VDSS sklep Pdp 567/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-11-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Samo Puppis

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - organizacijski razlog - ukinitev delovnega mesta - absolutna bistvena kršitev določb postopka - odškodninska odgovornost delodajalca - mobbing - trpinčenje na delovnem mestu - izvedba dokazov - obrazložitev zavrnitve dokazov

Sodišče je dolžno izvesti tiste dokaze, ki so pomembni za odločitev v konkretni zadevi (213. člen ZPP). Na podlagi določbe 278. člena ZPP sodišče z dokaznim sklepom sprejme ali zavrne dokazne predloge strank, pri čemer mora sodišče v sklepu, s katerim zavrne izvedbo dokaza, navesti, zakaj je predlagani dokaz zavrnilo (drugi odstavek 287. člena ZPP). Če tega ne stori v samem sklepu, je sodišče dolžno razloge za zavrnitev predlaganega dokaza pojasniti v končni odločbi. Sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, v zvezi pa s tem ni sprejelo nobenega sklepa, niti ni v sodbi navedlo, katerih dokazov ni izvedlo ter razlogov za to. Zato je podana zatrjevana bistvena kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo ter sodbo v izpodbijanem delu razveljavilo in vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

I. Pritožbi se ugodi in se sodba v izpodbijani I. in IV. točki razveljavi ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice:

- za ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 2. 2013 nezakonita in da pogodba z dne 16. 6. 2011 ni prenehala veljati ter je njena veljavnost trajala do dneva izdaje te sodbe;

- da je tožena stranka dolžna tožeči stranki od 23. 3. 2013 do izdaje sodbe priznati vse pravice iz pogodbe o zaposlitvi z dne 16. 6. 2011, kot da bi delala, vključno z mesečno plačo v bruto znesku 336,98 EUR za marec in nato v višini 1.415,31 EUR za vsak nadaljnji mesec do dneva izdaje sodbe, od tega bruto zneska izplačati ustrezne prispevke in akontacijo dohodnine ter nato ustrezni neto znesek plačati tožnici skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ter ji od 23. 3. 2013 priznati in izplačati vse pravice iz pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas;

- za plačilo odškodnine zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi v znesku 8.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, od vložitve tožbe dalje, ter za plačilo odškodnine iz naslova mobinga v znesku 9.990,66 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe dalje do plačila (I. točka izreka).

Toženi stranki je še naložilo, naj tožnici od 23. 3. 2013 obračuna bruto nadure v višini 318,96 EUR in ji po odbitku davka in prispevkov izplača neto znesek skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 1. 2013 dalje do plačila (II. točka izreka). Toženi stranki je naložilo tudi, naj tožnici obračuna premalo izplačano plačo za januar 2013 v bruto znesku 206,60 EUR ter ji po odbitku davka in prispevkov izplača neto znesek, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 2. 2013 dalje do plačila; obračuna premalo izplačano plačo za mesec februar 2013 v bruto znesku 169,85 EUR in po odbitku davka in prispevkov plača tožnici neto znesek skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 3. 2013 dalje do plačila; v presežku pa je tožbeni zahtevek zavrnilo (III. točka izreka). Tožnici je naložilo, naj toženi stranki povrne pravdne stroške v višini 2.023,05 EUR (IV. točka izreka).

