VDSS sodba Pdp 354/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-06-24

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tatjana Prebil (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Samo Puppis

pogodba o zaposlitvi za določen čas - zakoniti razlog - začasno povečan obseg dela - transformacija pogodbe o zaposlitvi za določen čas

Tožena stranka je dokazala, da je bila pogodba o zaposlitvi za določen čas s tožnikom sklenjena zaradi začasno povečanega obsega dela zaradi dobav premoga. D

ejstvo, da je imela tožena stranka v tem obdobju povečan obseg dela (tudi) zaradi koriščenja letnega dopusta ostalih delavcev, ne pomeni, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena iz razloga, ki v njej ni naveden.

azlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas  ni bil le navidezen, zato je bila pogodba o zaposlitvi za določen čas sklenjena zakonito. Sodišče prve stopnje je zato utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek za transformacijo tožnikovega delovnega razmerja pri toženi stranki iz določenega v nedoločen čas in s tem v zvezi reintegracijski in reparacijski zahtevek.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je pogodba o zaposlitvi, ki sta jo stranki sklenili dne 31. 5. 2012 za delo na delovnem mestu delavec pri transportu premoga za polni delovni čas, sklenjena za nedoločen čas (točka I/1 izreka sodbe), za ugotovitev, da delovno razmerje tožnika pri toženi stranki ni prenehalo 30. 11. 2012, temveč še vedno traja (točka I/2 izreka sodbe), da je tožena stranka dolžna tožnika v 8 dneh pozvati nazaj na delo in mu za čas od 1. 12. 2012 do vrnitve na delo priznati neprekinjeno delovno dobo ter ga vpisati v matično evidenco ZPIZ (točka I/3 izreka sodbe), da mu je tožena stranka dolžna v 8 dneh za čas od 1. 12. 2012 do vrnitve na delo obračunati mesečna nadomestila plač v znesku 1.034,32 EUR bruto, od teh zneskov odvesti davke in prispevke ter tožniku izplačati neto plače z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila (točka I/4 izreka sodbe). Zavrnilo je tudi tožbeni zahtevek, da je dolžna tožena stranka tožniku v 8 dneh povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi (točka I/5 izreka sodbe) ter odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka (točka II izreka sodbe).

