VDSS sodba Psp 55/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-05-07

Elizabeta Šajn Dolenc (preds.), Jože Cepec (poroč.), Nada Perić Vlaj

lastnost zavarovanca - ugotovitev lastnosti zavarovanca - pravnomočnost - delovni spor - pravnomočno ugotovljeno delovno razmerje - sprememba lastnosti zavarovanca za nazaj

Tožnik se je po nezakonitem prenehanju delovnega razmerja vključil v obvezno zavarovanje na podlagi 15. člena ZPIZ-1 kot samostojni podjetnik, naknadno pa je bilo za obdobje tega zavarovanja (s sodno poravnavo v delovnem sporu) vzpostavljeno pravno razmerje (delovno razmerje), ki je podlaga za obvezno zavarovanje po 13. členu ZPIZ-1 in ima prednost pred vsemi drugimi podlagami. Zato se v primeru, ko je za isto obdobje naknadno vzpostavljena nova podlaga za zavarovanje in to s pravnomočno sodbo sodišča oziroma s sodno poravnavo, ni mogoče sklicevati na pravnomočno urejeno pravno razmerje, v katerega ni mogoče posegati. Ker je bil tožniku s sodno poravnavo priznan obstoj delovnega razmerja brez prekinitve, kar pomeni obstoj pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, ima tožnik v skladu s 1. alinejo 47. člena ZMEPIZ pravico do priznanja lastnosti zavarovanca po tej podlagi tudi v spornem obdobju.

I. Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijani I. in III. točki izreka spremeni tako, da se glasi:

„1. Odločbi tožene stranke št. ... z dne 3. 6. 2013 in v 2. odstavku odločba št. ... z dne 15. 2. 2013 se odpravita.

2. Ugotovi se, da ima tožnik v obdobju od 5. 11. 2009 do 6. 11. 2012 lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja.

3. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 447,00 EUR v 15 dneh pod izvršbo.“

II. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške pritožbe v višini 490,56 EUR.

1. Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo tožbeni zahtevek po odpravi odločb tožene stranke št. ... z dne 3. 6. 2013 in v 2. odstavku odločbe št. ... z dne 15. 2. 2013 ter ugotovitev, da ima tožnik lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja na podlagi člena 13 ZPIZ-1 na A. v obdobju od 5. 11. 2009 do 6. 11. 2012 (I. točka izreka) ter sklenilo, da se postopek v delu, ko tožnik uveljavlja plačilo prispevkov za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje, plačanih na podlagi določil 1. odstavka 15. člena ZPIZ-1 za obdobje od 5. 11. 2009 do 6. 1. 2012, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posameznega zneska prispevka za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje dalje, to je od 16. dne v mesecu za pretekli mesec, do plačila, vse v roku 15 dni pod izvršbo (II. točka izreka) ter sklenilo, da tožnik sam nosi svoje stroške postopka (III. točka izreka). Ugotovilo je, da je A. na podlagi sklenjene sodne poravnave tožniku poravnalo bruto plače za čas od 12. 5. 2009 do 6. 11. 2012 ter ustrezne prispevke in davke v posledici delovnega spora, ki se je pri Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani vodil pod opr. št. I Pd 391/2012 in je bila dne 6. 11. 2012 sklenjena sodna poravnava. A. je toženki predlagalo, da se v postopku za tožnika ugotovi lastnost zavarovanca za čas od 12. 5. 2009 do 6. 11. 2012 iz naslova delovnega razmerja pri A.. Tožnik je od 5. 11. 2009 dalje opravljal dejavnost kot s.p. in bil iz tega naslova tudi prijavljen v zavarovanje. Prvostopenjsko sodišče je štelo, da je v spornem obdobju bila s strani tožnika vložena prijava v zavarovanje in da je tožnik v skladu z Zakonom o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur. l. RS, št. 81/2000 s spremembami, v nadaljevanju: ZMEPIZ) imel lastnost zavarovanca pravilno urejeno na podlagi 1. odstavka 15. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami - v nadaljevanju: ZPIZ-1). To, da je tožnik v delovnem sporu uspel in, da v kolikor ne bi prišlo do nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi, bi bil tožnik obvezno zavarovan iz naslova delovnega razmerja, ne vpliva na to, da je imel tožnik v tem obdobju pravno urejen status zavarovanca pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Status, urejen s pravnomočno odločbo pa je mogoče odpraviti, razveljaviti ali spremeniti le v primerih in po postopku, določenih z zakonom, ki ne more imeti učinka za nazaj. Pri tem se lastnost zavarovanca na podlagi 1. odstavka 15. člena ZPIZ-1 pridobi ne z odločbo, temveč s samim vpisom v poslovni register.