2. Zoper I. in IV. točko sodbe pravočasno po pooblaščencu vlaga pritožbo tožnica. Zatrjuje, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev pravil pravdnega postopka s tem, da določenih predlaganih dokazov ni izvedlo, o tem pa ni sprejelo nobenega sklepa na koncu glavne obravnave, niti v sodbi, ki tudi nima ustrezne obrazložitve. V zvezi s tem zatrjuje kršitev pravice do kontradiktornosti in kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave RS. Sklicuje se na sodno prakso in strokovno literaturo ter zatrjuje, da mora sodišče zavrnitev dokaznega predloga obrazložiti, saj je v nasprotnem primeru stranki onemogočeno uresničevanje pravice do pritožbe. Zatrjuje bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke 339. člena ZPP in navaja dokaze, ki jih sodišče ni niti izvedlo niti zavrnilo. Dalje zatrjuje bistveno kršitev pravil pravdnega postopka, ker je sodišče prve stopnje izvedlo dokaz z izvedencem finančne stroke, kljub temu da dokazni predlog tožbene stranke ni bil ustrezno substanciran. Ponavlja, da izvedenec izvedenskega mnenja ne more izdelati, saj tožena stranka v spis ni pravočasno predložila vse potrebne dokumentacije za izdelavo izvedenskega mnenja. V zvezi s tem dokazom sodišču očita prekoračitev zgornje meje materialnega procesnega vodstva. Tožnica dalje zatrjuje bistveno kršitev določb postopka, ker je sodišče prve stopnje izvedlo narok kljub opravičeni odsotnosti pooblaščenca tožnice in ker sodišče prve stopnje ni izvedlo dokaza z novim izvedencem finančne stroke. Zatrjuje, da je pooblaščenec tožnice podal prošnjo za preložitev naroka zaradi nezmožnosti udeležbe takoj zatem, ko je ugotovil, da se obravnave ne bo mogel udeležiti, sodišče prve stopnje pa je prošnjo neutemeljeno zavrnilo in s tem zagrešilo kršitev določb postopka iz 8. alineje drugega odstavka 339. člena ZPP in kršilo 22. člen Ustave RS. Podaja številne pritožbene trditve, ki se nanašajo na nujnost postavitve novega izvedenca. Zatrjuje tudi zmotno uporabo materialnega prava in nepopolno in zmotno ugotovitev dejanskega stanja. Po njenem mnenju sodišče prve stopnje zmotno meni, da ekonomski razlog ni odločilen, v zvezi s tem pa se sklicuje na judikat Vrhovnega sodišča RS št. VIII Ips 245/2012 in druge. Meni, da sodišče prve stopnje svoje odločitve ne bi smelo opreti na izvedensko mnenje. Opozarja, da morajo biti organizacijski razlogi resnični, ne pa fiktivni. Nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje v 23. točki obrazložitve, da tožnica diskriminacije pri odpovedi ni zatrjevala in dokazala. Trdi, da je tožnica skozi celoten postopek trdila, da ji je bila odpoved dana prav iz razloga diskriminacije oziroma navideznega odpovednega razloga, in sicer takoj zatem, ko je tožnica utrpela škodo zaradi poplav, pri čemer je prek zastopnice tožene stranke sklenila zavarovalno polico, ki pa ni zagotavljala dogovorjenega varstva. Dalje navaja, da sodišče v sodbi opira svojo odločitev le na tiste dele izvedenih dokazov, ki govorijo v prid sodbi, do ostalih dokazov pa se ne opredeljuje, v zvezi s tem pa povzema dele izpovedi tožnice, zakonite zastopnice tožene stranke in različnih prič, ki po njenem mnenju potrjujejo njene trditve v postopku. Navaja, da na osnovi vseh teh pričevanj ni pravilna dokazna ocena sodišča, da se je leta 2012 pri toženi stranki drastično povečalo število odpovedanih zavarovalnih pogodb (stornacij) in da je število sklenjenih zavarovalnih pogodb drastično upadlo, ter da naj bi se zaradi tega zmanjšal obseg dela in višina prihodkov. Navaja, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj ni sledilo izpovedi edinih prič, ki sta glede tega vprašanja povsem nevtralni (A.A. in B.B.). Meni, da bi se sodišče prve stopnje moralo opredeliti tudi do dokazov, na katere ni oprlo svoje odločitve, tako bi moralo pojasniti, zakaj izpovedim določenih prič ni verjelo, drugim pa je. Zatrjuje kršitev 8. člena ZPP in posledično kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj zaradi pomanjkljive dokazne ocene pravilnosti izpodbijane odločitve ni mogoče preizkusiti. Po njenem mnenju ni mogoče slediti ugotovitvi sodišča, da ne dvomi, da je tožena stranka izpolnila dolžnost, določeno v tretjem odstavku 88. člena ZDR, saj po prepričanju tožnice ni jasno, kateri izvedeni dokazi naj bi to izkazovali, tako da sodbe v tem delu ni mogoče preizkusiti. Sklicuje se na trditve, da zanjo ustrezno delovno mesto pri toženi stranki zagotovo obstaja, saj v nasprotnem primeru ta ne bi drugim (tudi za določen čas zaposlenim) delavkam ponujala novih pogodbo o zaposlitvi. V zvezi s tem se sklicuje na predlagani dokaz s pozivom sodišča toženi stranki, naj predloži vse pogodbe o zaposlitvi, sklenjene v letu 2012 in 2013, iz katerih bi bilo razvidno zaposlovanje in prerazporejanje delavk ter sklepanje pogodb o zaposlitvi za polni delovni čas. Odpoved je po njenem mnenju nezakonita že zato, ker toženi stranki ni uspelo dokazati, da je dejansko preverila, ali je bilo tožnico mogoče zaposliti pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih. Nasprotuje tudi zavrnitvi zahtevka iz naslova mobinga in navaja, da je dokazno breme na strani delodajalca, delavec pa mora v sporu navesti dejstva, ki opravičujejo domnevo, da je delodajalec ravnal v nasprotju s svojimi obveznostmi in dopustil trpinčenje. Sklicuje se na svoje obširne navedbe, ki naj bi jih potrdile tudi priče (C.C. in B.B.), sklicuje pa se tudi na izpoved ostalih zaposlenih pri toženi stranki, ki so zaslišani kot priče potrdili, da so se dogajali konflikti nad tožečo stranko. Zatrjuje, da navedeno izhaja tudi iz medicinske dokumentacije, do predlagane postavitve izvedenca medicinske stroke pa se sodišče prve stopnje ni opredelilo. Sklicuje se na predložene listine, do katerih se sodišče prve stopnje ni opredelilo, prav tako pa po njenem mnenju ni upoštevalo obrnjenega dokaznega bremena. V zvezi s tem zatrjuje kršitev prvega odstavka 339. člena ZPP, tožena stranka pa po njenem mnenju ni uspela dokazati, da do trpinčenja na delovnem mestu ni prišlo in bi sodišče moralo zato zahtevku ugoditi. Nadalje navaja, da je nepravilna tudi odločitev glede plačila stroškov postopka, saj sodišče prve stopnje pri njihovi odmeri ni upoštevalo 5. točke 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe tako, da se zahtevkom tožnice ugodi, toženi stranki pa naloži plačilo stroškov tega postopka, podrejeno pa opravo obravnave pred sodiščem druge stopnje oziroma razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v novo sojenje, pri čemer naj se odredi, da se opravi nova glavna obravnava pred drugi senatom. Priglaša stroške pritožbe.

3. Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo po pooblaščenki pravočasno odgovarja in predlaga njeno zavrnitev. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, je utemeljena, kar bo obrazloženo v 11. in 12. točki obrazložitve tega sklepa, ne glede na to pa pritožbeno sodišče zaradi načela ekonomičnosti najprej odgovarja na nekatere pritožbene navedbe tožnice.

6. V predmetni zadevi je sodišče prve stopnje na podlagi določb Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 42/02 in nasl. – ZDR) odločalo o zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 5. 2. 2013 in o odškodnini za zatrjevano trpinčenje na delovnem mestu. V zvezi z odpovedjo je zavzelo stališča, da je podan tako organizacijski kot tudi ekonomski razlog, da podana odpoved ni bila podana iz drugih (nezakonitih) razlogov, ter da pri toženi stranki ni prišlo do trpinčenja na delovnem mestu, zato je zahtevke tožnice v zvezi z zatrjevano nezakonitostjo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ter zahtevek za plačilo odškodnine zaradi trpinčenja na delovnem mestu zavrnilo.

7. V zvezi s pritožbeno navedbo, da je sodišče prve stopnje zavzelo napačno stališče, da ekonomski razlog v predmetni zadevi ni odločilen, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da gre v predmetni zadevi za odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi organizacijskega razloga. Pravilno se je sklicevalo na sodno prakso, po kateri mora biti tak razlog resničen in ne le navidezen, delodajalcu pa ni treba opravičevati sprememb v načinu poslovanja in organizaciji dela ter dokazovati njihove potrebnosti in smotrnosti, saj tovrstnih poslovnih odločitev o racionalizaciji poslovanja in reorganizaciji z ukinitvijo določenih delovnih mest (razen glede njihovega dejanskega obstoja) sodišče ne presoja. Nebistveno je, če je sodišče prve stopnje pri citiranju judikatov zagrešilo kakšno napako, navedeno stališče sodišča prve stopnje pa tudi ni v nasprotju s sodno prakso, na katero se sklicuje tožnica v pritožbi.