2. Zoper točko I izreka navedene sodbe se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP, tj. zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, oziroma podrejeno, da izpodbijani del sodbe razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je dokazna ocena sodišča prve stopnje v nasprotju z izvedenimi listinskimi dokazi in izpovedmi zaslišanih prič. Iz tabel s podatki o odpremah vlakovnih kompozicij iz deponije razsutega tovora v A. na skladiščno deponijo v B. je namreč razvidno, da razkladanje 140.000 mt premoga na deponiji v B. nikoli ni trajalo več kot dva meseca. Tožena stranka je že v času sklepanja pogodbe o zaposlitvi vedela, da bo celoten razklad premoga trajal največ dva meseca, ugotovitev sodišča prve stopnje, da je "izredna" dobava premoga povzročila šestmesečno povečanje obsega dela na delovnem mestu delavec pri transportu premoga, pa je zato protispisna. Priča C.C. je izpovedala, da je bilo sklepanje pogodb o zaposlitvi za določen čas šestih mesecev pri toženi stranki v navadi, iz izpovedi priče D.D. pa izhaja, da je bila pogodba o zaposlitvi s tožnikom sklenjena za obdobje šestih mesecev iz razloga, ker delavci tožene stranke v poletnem času koristijo letni dopust. Pogodba o zaposlitvi je bila torej sklenjena iz razloga, ki v njej ni naveden. Iz izpovedi priče D.D.izhaja, da se polnjenje zalogovnikov premoga izvaja sproti, kar pomeni, da je treba kotlovnik neprestano (neodvisno od pošiljke premoga) zalagati s premogom, to pa izkazuje trajno potrebo po tožnikovem delu. Sodišče prve stopnje je tudi spregledalo, da je tožena stranka že v času sklenitve pogodbe o zaposlitvi vedela, da bo pošiljko premoga prejela tretji teden v maju 2012. Če bi "izredna" dobava premoga pri toženi stranki v resnici povzročila začasno povečan obseg dela, bi morala biti pogodba o zaposlitvi sklenjena bistveno prej. Dne 2. 7. 2012, ko je tožnik začel z delom pri toženi stranki, je bilo namreč na vseh deponijah v B. razloženega že več kot polovico vseh vlakovnih kompozicij s premogom, poleg tega pa iz izpovedi tožnika in priče D.D. izhaja, da se novo zaposleni delavec en mesec uvaja v delo. Ugotovitve sodišča prve stopnje v 20. točki obrazložitve sodbe nimajo podlage v izvedenih dokazih, zato jih ni mogoče preizkusiti. Sodišče prve stopnje je kot razlog za zamik sporne zaposlitve navedlo, da naj bi izmed štirih izbranih delavcev le tožnik opravil zdravniški pregled ter da naj bi tožena stranka zatem še dva do tri tedne čakala na zaščitno obleko za tožnika, kar ne drži. Poleg tega pa tožena stranka trditev v tej smeri sploh ni podala, zato je sodišče prve stopnje ta dejstva neutemeljeno ugotavljalo mimo trditvene podlage strank. Sodišče prve stopnje je v novem sojenju ponovno zaslišalo vse s strani tožene stranke predlagane priče, dokazne predloge tožnika pa je neutemeljeno zavrnilo. Tožnik je v pripravljalni vlogi z dne 6. 1. 2015 natančno navedel, zakaj predlaga svoje ponovno zaslišanje in zaslišanje priče E.E., sodišče prve stopnje pa je te dokazne predloge zavrnilo le pavšalno. Tožnik je v postopku na prvi stopnji večkrat opozoril, da bi tožena stranka poleti 2012 v vsakem primeru potrebovala novo pošiljko premoga, zato tožena stranka zaradi "izredne" dobave premoga ni imela začasno povečanega obsega dela, vendar se sodišče prve stopnje do teh navedb ni opredelilo, čeprav gre za odločilna dejstva. Sodišče prve stopnje je brez vsakršne podlage ugotovilo, da je "izredna" dobava premoga predstavljala le dodatno (in ne redno) dobavo premoga, saj bi tožena stranka brez te dobave v mesecu septembru 2012 ostala brez vseh zalog premoga. Sicer pa je iz listin v spisu razvidno, da je tožena stranka poleti redno prejemala pošiljke premoga. Sodišče prve stopnje se v obrazložitvi izpodbijane sodbe ni opredelilo do izpovedi tožnika in priče E.E., da je tožnik jeseni 2012 delo opravljal z drugimi vlakovnimi kompozicijami, da sta mu D.D. in C.C. na razgovoru za službo obljubljala podaljšanje pogodbe o zaposlitvi (v resnici je šlo za sklenitev pogodbe o zaposlitvi s poskusnim delom) ter da je bil obseg tožnikovega dela ves čas enak. Sodišče prve stopnje je storilo tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj je najprej sprejelo dokazni sklep o ponovnem zaslišanju priče C.C., nato pa je sodbo oprlo le na njeno pisno izjavo, ne da bi tožniku omogočilo, da priči neposredno zastavlja vprašanja. Sodišče prve stopnje kršitve načela kontradiktornosti ne more sanirati na način, da v obrazložitvi sodbe zapiše, da priča v pisni izjavi ni zapisala ničesar relevantnega. Sodišče prve stopnje je tožniku na naroku za glavno obravnavno dne 9. 2. 2015 neutemeljeno prepovedalo, da pričam postavlja vprašanja, sodišče prve stopnje pa jim je postavljalo le vprašanja, ki so bila v korist tožene stranke. Sodišče prve stopnje je neutemeljeno zavrnilo dokazni predlog tožnika za pridobitev pogodb o zaposlitvi preostalih delavcev, zaposlenih na delovnem mestu delavec pri transportu premoga. Iz njih bi bilo namreč razvidno, da je tožena stranka tudi z drugimi delavci sklenila pogodbe o zaposlitvi za določen čas z resničnim namenom izvedbe poskusnega dela. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo tožnika, v katerem prereka pritožbene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijanega dela sodbe.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah zatrjevanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Zlasti ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki jo izrecno uveljavlja pritožba, saj izpodbijana sodba vsebuje jasne razloge o vseh odločilnih dejstvih, med njimi pa tudi ni nikakršnih nasprotij, zato jo je pritožbeno sodišče lahko preizkusilo.

