VDSS sodba Pdp 301/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-06-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Biserka Kogej Dmitrovič (preds.), Samo Puppis (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - organizacijski razlog - reorganizacija dela

Tožena stranka je izvedla reorganizacijo z zmanjšanjem števila izvajalcev na delovnem mestu „gradbeni tehnik - visoke in inženirske gradnje“ (ki je zasedal tožnik), s čimer je prišlo do racionalizacije delovnega procesa z zmanjšanjem števila zaposlenih delavcev. Za reorganizacijo se je tožena stranka odločila zato, ker je imela organizacijska enota visokih gradenj v letu 2014 bistveno manj prihodkov kot v letu 2013 in negativne poslovne izide. Zaradi zmanjšanja obsega gradbišč pa je prenehala potreba po delu tožnika pod pogoji iz njegove pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka je tako dokazala, da je obstajal utemeljen poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku po prvi alineji prvega odstavka 89. člena ZDR-1. Zato je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z dne 23. 6. 2014, za ugotovitev, da ima tožnik pri toženi stranki sklenjeno delovno razmerje za nedoločen čas in da mu ne bo prenehalo z dnem 23. 8. 2014, da ga je dolžna tožena stranka pozvati nazaj na delo v delovno razmerje za nedoločen čas na delovno mesto „gradbeni tehnik - visoke in inženirske gradnje“, da mu je dolžna obračunati bruto plače, odvesti davke in prispevke in mu izplačati vse zapadle neto zneske plače od prenehanja delovnega razmerja do ponovne reintegracije, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi in da mu je dolžna povrniti pravdne stroške, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka izpodbijane sodbe). Poleg tega je odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka izpodbijane sodbe).

2. Zoper navedeno sodbo (smiselno pa zoper njen zavrnilni del) se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik in predlaga pritožbenemu sodišču, da njegovi pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da njegovemu zahtevku ugodi v celoti, vse stroške tega postopka (vključno s pritožbenimi) pa naloži v plačilo toženi stranki, oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je tožnik v tem postopku zatrjeval, da je delovno razmerje zaradi poslovnega razloga prenehalo le njemu, drugi delavec, na katerega se sklicuje tožena stranka, ki naj bi mu prav tako prenehalo delovno razmerje iz poslovnega razloga, pa je v letu 2014 bival v tujini. Navedeni delavec ni opravljal del in nalog pri toženi stranki, zgolj formalno mu je na podlagi dogovora s toženo stranko prenehalo delovno razmerje, zato ni mogoče šteti, da naj bi tako kot tožnik postal presežni delavec in bi za toženo stranko predstavljal racionalizacijo. V zvezi s tem je tožnik predlagal tudi določene dokaze, ki pa jih sodišče prve stopnje ni izvedlo. Sledilo je zgolj izpovedbam dveh zaslišanih prič tožene stranke, njuno pričanje pa je bilo pričakovano in izključno v interesu tožene stranke. Število gradbišč se je sicer zmanjšalo (o tem sta izpovedovali tudi navedeni priči), vendar pa se obseg dela ni zmanjšal. Pri toženi stranki je prišlo do novih zaposlitev (delovodij), ki so povsem ustrezna delovnemu mestu za tožnika. Enako velja za delovno mesto kalkulacij. Tožnik je predlagal tudi, da sodišče prve stopnje pridobi sistemizacijo od tožene stranke, vendar pa sodišče prve stopnje navedenega ni storilo. Iz obeh organigramov, ki jih je tožnik pridobil za potrebe tega postopka, izhaja, da se število delovnih mest in zaposlenih pri toženi stranki ni zmanjšalo. Meni, da bi bilo potrebno izpodbijano sodbo razveljaviti že zaradi bistvenih kršitev določb postopka, saj bi moralo sodišče prve stopnje izvesti vse predlagane dokaze, vendar pa jih je kot nepotrebne zavrnilo. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev pritožbe tožnika in potrditev izpodbijanega dela sodbe prvostopenjskega sodišča.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo tistih bistvenih kršitev določb postopka, ki jih tožnik navaja v pritožbi in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je popolno in pravilno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je sprejelo tudi materialnopravno pravilno odločitev.

