VDSS sodba Pdp 205/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-11-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tatjana Prebil (preds.), Sonja Pucko Furman (poroč.), Silva Donko

letni dopust - nadomestilo za neizrabljen letni dopust

Sodišče prve stopnje je zmotno zaključilo, da tožnica izrabe letnega dopusta, z izjemo dveh dni, ni zahtevala.

Sodišče namreč pri odločitvi ni upoštevalo prošnje za odobritev letnega dopusta, s katero je tožnica prosila za izrabo letnega dopusta, vendar ji izrabe drugotožena stranka ni odobrila. Ker tožnica dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja ni mogla izrabiti iz objektivnih razlogov, čeprav je za letni dopust prosila, so izpolnjeni pogoji za priznanje nadomestila za preostali neizrabljen del letnega dopusta. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožnici priznalo nadomestilo še za preostali neizrabljen del letnega dopusta.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje spremeni:

– v 1. alineji III. točke izreka tako, da se glasi:

„Drugotožena stranka je dolžna tožnici v roku osmih dni iz naslova neizrabljenega letnega dopusta obračunati znesek 997,68 EUR ter ji po odvodu davkov in prispevkov izplačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 3. 7. 2010 dalje do plačila. V presežku do zneska 4.364,83 EUR pa se tožbeni zahtevek iz naslova neizrabljenega letnega dopusta zavrne.“ in

– v IV. točki izreka tako, da se znesek stroškov postopka, ki jih je tožnica dolžna povrniti drugotoženi stranki, zniža na znesek 1.792,13 EUR.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za nerazdelno plačilo zneska 30.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka). Drugotoženi stranki je naložilo, da tožnici v roku osmih dni iz naslova neizrabljenega letnega dopusta in neplačanih delovnih ur obračuna bruto zneska 249,42 EUR ter ji po odvodu davkov in prispevkov izplača ustrezna neto zneska z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 7. 2010 dalje ter iz naslova stroškov prevoza na delo in z dela ter stroškov prehrane med delom plača znesek 19,90 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 7. 2010 dalje (II. točka izreka). V presežku je tožbene zahtevke iz navedenih naslovov z zakonskimi zamudnimi obrestmi zavrnilo (III. točka izreka). Tožnici je naložilo, da v osmih dneh prvotoženi stranki povrne 1.904,47 EUR, drugotoženi stranki pa 1.844,34 EUR stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti dalje do plačila (IV. točka izreka).

2. Tožnica se pritožuje zoper zavrnilni del odločitve o nadomestilu za neizrabljen letni dopust (prva alineja III. točke izreka), vendar le do višine 997,68 EUR, ter zoper odločitev, da mora drugotoženi stranki povrniti 1.844,34 EUR stroškov postopka v IV. točki izreka sodbe sodišča prve stopnje. Pritožbo vlaga iz razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje spremeni tako, da naloži drugotoženi stranki, da tožnici iz naslova neizrabljenega letnega dopusta obračuna poleg že dosojenega še bruto znesek 997,68 EUR ter ji po odvodu davkov in prispevkov plača ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 3. 7. 2010 dalje, ter tožnici naloži, da je dolžna drugotoženi stranki plačati stroške postopka v skupnem znesku 1.789,13 EUR, oziroma podrejeno, da izpodbijani del sodbe razveljavi in v tem obsegu zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je sodišče prve stopnje pri odločanju o nadomestilu iz naslova neizrabljenega letnega dopusta spregledalo listino, ki jo je tožnica priložila tožbi. Gre za listino „Prošnja za odobritev letnega dopusta“ z dne 9. 6. 2010, s katero je tožnica prosila drugotoženo stranko za izrabo letnega dopusta za obdobje od 10. 6. 2010 do 10. 8. 2010, vendar ji izrabe drugotožena stranka ni odobrila. Tožnici tako pripada nadomestilo za 10. 6., 11. 6., 14. 6., 15. 6., 16. 6., 17. 6., 18. 6. in 2. 7. 2010, ko ji je bila izraba letnega dopusta onemogočena iz razlogov na strani tožene stranke. Tožnici tako pripada še nadomestilo v bruto znesku 997,68 EUR, posledično pa je zaradi višjega uspeha v postopku dolžna drugotoženi stranki plačati nižje stroške postopka.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

5. Tožnica je v tem individualnem delovnem sporu uveljavljala tožbene zahtevke za izplačilo odškodnine v višini 30.000,00 EUR, ki temelji na zatrjevanem trpinčenju na delovnem mestu, za plačilo nadomestila za neizrabljen letni dopust, za plačilo  opravljenih nadur ter za plačilo stroškov prevoza na delo in z dela ter stroškov prehrane med delom. Ker se tožnica izrecno pritožuje le zoper odločitev, da se zavrne njen tožbeni zahtevek za plačilo nadomestila za neizrabljen letni dopust v višini 997,68 EUR, in zoper odločitev, da je dolžna drugotoženi stranki povrniti stroške postopka, je predmet pritožbene presoje le ta del sodbe sodišča prve stopnje (prvi odstavek 350. člena ZPP).

6. Delavcu, ki pred prenehanjem veljavnosti pogodbe o zaposlitvi ne izrabi letnega dopusta, v skladu s 166. členom Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.) in 7. členom Direktive 2003/88 ES pripada nadomestilo, če iz objektivnih razlogov ni mogel izrabiti letnega dopusta do izteka pogodbe o zaposlitvi. To pa po stališču sedaj že ustaljene sodne prakse pritožbenega in revizijskega sodišča(1)  pomeni, da delavec ni mogel predvideti vzroka, zaradi katerega ni mogel izrabiti letnega dopusta še pred prenehanjem delovnega razmerja. Delavec izgubi pravico do letnega dopusta (oziroma nadomestila), če ne zahteva njegove izrabe, obstoj nepredvidljivega vzroka za to pa ni izkazan, in če na delodajalčevi strani ni razlogov za neizrabo letnega dopusta. Za pravico do nadomestila za neizrabljeni letni dopust je tako bistveno, ali je delavec imel dejansko možnost, da izkoristi pravico do letnega dopusta, ali pa je to možnost izgubil zaradi nepredvidljivih dogodkov.

