VDSS sodba Pdp 268/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-06-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Biserka Kogej Dmitrovič (preds.), Samo Puppis (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - organizacijski razlog - ukinitev delovnega mesta

Tožena stranka je spremenila akt o organizaciji delovnih mest, s katerim je bilo ukinjeno delovno mesto „računovodje“, ki ga je zasedala tožnica. Del nalog, ki so se izvajale v okviru ukinjenega delovnega mesta, je bilo prenešenih v izvajanje v okvir skupine C., del računovodskih nalog pa se je izvajal preko zunanjega računovodskega servisa. Pri ukinitvi delovnega mesta „računovodja“ ni šlo za fiktivno ukinitev, temveč za dejansko spremembo v organiziranju dela in poslovanja pri toženi stranki. Navedena organizacijska sprememba pa predstavlja utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz prve alineje prvega odstavka 88. člena ZDR. Zato je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je v I/1. točki izreka izpodbijane sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 18. 2. 2013 in za njeno razveljavitev. V I/2. točki izreka je zavrnilo njen tožbeni zahtevek za ugotovitev, da tožnici delovno razmerje na podlagi odpovedi z dne  18. 2. 2013 ni prenehalo ter še traja z vsemi pravicami in obveznostmi, tožena stranka pa je dolžna tožnico pozvati nazaj na delo v 8 dneh pod izvršbo. V I/3. točki izreka je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za plačilo mesečne plače v višini 1.653,00 EUR neto od 1. 2. 2013 dalje do vrnitve na delo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. dne v mesecu za naslednji mesec, v 15 dneh in pod izvršbo. V I/4. točki izreka je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za izplačilo božičnice v bruto znesku 1.475,00 EUR, od tega zneska odvod davkov in prispevkov in nakazilo neto zneska tožnici skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 1. 2013 do plačila, v 8 dneh in pod izvršbo. V I/5. točki izreka je zavrnilo tudi njen tožbeni zahtevek za izplačilo nadurnega dela v višini 2.592,00 EUR bruto, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 2. 2013 do plačila v 8 dneh in pod izvršbo. V I/6. točki izreka je zavrnilo tudi njen tožbeni zahtevek za povračilo pravdnih stroškov. V II. točki izreka je naložilo tožnici, da je dolžna toženi stranki povrniti stroške postopka v višini 559,85 EUR v 15 dneh, šteto od dneva prejema te sodne odločbe, v primeru zamude pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, dalje do plačila.

2. Zoper navedeno sodbo je tožnica vložila pritožbo osebno in po pooblaščencu in sicer iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da ji pritožbeno sodišče ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi njenemu tožbenemu zahtevku oziroma podredno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je bila ukinitev njenega delovnega mesta fiktivna, saj tožničino delo na njenem delovnem mestu opravlja zunanja sodelavka. Tožena stranka je tožnico odstranila z delovnega mesta že pred formalno ukinitvijo delovnega mesta. Tožnica bi lahko opravljala dela delovnega mesta „računovodja“ kot s.p., vendar pa ji tega tožena stranka ni ponudila. Ekonomski razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ni bil podan, saj so stroški zunanjega izvajalca višji od stroškov tožnice. Pri toženi stranki ni prišlo so spremembe organizacije dela. Tožnici je bilo že pred nekaj meseci ponujeno sporazumno prenehanje delovnega razmerja, kar pa je zavrnila. Pri A.A., ki opravlja tožničina dela, so podani vsi elementi delovnega razmerja, kar bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati (11. člen ZDR). Tožena stranka mora imeti svoje računovodstvo. Tožnica je prej sama opravljala računovodska dela, zdaj pa to opravlja zunanja sodelavka. Tega dela tožena stranka ne bi smela izvajati preko civilnih pogodb, saj obstajajo elementi delovnega razmerja. Tožnici bi pripadala tudi stimulacija, saj so jo dobili vsi zaposleni pri toženi stranki. Nadure so bile opravljene in potrebne, zato ji pripada tudi plačilo nadur. Izpodbijane sodbe tudi ni mogoče preizkusiti. Pooblaščenec tožnice priglaša stroške pritožbe.

3. Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev pritožbe tožnice in njenega pooblaščenca in potrditev izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Pritožbeno sodišče je obravnavalo pritožbi tožničinega pooblaščenca in tožnice kot enotno pritožbo, saj sta bili obe vloženi v spis v okviru 15 dnevnega pritožbenega roka, šteto od dneva vročitve izpodbijane sodbe tožničinemu pooblaščencu. Izpodbijano sodbo je preizkusilo v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo niti tistih bistvenih kršitev določb postopka, ki jih uveljavlja tožnica in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je popolno in pravilno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

6. Neutemeljen je pritožbeni očitek tožnice o bistveni kršitvi določb postopka po 14. točki člena 339/2 ZPP, ker naj izpodbijane sodbe ne bi bilo mogoče preizkusiti. Obrazložitev izpodbijane sodbe vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih, ti razlogi pa niso niti nejasni niti med seboj v nasprotju. Sodišče prve stopnje se je v obrazložitvi izpodbijane sodbe opredelilo tudi do zatrjevanja tožnice, da je tožničino delo nadaljevala A.A. (6. točka obrazložitve izpodbijane sodbe) tako, da vsebuje izpodbijana sodba tudi razloge o tem odločilnem dejstvu.

7. V postopku pred sodiščem prve stopnje je bilo ugotovljeno, da je imela tožnica pri toženi stranki sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za delovno mesto računovodja (A1) in da je tožena stranka tožnici dne 28. 2. 2013 podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga (A4) po predhodnem obvestilu o nameravani redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z dne 11. 2. 2013 (B5). Iz obrazložitve redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga jasno izhaja, da je tožena stranka spremenila akt o organizaciji delovnih mest, s katerim je bilo delovno mesto tožnice z dnem 9. 2. 2013 ukinjeno. Enako izhaja tudi iz že omenjenega obvestila o nameravani redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi (B5). Tožena stranka je v postopku vložila v spis akt o sistemizaciji delovnih mest z dne 9. 2. 2013 (B4), iz katerega izhaja, da tožena stranka delovnega mesta „računovodja“ nima več sistemiziranega. To pa sta potrdila tudi zaslišana direktorja tožene stranke. V postopku je bilo nadalje ugotovljeno, da se je s spremenjeno organizacijo del računovodskih nalog, ki so se do ukinitve delovnega mesta „računovodja“ opravljale v okviru tega delovnega mesta, preneslo v izvajanje v okvir skupine C., medtem ko se je del računovodskih nalog izvajal preko zunanjega računovodskega servisa. Pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom sodišča prve stopnje, da je način organizacije poslovanja tožene stranke v izključni pristojnosti tožene stranke in da pri ukinitvi tožničinega delovnega mesta „računovodja“ ni šlo za fiktivno ukinitev delovnega mesta, temveč za dejansko spremembo v organiziranju dela in poslovanja pri toženi stranki. Navedena organizacijska sprememba pa predstavlja utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz prve alineje prvega odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.), ki je bil v veljavi v času podaje izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

