VDSS sklep Psp 209/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-06-11

Elizabeta Šajn Dolenc (preds.), Edo Škrabec (poroč.), Nada Perić Vlaj

lastnost zavarovanca - umik tožbe - pravdni stroški - izpolnitev zahtevka

Tožena stranka je dolžna tožnici povrniti stroške postopka, ki so ji nastali z vložitvijo tožbe, saj je tožena stranka šele tekom postopka izpolnila tožbeni zahtevek, tožnica pa je tožbo pravočasno umaknila (1. odstavek 158. člena ZPP).

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (II. točka izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo z dne 3. 7. 2014 (I. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnici v roku 8 dni povrniti stroške postopka v višini 248,03 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki začnejo teči prvi dan po poteku 8 dnevnega izpolnitvenega roka do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper II. točko izreka je pritožbo vložila tožena stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje zaradi neobstoja pravne koristi za spremembo in odpravo izpodbijanih odločb, tožbo zavrglo. O povrniti stroškov postopka pa je odločilo po načelu krivde (156. člen ZPP), saj je štelo, da je tožena stranka (s tem, ko ni privolila v umik tožbe) zlorabila procesne pravice z namenom, da bi se izognila povračilu stroška postopka tožeči stranki. Tožena stranka meni, da v obravnavani zadevi ni podano takšno dejansko in procesno stanje, da bi bilo potrebno o priglašenih stroških postopka odločati na temelju 156. člena ZPP. V zvezi s tem se sklicuje na komentar k 156. členu ZPP(1). Temeljno pravilo o povrnitvi pravdnih stroškov je kriterij uspeha v pravdi, medtem ko je kriterij krivde zgolj korektiv temeljnega pravila. Ker je sodišče zaradi pomanjkanja pravnega interesa tožbo zavrglo, bi po mnenju tožene stranke odločitev o stroških postopka moralo opreti na določbo 154. člena ZPP, ki se nanaša na uspeh v pravdi. Sodišče je tožbo zavrglo, saj je bilo sporno razmerje po vložitvi tožbe med strankama razrešeno in tako tožnica več ne izkazuje pravnega interesa za nadaljevanje postopka in si tudi svojega pravnega položaja ne more več izboljšati. Zavrženje tožbe s strani sodišča pa posledično pomeni, da je tožnica v tem sporu izgubila. Ker je odločilen končni uspeh strank, ni pomembno, ali je bila tožba ob vložitvi utemeljena ali ne. Tako izhaja tudi iz komentarja k 154. členu ZPP. Tožena stranka nadalje meni, da ni utemeljen očitek sodišča prve stopnje, da s tem, ko ni privolila v umik tožbe, je zlorabila procesne pravice z namenom, da bi se izognila povračilu stroškov postopka. Tožena stranka je namreč tožnici na podlagi določb Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZMEPIZ-1A, Ur. l. RS, št. 97/2014) izdala odločbo št. ... z dne 12. 1. 2015, s katero je (med drugim) odpravila odločbo št. ... z dne 25. 3. 2014 in odločbo št. ... z dne 3. 6. 2014, ki ju je tožnica izpodbijala v tem socialnem sporu. S tem je odpadla podlaga za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijanih odločb. Tako je bil predlog tožene stranke v pripravljalni vlogi z dne 26. 1. 2015, naj sodišče tožbo zavrže, popolnoma utemeljen. Tak predlog je tožena stranka podala, še preden je tožnica predlagala ustavitev postopka. Tožena stranka je odločbo z dne 12. 1. 2015 izdala, ker jo je k temu zavezal zakon. Odločbo je izdala za vse zavarovance, katerih dejanski stan zajema omenjeni zakon, torej ne glede na to, ali so vložili tožbe ali ne. Tožena stranka zato meni, da tožba ni bila potrebna, posledično pa tudi priglašenih stroškov ni mogoče šteti kot potrebnih za pravdo. Pritožbenemu sodišču zato predlaga, da sklep v izpodbijanem delu (II. točka izreka) spremeni tako, da tožnica sama trpi svoje stroške postopka.

4. Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje razčistilo dejstva, bistvena za odločitev v zadevi ter na podlagi pravilne uporabe materialnega prava tudi pravilno odločilo. Pri tem ni kršilo postopkovnih določb, na katere pritožbeno sodišče na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) pazi po uradni dolžnosti.

5. V sporni zadevi je tožnica vložila tožbo zoper dokončno odločbo tožene stranke št. ... z dne 3. 6. 2014, s katero je bila zavrnjena njena pritožba, vložena zoper prvostopenjsko odločbo št. ... z dne 25. 3. 2014. Z omenjeno odločbo je tožena stranka odločila, da ima tožnica lastnost zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja iz naslova opravljanja samostojne pridobitne dejavnosti, na podlagi prvega odstavka 15. člena ZPIZ-1 od 21. 12. 2010 do 31. 10. 2011 in od 1. 8. 2012 do 31. 12. 2012 za polni delovni čas 40 ur na teden in na podlagi prvega odstavka 15. člena ZPIZ-2 od 1. 1. 2013 dalje za krajši zavarovalni čas 20 ur na teden.

