VDSS sodba Psp 210/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-05-07

Edo Škrabec (preds.), Elizabeta Šajn Dolenc (poroč.), Nada Perić Vlaj

starostna pokojnina - pokojninska osnova - ponovna odmera - plače, izplačane v obliki vrednostnih papirjev - ustavna odločba

Ustavno sodišče je ob ugotovljeni neskladnosti ZPIZ-1 (ker ni urejal posebnega izrednega pravnega sredstva) z drugim odstavkom 14. člena Ustave RS naložilo ZPIZ Slovenije ponovno odmero pokojnin zavarovancem oziroma uživalcem pokojnine, za katere je v postopku revizije ugotovil, da so bile delnice za notranji odkup plačane z delom plače, ki se všteva v pokojninsko osnovo, pa ta del plače ni bil vštet v pokojninsko osnovo zaradi protiustavnosti četrte alineje 46. člena ZPIZ/92. Odločbo o ponovni odmeri pokojnine mora izdati v postopku z izrednim pravnim sredstvom razveljavitve ali spremembe dokončne odločbe iz prvega odstavka 183. člena ZPIZ-2, ne glede na čas od vročitve dokončne odločbe o odmeri pokojnine.

Odločitev toženca v izpodbijanih upravnih aktih, ko je tožničino zahtevo za ponovno odmero pokojnine zavrgel, ne da bi zadevo obravnaval vsebinsko, in ponovno odmeril starostno pokojnino na podlagi podatkov o plačah, sporočenih v letu 2009 za leto 1992 (izplačanih iz naslova vrednostnih papirjev), je nepravilna. Iz zapisnika o opravljeni reviziji pri delodajalcu tožeče stranke je namreč razvidno, da so bila sporna izplačila sredstev, ki so pripadala tožeči stranki, izplačana skladno z osnovami in merili za delitev sredstev za plače. To pomeni, da gre za izplačila, ki imajo naravo plač in so vštevna v pokojninsko osnovo.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške revizije v znesku 362,40 EUR.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odpravilo sklep toženca št. ... z dne 11. 5. 2010 in odločbo št. ... z dne 17. 8. 2010 in naložilo tožencu, da tožnici v roku 30 dni po pravnomočnosti te sodbe izda novo odločbo o odmeri starostne pokojnine ter ji v roku 15 dni povrne stroške postopka v višini 447,00 EUR, po preteku tega roka pa ji plača zakonske zamudne obresti od tega zneska, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku 15 dnevnega roka za plačilo do plačila.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil toženec iz razloga zmotne uporabe materialnega prava. Meni, da je odločitev sodišča, da je o zahtevi tožnice za novo odmero pokojnine dopustno odločati, ker toženec s pravnomočno odločbo z dne 4. 9. 2000 še ni odločal o vštevanju zneskov za leto 1992, ki so bili namenjeni bodočemu odkupu delnic, materialnopravno zmotna. Navaja, da je bistveno, da je bilo z odločbo št. ... z dne 4. 9. 2000, s katero je bila tožnici priznana pravica do starostne pokojnine v znesku 161.305,54 SIT na mesec od 1. 8. 2000 dalje, pravnomočno odločeno o priznanju pravice do pokojnine, ki vsebuje tudi odločitev o višini pokojnine, kar pomeni, da je s tem tudi pravnomočno priznana in izračunana pokojninska osnova. Toženec namreč odloča o pravicah, ki so določene v 4. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ-1). Med drugim so v prvem odstavku 4. člena ZPIZ-1 pod točko a naštete pravice do različnih vrst pokojnin, ne pa pravica do vštevnosti plače. Plače so element pokojninske osnove in posledično odmere pokojnine in njene višine. V vseh dosedanjih postopkih vštevanje plač v pokojninsko osnovo ni nikoli predstavljalo samostojne upravne zadeve, da bi lahko o njej odločali, zato tudi ne more biti del izreka pri priznanju pravice do pokojnine. Stališče prvostopnega sodišča, da o zneskih, ki jih tožnica uveljavlja naknadno še ni bilo odločeno, je zato po mnenju toženca zmotno. Nadalje navaja, da je tudi Višje delovno in socialno sodišče že v večih zadevah, kot na primer v zadevi opr. št. Psp 273/2010 z dne 2. 9. 2010, opr. št. Psp 129/2011 z dne 19. 5. 2011, opr. št. Psp 191/2011 z dne 2. 6. 2011 in opr. št. Psp 175/2011 z dne 8. 6. 2011 zavzelo stališče, da tudi sama odmera pokojnine ni pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja in da je bistvo odločanja o sami pravici do pokojnine, medtem ko je vprašanje, ali je bila ta pokojnina pravilno izračunana, predmet presoje pravilnosti in zakonitosti odločb v okviru rednih oziroma, če so za to izpolnjeni zakonski pogoji, tudi izrednih pravnih sredstev. Meni, da bi bilo glede na to, da je bila z odločbo št. ... z dne 4. 9. 