VDSS sklep Pdp 316/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-09-25

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Ruža Križnar Jager

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - absolutna bistvena kršitev postopka - razlogi o odločilnih dejstvih

Sodišče prve stopnje je najprej zavzelo stališče, da predstavlja izjava, ki jo je tožnik podal 1. 4. 2014, pisno odpoved pogodbe o zaposlitvi, nato pa je ugotovilo, da se je tožnik strinjal z odpovedjo, ki mu jo je podala tožena stranka. V nadaljevanju pa je sodišče prve stopnje zaključilo, da je bilo delovno razmerje med tožnikom in toženo stranko sporazumno prekinjeno oz. da je šlo za sporazum glede datuma prenehanja. Ker so razlogi o odločilnem dejstvu, tj. o načinu prenehanja pogodbe o zaposlitvi, med seboj v nasprotju, je podana absolutna bistvena kršitev z 14. točke

drugega odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba ima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se zavrne primarni tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je  redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožene stranke z dne 29. 4. 2014 nezakonita in se razveljavi, da delovno razmerje tožniku pri toženi stranki ni prenehalo dne 30. 4. 2014 in še traja, da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo, mu od 30. 4. 2014 dalje priznati vse pravice iz delovnega razmerja ter mu od 30. 4. 2014 do ponovne vzpostavitve delovnega razmerja obračunati še neizplačane plače za polni delovni čas v bruto znesku 2.114,29 EUR mesečno za posamezni mesec, od bruto zneska neizplačanih plač odvesti prispevke za socialno varnost, akontacijo dohodnine in druge prispevke po zakonu, neto zneske neizplačanih plač pa plačati tožniku skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zavrnilo je tudi zahtevek tožnika, da mu je tožena stranka dolžna povrniti njegove pravdne stroške z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka). Nadalje je zavrnilo podredni tožbeni zahtevek na ugotovitev, da je  redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožene stranke z dne 29. 4. 2014 nezakonita in se razveljavi, da delovno razmerje tožniku pri toženi stranki ni prenehalo dne 30. 4. 2014, temveč šele z dnem izdaje prvostopenjske sodbe, da mu je tožena stranka dolžna za čas od 30. 4. 2014 dalje do prenehanja delovnega razmerja z dnem izdaje prvostopenjske sodbe priznati vse pravice iz delovnega razmerja ter mu od 30. 4. 2014 dalje do prenehanja delovnega razmerja obračunati še neizplačane plače za polni delovni čas v bruto znesku 2.114,29 EUR mesečno za posamezni mesec, od bruto zneska neizplačanih plač odvesti prispevke za socialno varnost, akontacijo dohodnine in druge prispevke po zakonu, neto zneske neizplačanih plač pa plačati tožniku skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zavrnilo je tudi zahtevek za plačilo denarnega povračila zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja v višini 18 mesečnih plač v znesku 38.057,22 EUR bruto in za izplačilo neto zneska denarnega povračila z zakonskimi zamudnimi obrestmi ter  zahtevek tožnika, da mu je tožena stranka dolžna povrniti njegove pravdne stroške z zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP, tj. zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Poudarja, da ni pravilen zaključek sodišča prve stopnje, da iz izjave z dne 1. 4. 2014 izhaja, da odpoveduje pogodbo o zaposlitvi. Iz navedene izjave izhaja zgolj, da želi prekiniti specializacijo, da se bo prijavil na drug razpis za drugo področje, da je bil seznanjen, da bo po prekinitvi specializacije moral povrniti stroške in da bo toženo stranko o dokončnosti odločitve obvestil do 30. 4. 2014. Posledično uveljavlja obstoj absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 15. tč. drugega odstavka 339. člena ZPP, ker je v razlogih sodbe nasprotje med tem, kar se v razlogih sodbe navaja o vsebini izjave z dne 1. 4. 2014 in med samo to izjavo. Prav tako je v razlogih sodbe nasprotje med tem, kar se v razlogih sodbe navaja o vsebini redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 4. 2014 in med samo to odpovedjo. Uveljavlja tudi obstoj absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. tč. drugega odstavka 339. člena ZPP, ker so razlogi sodbe o odločilnih dejstvih nejasni in sami s seboj v nasprotju. Sodišče prve stopnje je najprej navedlo, da je tožnik dal odpoved pogodbe o zaposlitvi z izjavo z dne 1. 4. 2014, nato je navedlo, da se je strinjal z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožniku podala tožena stranka. V 6. tč. obrazložitve izpodbijane sodbe pa je celo navedlo, da je bilo delovno razmerje med tožnikom in toženo stranko sporazumno prekinjeno. Poudarja, da s toženo stranko ni sklenil sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, četudi je izjavil namero, da razmišlja o zamenjavi specializacije. Sporazumi o prenehanju delovnega razmerja se nikoli ne sklepajo v ustni obliki, temveč v pisni obliki. Tudi tožena stranka se je zavedala, da izjava z dne 1. 4. 2014 ni tak sporazum, saj sicer toženi stranki ne bi podala odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Navaja, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 4. 2014 nezakonita, saj ni bila dana iz krivdnih razlogov, ali iz razloga nesposobnosti, oz. v njej razlog sploh ni naveden in je že iz tega razloga nezakonita. Dejstvo, da se je kasneje zaposlil pri drugem delodajalcu v Republiki Hrvaški, ničesar ne dokazuje v zvezi z zakonitostjo odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožene stranke. Prav tako ne dokazuje, da je prišlo do sporazuma o prenehanju delovnega razmerja s toženo stranko. Navaja, da tudi iz samega ravnanja tožene stranke, ki je tožniku naknadno dala odpoved pogodbe o zaposlitvi, zoper katero je tožnik vložil tožbo, dokazuje, da pri izjavi z dne 1. 4. 2014 ni šlo za odpoved pogodbe o zaposlitvi s strani tožnika, saj sicer tožena stranka tožniku ne bi dala redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 4. 2014. Poudarja, da ni izpovedoval neskladno, saj dejansko ni nikoli podal izjave, da prekinja specializacijo. Podal je le izjavo z dne 1. 4. 2014, iz katere izhaja, da želi prekiniti specializacijo. Res je tudi, da tožnik ni sam napisal navedene izjave, saj jo je napisala tajnica, tožnik jo je le podpisal. Meni, da je nesprejemljiv zaključek sodišča prve stopnje, da je njegova izpoved neprepričljiva in da mu zato ne more verjeti tudi zato, ker ni želel odgovarjati na vprašanja pooblaščenke tožene stranke.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba, pri tem pa je na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Ob takšnem preizkusu je ugotovilo, da je  sodišče prve stopnje storilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