8. Glede na to, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da utemeljen poslovni razlog predstavlja že spremenjena organizacija dela, ki jo je tožena stranka izvedla tako, da je delovne naloge drugače razporedila med zaposlene, je pravilno tudi zavzeto stališče, da pri odločanju o zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnici ni odločilnega pomena, ali in v kolikšni meri je prišlo pri toženi stranki do upada prihodkov in povečanja števila odpovedi zavarovalnih pogodb. Vzroki, zakaj je prišlo do ukinitve tožničinega delovnega mesta, za odločitev o zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz organizacijskega razloga niso pravno pomembni. Posledično so pravno nepomembne pritožbene navedbe, ki se nanašajo na (ne)obstoj ekonomskega razloga, to je upada dohodkov in povečanja števila stornacij zavarovalnih pogodb pri toženi stranki.

9. Tožnica v zvezi z ugotovitvijo sodišča, da ni zatrjevala (in dokazala) diskriminacije pri odpovedi, v pritožbi zatrjuje, da je skozi celoten postopek trdila, da ji je bila odpoved dana prav iz razloga diskriminacije. Ta pritožbena navedba je protispisna, saj tožnica niti v tožbi niti v kasnejših vlogah ali na narokih ni zatrjevala, da ji v zvezi s prenehanjem pogodbe o zaposlitvi ne bi bila zagotovljena enaka obravnava glede na narodnost, raso ali etnično poreklo, nacionalno in socialno poreklo, spol, barvo kože, zdravstveno stanje, invalidnost, vero ali prepričanje, starost, spolno usmerjenost, družinsko stanje, članstvo v sindikatu, premoženjsko stanje ali drugo osebno okoliščino v skladu s tem zakonom, predpisi o uresničevanju načela enakega obravnavanja in predpisi o enakih možnostih žensk in moških (6. člen ZDR). Drži, da je tožnica zatrjevala, da ji je bila odpoved dana zaradi navideznega razloga oziroma da je bil dejanski razlog za odpoved spor v zvezi z zavarovalnino zaradi škode, ki sta jo z možem utrpela zaradi poplav, vendar pa iz navedenih trditev ne izhaja, da bi bila tožnica diskriminirana glede na kakšno osebno okoliščino, sodišče prve stopnje pa je v okviru dokaznega postopka ugotavljalo okoliščine tudi v zvezi s tem zatrjevanim razlogom za odpoved, kolikor so za predmetni individualni delovni spor pravno pomembne.

10. Neutemeljena je tudi pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje pri odločanju o odškodnini zaradi trpinčenja na delovnem mestu napačno uporabilo določbo o dokaznem bremenu. Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da so bile trditve tožnice v zvezi z zatrjevanim psihičnim nasiljem v smislu groženj z odpovedjo in izolacije tožnice od preostalega kolektiva brez ustrezno konkretizirane oziroma substancirane dejstvene podlage, zato je pravilno izvajalo dokaze le v zvezi z dogodki, v zvezi s katerimi je tožnica zmogla trditveno breme, ki je na njeni strani.

11. Kot neutemeljeno je treba zavrniti tudi pritožbeno navedbo, da je sodišče prve stopnje nepravilno opravilo zadnji narok za glavno obravnavo, kljub temu, da je pooblaščenec tožnice predlagal njegovo prestavitev, ker se ga zaradi zdravstvenih razlogov ni mogel udeležiti. Skladno z določbo drugega odstavka 115. člena ZPP lahko sodišče preloži narok, če stranka, zakoniti zastopnik, pooblaščenec, priča ali izvedenec ne pride na narok zaradi zdravstvenih razlogov, le, če je bolezen ali poškodba nenadna in nepredvidljiva ter ji onemogoča prihod na sodišče ali sodelovanje na naroku. Oseba mora predložiti zdravniško opravičilo, izdano na obrazcu v skladu z zakonom, ki ureja zdravstveno varstvo. Pooblaščenec tožnice je sodišču prve stopnje predložil le potrdilo o upravičeni zadržanosti od dela, s tem pa ni izpolnil zakonske zahteve iz citirane določbe ZPP.