2013 pravnomočno ugotovljena pokojninska osnova, mogoče vanjo posegati le z izrednimi pravnimi sredstvi pod pogoji in na način, kot ga skladno z določbo 249. člena ZPIZ-1 določa četrti odstavek 225. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Ur. l. RS, št. 80/99 s spremembami, v nadaljevanju ZUP). Vendar v zahtevi tožnica ne uveljavlja izrednih pravnih sredstev, ampak uveljavlja novo odmero pokojnine v rednem upravnem postopku, o kateri je bilo že pravnomočno odločeno v zadevi z dne 4. 9. 2000. Nadalje navaja, da pri rešitvi zadeve tudi ni mogoče izhajati iz narave pravic zavarovanih oseb v sistemu pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter iz lastniških upravičenj, ker za takšno razlago v konkretnem primeru ni pravne podlage. Zavarovalniški princip namreč ne more prevladati nad načelom pravnomočnosti, ki pomeni nespremenljivost pravnih razmerij, ki jih zagotavlja tudi Ustava v 158. členu. Upoštevaje navedeno je v obravnavanem primeru izkazana situacija iz 4. točke prvega odstavka 129. člena ZUP, saj ni mogoče uspešno zahtevati ponovnega upravnega odločanja, niti v primeru, če bi se spremenilo dejansko stanje in niti v primeru, če bi se spremenila pravna podlaga, na kateri temelji prejšnja odločba. To izhaja tudi iz komentarja k 4. točki prvega odstavka 129. člena ZUP. Za rešitev zadeve v konkretnem primeru ni pomembno, če gre za nova dejstva, saj ni mogoče začeti novega postopka, ker specialni zakon (180. in 181. člen ZPIZ-1) ne dopušča ponovnega odločanja za primer, kot je obravnavan. Zato je iz teh razlogov zmotna odločitev sodišča in v nasprotju z določbo 125. in 129. člena ZUP. V določbah 180. in 181. člena ZPIZ-1 celovito ureja ponovno odmero pokojnine iz ponovnega zavarovanja, to je v primeru reaktivacije zavarovanca (180. člen) in naknadno priznane pokojninske dobe (181. člen), za kar pa ne gre v konkretnem primeru. Novo odmero že uveljavljene pokojnine je namreč določal prejšnji Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 12/92 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ/92) v tretjem odstavku 185. člena. ZPIZ-1 pa ne določa več nove odmere pokojnine iz naslova naknadno ugotovljene plače, ki se ugotavlja v rednem postopku, zato je tudi sklicevanje na določbe drugega odstavka 3. člena Zakona o sodiščih (Ur. l. RS, št. 94/2007, v nadaljevanju ZS-UPB4), nepravilno. Tudi sicer je dopustnost analogije vezana na predpise, ki jih je mogoče smiselno uporabiti. V konkretnem primeru je sodišče omogočilo tožnici novo odmero pokojnine na način, ki ni dopusten za uporabo analogije 181. člena ZPIZ-1. Gre pa tudi za tako pomembno pravno vprašanje, da ga sodišče ne bi smelo samo urediti oziroma rešiti, temveč bi ga morali prepustiti zakonodajalcu oziroma bi moralo prekiniti postopek in sprožiti spor pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije. Takšno stališče je bilo v sodni praksi že večkrat zavzeto kot na primer v sodbah Višjega delovnega in socialnega sodišča, opr. št. Psp 21/2006 z dne 6. 2. 2007 in v ostalih konkretno navedenih zadevah. Iz obrazložitev teh sodb je razvidno, da za ponovno odmerjenje pravnomočno priznanih pokojnin zaradi upoštevanja naknadno ugotovljenih plač v veljavnem ZPIZ-1 ni nobene pravne podlage in da ZPIZ-1 instituta ponovne odmere že uveljavljene pokojnine zaradi naknadno ugotovljene plače, ki se ugotavlja v rednem postopku, ne pozna več. Da tožnica ni upravičena do nove odmere pokojnine je razvidno tudi iz nekaterih odločitev Vrhovnega sodišča RS v podobnih primerih, ki je v zadevah opr. št. VIII Ips 433/2008 z dne 24. 5. 2010, opr. št. VIII Ips 230/2008 z dne 7. 9. 2010, opr. št. VIII Ips 537/2008 z dne 22. 12. 2010, zavzelo stališče, da niti v ZPIZ-1 niti v ZUP, ni podana pravna podlaga za to, da bi se pokojnina, ki je bila priznana in odmerjena s pravnomočno odločbo ponovno odmerila. Vrhovno sodišče RS pa je s sodbama opr. št. VIII Ips 261/2009 z dne 25. 1. 2011 in opr. št. VIII Ips 101/2009 z dne 21. 6. 2011, v identičnem primeru, kot je obravnavan, odločilo, da je bilo o pokojnini že pravnomočno odločeno, in da ponovnega postopka na podlagi vložene zahteve ni mogoče začeti. Ker odločitev sodišča ni pravilna, je toženec tudi mnenja, da po določbi 154. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) glede na načelo uspeha v sporu, ni dolžan povrniti tožnici stroškov postopka v višini 447,00 EUR v roku 15 dni.

