VDSS sodba Pdp 572/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2016-01-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tatjana Prebil (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - mobbing - trpinčenje na delovnem mestu - odškodninska odgovornost delodajalca

Pri toženi stranki je zaradi upada finančnega poslovanja (odpovedi nekaterih pogodb o opravljanju storitev čiščenja) prišlo do spremembe organizacije dela, zato je delo tožnice po pogodbi o zaposlitvi (čistilka) postalo nepotrebno. Tožena stranka je dokazala, da je obstajal utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga tožnici in da tožnici odpoved ni bila podana iz diskriminatornih razlogov (tožničina dolgotrajna bolniška odsotnost). Zato je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da tožnica pri toženi stranki ni bila niti trpinčena (saj so čistilke, in s tem tudi tožnica, delo lahko opravile v okviru rednega delovnega časa, imele so možnost izkoristiti odmor med delom) in nad njo tožena stranka tudi ni izvajala mobinga (neodziv nadrejene na tožničino SMS obvestilo o bolniškem staležu in njen odziv na tožničino sporočilo o materini smrti). Zato tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine zaradi trpinčenja na delovnem mestu ni utemeljen.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 31. 7. 2014 nezakonita in se razveljavi; da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati štiri bruto plače denarnega povračila, v znesku 3.400,00 EUR, zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi in 5.000,00 EUR odškodnine zaradi mobinga (točka I izreka). Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Zoper sodbo, razen v delu, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka, saj za to nima pravnega interesa, se pravočasno pritožuje tožnica iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena ZPP in predlaga, da pritožbeno sodišče njeni pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, oziroma podredno, da sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavi in vrne zadevo v tem obsegu sodišču prve stopnje v novo sojenje, toženi stranki pa naloži povrnitev pritožbenih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dna po preteku paricijskega roka dalje do plačila. Navaja, da je sodišče prve stopnje kršilo načelo kontradiktornosti, saj je zaslišalo vseh sedem prič, ki jih je predlagala tožena stranka, od petih predlaganih prič s strani tožnice pa ni zaslišalo nobene. Tožeča stranka je takoj po zavrnitvi njenega dokaznega predloga uveljavljala kršitev skladno z 286.b členom ZPP. Sodišče prve stopnje razlogov za zavrnitev teh dokaznih predlogov tudi v sodbi ni pojasnilo. Ker tožena stranka v spis ni predložila nobene listinske dokumentacije, ki bi izkazovala zatrjevano reorganizacijo dela in da so bili delavci seznanjeni s predloženim Pravilnikom proti spolnemu in drugemu nadlegovanju ter trpinčenju na delovnem mestu, je edini možni način, da tožnica dokaže svoje tožbene navedbe. Napačna je ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožena stranka dokazala, da je direktorica A.A. delavce 26. 4. 2014 seznanila s spremembami v reorganizaciji in razporeditvi delovnih mest, saj to ne izhaja iz zaslišanja direktorice, priče B.B., pa tudi ne iz zaslišanja ostalih prič. Tožena stranka pa tudi ni predložila nobenega listinskega dokaza. O odločilnih razlogih je tako nasprotje med tem, kar se nahaja v vsebini sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov in prepisov zvočnih posnetkov in med samimi temi listinami, zapisniki oz. prepisi, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. Iz izpovedi prič C.C., D.D. in E.E. ne izhaja, da bi jim bilo znano, da je delodajalec izgubljal posel. Tožena stranka tudi, kljub pozivom tožnice, v spis ni vložila odpovedi pogodb o zaposlitvi, ki naj bi jih bila pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi tožnici prisiljena podati drugim delavcem zaradi zmanjšanega obsega dela, kar dokazuje, da predhodnih odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnega razloga ni bilo. Zato je v zaključku sodišča prve stopnje, da iz navedb tožene stranke in izpovedi direktorice tožene stranke izhaja, da je tožena stranka iz poslovnega razloga odpovedala pogodbo o zaposlitvi še dvema drugima delavkama in sicer F.F. v januarju 2014 in G.G. v decembru 2014 (kar je po odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnici), podana bistvena kršitev določba pravdnega postopka iz 15. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. Iz evidenc, ki jih je v spis vložila tožena stranka, ne izhaja, da so bile tudi druge delavke odsotne z dela zaradi bolezni v enaki meri kot tožnica, zato tožnici tega dejstva ni bilo potrebno prerekati. Tožnica je bila med vsemi delavkami v letu 2014 najdlje bolniško odsotna, razen nje pa so bile po evidencah tožene stranke bolniško odsotne zgolj še tri delavke. Po prepričanju tožnice tako tožena stranka ni izkazala, da tožnice pri podaji odpovedi ni diskriminirala zaradi nezadovoljstva zaradi pogostih bolniških odsotnosti in ji zato podala odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka tudi ni izkazala, da zaposluje invalide in da se je tožnica pri njej zaposlila nazadnje. Glede na navedeno pa posledično ni pravilna tudi odločitev o stroških postopka. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) in na pravilno uporabo materialnega prava. Po izvedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, in tudi s pritožbo očitanih kršitev po 8. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP ne. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