8. Za zakonitost izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga po zaključku pritožbenega sodišča ni odločilnega pomena dejstvo, da je delavka zunanjega izvajalca B. d.o.o., ki je prevzel del računovodskih poslov tožene stranke, delala v istem prostoru, kot je to delo prej opravljala tožnica. Ta delavka je delala po navodilih svojega delodajalca (in ne tožene stranke) in s toženo stranko ni bila v odnosu, ki bi izpolnjeval elemente, ki jih je opredeljeval člen 4/1 ZDR (kot to zatrjuje tožnica v pritožbi). V postopku je bilo sicer ugotovljeno, da je podjetje B. d.o.o. poleg računovodskih poslov za toženo stranko opravljalo delo tudi za druge pravne osebe (izpovedba priče A.A., B13). To pa pomeni, da se tožnica v pritožbi neutemeljeno sklicuje na 11. člen ZDR in zatrjuje, da bi morala ostati v delovnem razmerju pri toženi stranki oziroma, da bi ji morala tožena stranka ponuditi možnost, da bi kot samostojni podjetnik nadaljevala z opravljanjem računovodskega dela za toženo stranko. Drugi odstavek 11. člena ZDR je prepovedal sklepanje pogodb civilnega prava med izvajalcem dela in delodajalcem, če so obstajali elementi delovnega razmerja (razen v primerih, ki jih je določal ZDR). Ta določba pa nikakor ni prepovedovala sklepanja pogodb o poslovnem sodelovanju med dvema pravnima osebama (do česar je dejansko prišlo med toženo stranko in družbo B. d.o.o. s sklenitvijo pogodbe o opravljanju računovodenja - B11, B12). Dejstvo, da se je tožena stranka odločila, da bo računovodska dela prepustila zunanjim izvajalcem, ne pomeni, da tožena stranka te storitve ni več potrebovala, kot to zmotno navaja tožnica v pritožbi. Na zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tudi nima odločilnega vpliva ekonomska upravičenost spremembe organiziranosti poslovanja tožene stranke, saj je lahko tudi ekonomsko neupravičen ukrep, ki ga sprejme pristojni organ delodajalca, utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Pritožbeno sodišče soglaša tudi z ugotovitvijo sodišča prve stopnje (ki temelji na izvedenih dokazih), da tožnice s 1. 2. 2013 ni odstranila z delovnega mesta, temveč je tožnica tega dne pričela s koriščenjem rednega letnega dopusta (tožnica sicer v zvezi s tem tudi ni zahtevala pravnega varstva). Glede na to, da že iz tožničine izpovedbe izhaja, da je bila ponudba sporazumnega prenehanja pogodbe o zaposlitvi (ki je tožnica ni sprejela) posledica dogodka s sodelavcem v letu 2012 in da je tožnica izpovedala, da to nima zveze s predmetnim postopkom, je povsem neutemeljen tudi pritožbeni očitek, da je tudi iz te ponudbe tožene stranke razviden edini namen tožene stranke, to je, da se tožnice znebi.

9. Ker je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožnici, podana skladno z določili ZDR, ker je za to redno odpoved pogodbe o zaposlitvi obstajal tudi utemeljen razlog (ukinitev tožničinega delovnega mesta, v posledici česar je prenehala potreba po delu tožnice pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi) je sodišče prve stopnje tudi po prepričanju pritožbenega sodišča utemeljeno zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek, ki se je nanašal na ugotovitev nezakonitosti izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, posledično pa tudi del njenega reparacijskega in reintegracijskega tožbenega zahtevka v zvezi s prenehanjem pogodbe o zaposlitvi.

10. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča pa je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo tudi del tožničinega tožbenega zahtevka, ki se je nanašal na plačilo božičnice in nadur. V zvezi z zahtevkom iz naslova božičnice je sodišče prve stopnje na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da tožena stranka svojim delavcem božičnice v letu 2012 ni izplačala, tožnica pa ni podala nikakršnih navedb o tem, da bi ji bila dolžna tožena stranka izplačati stimulacijo (kot to zatrjuje v pritožbi). Glede na to pritožbeno sodišče ugotavlja, da so pritožbene navedbe tožnice o pripadajoči stimulaciji, ki jih prvič navaja v pritožbi, pritožbena novota, ki jo pritožbeno sodišče glede na določbo 337/1. člena ZPP ni smelo upoštevati. Ker je sodišče prve stopnje nadalje ugotovilo, da tožena stranka tožnici prav tako ni odredila, da opravlja nadure, da je zakoniti zastopnik tožene stranke izpostavil, da od novembra 2012 dalje ni bilo nobene potrebe po opravljanju nadurnega dela in da tožnica tudi ni zahtevala, da se ji to nadurno delo odredi, je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo tudi ta del njenega tožbenega zahtevka.

11. Pritožbeno sodišče na preostale pritožbene navedbe tožnice ne odgovarja, ker za odločitev o utemeljenosti njene pritožbe niso odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP).

12. Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker tožnica s pritožbo ni uspela, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Ker odgovor na pritožbo ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora, pri čemer se del odgovora na pritožbo nanaša tudi na tožničin spor o prenehanju delovnega razmerja (5. odstavek 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih; Ur. l. RS, št. 2/2004 in nadalj.), tudi tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.