Tožnik je bil deležen ignorance, prezira in izolacije s strani nadrejenih in s strani sodelavcev. Po vrnitvi z dopusta mu je nadrejeni C.C. odredil delo ažuriranja enopolne sheme elektrarne. Ni sporno, da tožnik tega dela ni opravil. Nadrejenemu je pojasnil, da za to delo ni usposobljen, da gre za projektantsko delo, da posluževalci takšnega dela niso nikoli opravljali, temveč so to vselej delali tisti, ki so izvajali spremembe na elektrarni. Tožnik je zaradi tega neupravičeno prejel pisno opozorilo z dne 12. 6. 2015. Ponovno je bil v bolniškem staležu od 1. 7. 2015 do 6. 11. 2015. Po vrnitvi nazaj na delo mu je nadrejeni 9. 11. 2015 ponovno odredil sporno delo ažuriranja enopolne sheme, nato enako še 16. 11. 2015. Čeprav je tožnik že prvič pojasnil razloge za odklonitev, je tožena stranka pri tem vztrajala. Zato in zaradi domnevnega samovoljnega koriščenja letnega dopusta v času od 10. 11. 2015 do 13. 11. 2015 je bila tožniku podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki pa je bila končna posledica dve in pol letnega šikaniranja. Navaja, da je sodišče bistveno kršilo pravila postopka, tožnik ni bil deležen enakopravnega obravnavanja, z neutemeljeno zavrnitvijo nekaterih dokaznih predlogov pa je bilo tožniku onemogočeno dokazovanje. Sodišče ni opravilo objektivne in razumske subsumpcije dejanskih okoliščin primera pod definicijo mobinga, kot jo upošteva teorija in praksa. Delo posluževalca je zahtevno in je treba znanje stalno obnavljati, v konkretnem primeru pa je bilo sporno, ali je tožena stranka po čimprejšnji vrnitvi tožnika na delovno mesto ravnala korektno in dobronamerno. Sodišče je zavrnilo dokazni predlog po predložitvi Pravilnika o izvajanju nalog obratovanja s prilogo, to je Programom usposabljanja in preverjanja znanja delavcev, ki izvajajo dela in naloge obratovanja s strani tožene stranke, kot prepoznega. Tožnik z razlogovanjem sodišča ne soglaša in navaja, da je bistveno vprašanje, ali je tožena stranka v konkretnem primeru v postopku pridobitve ustreznih izpitov za samostojno delo ravnala v skladu s predpisi. Ti dokumenti pa predstavljajo t.i. interno pravo in sodišče brez preverjanja, kaj ti pravilniki določajo, v zadevi ne more odločati. Meni, da je interno pravo sodišče dolžno preveriti in pravilnike pribaviti po uradni dolžnosti. Tožnik je navajal, da tožena stranka tožniku ni omogočila ustreznega usposabljanja, zato je bil onemogočen, da bi čim prej pridobil potrdila za ustrezno delo. Tožena stranka, na kateri je dokazno breme, bi morala predložiti dokaze, da je bil tožnik deležen ustreznega usposabljanja. Sodišče je verjelo eni izmed prič, da tožnik ni potreboval mentorja. Sodišče ni imelo nobenega dokaza o tem, kaj je o tem določeno v internih aktih. Iz dokaznega postopka izhaja, da je bilo tožnikovim sodelavcem zgolj rečeno, da naj tožniku odgovorijo, če bo kaj vprašal, medtem ko so bili ostali posluževalci deležni predavanj in vaj v zvezi z novo zgrajeno opremo. Tožena stranka ni poskrbela, da bi tožnik, vsaj pod nadzorom sodelavca, sedel za posluževalskim pultom in vadil. S takšnim postopanjem je sodišče kršilo pravice tožnika do dokazovanja in enakopravnega obravnavanja pred sodiščem, kar pomeni tudi poseg v ustavno zajamčene pravice (14. in 22. člen Ustave). Enak očitek tožnik uveljavlja v zvezi z zavrnitvijo dokaznega predloga za pribavo Pravilnika o delovnem času, v katerem je bil po izpovedbi prič urejen tudi postopek za odobritev dopusta. Tožnik tudi s tem dokaznim predlogom ni bil prekludiran, saj je šele zaslišanje prič omogočilo spoznanje, da ima tožena stranka pravilnik o delovnem času. Neutemeljena je tudi zavrnitev dokaznega predloga za imenovanje izvedenca psihiatrične stroke. Tožnik tega izvedenca ni predlagal zgolj zaradi ugotavljanja višine škode, temveč prvenstveno zaradi dokazovanja obstoja mobinga. V zvezi z nalogo izdelave enopolne sheme elektrarne navaja, da tožniku nihče ni povedal, da stori to, kar je bilo potem naloženo sodelavcu. Tožnik je mislil, da mora tudi risanje opraviti sam, zato se je temu oprl. Nihče mu ni pojasnil, da je v zmoti. V obrazložitvi sodbe tudi ni navedeno, zakaj naj bi šlo za hujšo kršitev delovnih obveznosti in kakšne so bile te hujše posledice. Uveljavlja, da sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih, zato je podana bistvena kršitev določb postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da zahtevku ugodi oziroma podredno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožnik je zoper izpodbijano sodbo vložil tudi laično pritožbo, v kateri navaja, da sodišče neutemeljeno ni ugodilo dokaznemu predlogu po postavitvi izvedenca medicinske stroke, ki bi potrdil ali ovrgel vzročno zvezo med tožnikovimi sposobnostmi razumevanja in ravnanj v zvezi z očitanimi kršitvami. Sklicevanje sodišča, da so bili nekateri dokazni predlogi podani prepozno ni v skladu s preiskovalnim načelom. Sodišče se opira zgolj na izpoved prič, ki so delavci pri toženi stranki, to pa je v nasprotju z ustavnim načelom enakopravnosti strank v sodnih postopkih. Tožena stranka bi ga po odpustu iz psihiatrične ustanove morala dati na specialistični pregled. Poleg tega je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi nesorazmeren ukrep.

4. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo tožnika zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje ter tožniku naloži v plačilo pravdne stroške tožnika. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

6. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve postopka, naštete v drugem odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.), ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotavlja, da zatrjevane kršitve določb pravdnega postopka niso podane, sodišče prve stopnje pa je na pravilno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

7. Tožnik v pritožbi sodišču neutemeljeno očita bistveno kršitev določb postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je podana, če ima sodba, bodisi v zvezi z izrekom ali v zvezi z obrazložitvijo razlogov o odločilnih dejstvih, pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo možno preizkusiti. Izpodbijana sodba vsebuje jasne razloge o vseh odločilnih dejstvih, ki med seboj niso v nasprotju, zaključki sodišča prve stopnje pa tudi niso v nasprotju z izvedenimi dokazi, tako da sodba nima pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo mogoče preizkusiti.

8. Pritožba neutemeljeno uveljavlja bistveno kršitev pravil postopka, ker sodišče ni izvedlo predlaganega dokaza s predložitvijo internega pravilnika v zvezi z načinom in postopki usposabljanja in preverjanja znanja zaposlenih pri toženi stranki, ki izvajajo dela in naloge obratovanja s programom usposabljanja in pravilnika o delovnem času ter ni izvedlo dokaza s postavitvijo izvedenca medicinske stroke. O tem, kateri dokazi naj se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev, odloča sodišče (drugi odstavek 213. člena ZPP), in sicer tako, da s sklepom odredi izvedbo dokazov (prvi odstavek 287. člena ZPP), predlagane dokaze, za katere meni, da niso pomembni za odločbo, pa zavrne in v sklepu navede, zakaj jih je zavrnilo (drugi odstavek 287. člena ZPP). Zavrnitev dokaznega predloga samo po sebi ne predstavlja kršitve ustavnih jamstev (14. in 22. člen Ustave Republike Slovenije), na katera se v pritožbi sklicuje tožnik. Sodišče namreč ni dolžno slediti dokaznim predlogom strank, če naj bi se z njimi ugotavljalo dejstvo, ki po pravni presoji sodišča ni relevantno, ali če gre za dokaz, ki je popolnoma neprimeren za ugotovitev nekega dejstva ali prepozen.