- da je bila tožnica pri toženi stranki zaposlena na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas na delovnem mestu „čistilka II“ s polnim delovnim časom od 1. 4. 2012;

- da je direktorica tožene stranke delavce dne 14. 4. 2014 povabila na sestanek dne 26. 4. 2014 ob 8.00 uri, da jih seznani s potrebnimi informacijami in je na voljo za vsa morebitna vprašanja;

- da je tožena stranka tožnici dne 31. 7. 2014 redno iz poslovnih razlogov odpovedala pogodbo o zaposlitvi, ker je pri delodajalcu prišlo do spremenjene organizacije dela in racionalizacije stroškov poslovanja, zato pa je delo tožnice po pogodbi o zaposlitvi postalo nepotrebno;

- da je tožnica pravočasno vložila tožbo, s katero izpodbija redno odpoved pogodbe o zaposlitvi in zahteva plačilo denarnega povračila zaradi nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi v višini štirih bruto plač oziroma 3.400,00 EUR in plačilo odškodnine za mobing;

- da je tožena stranka upoštevala zakonska določila o postopku, vsebini in obliki redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga tožnici in sicer določbe Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013);

- da je bila tožnici odpoved podana iz utemeljenega razloga, saj je pri toženi stranki zaradi upada finančnega poslovanja (odpovedi nekaterih pogodb o opravljanju storitev čiščenja) prišlo do spremembe organizacije dela, zato tožnici odpoved ni bila podana iz diskriminatornih razlogov (tožničina dolgotrajna bolniška odsotnost);

- da tožnica pri toženi stranki ni bila niti trpinčena (saj so čistilke, in s tem tudi tožnica, delo lahko opravile v okviru rednega delovnega časa, imele so možnost izkoristiti odmor med delom) in nad njo tožena stranka tudi ni izvajala mobinga (neodziv nadrejene B.B. na tožničino SMS obvestilo o bolniškem staležu in njen odziv na tožničino sporočilo o materini smrti);

- da je zaradi tega tožbeni zahtevek tožnice neutemeljen, zato ga je sodišče prve stopnje zavrnilo.

6. Pritožbeno sodišče se z odločitvijo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu sodbe celoti strinja, v zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena, pa skladno s 1. odstavkom 360. člena ZPP le še dodaja:

7. Sodišče prve stopnje ni kršilo načela kontradiktornosti, s tem ko ni zaslišalo vseh s strani tožnice predlaganih prič. Na podlagi 287. člena ZPP lahko senat predlagane dokaze, za katere misli, da niso pomembni za odločbo, zavrne s sklepom, v katerem navede, zakaj jih je zavrnil. Predsednica senata je, kot je to razvidno iz zapisnika o prvem naroku za glavno obravnavo dne 23. 2. 2015 na l. št. 89, pojasnila, da bodo podrobnejši razlogi za zavrnitev dokaznih predlogov obrazloženi v pisni odločitvi sodišča, da pa je sodišče prepričano, da izvedeni dokazi zadoščajo za odločitev. Priče, ki niso bile zaslišane, in katerih zaslišanje je predlagala tožnica, razen H.H., so prav tako v delovnem razmerju pri toženi stranki kot priče, ki so bile zaslišane. K temu je sodišče prve stopnje v točki 8 obrazložitve sodbe dodalo še, da so odločilna dejstva z izvedenimi dokazi dokazana. Tudi po stališču pritožbenega sodišča z izvedbo ostalih dokaznih predlogov sodišče prve stopnje ne bi moglo drugače odločiti, zato je pritožba tožnice s tem v zvezi neutemeljena.

8. Tožnica je v spis predložila obvestilo tožene stranke, datirano z 14. 4. 2014, o tem da bo dne 26. 4. 2014 ob 8.00 uri v prostorih v I. sestanek, na katerem bodo delavce seznanili z zaključki tožene stranke glede organizacije in razporeditve delovnih mest (A15). Tako že iz te listine izhaja, da so se delavke tožene stranke imele možnost seznaniti s predvideno reorganizacijo, s tem pa je bilo zadoščeno tudi določbi 37. člena Kolektivne pogodbe med delavci in družbami drobnega gospodarstva (Ur. l. RS, št. 6/2000 in naslednji), saj je tožena stranka svoje delavce o spremembah v reorganizaciji in razporeditvi delovnih mest seznanila. Tako o odločilnih dejstvih s tem v zvezi v sodbi ni nasprotja med vsebino sodbe in vsebino listin, zato v pritožbi očitana kršitev 15. točke 2. odstavka 339. člena ZPP ni podana.

9. Kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, je tožena stranka dokazala upad finančnega poslovanja s finančnimi listinami za leta 2012, 2013 in 2014 ter z izpisi finančnega prometa za obdobji od 1. 1. 2013 do 31. 8. 2013 in od 1. 1. 2014 do  31. 8. 2014, prav tako pa je tudi dokazala, da so ji bile odpovedane tudi nekatere pogodbe o opravljanju storitev čiščenja. Vse navedeno so potrdile tudi direktorica tožene stranke in priči J.J. ter B.B.. Glede na navedeno niso pomembne pritožbene navedbe, da iz izpovedi prič C.C., D.D. in E.E. ne izhaja, da bi jim bilo znano, da je delodajalec izgubljal posel.