7. Sodišče prve stopnje je v zvezi z uveljavljenim nadomestilom za neizrabljen letni dopust tožbenemu zahtevku delno ugodilo. Čeprav je tožnica nadomestilo zahtevala za 37 dni neizrabljenega letnega dopusta, ji je sodišče prve stopnje priznalo nadomestilo le za dva dneva (za 30. 6. 2010 in 1. 7. 2010). Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bila tožnica pri drugotoženi stranki zaposlena do 2. 7. 2010, ko ji je delovno razmerje prenehalo na podlagi redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga. Tožnica je bila 28. 12. 2009 opozorjena na kršitev delovnih obveznosti in s tem na možnost odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Po tem ji je bila 14. 5. 2010 vročena pisna obdolžitev in vabilo na zagovor, 4. 6. 2010 pa odpoved pogodbe o zaposlitvi. V tem času je tožnica izrabila 20 dni letnega dopusta, ki ji je še ostal od leta 2009, dopusta od leta 2010 pa ni izrabila. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da z izjemo letnega dopusta 30. 6. 2010 in 1. 7. 2010 izrabe preostalega letnega dopusta, ki ga je še imela, ni zahtevala, čeprav je bila že 28. 12. 2009 in nato ponovno 14. 5. 2010 seznanjena z možnostjo odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Tako je presodilo, da je upravičena le do nadomestila za dva dni letnega dopusta (30. 6. 2010 in 1. 7. 2010), ki ga iz objektivnih razlogov na strani drugotožene stranke ni mogla izrabiti.

8. Utemeljeno pritožba navaja, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo listine – prošnje  za odobritev letnega dopusta z dne 9. 6. 2010, s katero je tožnica prosila za izrabo letnega dopusta za obdobje od 10. 6. 2010 do 10. 8. 2010, vendar ji izrabe drugotožena stranka ni odobrila. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da navedene listine sodišče prve stopnje pri odločitvi o tožbenem zahtevku za plačilo nadomestila za neizrabljen letni dopust res ni presodilo. Glede na to, da iz navedene listine izhaja, da je tožnica prosila za izrabo letnega dopusta za obdobje od 10. 6. 2010 do 10. 8. 2010, je zmotni dejanski zaključek sodišča prve stopnje, da tožnica izrabe letnega dopusta (z izjemo za 30. 6. 2010 in 1. 7. 2010) ni zahtevala. Utemeljena je zato pritožbena navedba, da je tožnica upravičena še do nadomestila za neizrabljen letni dopust za 10. 6., 11. 6., 14. 6., 15. 6., 16. 6., 17. 6., 18. 6. in 2. 7. 2010, ko ji izraba letnega dopusta s strani drugotožene stranke ni bila odobrena. Drugotožena stranka ni prerekala njenih trditev, da je za izrabo letnega dopusta prosila, prav tako je prvotožena stranka le na splošno izpovedala, da ji dopust ni bil odobren iz organizacijskih razlogov. Ker torej tožnica dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja ni mogla izrabiti iz objektivnih razlogov, čeprav je za letni dopust prosila, so izpolnjeni pogoji za priznanje nadomestila za neizrabljen letni dopust. Glede na navedeno je pritožba utemeljena.

9. Pritožbeno sodišče je na podlagi 3. alineje 358. člena ZPP pritožbi ugodilo in izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje spremenilo v 1. alineji III. točke izreka sodbe tako, da je tožnici priznalo nadomestilo za neizrabljen letni dopust še za osem dni. Pri določitvi višine nadomestila je pritožbeno sodišče upoštevalo izračun sodišča prve stopnje (102. točka obrazložitve sodbe), ki mu pravdni stranki nista nasprotovali. Sodišče prve stopnje je izračunalo, da znaša osnova za en dan nadomestila 124,71 EUR, torej znaša nadomestilo za osem dni neizrabljenega letnega dopusta 997,68 EUR. Gre za bruto znesek nadomestila, od katerega bo morala drugotožena stranka odvesti še davke in prispevke ter tožnici plačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 7. 2010 (od naslednjega dne po prenehanju delovnega razmerja tožnice pri drugotoženi stranki) dalje.

10. Posledično, zaradi spremembe odločitve o glavni stvari, je bilo potrebno spremeniti tudi odločitev o stroških postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP), ki jih je tožnica dolžna plačati drugotoženi stranki. Tožnica je v postopku pred sodiščem prve stopnje uspela v 4,24 %(2) , drugotožena stranka pa v 95,76 %(3). Drugotožena stranka je zato glede na njen uspeh upravičena do povračila priznanih stroškov postopka (ti znašajo 1.871,48 EUR) v višini 1.792,13 EUR.

11. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, ker jih tožnica ni priglasila (prvi odstavek 163. člena ZPP).

(1) Odločbe VS RS, opr. št. VIII Ips 107/2011 z dne 20. 12. 2011, VIII Ips 218/2010 z dne 7. 2. 2012, VIII Ips 191/2010 z dne 22. 11. 2011 in druge.

(2) (249,42+249,42+19,90+997,68)/35.731,33*100=4,24

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.