6. Neutemeljena je smiselno zatrjevana pritožbena navedba tožnika o bistveni kršitvi določb postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 213. člena ZPP, v okviru katere tožnik očita sodišču prve stopnje, da ni izvedlo vseh dokazov za ugotovitev odločilnih dejstev. Pritožbeno sodišče po vpogledu v spisovno dokumentacijo ugotavlja, da je tožnik poleg svojega zaslišanja oziroma zaslišanja tožene stranke le opisno predlagal zaslišanje prič, katerih imena in naslovi naj bi bili sodišču posredovani naknadno, ne da bi dokazni predlog v zvezi s temi pričami ustrezno substanciral. Ob upoštevanju navedenega in ker podatkov o pričah, ki naj bi jih sodišče prve stopnje zaslišalo, ni podal niti do zaključka glavne obravnave, sodišču prve stopnje neutemeljeno očita zgoraj omenjeno relativno bistveno kršitev določb postopka. Prav tako je neutemeljen ta pritožbeni očitek v zvezi s pribavo listinske dokumentacije, ki jo je predlagal tožnik in ki naj bi jo v spis vložila tožena stranka. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje že v dokaznem sklepu podrobno obrazložilo razloge, zaradi katerih je ostale dokazne predloge tožnika kot nepotrebne zavrnilo (obrazložilo je zavrnitev vsakega od posameznih dokazov, ki jih je predlagal tožnik in ki v postopku pred sodiščem prve stopnje niso bili izvedeni). Z obrazložitvijo zavrnitve predlaganih dokazov v celoti soglaša tudi pritožbeno sodišče, pritožbene navedbe tožnika v zvezi s tem pa so neutemeljene. Ker za presojo zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožniku iz poslovnega razloga, sprememba akta o sistemizaciji ni bistvena (ta redna odpoved je bila podana tožniku zaradi zmanjšanja potrebe po delu zaposlenih in ne zaradi ukinitve tožnikovega delovnega mesta), tudi pribava Pravilnika o sistemizaciji ne bi vplivala na pravilno odločitev sodišča prve stopnje o tem, da je tožena stranka tožniku zakonito podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Iz enakih razlogov sodišču prve stopnje tudi ni bilo potrebno opraviti poizvedb pri ZZZS o številu zaposlenih pri toženi stranki od 20. 6. 2014 dalje. Ker je bilo v postopku ugotovljeno, da predstavlja delovno mesto „vodja delovišča“ višjo funkcijo, kot pa jo je pri toženi stranki opravljal v okviru svojega delovnega mesta tožnik (tožnik je bil zaposlen na delovnem mestu „gradbeni tehnik - visoke in inženirske gradnje“) sodišču prve stopnje tudi ni bilo potrebno pridobivati akta o tem, kdo je vodja gradbišča v zvezi s projektom A.. Ker je bilo v postopku ugotovljeno tudi, da tožena stranka z nobenim od delavcev, ki so sklenili pogodbe o zaposlitvi, ni sklenila pogodbe o zaposlitvi za delovno mesto, za katerega je imel sklenjeno pogodbo o zaposlitvi tožnik, sodišču prve stopnje prav tako ni bilo potrebno od tožene stranke pribavljati pogodb o zaposlitvi za delavce B.B., C.C., D.D. in ostale, kot je to predlagal tožnik.

7. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da je bila tožniku dne 23. 6. 2014 vročena redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga (B2), zato ker je tožena stranka ugotovila, da je prenehala potreba po njegovem delu. Pri toženi stranki je prišlo do zmanjšanja števila gradbišč v letu 2014 v primerjavi z letom 2013 (v letu 2013 je imela tožena stranka odprtih 16 gradbišč, v letu 2014 pa le še 8 gradbišč, od tega v času podaje redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi le 6 delujočih gradbišč). Pred redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi je tožnik opravljal dela in naloge na gradbišču E., ta projekt pa je bil zaključen v maju 2014. Ker je tožena stranka ugotovila, da zaradi zmanjšanja obsega gradbišč ne potrebuje dela tožnika pod pogoji iz njegove pogodbe o zaposlitvi (kot je bilo že ugotovljeno je tožnik delal na delovnem mestu „gradbeni tehnik - visoke in inženirske gradnje“), mu je podala sporno redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka dejansko izvedla reorganizacijo z zmanjšanjem števila izvajalcev na delovnem mestu „gradbeni tehnik - visoke in inženirske gradnje“, s čimer je prišlo do racionalizacije delovnega procesa z zmanjšanjem števila zaposlenih delavcev. Za reorganizacijo se je tožena stranka odločila zato, ker je imela organizacijska enota visokih gradenj v letu 2014 bistveno manj prihodkov in negativne poslovne izide kot v letu 2013.