9. Sodišče prve stopnje v konkretnem primeru utemeljeno ni izvedlo predlaganega dokaza s predložitvijo internega pravilnika v zvezi z načinom in postopki usposabljanja in preverjanja znanja zaposlenih pri toženi stranki, ki izvajajo dela in naloge obratovanja s programom usposabljanja, saj je tožnik ta dokazni predlog podal prepozno. Pravilno je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je tožena stranka že ob vložitvi odgovora na tožbo v spis predložila pravilnik o izvajanju obratovanja, ki se med drugim sklicuje tudi na Program usposabljanja in preverjanja znanja delavcev, ki izvajajo dela in naloge obratovanja, zato se je tožnik že takrat seznanil z njegovim obstojem in bi moral skladno s prvim in četrtim odstavkom 286. člena ZPP predlog za predložitev podati najkasneje na prvem naroku za glavno obravnavo. Ker je takšen predlog podal šele na naroku za glavno obravnavo dne 30. 8. 2016, je sodišče njegov dokazni predlog utemeljeno zavrnilo. Utemeljeno je sodišče prve stopnje zavrnilo tudi dokazni predlog za predložitev pravilnika o delovnem času, na podlagi katerega naj bi sodišče ugotovilo, na kakšen način je bil pri toženi stranki urejen postopek za odobritev letnega dopusta. Pri presoji tožniku očitane kršitve o samovoljnem koriščenju letnega dopusta je ne glede na formalno ureditev postopka odobritve letnega dopusta bistvena ugotovitev, kako se je pri toženi stranki v praksi izvajalo koriščenje letnega dopusta, kar pa je sodišče ugotovilo predvsem na podlagi zaslišanja prič. Zato izvedba tega dokaza za ugotovitev odločilnih dejstev ni bila potrebna. Sodišče je utemeljeno zavrnilo tudi izvedbo dokaza z izvedencem medicinske stroke, pri čemer je svojo odločitev tudi pravilno obrazložilo. Ker je sodišče ugotovilo, da ni podana že ena od predpostavk odškodninske odgovornosti delodajalca (protipravnost), ostalih odškodninskih predpostavk, ki morajo biti izpolnjene kumulativno, pravilno ni ugotavljalo. Tudi ni jasno, kako bi izvedenec psihiatrične stroke lahko iz zdravstvene dokumentacije ugotovil vsa pravno relevantna dejstva glede mobinga tožnika. Zdravstvena dokumentacija, na katero se sklicuje tožnik v pritožbi, namreč sama po sebi ne dokazuje in ne more dokazovati protipravnih ravnanj delodajalca v smislu mobinga. Sodišče je tisto, ki mora v dokaznem postopku takšna dejstva ugotavljati (glej odločitev VSRS opr. št. VIII Ips 12/2014). Pritožbena navedba, da je bil izvedenec medicinske stroke predlagan tudi za potrditev vzročne zveze med tožnikovimi sposobnostmi razumevanja in ravnanji v zvezi z očitanimi kršitvami so neutemeljene, saj predstavljajo pritožbeno novoto, zato jih tudi ni mogoče upoštevati.

10. Neutemeljeno je sklicevanje pritožbe na preiskovalno načelo iz 34. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in nasl.), torej na izvedbo dokazov po uradni dolžnosti, saj navedeno pride v poštev šele, ko sodišče po izvedbi vseh dokazov, ki so jih predlagale stranke, ne more ugotoviti dejstev, ki so pomembna za odločitev. To načelo torej ne pomeni, da bi moralo sodišče, sploh v primeru jasnih pravil o dokaznem bremenu, brez dokaznih predlogov strank samo izvesti dokaze, kar neutemeljeno predlaga tožnik.

11. V predmetni zadevi je tožnik izpodbijal redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga in obenem od tožene stranke uveljavljal plačilo odškodnine za povzročeno nepremoženjsko škodo zaradi trpinčenja na delovnem mestu v obdobju od 15. 5. 2013, ko je bil reintegriran k toženi stranki po pravnomočni sodbi Delovnega sodišča v Celju opr. št. Pd 172/2012 z dne 22. 11. 2012 do 12. 12. 2015, ko mu je prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki. Zahtevek za plačilo odškodnine iz naslova mobinga je sodišče zavrnilo, ker je ugotovilo, da tožnik na delovnem mestu ni bil izpostavljen trpinčenju. V zvezi s presojo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi pa je ugotovilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga skladna z zakonom, saj je tožena stranka tožniku utemeljeno podala pisno opozorilo pred redno odpovedjo iz krivdnega razloga po prvem odstavku 83. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/13, s spremembami), prav tako pa mu je zaradi dokazanih storjenih kršitev utemeljeno podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga po tretji alineji prvega odstavka 89. člena ZDR-1.