12. Pritožba pa utemeljeno opozarja, da sodišče prve stopnje ni sprejelo odločitve o zavrnitvi (s strani tožnice) predlaganih dokazov, ki jih v postopku dejansko ni izvedlo, ter da bi moralo navesti razloge, zakaj jih ni izvedlo. Sodišče je dolžno izvesti tiste dokaze, ki so pomembni za odločitev v konkretni zadevi (213. člen ZPP). Na podlagi določb 278. člena ZPP sodišče z dokaznim sklepom sprejme ali zavrne dokazne predloge strank, pri čemer mora sodišče v sklepu, s katerim zavrne izvedbo dokaza, navesti, zakaj je predlagani dokaz zavrnilo (drugi odstavek 287. člena ZPP). Če tega ne stori v samem sklepu, je sodišče dolžno razloge za zavrnitev predlaganega dokaza pojasniti v končni odločbi. Zavrnitev dokaznega predloga namreč lahko predstavlja kršitev pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, kadar razlogi za takšno odločitev niso upravičeni oziroma ustavno sprejemljivi. Ali je bila storjena ta kršitev, pa stranka ne ve, dokler sodišče takšne odločitve ne obrazloži. Sodišče prve stopnje lahko izvedbo predlaganega dokaza zavrne le tedaj, ko so za to podani sprejemljivi in ustavno dopustni razlogi. Ali takšni razlogi obstajajo, pa morajo biti razvidno, bodisi iz obrazloženega sklepa o zavrnitvi dokaznega predloga, bodisi iz obrazložitve končne odločbe. Na ta način je namreč stranki, katere dokazni predlog je bil zavrnjen, dana možnost, da ugotovi razloge, na katerih temelji zavrnitev dokaznega predloga in jih z morebitno vložitvijo pritožbe napade (prim. sklep Vrhovnega sodišča RS št. VIII Ips 144/2013 z dne 10. 12. 2014).

13. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, pa v zvezi s tem ni sprejelo nobenega sklepa, niti ni v sodbi navedlo, katerih dokazov ni izvedlo ter razlogov za to. Glede na to je podana zatrjevana bistvena kršitev določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in je bilo že zato treba sodbo v izpodbijanem delu razveljaviti in vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek (354. člen ZPP). Pritožbeno sodišče predlogu za odreditev oprave obravnave pred drugim senatom ni sledilo (356. člen ZPP). Tožnica kot razlog za to navaja, da temu senatu enostavno ne more več zaupati, razlogov za svoje nezaupanje pa ne pojasni izrecno. Zgolj nezaupanje stranke v delo sodnega senata oziroma sodnika v predmetni ni zadosten razlog za predlagano predodelitev zadeve drugemu senatu. Pritožbeno sodišče ne vidi razlogov, da bi ravnalo skladno s pooblastilom iz 356. člena ZPP, še posebej pa to ne bi bilo smotrno glede na obsežnost že izvedenih dokazov ter dosedanjo dolgotrajnost postopka.

14. V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje moralo na podlagi 213. člena ZPP presoditi, ali je treba izvesti neizvedene dokaze, na katere v pritožbi navaja tožnica, če pa bo dokazne predloge zavrnilo, bo moralo skladno z določbo drugega odstavka 287. člena ZPP navesti razloge za njihovo zavrnitev. V sodbi bo moralo zavzeti tudi stališče do obveznosti tožene stranke iz tretjega odstavka 88. člena ZDR, da ponudi tožnici sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih, glede na trditve tožnice, da je bila določena delavka pri toženi stranki najprej zaposlena za 4 ure, nato pa za 8 ur, pri čemer naj bi navedene 4 ure pomenile ravno prevzemanje dela tožnice. V sodbi bo moralo pojasniti, zakaj je sledilo izvedenim dokazom, ki potrjujejo odločilna dejstva, ter navesti, zakaj nasprotnim dokazom ni sledilo. Pri odločanju o plačilu stroškov postopka bo moralo upoštevati tudi določbo 5. točke 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/04 in nasl. – ZDSS-1), ki je (kot pravilno opozarja pritožba) pri odločanju o stroških v izpodbijani sodbi ni upoštevalo.

15. Ker je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe razveljavilo, se do drugih pritožbenih navedb tožnice ne opredeljuje.

16. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se v skladu z določbo tretjega odstavka 165. člena ZPP pridrži za končno odločbo.

ZPP člen 115, 115/2, 213, 278, 278/2, 339, 339/2, 339/2-8. ZDR člen 6, 88, 88/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.