8. Ker je torej prvostopenjsko sodišče na podlagi pravilne dokazne ocene prepričljivo ugotovilo, da je dejansko prenehala potreba po delu tožnika pod pogoji iz njegove pogodbe o zaposlitvi, je utemeljeno zavrnilo njegov tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev sporne redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, posledično pa tudi njegov reintegracijski in reparacijski tožbeni zahtevek.

9. Tožnik se v pritožbi sklicuje tudi na po njegovem mnenju zmotno ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožena stranka podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi še nekemu drugemu delavcu. Navedeno po stališču pritožbenega sodišča niti ni bistveno za odločitev o utemeljenosti njegovega tožbenega zahtevka, saj je bilo v postopku jasno ugotovljeno, da je prenehala potreba po tožnikovem delu iz pogodbe o zaposlitvi. Tudi, če bi držala ugotovitev tožnika, da je tožena stranka samo njemu podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, to ne bi vplivalo na pravilnost odločitve prvostopenjskega sodišča o tem, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo tožnik v tem postopku izpodbija, zakonita, ker je prenehala potreba po njegovem delu.

10. Po zaključku pritožbenega sodišča je neutemeljen tudi pritožbeni očitek tožnika glede izpovedb prič F.F. in G.G., ki naj bi izpovedovali pristransko. Navedena delavca, ki sta bila tožniku nadrejena, sta jasno opisala situacijo, v kateri se je znašla tožena stranka v letu 2014, poleg tega pa je tožena stranka dokumentirala tudi obseg projektov v letih 2013 in 2014 (B9 - B14). Ti dokazi nudijo oporo ugotovitvi prvostopenjskega sodišča, da je pri toženi stranki dejansko prišlo do zmanjšanja obsega poslovanja, kar je imelo za posledico tudi redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki jo je tožena stranka podala tožniku.

11. V zvezi s pritožbeno navedbo tožnika, da se obseg dela poslovanja pri toženi stranki ni zmanjšal, pritožbeno sodišče zaključuje, da je zmanjšanje obsega dela razvidno že iz podatkov o gradbiščih in številu gradbišč, ki jih je tožena stranka predložila prvostopenjskemu sodišču (zmanjšanje obsega poslovanja sta sicer potrdili tudi zgoraj omenjeni priči). Za zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tudi ni pogoj formalna ukinitev delovnega mesta, kar bi smiselno izhajalo iz tožnikovih pritožbenih navedb. Ker Zakon o delovnih razmerjih (ZDR-1; Ur. l. RS, št. 21/2013) ne predvideva več obveznosti delodajalca, da je ob podaji redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi dolžan preveriti, če je delavca mogoče zaposlitvi pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih, oziroma če ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja, oziroma prekvalificirati za drugo delo, so pritožbene navedbe tožnika v zvezi z možnostjo zaposlitve na drugem ustreznem delu nebistvene. Razen tega je bilo v postopku tudi ugotovljeno, da tožena stranka z drugim ustreznim delovnim mestom, ki bi ga lahko ponudila tožniku, ni razpolagala. Tožnik se neutemeljeno sklicuje na organigrama, ki jih je vložil v spis (A2), saj iz njih ne izhaja, da je tožena stranka zaposlovala delavce na delovnem mestu, kot je bilo tožnikovo in kar je ugotovilo tudi prvostopenjsko sodišče. Poleg tega je bilo v postopku ugotovljeno, da pomenijo skupine v omenjenih organigramih hierarhično razvrstitev znotraj tožene stranke (razmerje nadrejenosti in podrejenosti delavcev), ne pa stopenj izobrazbe.

12. Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče tožnikovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam krije svoje stroške pritožbenega postopka. Pritožbeno sodišče o pritožbenih stroških tožene stranke ni odločalo, ker jih ta ni priglasila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.