12. Pritožbeno sodišče se strinja z dokazno oceno prvostopnega sodišča, ki jo je sprejelo ne le na podlagi izpovedi tožnika, ampak tudi z oceno ostalih izvedenih dokazov. Dokazno oceno je utemeljeno oprlo tudi na skladne izpovedbe zaslišanih prič. Tožnik v pritožbi neutemeljeno izpodbija verodostojnost prič, zaposlenih pri toženi stranki. Res je sicer, da so priče, katerih zaslišanje je predlagala tožena stranka, pri toženi stranki še vedno zaposlene, vendar zgolj na podlagi navedene okoliščine ni mogoče odreči verodostojnosti njihovemu pričanju. Njihove izpovedi so, tako kot drugi izvedeni dokazi, v skladu z določbo 8. člena ZPP podvrženi dokazni oceni sodišča, pri čemer sodišče ni vezano na dokazna pravila, ki bi vnaprej določila njihovo vrednost. Ker naj bi do zatrjevanih dejanj mobinga prihajalo na delovnem mestu, je logično, da so priče večinoma sodelavci, zaposleni pri toženi stranki. Priče so pred sodiščem dolžne govoriti resnico, njihove izpovedi pa so v zvezi s pravno relevantnimi dejstvi glede pisnih opozoril in odpovedi ter zatrjevanega mobinga v bistvenem enake. Ocena dokazov pred sodiščem prve stopnje je torej celovita, logična in izkustveno sprejemljiva ter se z njo pritožbeno sodišče strinja. Zato so pritožbene navedbe, ki izpodbijajo dokazno oceno sodišča prve stopnje, neutemeljene.

13. Kot že nakazano, je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje glede odločilnih dejstev v zvezi z zatrjevanim mobingom, sprejeta odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

14. Trpinčenje na delovnem mestu prepoveduje in opredeljuje četrti odstavek 7. člena ZDR-1, in sicer kot vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Podlago za odškodninsko odgovornost delodajalca daje 8. člen ZDR-1, ki za primer kršitve prepovedi diskriminacije ali trpinčenja na delovnem mestu določa, da je delodajalec kandidatu oziroma delavcu odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava. Splošna pravila civilnega prava, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost, so urejena v Obligacijskem zakoniku (Ur. l. RS, št. 83/2001 in spremembe), in sicer v 2. oddelku II. poglavja splošnega dela (členi 131 do 188).

15. Tožnik v pritožbi neutemeljeno vztraja, da tožena stranka pravnomočne sodbe, izdane v drugem delovnem sporu, v katerem je bila ugotovljena nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki mu jo je podala tožena stranka in je bilo ugodeno tudi zahtevku za reitegracijo, ni nikoli korektno izvršila in mu ni omogočila dela na delovnem mestu posluževalca HE ter mu je na različne načine preprečevala, da bi delo na tem delovnem mestu ponovno opravljal. Hkrati pa naj bi mu nalagala poniževalne in nesmiselne naloge. Sodišče prve stopnje je preizkusilo vse očitke, ki jih je tožnik zatrjeval kot trpinčenje in pravilno ugotovilo, da ne gre za takšna ravnanja. V zvezi s tožnikovo vrnitvijo na delo k toženi stranki in realizacijo pravnomočne sodbe je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožniku res ni bilo takoj omogočeno samostojno opravljanje dela na delovnem mestu posluževalec HE, vendar zgolj iz razloga, ker tožnik ni izpolnjeval pogojev za samostojno delo na tem delovnem mestu in ne iz šikanoznih razlogov. Tožnik namreč ni imel obnovljenega periodičnega državnega izpita za opravljanje del in nalog dispečerja v elektroenergetskem sistemu niti internega izpita, katerih veljavnost je potekla v času tožnikove odsotnosti z dela. Da sta bila uspešno opravljena izpita določena kot pogoj za samostojno opravljanje dela in da je bilo potrebno njuno obnavljanje je sodišče prve stopnje ugotovilo na podlagi opisa delovnega mesta posluževalec HE, kot sestavnega dela tožnikove pogodbe o zaposlitvi z dne 22. 12. 2008 (A1) in skladnih izpovedi prič C.C., D.D., E.E., F.F., G.G. in zakonitega zastopnika A.A. ter pravilnika o izvajanju nalog obratovanja, ki vsebuje tudi določbe o periodičnem preverjanju znanja (B9). Tožena stranka je zato do takrat, ko je tožnik opravil izpit za dispečerja v elektroenergetskem sistemu, delovni proces organizirala tako, da je tožnik delo opravljal dela v vzdrževanju, s poudarkom na izvajanju manjših vzdrževalno servisnih posegih ter pomožnih delih na objektu, vodenju ekskurzij, nalogah elektrovzdrževalcev in drugih delih. Tožnik je sicer ta dela označil kot poniževalna, vendar se pritožbeno sodišče strinja s presojo sodišča prve stopnje, da ta dela niso bila poniževalna niti niso bila tožniku odrejena z namenom šikaniranja. Sodišče prve stopnje je namreč ugotovilo, da so ta dela spadala pod opis delovnega mesta posluževalec HE in da so bila to dela, ki jih je bilo potrebno pri toženi stranki občasno nujno opraviti, da teh nalog ni opravljal zgolj tožnik, temveč so jih opravljali tudi ostali vzdrževalci in posluževalci ter da jih je tožnik vselej opravljal v skupini in nikoli niso bila izključno odrejena njemu (skladne izpovedi prič).

16. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da tožena stranka tožniku ni omogočila ustreznega usposabljanja za pripravo na interni izpit. Iz dokaznega postopka namreč ne izhaja, da bi tožena stranka tožnika onemogočala pri pripravi na interni izpit, temveč je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da si je tožena stranka ustrezno prizadevala, da bi tožnika ponovno integrirala v delovni proces. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bil tožnik po uspešno opravljenem izpitu za opravljanje del in nalog dispečerja v elektroenergetskem sistemu razporejen na delo v komandni prostor elektrarne, kjer delajo tudi posluževalci HE, z namenom, da se natančneje seznani z novo opremo in s tem pripravi na interno preverjanje znanja. Tožniku je bila na voljo vsa potrebna literatura in mu je bila zagotovljena pomoč sodelavcev pri pripravi na preverjanje znanja. Priče E.E., F.F. in G.G. so potrdile, da so od nadrejenega C.C. prejele navodilo, naj tožniku pri delu pomagajo. Skladno pa so tudi izpovedale, da tožnik ni pokazal zanimanja za seznanjanje z novostmi. Nadrejeni C.C. je še pojasnil, da je bilo tožniku z namenom, da se uspešno pripravi na interni periodični izpit, odrejeno bistveno manj delovnih nalog in mu je bila s tem omogočena nemotena priprava na izpit. Pritožbene navedbe, da tožena stranka ni poskrbela, da bi tožnik sedel za posluževalskim pultom in vadil ter da mu ni omogočila mentorja so neutemeljene in ne uspejo izpodbiti dokaznega zaključka sodišča prve stopnje. Iz dokaznega postopka namreč takšno dolžnostno ravnanje tožene stranke ne izhaja. Zato je sodišče prve stopnje po prepričanju pritožbenega sodišča utemeljeno sledilo izpovedi H.H., da glede na to, da je tožnik delo posluževalca HE pred reintegracijo opravljal več kot 20 let, ni obstajala posebna potreba po opravljanju tožnikovega dela pod posebnim mentorstvom.

