VDSS sodba Pdp 310/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-10-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Samo Puppis

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - ukinitev delovnega mesta - organizacijski razlog

Tožena stranka je zaradi spremembe lastništva v začetku leta 2014 izvedla obširno reorganizacijo poslovanja, katere namen je bil prilagoditi obstoječo organizacijsko strukturo organizacijski strukturi novega lastnika. S sprejemom dopolnitve akta o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest se je področje prodaje, ki je bilo do leta 2014 samostojna veja v organizacijski strukturi tožene stranke, razdelilo na dva novo ustanovljena sektorja, posledično pa so bila vsa delovna mesta (tudi tožnikovo) na področju prodaje ukinjena. Ukinitev delovnega mesta, na katerem je bil zaposlen tožnik, pa predstavlja utemeljen organizacijski razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Zato je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek:

- za ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi št. ... z dne 29. 1. 2014 nezakonita in se odpravi,

- da je tožena stranka dolžna tožniku za obdobje od 21. 3. 2014 do 25. 8. 2014 obračunati mesečno plačo v znesku 3.500,00 EUR bruto, od tega zneska plačati davke in prispevke ter tožniku izplačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 16. dne v mesecu za plačo preteklega meseca do plačila,

- da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati odškodnino v znesku 42.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve tožbe do plačila ter

- da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku paricijskega roka do plačila.

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da mu je tožena stranka odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga poskušala vročiti že 29. 1. 2014, akt o sistemizaciji pa je bil spremenjen šele 4. 2. 2014. Izpodbijana odpoved je bila torej napisana že pred izvedbo reorganizacije, zato je nezakonita. Delovno mesto vodje prodaje tuje blagovne znamke (A.) v resnici ni bilo ukinjeno, saj se je samo preneslo na oddelek B., namesto tožnika pa ga je zasedel prejšnji direktor področja prodaje C.C.. Delovno mesto, na katerem je bil zaposlen tožnik, se od novo ustanovljenega delovnega mesta direktorja področja razvoja novih produktov in designa razlikuje le v nazivu. Za obe delovni mesti je namreč zahtevana enaka stopnja izobrazbe, enako strokovno znanje, enake izkušnje ter obseg odgovornosti, enaka pa sta tudi opisa delovnih nalog. Delovno mesto direktorja področja razvoja novih produktov in designa zato za tožnika predstavlja ustrezno zaposlitev v smislu določbe petega odstavka 91. člena ZDR-1. Sodišče prve stopnje je napačno ugotovilo, da tožnik na delovnem mestu vodje prodaje A. ni imel vodstvenih pooblastil oz. da na tem delovnem mestu ni sprejemal strateških odločitev. Tožnik je bil namreč sopodpisnik pogodb z družbama D. in E., ki ju tožena stranka sodišču prve stopnje ni želela predložiti. Z navedenima pogodbama bi tožnik lahko dokazal, da je pri toženi stranki sprejemal tudi strateške odločitve, ker sodišče prve stopnje tožene stranke k predložitvi pogodb ni pozvalo, pa je podana relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z 227. členom ZPP. Sodišče prve stopnje zavrnitve tega dokaznega predloga ni obrazložilo, zato je podana tudi absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Stališče sodišča prve stopnje, da tožnik nima pravice uveljavljati, da bi tožena stranka morala z njim skleniti pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto, za katerega ima ustrezno izobrazbo in delovne izkušnje, je v nasprotju z določbo prvega odstavka 22. člena ZDR-1. V skladu s to določbo namreč delodajalec na določeno delovno mesto ne sme prerazporediti delavca, ki ne izpolnjuje zahtevanih pogojev, če ima na voljo delavca, ki te pogoje izpolnjuje. Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem zavzelo tudi zmotno stališče, da se določba 22. člena ZDR-1 uporablja le v primeru neizbire kandidata na posamezno delovno mesto, saj jo je treba uporabiti tudi pri prerazporeditvi delavca z enega na drugo delovno mesto. Tožnik je bil s strani tožene stranke diskriminiran, saj je ta na delovno mesto direktorja področja razvoja novih produktov in designa zaposlila F.F. izključno zaradi prijateljskih vezi. F.F. za navedeno delovno mesto sploh ni izpolnjeval zahtevanega pogoja VII. stopnje izobrazbe, stališče sodišča prve stopnje, da to za odločitev v zadevi ni pomembno, pa je v nasprotju z določbo 14. člena URS o enakosti pred zakonom. Sodišče prve stopnje je tudi napačno ugotovilo, da ima F.F. VII. stopnjo izobrazbe, saj listinska dokumentacija v spisu, tabela klasifikacije izobrazbe, ki jo pritožbi prilaga tožnik in rezultati poizvedb, ki jih je tožnik opravil pri Univerzi v G., dokazujejo nasprotno. Tožena stranka sodišču prve stopnje ni predložila seznama zaposlenih v A. in B., prav tako ni predložila dokazil o doseženi stopnji in vrsti strokovne izobrazbe F.F.. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je pravočasno podala odgovor na pritožbo tožnika, v katerem prereka pritožbene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe.