4. V obravnavani zadevi, ko je sporna nova odmera že pravnomočno priznane in odmerjene pokojnine, z upoštevanjem naknadno ugotovljenih plač, izplačanih v letu 1992 iz naslova vrednostnih papirjev na podlagi ZPIZ-1, je pritožbeno sodišče enkrat že odločilo in sicer s sodbo opr. št. Psp 410/2011 z dne 8. 12. 2011. S citirano sodbo je pritožbi toženca ugodilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek tožeče stranke, da se odpravita sklep toženca št. ... z dne 11. 5. 2010 in odločba št. ... z dne 17. 8. 2010 ter izda nova odločba o odmeri starostne pokojnine in se ji povrnejo stroški postopka, zavrnilo. Takšno odločitev sodišča druge stopnje, je Vrhovno sodišče RS s sodbo opr. št. VIII Ips 66/2012 z dne 6. 11. 2012 potrdilo in zavrnilo revizijo, ki jo je vložila tožnica in predlagala, da se potrdi sodba sodišča prve stopnje. Smiselno enako kot sodišče druge stopnje je zaključilo, da za ponovno odmero pravnomočno priznane pokojnine na podlagi naknadno ugotovljenih plač, izplačanih iz naslova delnic v veljavnem ZPIZ-1, ni pravne podlage oziroma ni specialne odločbe, ki bi urejala ponovno odmero pokojnine z razliko od prejšnje ureditve v 185. členu ZPIZ/92.

5. V postopku, ki ga je začela tožnica z vloženo ustavno pritožbo, je Ustavno sodišče z odločbo opr št. U-I-239/14-10 z dne 26. 3. 2015 odločilo, da je bil ZPIZ-1 v neskladju z Ustavo RS. Ker sta sodba Vrhovnega sodišča RS opr. št. VIII Ips 66/2012 z dne  6. 11. 2012 in sodba Višjega delovnega in socialnega sodišča Psp 410/2011 z dne 8. 12. 2011 temeljili na ureditvi, ki je bila v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave RS, je ugodilo tudi ustavni pritožbi in obe citirani sodbi razveljavilo ter zadevo vrnilo Višjemu delovnemu in socialnemu sodišču v novo odločanje.