17. Pravilno je sodišče prve stopnje zaključilo, da tožena stranka tožnika ni izločila iz delovnega okolja. Na podlagi skladnih izpovedi prič je sodišče ugotovilo, da je bil tožnik tisti, ki se je izločil in se neprimerno vedel do sodelavcev. Zaslišana C.C. in E.E. pa sta izpostavila, da so se odnosi med zaposlenimi pri toženi stranki, ki so bili pred reintegracijo tožnika dobri, po vrnitvi tožnika na delo bistveno poslabšali. Priče so se tudi strinjale, da je razlog za to tožnikovo konstantno pritoževanje, da se mu "godi krivica" ter njegov neprimeren odnos do sodelavcev, ki je bil tudi vzrok številnih pritožb zaposlenih pri toženi stranki, kar je sodišče prve stopnje utemeljeno povezalo s tožnikovim subjektivnim dojemanjem posameznih dogodkov in delovnih odnosov kot šikanoznih. Zaslišane priče pa so tudi zanikale, da bi kdajkoli zaznale kakršno koli trpinčenje ali neprimeren odnos kogarkoli od zaposlenih do tožnika. Neutemeljeno tožnik v pritožbi vztraja, da ga tožena stranka oziroma zakoniti zastopnik ni obvaroval pred trpinčenjem. Sodišče prve stopnje je namreč sledilo izpovedi zakonitega zastopnika, da je pritožbo tožnika obravnaval, da pa jo je glede na to, da je prišla po številnih pritožbah ostalih zaposlenih nad njegovim obnašanjem na delu, ocenil kot neutemeljeno in zaključil, da ni podlage za ukrepanje.

18. Sodišče prve stopnje je tudi glede tožniku očitane kršitve v opozorilu pred redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in glede očitkov v redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter sprejelo materialnopravno pravilno odločitev. Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi, v zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena, pa v skladu z določbo 1. odstavka 360. člena ZPP še dodaja:

19. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je tožena stranka tožniku dne 1. 7. 2015 vročila pisno opozorilo pred odpovedjo zaradi neizpolnjevanja obveznosti 25. 5. 2015 in 26. 5. 2015, z izrecnim opozorilom na možnost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga, če bo kršitve ponavljal. V navedenem opozorilu je tožniku očitala, da je s tem, ko je zavrnil izvršitev delovne naloge ažuriranja enopolne sheme elektrarne in ni opravil odrejenega dela, temveč je med delovnim časom prebiral časopise, kršil pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja.

20. Tožnik v postopku ni zanikal, da je delo odklonil, je pa navajal, da odrejeno delo ne sodi med njegove naloge oziroma da dela ni znal opraviti, ker ni projektant. Sodišče prve stopnje je na podlagi skladnih izpovedi C.C., D.D., E.E. in F.F. ugotovilo, da odrejeno delo ni bilo delo projektantov, temveč je šlo za nalogo, ki jo izvršujejo posluževalci HE. Tožniku so bila dana pisna navodila za ažuriranje in v pomoč spisek literature. Priče so enotno pojasnile, da je šlo za enostavno nalogo, ki jo je po tožnikovi odklonitvi opravil njegov sodelavec, zaposlen ne delovnem mestu posluževalec HE. Ker je tožnik ravnal v nasprotju z jasnimi navodili delodajalca, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je tožnik očitano kršitev storil in da je bilo zato opozorilo glede te kršitve utemeljeno, da je torej izpolnjena obveznost delodajalca pred odpovedjo iz 1. odstavka 85. člena ZDR-1.

21. Zaradi ponovnih kršitev pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja pa je tožena stranka tožniku dne 27. 11. 2015 podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga, ker je dne 9. 11. 2015 odklonil sprejem pisnih navodil za delo kot tudi delo samo (nalogo ažuriranja obstoječe enopolne sheme elektrarne), ker je v času od 10. 11. 2015 do 13. 11. 2015 neupravičeno izostal z dela in ker je 16. 11. 2015 ponovno zavrnil že odrejeno delo (ažuriranja generalne enopolne sheme lastne rabe elektrarne z ustreznimi navodili).

22. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev o zavrnitvi tožbenega zahtevka za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi oprlo na pravilno pravno podlago, zlasti na določbe 85., 87. in 89. člena ZDR-1, ki opredeljujejo redno odpoved pogodbe o zaposlitvi oziroma postopek pred redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi.

23. Tožena stranka je redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga podala pravočasno, v prekluzivnem roku, ki je določen v 3. odstavku 89. člena ZDR-1, postopek pa je bil izpeljan po določbah 85. člena ZDR-1. Tožena stranka je pred odpovedjo izpolnila obveznosti iz 1. odstavka 85. člena ZDR-1 (ker je bilo predhodno opozorilo, kot je navedeno zgoraj, utemeljeno za očitano kršitev, to je odklonitev izvršitve delovne naloge) in tožniku podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga zaradi ponovne kršitve pogodbe in drugih obveznosti v preizkusni dobi po prejemu predhodnega utemeljenega pisnega opozorila. Pravilno je presodilo, da je tožena stranka tožniku omogočila obrambo ter da so podani vsi zakonski pogoji oz. da je dokazan utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca iz 3. alinee 1. odstavka 89. člena ZDR-1, ki onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi med delavcem in delodajalcem (2. odstavek 89. člena ZDR-1).