6. Že po vložitvi tožbe je tožena stranka dne 12. 1. 2015 izdala novo odločbo, s katero je odpravila prej omenjeni izpodbijani odločbi. Podlaga za izdajo novih odločb je bila podana v določbah ZMEPIZ-1A. Z omenjeno novelo je bil namreč uveden nov 115. a člen, ki določa pogoje, pod katerimi zavarovanje ni obvezno ter 115. b člen, ki toženi stranki nalaga odpravo že izdanih odločb.

7. Po izdaji nove odločbe je tožena stranka predlagala, da sodišče tožbo zavrže, ker tožnica naj ne bi imela več pravnega interesa, medtem ko je tožnica umaknila tožbo ter vztrajala le še pri plačilu stroškov postopka. Ker tožena stranka ni privolila v umik tožbe, temveč je vztrajala pri predlogu, da sodišče tožbo zavrže, je sodišče prve stopnje s sklepom tožbo zavrglo, po načelu krivde pa je plačilo stroškov postopka naložilo toženi stranki.

8. V 156. členu ZPP je določeno, da mora stranka ne glede na izid pravde povrniti nasprotni stranki stroške, ki jih je povzročila po svoji krivdi ali po naključju, ki se je njej primerilo.

9. Tudi po stališču pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje utemeljeno plačilo stroškov postopka v plačilo naložilo toženi stranki. Tožena stranka je namreč izdala nezakoniti odločbi, ki ju je kasneje sama odpravila, pri čemer pa ni odločilno, da je bila dolžna prej izdane odločbe odpraviti na podlagi določb ZMEPIZ-1A. Tožnica je tožbo umaknila na podlagi 188. člena ZPP, kar pomeni, da bi bila v primeru, če bi tožena stranka soglašala z umikom, tudi upravičena do povračila stroškov postopka po določbi prvega odstavka 158. člena ZPP. Ker pa tožena stranka ni dala soglasja, je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 274. člena ZPP zavrglo, saj od izdaje nove odločbe dalje tožnica več ne izkazuje pravne koristi za vodenje socialnega spora. Taka odločitev pa ne pomeni, da toženi stranki ni potrebno povrniti nastalih stroškov, ki so nastali tožnici z vložitvijo tožbe. Tožba je bila namreč potrebna, razen tega pa je tožnica tožbo umaknila takoj po izpolnitvi zahtevka, torej potem, ko je tožena stranka izdala novo odločbo. Že sodišče prve stopnje s tem v zvezi pravilno opozarja na sodno prakso, kot je razvidna tudi iz strokovne literature(2), zato pritožbeno sodišče omenjeno ne ponavlja znova. Soglasje k umiku je predvideno zaradi varstva tožene stranke, ki s tem doseže, da sodišče vsebinsko odloči o zadevi. V sporni zadevi pa odrek tega soglasja ni bil namenjen vsebinski odločitvi v samem sporu, temveč je bil namen tožene stranke, da sodišče tožbo zavrže zaradi pomanjkanja pravnega interesa in da posledično tožeča stranka sama trpi svoje stroške postopka. Tako ravnanje pa tudi po stališču pritožbenega sodišča pomeni zlorabo procesnih pravic z namenom, da tožena stranka ne plača stroškov postopka. Pritožbeno sodišče je v zadevah, ki so se nanašale na negativno uskladitev pokojnin po določbah ZUJF že zavzelo stališče, da v primeru, ko pride do zavrženja tožbe zaradi pomanjkanja pravnega interesa po določbi 274. člena ZPP, tožeča stranka sama trpi svoje stroške postopka(3), vendar pa gre med omenjenimi zadevami in pa predmetno zadevo za bistveno razliko, kajti v nasprotju s predmetno zadevo, kjer je tožnica tožbo umaknila, pa v omenjenih sporih glede znižanja pokojnin po določbah ZUJF do umika tožbe ni prišlo. V primeru, če tožena stranka izpolni zahtevek šele v teku postopka, ga s tem pripozna, tožeča stranka pa mora v tem primeru tožbo umakniti, ko izve, da je zahtevek izpolnjen. Šele v tem primeru je upravičena do plačila stroškov postopka. Dejstvo, da se je toženec najprej upiral umiku tožbe, nima nobenega pomena za odločbo sodišča o pravdnih stroških, ki so nastali zaradi umika tožbe(4). Ne glede na to, da je sodišče izdalo sklep o zavrženju tožbe, je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške postopka, ki so ji nastali z vložitvijo tožbe, saj je tožena stranka šele tekom postopka izpolnila tožbeni zahtevek, tožeča stranka pa tožbo pravočasno umaknila.

10. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in v izpodbijanem delu (II. točka izreka) potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

(1) Ude L. - idr.: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 2. knjiga, GV Založba, 2006, stran 40-44.

(3) Npr.: Psp 607/2014, Psp 16/2015, itd.

(4) Juhart J.: Pravdni postopek, ČZ, Ur. l. SRS, št. 1974, stran 182.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.