6. Sodišče prve stopnje ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ko v novem sojenju ni (ponovno) zaslišalo priče C.C.. Ta priča je bila namreč neposredno zaslišana že na naroku za glavno obravnavo dne 26. 8. 2013 (list. št. 91), na tem naroku pa ji je imel tožnik možnost postavljati vprašanja, zato pritožba neutemeljeno uveljavlja, da mu je bila ta pravica v postopku na prvi stopnji odvzeta. Sodišče prve stopnje je v novem sojenju sicer res sprejelo dokazni sklep, da bo pričo C.C. ponovno zaslišalo, vendar sodišče na sklepe procesnega vodstva, med katere spada tudi dokazni sklep (drugi odstavek 213. člena ZPP v zvezi s tretjim odstavkom 298. člena ZPP), ni vezano, po prejemu opravičila in pisne izjave C.C.(1)  pa je ugotovilo, da njeno ponovno zaslišanje ni potrebno. C.C. namreč po oceni sodišča prve stopnje v pisni izjavi ni navedla nobenih bistvenih dejstev, ki bi pripomogla k ugotovitvi dejanskega stanja v obravnavani zadevi, s čimer se pritožbeno sodišče strinja. Tožnik v pritožbi tudi neutemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje odločitev oprlo na omenjeno pisno izjavo, saj dokazna ocena v resnici temelji izključno na izpovedi priče na naroku za glavno obravnavo dne 26. 8. 2013.

7. O tem, kateri dokazi naj se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev, v skladu z drugim odstavkom 213. člena ZPP odloča sodišče, po določbi drugega odstavka 287. člena ZPP pa razpravljajoči senat s sklepom zavrne predlagane dokaze, za katere misli, da niso pomembni za odločbo in za to navede razloge. Sodišče prve stopnje je ravnalo v skladu s citiranimi določbami in v izpodbijani sodbi natančno obrazložilo (4. do 8. točka obrazložitve sodbe), zakaj je nekatere dokazne predloge strank zavrnilo, zato mu pritožba neutemeljeno očita, da je dokazne predloge tožnika zavrnilo le pavšalno. Iz razlogov sodbe izhaja, da je dokazni predlog tožnika za njegovo ponovno zaslišanje zavrnilo zato, ker je bil namenjen dokazovanju že dokazanih dejstev (da je odprema premoga, dobavljenega v maju 2012, trajala dva meseca; da je bil ta premog odpremljen do 31. 7. 2012; način izrabe letnih dopustov in kompenzacije delavcev na delovnem mestu delavec pri transportu) in dejstev, ki za odločitev niso bistvena (da bi tožena stranka, če ne bi bilo izredne dobave premoga v maju 2012, premog naročila pri pogodbenem dobavitelju; da količina dobavljenega premoga v letu 2012 ni odstopala od običajnih letnih količin; da je tožena stranka tudi leta 2011 v poletnih mesecih dobavila premog; da je imela tožena stranka od avgusta 2012 do oktobra 2012 zaradi odsotnosti na razpolago manj kot 12 delavcev na delovnem mestu delavec pri transportu premoga; da je tožena stranka tožniku ob sklenitvi pogodbe za določen čas obljubila zaposlitev za nedoločen čas; da je tožena stranka decembra 2012 na novo zaposlovala delavce za delovno mesto delavec pri transportu premoga; da je tožena stranka z delavci sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas), njegovo zaslišanje pa za dokazovanje nekaterih zatrjevanih dejstev niti ni bil primeren dokaz (kolikšna je bila količina dobavljenega premoga v letih od 2010 dalje; da je tožena stranka zlorabljala institut pogodbe o zaposlitvi za določen čas z namenom dejanske izvedbe poskusnega dela; da dobava premoga v maju 2012 v resnici ni bila izredna).

8. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku utemeljeno zavrnilo tudi dokazni predlog tožnika za ponovno zaslišanje priče E.E.. Tožnik je ta dokazni predlog podal v zvezi z navedbami o dobavah premoga v letih 2013 do 2015, vendar količina dobavljenega premoga v teh letih za obravnavani spor ni pomembna. Pravilna je bila tudi odločitev sodišča prve stopnje za zavrnitev dokaznega predloga tožnika za njegovo soočenje s pričo D.D.. V skladu s tretjim odstavkom 239. člena ZPP (v zvezi z 263. členom ZPP) se smejo priče oz. pravdne stranke soočiti v primeru, če se njihove izpovedi ne ujemajo glede pomembnih dejstev, ta pogoj pa v obravnavanem primeru ni bil izpolnjen, saj je tožnik svoje soočenje s pričo D.D. predlagal glede nebistvenih dejstev. Kot je pravilno navedlo že sodišče prve stopnje, namreč za odločitev v zadevi ni bistveno, ali so v poletnem času pri toženi stranki delo opravljali tudi zunanji izvajalci oz. ali bi ti lahko (namesto) tožnika opravljali delo, povezano z dobavo premoga v maju 2012, kot tudi ni pomembno, ali je tožena stranka tožniku ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi za določen čas obljubila, da mu bo kasneje ponudila pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Tudi zaradi takšne obljube, če bi (je) bila v resnici dana, namreč pogodba o zaposlitvi za določen čas ni nezakonita.

9. Tožnik je sodišču prve stopnje predlagal, naj toženi stranki naloži predložitev pogodb o zaposlitvi ostalih delavcev, zaposlenih na delovnem mestu delavec pri transportu, vendar sodišče prve stopnje toženi stranki tega ni naložilo. Ta odločitev je bila pravilna. Po mnenju tožnika naj bi bilo namreč iz teh pogodb razvidno, da je tožena stranka tudi z drugimi delavci (nezakonito) sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kar pa za odločitev v zadevi prav tako ni pomembno. Kot je pravilno navedlo sodišče prve stopnje, je za presojo zakonitosti tožnikove pogodbe o zaposlitvi bistvena le vsebina te pogodbe in obstoj razloga, ki je v njej naveden, ne pa siceršnje sklepanje pogodb o zaposlitvi tožene stranke z drugimi delavci. Četudi bi bilo res ugotovljeno, da je tožena stranka z vsemi delavci najprej sklenila pogodbe o zaposlitvi za določen čas, to še ne bi pomenilo, da so bile te pogodbe o zaposlitvi nezakonite, še manj pa bi to pomenilo, da je nezakonita pogodba o zaposlitvi, ki jo je s toženo stranko sklenil tožnik.

10. Sodišče prve stopnje je v 7. točki obrazložitve sodbe navedlo, zakaj je na naroku za glavno obravnavo dne 9. 2. 2015 na podlagi tretjega odstavka 289. člena ZPP prepovedalo nekatera vprašanja, ki jih je priči D.D. postavil tožnik (to je razvidno tudi iz zapisnika naroka za glavno obravnavo na list. št. 177). Pritožbeno sodišče se strinja s sodiščem prve stopnje, da so se vsa ta vprašanja nanašala na ugotavljanje dejstev, ki za odločitev v zadevi niso bistvena. Pritožba tudi neutemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje tej priči postavljalo le vprašanja v korist tožene stranke, saj to ne drži.

11. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. čelna ZPP. Pritožba to kršitev uveljavlja z obrazložitvijo, da je iz tabel s podatki o odpremah vlakovnih kompozicij iz deponije razsutega tovora v A. na skladiščno deponijo v B. razvidno, da razkladanje 140.000 mt premoga nikoli ni trajalo več kot dva meseca, zato naj bi bila ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožena stranka zaradi izredne dobave premoga imela začasno povečan obsega dela v obdobju šestih mesecev, protispisna. Ker je tudi sodišče prve stopnje ugotovilo, da je odprema premoga, dobavljenega v mesecu maju 2012, v A. trajala le dva meseca(2) , pritožbeni očitek protispisnosti ni utemeljen, tožnik pa s pritožbenimi navedbami v zvezi s tem v resnici nasprotuje dokazni oceni sodišča prve stopnje, do česar se bo pritožbeno sodišče opredelilo v nadaljevanju.

12. Sodišče prve stopnje je glede vseh odločilnih dejstev dejansko stanje ugotovilo pravilno in popolno, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

13. Tožnik je v tem individualnem delovnem sporu uveljavljal transformacijo pogodbe o zaposlitvi iz določenega v nedoločen čas, vključno z reparacijskim in reintegracijskim zahtevkom. Sodišče prve stopnje je v zadevi enkrat že odločilo in njegovemu tožbenemu zahtevku s sodbo opr. št. I Pd 1931/2012 z dne 26. 8. 2013 v pretežni meri ugodilo, vendar pa je bila ta odločitev s sklepom Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Pdp 1042/2013 z dne 8. 5. 2014 v ugodilnem delu razveljavljena, zadeva pa v tem obsegu vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožbeno sodišče je že v navedenem razveljavitvenem sklepu zavzelo stališče, da je za odločitev v zadevi bistveno le, ali je imela tožena stranka zaradi izredne dobave premoga začasno povečan obseg dela, ki je bil predviden že v času sklepanja pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 5. 2012. Ker je sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku ugotovilo, da je tožena stranka ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi takšno potrebo imela, je tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo, pritožbeno sodišče pa tej odločitvi pritrjuje iz razlogov, ki bodo pojasnjeni v nadaljevanju.