4. Tožnik je dne 13. 4. 2015 podal dopolnitev k pritožbi z dne 26. 2. 2015, vendar pritožbeno sodišče te vloge pri odločitvi ni upoštevalo, ker je bila podana po poteku 15-dnevnega roka za pritožbo iz prvega odstavka 333. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP). V skladu z določbo drugega odstavka 344. člena ZPP pritožbeno sodišče pri odločitvi tudi ni upoštevalo dopolnitve k odgovoru na pritožbo z dne 17. 3. 2015, ki jo je tožena stranka vložila dne 12. 5. 2015.

6. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah zatrjevanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

7. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Pritožba neutemeljeno uveljavlja relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z določbo 227. člena ZPP. Tožnik je v pripravljalni vlogi z dne 12. 6. 2014 (na list. št. 40 v spisu) sodišču prve stopnje predlagal, naj v skladu z določbo prvega odstavka 227. člena ZPP od tožene stranke zahteva predložitev pogodb, ki naj bi jih ta sklenila z družbama D. in E. (pravilno: ...). V skladu z navedeno določbo je sodišče sicer dolžno zahtevati od stranke, pri kateri se dokazno gradivo nahaja, naj to dokazno gradivo v primernem roku predloži, vendar pa tožnik v navedeni pripravljalni vlogi sploh ni navedel, katera odločilna dejstva naj bi ti dve pogodbi dokazovali. Že zato sodišče prve stopnje tega dokaza ni bilo dolžno izvesti. Poleg tega tožnik v pritožbi navaja, da je predložitev pogodb zahteval v dokaz navedb, da je imel na delovnem mestu vodje prodaje v sektorju tuje blagovne znamke (v nadaljevanju: A.) vodstvena pooblastila, vendar to, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju, za odločitev v zadevi ni pomembno. Očitana kršitev prvega odstavka 227. člena ZPP tako v nobenem primeru ne bi mogla vplivati na pravilnost ali zakonitost izpodbijane sodbe, zato uveljavljana relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP ni podana. Ker je iz zapisnika o naroku za glavno obravnavo z dne 14. 1. 2015 (na list. št. 139 v spisu) razvidno, da je sodišče prve stopnje na glavni obravnavi strankam pojasnilo, da toženi stranki predložitve navedenih pogodb ni naložilo zato, ker izvedba tega dokaza ne bi mogla vplivati na odločitev v zadevi, tožnik v pritožbi sodišču prve stopnje tudi neutemeljeno očita, da je njegov dokazni predlog zavrnilo brez ustrezne obrazložitve, zaradi česar naj bi bila podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 8. (oz. 14.) točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

8. V obravnavanem individualnem delovnem sporu je sodišče prve stopnje presojalo zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki jo je tožena stranka podala tožniku 29. 1. 2014 (A3). Svojo odločitev o tem, da je odpoved zakonita, je utemeljilo na ugotovitvi, da je bilo delovno mesto vodje prodaje A. s sprejemom dopolnitve akta o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest z dne 4. 2. 2014 (B2) ukinjeno, zaradi česar je prenehala potreba po delu tožnika pod pogoji iz sklenjene pogodbe o zaposlitvi (A1). Po prepričanju pritožbenega sodišča je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno pravilna, dejansko stanje pa je bilo pravilno in popolno ugotovljeno.

