VDSS sodba Pdp 214/2014
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2014-04-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), Samo Puppis (poroč.), Metod Žužek

mobing - trpinčenje na delovnem mestu - odškodnina - višina odškodnine - kaznovalna funkcija - varovanje dostojanstva delavca pri delu

V skladu s členom 45/3 ZDR je bil delodajalec delavcu v primeru trpinčenja odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava. Odškodnina za nepremoženjsko škodo po določbah civilnega prava nima kaznovalne funkcije. Šele 8. člen novega ZDR-1 je določil, da je namen denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo v primeru kršitve prepovedi diskriminacije ali trpinčenja na delovnem mestu tudi odvračanje delodajalca od ponovnih kršitev.

a) izpodbijana dopolnilna sodba delno spremeni tako, da se glasi:

„Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati 300,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22. 6. 2009 dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo, zahtevek za plačilo 3.100,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi pa se zavrne.“

b) izpodbijani del sodbe (II. točka izreka) delno spremeni tako, da se stroški, ki jih je dolžna tožeča stranka povrniti toženi stranki, znižajo na znesek 308,25 EUR (od zneska 383,59 EUR).

V preostalem se pritožbi zavrneta in se v nespremenjenem delu potrdita izpodbijana sodba in izpodbijana dopolnilna sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti del njenih pritožbenih stroškov v znesku 17,36 EUR, v 15 dneh po prejemu te sodbe, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi dalje do plačila, pod izvršbo. Tožena stranka sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka prvostopenjske sodbe (ki ni pod pritožbo) naložilo toženi stranki, da tožniku plača 500,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22. 6. 2009 dalje do plačila v 8 dneh in pod izvršbo. V II. točki izreka je naložilo tožniku, da je dolžan toženi stranki povrniti njene pravdne stroške v višini 383,59 EUR, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi, v 8 dneh in pod izvršbo. Z dopolnilno sodbo je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za plačilo 3.400,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22. 6. 2009 dalje do plačila, v 8 dneh in pod izvršbo.

Zoper zavrnitev tožbenega zahtevka v dopolnilni sodbi in zoper odločitev o pravdnih stroških (II. točka izreka sodbe) se iz pritožbenih razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava, smiselno pa tudi zaradi relativne bistvene kršitve določb postopka, pritožuje tožnik in predlaga spremembo zavrnilnega dela dopolnilne sodbe in povrnitev njegovih pravdnih stroškov oz. podredno razveljavitev dopolnilne sodbe in stroškovne odločitve v sodbi ter vrnitev zadeve v tem obsegu sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je bila v tem postopku že izdana pravnomočna vmesna sodba, s katero je bilo ugotovljeno, da je tožbeni zahtevek tožnika iz naslova odškodnine za mobbing po temelju utemeljen. Sodišče prve stopnje je s sodbo odločilo, da je dolžna tožena stranka tožniku izplačati odškodnino v višini 500,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, z dopolnilno sodbo pa je njegov višji tožbeni zahtevek (za plačilo 3.400,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) zavrnilo. Glede na uspeh strank v tem individualnem delovnem sporu je odločilo tudi o pravdnih stroških. Tožnik v pritožbi navaja, da se ne strinja z višino prisojene odškodnine, saj bi morala ta po eni strani pomeniti satisfakcijo za tožnika, po drugi strani pa primerno kazen za delodajalca, da se bo v bodoče vzdržal tovrstnih ravnanj. Prisojena odškodnina je prenizka. Sodišče prve stopnje je samo presojalo stopnjo negmotne škode, kar v načelu ni nezakonito, vendar tožnik meni, da bi jo moralo v konkretnem primeru oceniti s pomočjo izvedenca. Trpinčenje tožnika ni trajalo zgolj dva meseca, temveč več kot šest mesecev, zato je prisojena odškodnina občutno prenizka. Tožnik je prvič obiskal zdravnika v zvezi s trpinčenjem na delovnem mestu 27. 1. 2008 (pravilno 27. 12. 2008), vendar to ne pomeni, da ni že prej doživljal mobbinga. Priglaša pritožbene stroške.

Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev tožnikove pritožbe in potrditev izpodbijane odločitve sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano dopolnilno sodbo in odločitev o pravdnih stroških v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (tožnik bistvenih kršitev določb postopka iz 2. odstavka 3339. člena ZPP ne uveljavlja), ni storilo. Prav tako ni storilo relativne bistvene kršitve določb postopka iz 1. odstavka 339. člena ZPP v zvezi z 243. členom ZPP. Dejansko stanje je popolno in pravilno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je delno zmotno uporabilo materialno pravo.

Tožnik je v tem individualnem delovnem sporu od tožene stranke vtoževal odškodnino v višini 3.900,00 EUR zaradi mobbinga, ki ga je bil deležen pri toženi stranki. Sodišče prve stopnje je z vmesno sodbo opr. št. I Pd 915/2009 z dne 21. 6. 2012, ki je postala pravnomočna na podlagi sodbe VDSS opr. št. Pdp 810/2012 z dne 31. 1. 2013, s katero je bila pritožba tožene stranke zoper vmesno sodbo zavrnjena, ugotovilo, da je tožnikov tožbeni zahtevek po temelju utemeljen.

V nadaljevanju je sodišče prve stopnje odločalo še o višini odškodnine in tožniku s sodbo opr. št. I Pd 915/2009 z dne 2. 9. 2013 prisodilo odškodnino v višini 500,00 EUR in mu naložilo, da toženi stranki povrne njene pravdne stroške v višini 383,59 EUR. Z dopolnilno sodbo opr. št. I Pd 915/2009 z dne 14. 2. 2014 pa je v preostalem tožnikov tožbeni zahtevek, ki se je glasil na plačilo zneska 3.400,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22. 6. 2009 dalje, zavrnilo.