14. Pogodba o zaposlitvi se v skladu z 10. členom Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.) praviloma sklene za nedoločen čas, vendar so v 52. členu ZDR taksativno določeni razlogi, iz katerih je izjemoma dopustno skleniti tudi pogodbo o zaposlitvi za določen čas. V 3. alineji prvega odstavka 52. člena ZDR je določeno, da se pogodbo o zaposlitvi za določen čas lahko sklene tudi v primeru začasno povečanega obsega dela. Če je pogodba o zaposlitvi za določen čas sklenjena v nasprotju z zakonom, se šteje, da je delavec sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas (54. člen ZDR).

15. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je tožena stranka v letu 2012 izvedla javno naročilo za dodatno (izredno) dobavo 140.000 mt premoga z rokom dobave v tretjem tednu meseca maja 2012 (B17). Tožena stranka je 13. 3. 2012 pri Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje objavila prosto delovno mesto delavec pri transportu premoga za določen čas šestih mesecev s polnim delovnim časom. Prosto delovno mesto je bilo objavljeno na podlagi sklepa direktorja tožene stranke z dne 28. 2. 2012 (B12), iz katerega je razvidno, da je tožena stranka delovno razmerje za določen čas razpisala zaradi začasno povečanega obsega dela zaradi predvidenih dobav premoga. Na tem razpisu je bil izbran tožnik (sklep tožene stranke z dne 23. 5. 2012 - B12), dne 31. 5. 2012 pa je s toženo stranko sklenil pogodbo o zaposlitvi za določen čas šestih mesecev iz razloga po 3. alineji prvega odstavka 52. člena ZDR, tj. zaradi začasno povečanega obsega dela (A6; v nadaljevanju: pogodba o zaposlitvi). Tožnik je delo na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi nastopil 5. 6. 2012, v skladu s Pravilnikom o usposabljanju in preverjanju znanja delavcev v službi obratovanja (B18) pa se je en mesec po nastopu dela za samostojno delo usposabljal pod nadzorom mentorja. Obravnavana pogodba o zaposlitvi je prenehala veljati dne 30. 11. 2012 s potekom časa, za katerega je bila sklenjena (prvi odstavek 77. člena ZDR).

16. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje tudi izhaja, da je imel tožnik pri toženi stranki tri "vrste" delovnih zadolžitev: odpiranje vagonov, delo na prekladalni rampi in delo pri kotlovskih zalogovnikih premoga (izpovedi tožnika ter prič D.D., C.C. in E.E.). Pritožba sicer pravilno povzema izpoved priče D.D., da delo pri zalogovnikih obsega pripravo premoga, ki zadošča za 8 ur delovanja, vendar pa to ne dokazuje trajne potrebe po tožnikovem delu, kot meni pritožba. Dejstvo, da se morajo nekatera dela, ki jih je opravljal tožnik, pri toženi stranki opravljati nepretrgoma, namreč še ne pomeni, da tožena stranka ni imela začasno povečanega obsega dela na tem delovnem mestu.

17. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da je bila pogodba o zaposlitvi v resnici sklenjena iz razloga, ki v njej ni naveden. Kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, je v 2. členu pogodbe o zaposlitvi kot razlog za njeno sklenitev naveden začasno povečan obseg dela zaradi dobav premoga, dejstvo, da je imela tožena stranka v tem obdobju povečan obseg dela (tudi) zaradi koriščenja letnega dopusta ostalih delavcev, pa ne pomeni, da je bila sklenjena iz razloga, ki v njej ni naveden. Razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi je bil začasno povečan obseg dela, tožena stranka pa je, tudi po presoji pritožbenega sodišča, v postopku na prvi stopnji uspela dokazati, da je bil ta razlog resničen in utemeljen.