9. V skladu s 1. alinejo prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/2013 in nasl. - ZDR-1) je poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu s strani delodajalca podan v primeru prenehanja potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca. Delodajalec lahko delavcu pogodbo o zaposlitvi odpove le v primeru, če za odpoved obstaja utemeljen razlog iz prvega odstavka 89. člena ZDR-1, ki onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi (drugi odstavek 89. člena ZDR-1).

10. Pritožba neutemeljeno vztraja pri stališču, da je tožena stranka z reorganizacijo v začetku leta 2014 le navidezno ukinila delovno mesto vodje prodaje A., na katerem je bil zaposlen tožnik. Tudi po presoji pritožbenega sodišča je namreč tožena stranka v tem sporu dokazala, da je bilo navedeno delovno mesto tudi v resnici ukinjeno, delo tožnika pod pogoji pogodbe o zaposlitvi pa je zato postalo nepotrebno. Sodišče prve stopnje je dokazno oceno v zvezi s tem ustrezno obrazložilo (7. do 9. točka obrazložitve izpodbijane sodbe), pritožbeno sodišče pa v njeno pravilnost ne dvomi, ker za to ni utemeljenega razloga. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da se delovno mesto vodje prodaje A. in novo ustanovljeno delovno mesto direktorja področja razvoja novih produktov in designa razlikujeta le v nazivih. Izvedeni dokazi (listine v prilogah B2 do B4 in B22 ter izpovedi prič H.H., I.I., C.C. in F.F.) namreč potrjujejo navedbe tožene stranke, da je zaradi spremembe lastništva v začetku leta 2014 izvedla obširno reorganizacijo poslovanja, katere namen je bil prilagoditi obstoječo organizacijsko strukturo organizacijski strukturi novega lastnika (to je bila družba J.). S sprejemom dopolnitve akta o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest se je tako področje prodaje, ki je bilo do leta 2014 samostojna veja v organizacijski strukturi tožene stranke, razdelilo na dva novo ustanovljena sektorja, posledično pa so bila vsa delovna mesta (tudi tožnikovo) na področju prodaje ukinjena. Ukinitev delovnega mesta, na katerem je bil zaposlen tožnik, predstavlja utemeljen organizacijski razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, zato tožnik v pritožbi neutemeljeno vztraja pri navedbah, da za odpoved ni bilo zakonitega razloga.

11. Glede pritožbenih navedb, da je bila obravnavana odpoved pogodbe o zaposlitvi napisana pred formalno spremembo akta o sistemizaciji, pritožbeno sodišče odgovarja, da v skladu z ustaljeno prakso Vrhovnega sodišča Republike Slovenije sprememba akta o sistemizaciji in formalna ukinitev delovnega mesta ne predstavljata nujnega pogoja za zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga.(1)  Bistveno je, da je prenehala potreba po delu delavca pod pogoji pogodbe o zaposlitvi, to pa je tožena stranka v tem sporu dokazala.

12. Pritožba nezakonitost izpodbijane odpovedi uveljavlja tudi z navedbami, da je tožena stranka z izvedeno reorganizacijo ustanovila dve novi delovni mesti, ki predstavljata ustrezno zaposlitev za tožnika v smislu določbe petega odstavka 91. člena ZDR-1. To naj bi bili delovni mesti direktorja področja razvoja novih produktov in designa in direktorja prodaje za področje gostinstva in turizma. Zmotno je stališče tožnika, da bi mu tožena stranka ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi morala ponuditi v podpis pogodbo o zaposlitvi za eno od navedenih delovnih mest. Z uveljavitvijo ZDR-1 namreč ponudba nove (ustrezne) zaposlitve ni več pogoj za zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga,(2)  zato za odločitev v zadevi niti ni pomembno, ali je tožnik izpolnjeval vse zahtevane pogoje za zaposlitev na omenjenih delovnih mestih. Iz istega razloga tudi ni odločilno, kakšne delovne izkušnje in formalno izobrazbo imata delavca, ki ju je tožena stranka na teh delovnih mestih zaposlila (na delovnem mestu direktorja področja razvoja novih produktov in designa je zaposlila dotedanjega svetovalca predsednika uprave za prodajo F.F., na delovnem mestu direktorja prodaje za področje gostinstva in turizma pa dotedanjega direktorja področja prodaje C.C.). Ker glede na navedeno tudi v primeru, če bi se izkazalo, da F.F. ne izpolnjuje vseh pogojev za zasedbo delovnega mesta direktorja področja razvoja novih produktov in designa, izpodbijana odpoved zato še ne bi bila nezakonita, se tožnik v zvezi s tem v pritožbi neutemeljeno sklicuje na prvi odstavek 22. člena ZDR-1(3) , saj ta določba v obravnavani zadevi ne predstavlja materialnopravne podlage za odločitev. Vse pritožbene navedbe v zvezi s tem so zato neutemeljene.