V zvezi z ugotovljeno višino pripadajoče odškodnine se je sodišče prve stopnje oprlo na dve izpovedbi tožnika, ki ju je podal v postopku pred sodiščem prve stopnje in na listinsko dokumentacijo, ki sta jo v spis vložili obe stranki, med katero se nahaja tudi kopija zdravstvenega kartona tožnika (A1). Na podlagi teh dokazov je zaključilo, da je tožnik zaradi negmotne škode upravičen do odškodnine v višini 500,00 EUR. Na podlagi izvedenih dokazov je ugotovilo, da je tožnik zaradi ravnanja tožene stranke trpel duševne bolečine, ki so se manifestirale kot tresenje, strah in vznemirjenost. Trajale so največ dva meseca, intenzivnejše pa so bile okoli dva tedna. Takoj po uvedbi terapije z anksiolitiki se je tožnikovo zdravstveno stanje in počutje izboljšalo. Tožnik zaradi tega ni bil v bolniškem staležu, kasneje odobreni bolniški stalež pa ni bil v vzročni zvezi z mobingom, temveč je bil po ugotovitvi sodišča prve stopnje posledica prehlada oz. viroze. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnik glede na duševne bolečine, njihovo trajanje in obseg, kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, upravičen do odškodnine v višini 800,00 EUR upoštevaje določbo 179/2 člena Obligacijskega zakonika (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadalj.), ki vsebuje tako načelo individualizacije odškodnine kot tudi načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine (podobno tudi sodba VDSS opr. št. Pdp 591/2013 z dne 28. 11. 2013).

Glede na to, da je sodišče prve stopnje v celoti sledilo izpovedbama tožnika o obstoju in trajanju duševnih bolečin in oblik njihove manifestacije oziroma podatkom zdravstvenega kartona tožnika ter na podlagi tega odločalo o višini odškodnine (ugotavljanje višine odškodnine za nepremoženjsko škodo pa je pravno vprašanje in stvar pravilne uporabe materialnega prava), je neutemeljeno pritožbeno zatrjevanje tožnika o relativni bistveni kršitvi določb postopka po členu 339/1 ZPP v zvezi s členom 243 ZPP, ker sodišče prve stopnje ni postavilo še izvedenca medicinske stroke v zvezi z ugotavljanjem obsega nepremoženjske škode (tožnik sicer te kršitve ni uveljavljal v skladu z členom 286.b ZPP).

Neutemeljena je nadalje pritožbena navedba tožnika, da bi morala imeti prisojena odškodnina tudi kazensko funkcijo za toženo stranko. V skladu s členom 45/3 Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.) je bil delodajalec delavcu v primeru trpinčenja odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava. Odškodnina za nepremoženjsko škodo po določbah civilnega prava pa nima kaznovalne funkcije. Šele 8. člen novega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/2013) je določil, da je namen denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo v primeru kršitve prepovedi diskriminacije ali trpinčenja na delovnem mestu tudi odvračanje delodajalca od ponovnih kršitev. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe tožnika o tem, da naj bi trpinčenje trajalo več kot 6 mesecev, saj tožnik tega v svojih izpovedbah ni navajal, iz dokaznega postopka pa izhaja, da so sporna ravnanja tožene stranke trajala od novembra 2008 dalje pa vse do izteka pogodbe o zaposlitvi za določen čas (torej do 8. 1. 2009 - B3). Ker je bila pritožba tožnika delno utemeljena, ji je pritožbeno sodišče delno ugodilo in toženi stranki naložilo, da tožniku izplača še odškodnino v znesku 300,00 EUR, kot to izhaja iz izreka te sodbe, v preostalem pa njegovo pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo izpodbijano odločitev sodišča prve stopnje (5. alineja člena 358 ZPP, člen 353 ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 2. odstavku 165. člena ZPP. Zaradi delne spremembe izpodbijane sodbe se je spremenil tudi uspeh strank v tem individualnem delovnem sporu. Uspeh tožnika tako znaša 20,50 %, uspeh tožene stranke pa 79,50 %. Glede na pravilno priznane in odmerjene stroške obeh strank po sodišču prve stopnje je tožnik upravičen do povrnitve dela njegovih pravdnih stroškov v višini 96,68 EUR, tožena stranka pa do povrnitve dela njenih pravdnih stroškov v višini 404,93 EUR. Po medsebojnem pobotanju pravdnih stroškov je tako dolžan tožnik toženi stranki povrniti del njenih pravdnih stroškov, nastalih v postopku pred sodiščem prve stopnje, v znesku 308,25 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Ker je tožnik s pritožbo delno uspel, mu je dolžna tožena stranka povrniti sorazmeren del njegovih pritožbenih stroškov. Glede na vrednost s pritožbo izpodbijanega dela sodbe (3.400,00 EUR) je tožnik s pritožbo uspel do 8,82 %. Tožnik je priglasil stroške nagrade za postopek po tarifni št. 3210 Zakona o odvetniški tarifi (ZOdvT, Ur. l. RS, št. 67/2008 in nadalj.) v znesku 253,53 EUR in 22 % DDV (tarifna št. 6007). Tožnik drugih pritožbenih stroškov ni priglasil. Z ozirom na že ugotovljeni uspeh tožnika s pritožbo mu je dolžna tožena stranka povrniti del njegovih pritožbenih stroškov v znesku 17,36 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Ker odgovor tožene stranke ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora, tožena stranka sama krije svoje stroške v zvezi odgovorom na pritožbo.

OZ člen 179, 179/2. ZDR člen 6a, 6a/1, 45, 45/3. ZDR-1 člen 8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.