18. Neutemeljena je tudi pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje »brez vsakršne podlage« ugotovilo, da je dobava premoga v maju 2012 predstavljala izredno in ne redno dobavo premoga. Dokazna ocena sodišča prve stopnje glede tega dejstva, ki je po oceni pritožbenega sodišča popolna in prepričljiva, namreč temelji na listinskih dokazih (navodila ponudnikom za izdelavo ponudbe - B2; obrazložitev postopka izbire – B3; pogodbeni sporazum, št. ... z dne 13. 3. 2012 oz. z dne 16. 3. 2012 – B17 in B23; kazalo o odpremi premoga z dne 26. 6. 2013 - B25) in izpovedih prič F.F., G.G., D.D. in C.C..

19. Pritožba nezakonitost sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas utemeljuje tudi z navedbami, da je razkladanje izredne dobave premoga v letu 2012 pri toženi stranki trajalo le dva meseca, kar naj bi po pritožbenem stališču dokazovalo, da pogodba o zaposlitvi za določen čas šestih mesecev v resnici ni bila sklenjena zaradi začasno povečanega obsega dela, ker se navedeni obdobji ne "pokrivata". Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi priče D.D., ki ji je zaradi prepričljivosti in skladnosti v celoti verjelo, štelo za dokazano, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena za obdobje šestih mesecev zato, ker je tožena stranka ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi ocenila, da bo imela začasno povečan obseg dela v tem obdobju. V poletnih mesecih leta 2012 je namreč pričakovala prihod ladje s premogom v A. (D.D. je, zaslišan kot priča, pojasnil, da lahko pride pri ladijskem prevozu iz Indonezije tudi do dvotedenskih zamud), poleg tega pa je izredna dobava premoga v maju 2012 sovpadala s časom izrabe dopustov in drugih odsotnosti, ko posamezni delavci, zaposleni za nedoločen čas na sistemiziranih 12 delovnih mestih delavca za transport premoga, niso opravljali svojih zadolžitev (izpoved priče D.D.). Pritožbeno sodišče se zato strinja s presojo sodišča prve stopnje, da tožena stranka s tožnikom ni nezakonito sklenila pogodbe o zaposlitvi za določen čas, čeprav je bila zadnja vlakovna kompozicija s premogom, ki je bil dobavljen po izredni dobavi maja 2012, iz A. res odpremljena že 31. 7. 2012. Neutemeljena je pritožbena navedba, da noben od izvedenih dokazov ne potrjuje ugotovitve sodišča prve stopnje, da je povečan obseg dela pri toženi stranki nastopil v maju 2012 in nato trajal več mesecev, saj to potrjujejo pogodbeni sporazum za izredno dobavo premoga, št. ... z dne 13. 3. 2012 oz. z dne 16. 3. 2012 (B17 in B23), izpovedi zaslišanih prič (D.D., C.C.) in razporedi izmen v prilogi B41, iz katerih so razvidne odsotnosti delavcev tožene stranke zaradi letnih dopustov in bolniških staležov. Glede na to, da je tožena stranka ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi povečan obseg dela pričakovala tudi zaradi začasne odsotnosti preostalih delavcev, ni nikakršnega nasprotja med ugotovitvijo, da je tožena stranka že ob podaji javnega povabila za oddajo ponudb vedela, da bo razklad izredne dobave premoga na deponijah trajal največ dva meseca, in ugotovitvijo, da je tožena stranka ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi ocenila, da bo imela začasno povečan obseg dela v obdobju šestih mesecev. Vse pritožbene navedbe v zvezi s tem so zato neutemeljene.