5. Sodišče prve stopnje je storilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj se izpodbijana sodba ne more preizkusiti, ker so razlogi o odločilnih dejstvih med seboj v nasprotju. Sodišče prve stopnje je najprej zavzelo stališče, da predstavlja izjava, ki jo je tožnik podal 1. 4. 2014 (priloga B3), pisno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Razlogovalo je, da iz izjave jasno izhaja tožnikova želja, da želi prekiniti pogodbo o specializaciji. Ob tem pritožbeno sodišče poudarja, da predmetne izjave ni mogoče interpretirati na navedeni način. Iz izjave izhaja, da tožnik želi prekiniti specializacijo za področje medicine dela, prometa in športa ter da bo o svoji dokončni odločitvi obvestil toženo stranko najkasneje do 30. 4. 2014. Sodišče prve stopnje je nato v nasprotju s svojo prejšnjo ugotovitvijo, da je sam tožnik podal odpoved pogodbe o zaposlitvi, ugotovilo, da se je tožnik strinjal z odpovedjo, ki mu jo je podala tožena stranka. Zavzelo je torej stališče, da je tožena stranka tožniku podala odpoved pogodbe o zaposlitvi. Nenazadnje pa je sodišče prve stopnje zaključilo, da je bilo delovno razmerje med tožnikom in toženo stranko sporazumno prekinjeno oz. da je šlo za sporazum glede datuma prenehanja, ker je ocenilo, da je tožena stranka pravilno razumela in razlagala izjavo tožnika, da naj bi želel, da mu delovno razmerje preneha najkasneje 30. 4. 2014, če prej ne bo sporočil drugega datuma.

6. Kot že omenjeno, je navedena izjava tožnika z dne 1. 4. 2014 jasna, izjavil je namreč, da bo toženo stranko o dokončnosti odločitve obvestil najkasneje do 30. 4. 2014. Tožena stranka do navedenega dne ni čakala, saj je tožniku 29. 4. 2014 podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi (priloga B6). Stališče prvostopenjskega sodišča, da je podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 4. 2014 dejansko pisni sporazum med strankama, je že na podlagi navedene izjave nepravilno. Pritožbeno sodišče še opozarja, da dejstvo, da je tožnik toženi stranki posredoval svojo ponudbo glede načina odplačevanja stroškov in dejstvo, da se je kasneje zaposlil pri drugem delodajalcu, ne more vplivati na presojo vprašanja nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

7. Kot izhaja iz navedenega so si razlogi o odločilnem dejstvu, tj. o načinu prenehanja pogodbe o zaposlitvi, ki jih je ugotovilo sodišče prve stopnje, med seboj v nasprotju, zaradi česar je podana zatrjevana absolutna bistvena kršitev z 14. tč drugega odstavka 339. člena ZPP, saj ima izpodbijana sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti. Sodišče prve stopnje govori namreč kar o treh načinih prenehanja pogodbe o zaposlitvi.

8. Na podlagi vsega navedenega je pritožbeno sodišče v skladu s prvim odstavkom 354. člena ZPP pritožbi tožnika ugodilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje  razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožbeno sodišče kršitve ne more samo odpraviti, saj sodbe sploh ne more preizkusiti. Sodišče prve stopnje bo moralo v ponovljenem postopku odpraviti očitano procesno kršitev in ponovno odločiti o postavljenem tožbenem zahtevku. Najprej se bo moralo odločiti o tem, na kakšen način je pogodba o zaposlitvi tožniku prenehala in če bo ugotovilo, da je bila tožniku podana odpoved pogodbe o zaposlitvi, bo moralo odločiti o njeni zakonitosti.

9. Na podlagi tretjega odstavka 165. člena ZPP je pritožbeno sodišče odločilo, da so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.