6. Ustavno sodišče je ugotovilo, da ZPIZ-1 ni urejal posebnega izrednega pravnega sredstva, kot ga je urejal ZPIZ/92 in ponovno Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembama, v nadaljevanju ZPIZ-2) v določbi 183. člena. Zato v primerih, ko je bilo o pravici do pokojnine dokončno oziroma pravnomočno odločeno pred začetkom učinkovanja odločbe Ustavnega sodišča opr. št. U-I-392/98, ni bilo mogoče zahtevati ponovne odmere pokojnine in odpravo morebitnih prikrajšanj, ki so nastala zaradi uporabe četrte alineje 46. člena ZPIZ/92. Z odločbo št. U-I-392/98 je namreč Ustavno sodišče  odločilo, da je četrta alineja 46. člena ZPIZ/92 v delu, ki kljub plačanim prispevkom za obvezno pokojninsko zavarovanje ni dovoljevala upoštevanja plač, ki so bile izplačane iz naslova delnic za notranji odkup v pokojninsko osnovo, protiustavna. Zavarovanci, pri katerih so v času veljavnosti ZPIZ-1 nastale okoliščine (v obravnavanem primeru je to odločba Ustavnega sodišča RS opr. št. U-I-392/98), ki bi lahko v času veljavnosti ZPIZ/92 ali v času veljavnosti ZPIZ-2 omogočile uporabo navedenih izrednih pravnih sredstev, v neenakem položaju z drugimi zavarovanci. Tem zavarovancem ni bila dana možnost doseči ponovno odločanje o njihovi dokončno in pravnomočno priznani in odmerjeni pravici z uporabo posebnega izrednega pravnega sredstva. Ker po stališču Ustavnega sodišča za njihovo neenako obravnavanje ni razumnega razloga, ki bi izhajal iz narave stvari, je ugotovilo, da je ZPIZ-1 v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave RS.

7. Ustavno sodišče pa ni zgolj ugotovilo neskladnosti ZPIZ-1, ampak je naložilo Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, da mora v roku 60 dni po objavi te odločbe v Uradnem listu, ponovno odmeriti pokojnino zavarovancem oziroma uživalcem pokojnine, za katere je v postopku revizije ugotovil, da so bile delnice za notranji odkup plačane z delom plače, ki se všteva v pokojninsko osnovo, pa ta del plače ni bil vštet zaradi protiustavne četrte alineje 46. člena ZPIZ/92. Odločbo o ponovni odmeri pokojnine mora izdati v postopku z izrednim pravnim sredstvom razveljavitve ali spremembe dokončne odločbe iz prvega odstavka 183. člena ZPIZ-2, ne glede na čas od vročitve dokončne odločbe o odmeri pokojnine. Pri tem je določilo tudi, od kdaj takšna odločba v posameznih primerih oziroma pravnih situacijah, učinkuje.

8. Glede na citirano ustavno odločbo je odločitev toženca z izpodbijanima upravnima aktoma, ko je tožničino zahtevo za ponovno odmero pokojnine zavrgel, ne da bi zadevo obravnaval vsebinsko, in ponovno odmeril starostno pokojnino na podlagi podatkov o plačah, sporočenih v letu 2009 na obrazcih M4/2008 za leto 1992, nepravilna. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje je iz zapisnika o opravljeni reviziji pri delodajalcu tožeče stranke št. ... z dne 4. 2. 2009 tudi razvidno, da so bila sporna izplačila sredstev, ki so pripadala tožeči stranki izplačana skladno z osnovami in merili za delitev sredstev za plače. Gre torej za izplačila, ki imajo naravo plač in so vštevna v pokojninsko osnovo.

9. Glede na takšna izplačila in odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-239/14-10 z dne 26. 3. 2015, je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, ko je kot nezakonita odpravilo sklep toženca št. ... z dne 11. 5. 2010 in odločbo št. ... z dne 17. 8. 2010 ter zadevo na podlagi prvega odstavka 82. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/2004 in 10/2004, v nadaljevanju ZDSS-1) vrnilo tožencu v novo odločanje. V novem postopku bo toženec upošteval odločitev Ustavnega sodišča in tožnici na novo odmeril starostno pokojnino z upoštevanjem plač, izplačanih v letu 1992 iz naslova vrednostnih papirjev, tako kot je odločilo sodišče prve stopnje.

10. Glede na vse obrazloženo je pritožbeno sodišče toženčevo pritožbo kot neutemeljeno na podlagi 353. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP) zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Hkrati je skladno z določbo 154. člena in 155. člena ZPP ter Zakona o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/08, v nadaljevanju ZOdvT) tožnici priznalo stroške revizije v višini 362,40 EUR in jih naložilo v plačilo tožencu. Od tega zneska predstavlja nagrada za postopek za revizijo po tar. št. 3300 282,00 EUR, 20,00 EUR materialnih stroškov po tar. št. 6002 ter 20 % DDV (kot je zahtevala tožnica) v višini 60,40 EUR.

ZPIZ92 člen 46, 46-4. ZPIZ-2 člen 183, 183.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.