20. Tožnik v pritožbi nasprotuje dejanskim ugotovitvam v 22. točki obrazložitve sodbe in sodišču prve stopnje v zvezi s tem očita, da je v škodo tožnika ugotavljalo dejstva, ki jih tožena stranka ni zatrjevala (po vsebini gre za očitek kršitve razpravnega načela iz 7. člena ZPP). Te pritožbene navedbe so neutemeljene, saj je sodišče prve stopnje vsa relevantna dejstva ugotavljalo v okviru trditvene podlage strank, na podlagi tožnikovih navedb, da je bila pogodba o zaposlitvi glede na datum izredne dobave blaga sklenjena prepozno, pa je ugotavljalo tudi to, zakaj je pri zaposlitvi tožnika prišlo do takšnega zamika (prosto delovno mesto je bilo pri Zavodu RS za zaposlovanje objavljeno dne 13. 3. 2012, tožnik pa je delo pri toženi stranki nastopil šele 5. 6. 2012). Na podlagi izvedenih dokazov (izpovedi tožnika in priče D.D.) je ugotovilo, da je do zamika prišlo zato, ker je tožnik edini od izbranih kandidatov uspešno opravil zdravniški pregled, nato pa je še dva oz. tri tedne čakal na zaščitno obleko za delo. Te ugotovitve so popolnoma skladne z izpovedjo tožnika na naroku za glavno obravnavo dne 20. 6. 2013 (list. št. 55), zato jih pritožba neutemeljeno označuje kot neresnične. Da je pri tožnikovi zaposlitvi prišlo do večjega zamika od predvidenega je torej mogoče pripisati spletu različnih okoliščin, vendar pa se pritožbeno sodišče strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da pogodba o zaposlitvi za določen čas zaradi tega še ni nezakonita. Iz izpovedi priče C.C. izhaja, da je pri toženi stranki pričakovana doba med objavo delovnega mesta in sklenitvijo pogodbe o zaposlitvi dva meseca, dejstvo, da je tožena stranka razpis za prosto delovno mesto objavila tri mesece pred pričakovano dobavo premoga, pa dodatno dokazuje, da je bil razpis tudi v resnici povezan z izredno dobavo premoga.

21. Zmotno je pritožbeno stališče, da je za odločitev v zadevi bistveno, ali bi tožena stranka poleti 2012 v vsakem primeru potrebovala novo pošiljko premoga. Da ne gre za odločilno dejstvo, izhaja že iz obrazložitve sklepa pritožbenega sodišča opr. št. Pdp 1042/2014 z dne 8. 5. 2014, sodišče prve stopnje pa je to stališče tožnika (sicer posredno) zavrnilo v 11. točki obrazložitve sodbe, ko je navedlo, da je za presojo zakonitosti obravnavane pogodbe o zaposlitvi pomembno (le), ali je šlo zaradi izredne dobave premoga poleti 2012 pri toženi stranki za začasno povečan obseg dela, ki je bil predviden že v času sklepanja pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 5. 2012. Tožnik v pritožbi tudi neutemeljeno uveljavlja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do njegovih navedb v zvezi s tem, da je šlo v obravnavanem primeru v resnici za sklenitev pogodbe o zaposlitvi s poskusnim delom, saj je sodišče prve stopnje to navedbo zavrnilo z obrazložitvijo, da to iz pogodbe o zaposlitvi ni razvidno.

22. Pritožba sodišču prve stopnje tudi neutemeljeno očita, da se ni opredelilo do izpovedi tožnika in priče E.E., da je tožnik po mesecu avgustu 2012 delo opravljal z drugimi vlakovnimi kompozicijami, da sta mu D.D. in C.C. na razgovoru za službo obljubljala podaljšanje pogodbe o zaposlitvi ter da je bil obseg tožnikovega dela ves čas enak. Da tožnik dela v zvezi z izredno dobavo premoga po mesecu avgustu 2012 ni več opravljal, je logičen zaključek ugotovitve sodišča prve stopnje, da je bila zadnja vlakovna kompozicija s premogom iz A. odpremljena dne 31. 7. 2012. Vprašanje, ali je bila tožniku ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi obljubljena zaposlitev za nedoločen čas, pa, kot že navedeno, za odločitev v tem individualnem delovnem sporu ni pomembno.

23. Ostale pritožbene navedbe za odločitev v obravnavanem sporu niso odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP). Ker uveljavljani pritožbeni razlogi ter razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niso podani, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v skladu s 353. členom ZPP potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

24. Pritožbeno sodišče je na podlagi prvega odstavka 165. člena ZPP odločilo o stroških pritožbenega postopka. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato v skladu s 154. členom ZPP sam krije svoje stroške pritožbenega postopka, tožena stranka pa stroškov odgovora na pritožbo ni priglasila.

(1) Ker je bila pisna izjava s strani C.C. podana samoiniciativno, ne gre za izjavo v smislu 236.a člena ZPP.

(2) Iz 6. točke obrazložitve sodbe je razvidno, da je sodišče prve stopnje to dejstvo štelo za dokazano.

ZPP člen 213, 287, 263, 289, 289/3. ZDR člen 10, 52, 52/1, 52/1-3, 54, 77, 77/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.