13. Po pravilni ugotovitvi sodišča prve stopnje je bilo z reorganizacijo tožene stranke v začetku leta 2014 na področju prodaje ukinjenih devet delovnih mest, pri čemer je tožena stranka šestim delavcem ponudila zaposlitev na novo ustanovljenih delovnih mestih, delo treh delavcev (tudi tožnikovo) pa je postalo nepotrebno. Kot je pravilno navedlo že sodišče prve stopnje, se ima delodajalec v takšnem primeru pravico svobodno odločiti, katerim delavcem bo ponudil zaposlitev na novo ustanovljenih delovnih mestih, tožnik pa zato v pritožbi neutemeljeno uveljavlja, da je bil s strani tožene stranke deležen neenakopravne obravnave, ker mu v podpis ni ponudila nove pogodbe o zaposlitvi. Iz istega razloga pritožba tudi neutemeljeno navaja, da je bila tožniku z odločitvijo sodišča prve stopnje (o zakonitosti izpodbijane odpovedi) kršena ustavno zagotovljena pravica do enakosti pred zakonom (14. člen Ustave Republike Slovenije - URS; Ur. l. RS, št. 33/1991 in nasl.). Pritožba uveljavlja tudi zmotnost ugotovitve sodišča prve stopnje, da tožnik na delovnem mestu vodje prodaje A. ni imel vodstvenih pooblastil oz. da ni sprejemal strateških odločitev, vendar sodišče prve stopnje tega sploh ni ugotovilo. Poleg tega pa to dejstvo, glede na stališče, da tožena stranka tožniku ni bila dolžna ponuditi v podpis nove pogodbe o zaposlitvi, za odločitev ni pomembno in so pritožbene navedbe v zvezi s tem že zato neutemeljene.

14. Pritožba tudi neutemeljeno uveljavlja, da tožena stranka sodišču prve stopnje kljub pozivu na podlagi prvega odstavka 227. člena ZPP (sklep z dne 9. 10. 2014 na list. št. 80 v spisu) ni predložila seznama zaposlenih v A. in B. ter dokazil o doseženi stopnji in vrsti strokovne izobrazbe F.F.. Pritožbeno sodišče namreč ugotavlja, da je tožena stranka vse navedene listine sodišču prve stopnje predložila z drugo pripravljalno vlogo z dne 17. 10. 2014 (prilogi B11 in B12 ter priloge od B14 do B21).

15. Ostale pritožbene navedbe za odločitev v obravnavanem sporu niso odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP). Ker uveljavljani pritožbeni razlogi ter razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niso podani, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu s 353. členom ZPP potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

16. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom ZPP). Tožena stranka stroškov odgovora na pritožbo ni priglasila.

(1) Takšno stališče je Vrhovno sodišče RS zavzelo že v podobnih zadevah (glej npr. sodbi opr. št. VIII Ips 224/2012 z dne 18. 12. 2012 in opr. št. VIII Ips 132/2013 z dne 2. 9. 2013).

(2) Dolžnost, da mora delodajalec v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga preveriti, ali je delavca mogoče zaposliti pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oz. ali ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja, oziroma prekvalificirati za drugo delo, je v tretjem odstavku 88. člena določal nekdaj veljavni Zakon o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 42/2002 in nasl. - ZDR), ZDR-1 pa tega ne določa več.

(3) Ta določa, da mora delavec, ki sklene pogodbo o zaposlitvi, izpolnjevati predpisane, s kolektivno pogodbo ali splošnim aktom delodajalca določene oziroma s strani delodajalca zahtevane in v skladu s prvim odstavkom 25. člena tega zakona objavljene pogoje za opravljanje dela.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.