10. Dejstvo, da tožena stranka v postopku ni dokazala, da je pred redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga tožnici z dne 31. 7. 2014, pogodbo o zaposlitvi v mesecu januarju 2014 pogodbo o zaposlitvi odpovedala F.F., za odločitev v obravnavani zadevi ni pomembno, saj je bila tožnici pogodba o zaposlitvi odpovedana šest mesecev kasneje. Poleg tega pa iz izpovedi direktorice izhaja, da je v tem primeru šlo za prenos delavke na čistilni servis, ki je prevzel čiščenje objekta, po tem ko je bila ta storitev toženi stranki odpovedana. V  primeru prevzema delavca pa delodajalec prenosnik delavcu ne odpove pogodbe o zaposlitvi. Odpoved pogodbe o zaposlitvi za delavko G.G. pa je tožena stranka vložila v spis in se nahaja v prilogah B27. Tako je tudi v zvezi s tem pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb pravdnega postopka po 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP neutemeljen.

11. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da tožena stranka s predloženimi evidencami o odsotnosti delavk zaradi bolniškega staleža ni dokazala, da tožnice ni diskriminirala zaradi pogostih bolniških odsotnosti. Iz evidenc izhaja, da je bila v letu 2014 tožnica do dneva podaje odpovedi pogodbe o zaposlitvi odsotna 26 delovnih dni, D.D., ki ji pogodba o zaposlitvi ni bila odpovedana, 23 delovnih dni, medtem ko G.G., ki ji je bila pogodba o zaposlitvi odpovedana 5. 12. 2014, v letu 2014 ni bila na bolniškem staležu. Že iz tega je razvidno, da tožnici pogodba o zaposlitvi ni bila odpovedana zaradi pogostih bolniških odsotnosti, saj je, sicer kasneje tožena stranka pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga odpovedala delavki, ki v letu 2014 sploh ni bila na bolniškem staležu. Tako je tožena stranka dokazala, da ni kršila 6. člena ZDR-1.

12. Iz navedenega tako izhaja, da je tožena stranka tožnici pogodbo o zaposlitvi odpovedala iz utemeljenega razloga, ki onemogoča nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi (1. alineja 1. in 2. odstavek 89. člena ZDR-1). Pri tem pritožbeno sodišče poudarja, da je, kadar gre za individualno odpoved, v pristojnosti delodajalca, da se odloči kateremu delavcu bo podal odpoved pogodbe o zaposlitvi, in tožena stranka se je odločila, da bo pogodbo o zaposlitvi odpovedala tožnici, ki se je pri njej zaposlila med zadnjimi. V nasprotju z ugotovitvami sodišča prve stopnje in navedbami tožene stranke so tako pritožbene navedbe, da bi morala tožena stranka dokazati, da naj bi se tožnica pri njej zaposlila nazadnje.

13. Prav tako so neutemeljene pritožbene navedbe v zvezi s trpinčenjem oziroma mobingom na delovnem mestu, ki naj bi ga nad tožnico izvajali direktorica in delovodja B.B.. Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi direktorice in priče K.K. ugotovilo, da je bil Pravilnik proti spolnemu in drugemu nadlegovanju ter trpinčenju na delovnem mestu in v zvezi z delom, ki ga je sprejela tožena stranka 19. 3. 2012, delavkam na razpolago v pisarni direktorja tožene stranke. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenega dokaznega postopka pravilno zaključilo, da je tožena stranka dokazala, da tožnice ni trpinčila z odrekanjem pravice do izrabe odmora za malico in nalaganjem dodatnih nalog, ki jih kljub trudu in hitenju v delovnem času ne bi mogla pravočasno izpolniti, pravilna pa je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da direktorica in delovodja nad tožnico nista izvajali nedopustnega verbalnega nasilja ter ji odrekali pravico do plačanih prostih delovnih dni ob smrti matere s ponižujočimi opazkami. Glede na tak dokazni zaključek je neutemeljen pritožbeni očitek, da tožnica na kršitve tožene stranke v zvezi s trpinčenjem na delovnem mestu ni mogla odreagirati, ker s pravilnikom ni bila seznanjena. Zaključek sodišča prve stopnje, da tožena stranka tožnice ni obravnavala v nasprotju z določbo 4. odstavka 7. člena ZDR-1, je tako pravilen.

14. Kot izhaja iz navedenega je pritožbeno sodišče ugotovilo, da niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, zato je pritožba tožene stranke neutemeljena in jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (1. odstavek 351. člena ZPP v zvezi s 353. členom istega zakona).

15. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato skladno s 154. členom ZPP sama krije svoje pritožbene stroške.

Kolektivna pogodba med delavci in družbami drobnega gospodarstva člen 37. ZDR-1 člen 6, 89, 89/1, 89/1-1, 89/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.