24. Pritožbeno sodišče soglaša s presojo sodišča prve stopnje, ki je tožnikove argumente za neizvršitev odrejene naloge ažuriranja enopolne sheme elektrarne dne 9. 11. 2015 in ažuriranja generalne enopolne sheme lastne rabe elektrarne z ustreznimi navodili 16. 11. 2015 zavrnilo kot neutemeljene. Glede na ugotovitev, da gre za nalogi, ki ju je tožnik dolžan in zmožen opraviti na delovnem mestu posluževalec HE, je sodišče utemeljeno zaključilo, da je tožnik z odklonitvijo del kršil pogodbene obveznosti.

25. Pravilno je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je utemeljen tudi očitek tožniku, da je v obdobju od 10. 11. 2015 do 13. 11. 2015 neupravičeno izostal z dela in da razlog, ki ga je tožnik navajal kot opravičilo svoje odsotnosti, ni utemeljen. Tožnik je namreč zatrjeval, da je v tem obdobju koristil letni dopust in da je sodelavcu I.I. naročil, da nadrejenemu to sporoči. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je I.I. sporočilo, ki mu ga je dal tožnik, nadrejenemu sicer res prenesel, vendar pa je pravilno presodilo, da je tožnik samovoljno izrabil letni dopust, saj mu ga nadrejeni ni odobril. Iz skladnih izpovedi prič C.C., D.D., A.A., I.I. in J.J. namreč izhaja, da je bilo potrebno za izrabo dopusta predhodno zaprositi nadrejenega s pisno izpolnitvijo obrazca, ki se nahaja pri tajnici in evidentiranjem želenega obdobja odsotnosti. Nato pa po predložitvi obrazca nadrejenemu, ta pisno odobri ali zavrne izrabo letnega dopusta. Enako je veljalo tudi za tožnika. Tožnik pa je svojo odsotnost evidentiral šele po vrnitvi na delo, dne 17. 11. 2015 in s tem zaprosil za letni dopust po izrabi.

26. Dokazano je, da je tožnik očitane kršitve pogodbenih in drugih delovnih obveznosti storil, kar je glede na to, da je bila to ponovna kršitev delovnih obveznosti, utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Izvedeni dokazi potrjujejo pravilnost ugotovitev sodišča prve stopnje glede očitanih kršitev, dokazna ocena pa je pravilna in prepričljiva. Sodišče prve stopnje je torej pravilno presodilo, da je tožena stranka dokazala, da je tožnik kršil pogodbene in druge obveznosti iz delovnega razmerja. Sodišče prve stopnje je sicer tožniku očitane kršitve opredelilo kot hujšo kršitev delovnih obveznosti, ne da bi pojasnilo razloge za takšno odločitev, vendar to na pravilnost odločitve ne vpliva. Pri redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga ni pomembna teža storjene kršitve, ker gre za ponavljanje kršitev in predhodno opozorilo ni doseglo svojega namena, zato za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi zadošča tudi kršitev, ki je same zase ni mogoče opredeliti kot hujšo. Zato pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP ni utemeljen.

27. Ob ugotovitvi, da je podan utemeljen krivdni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi med delavcem in delodajalcem, je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek. Glede na težo in naravo same kršitve in naravo dela, ki ga je tožnik opravljal, je ugotovljena kršitev tako huda, da je tožena stranka utemeljeno uporabila strogo sankcijo - redno odpoved pogodbe o zaposlitvi.

28. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu z določbo 353. člena ZPP potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

29. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP. Tožnik v pritožbenem postopku ni uspel, zato v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sam krije stroške pritožbe. Ker odgovor na pritožbo ni bistveno prispeval k razjasnitvi zadeve, tožena stranka v skladu s prvim odstavkom 155. člena ZPP sama krije stroške odgovora na tožbo.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 7, 7/4, 8, 85, 87, 89, 89/1, 89/1-3.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 131.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.