2. Zoper odločitev v I. in III. točki izreka se pritožuje tožnik. Meni, da mu je potrebno za sporno obdobje priznati lastnost zavarovanca iz naslova delovnega razmerja. Pri tožniku je s podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca prišlo do tega, da je praktično čez noč ostal brez zaposlitve in posledično brez socialnega varstva, zato je za svojo socialno varnost sam poskrbel, sočasno pa je izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi izpodbijal in s sklenitvijo poravnave dosegel, da je delodajalec dolžan za sporno obdobje poravnati tudi vse prispevke za obvezna socialna zavarovanja iz naslova delovnega razmerja. S sklenjeno poravnavo je prišlo do sanacije nezakonitega stanja, povzročenega z odpovedjo tožnikove pogodbe o zaposlitvi. Šteje se, da je bilo delovno razmerje vzpostavljeno za nazaj in sta tako istočasno obstajali dve različni zavarovalni razmerji. Tožnik je za sporno obdobje izpolnil pogoje za vključitev v obvezna socialna zavarovanja po dveh različnih podlagah in ga je tako potrebno v skladu z določilom 25. člena ZPIZ-1 zavarovati po tisti podlagi, ki je v ZPIZ-1 navedena pred drugimi podlagami. V kolikor bi se štelo, da v primeru obstoja dveh zavarovalnih razmerij, za nazaj ni mogoča sprememba zavarovalne podlage, na osnovi katere gre posamezniku lastnost zavarovanca, bi prišlo do situacije, ko bi bila določila ZMEPIZ v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije. Gre za situacije, ko je delavcem nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi in ko sprožijo delovni spor, v vmesnem obdobju pa ti delavci niso pasivni in poskrbijo na vse možne načine za svojo socialno varnost in za čas trajanja delovnega spora o nezakonitem prenehanju delovnega razmerja, si uredijo status in plačujejo prispevke za obvezna socialna zavarovanja. V takšnih primerih mora ugotovitev obstoja delovnega razmerja za nazaj, obenem za nazaj sanirati tudi lastnost zavarovanca in sicer tako, da se jim prizna status zavarovanca iz naslova delovnega razmerja. Priglaša pritožbene stroške.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v obsegu, kakor ga določa 2. odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami). Pri tem preizkusu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ob sicer dovolj ugotovljenem dejanskem stanju in ne da bi zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, napačno uporabilo materialno pravo.

5. Zavarovalno razmerje nastane na podlagi zakona z vzpostavitvijo pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje (2. odstavek 7. člena ZPIZ-1). Podobno določbo vsebuje tudi 2. odstavek 45. člena ZMEPIZ, ki določa, da zavarovalno razmerje nastane po zakonu takoj, ko je vzpostavljeno pravno razmerje, ki je podlaga za zavarovanje. Zavarovanec po 8. členu ZPIZ-1 je oseba, ki v skladu s tem zakonom obvezno ali prostovoljno vključena v pokojninsko in invalidsko zavarovanje.

6. Iz ugotovljenega dejanskega stanja izhaja, da je bil tožnik od 1. 8. 2006 do 11. 5. 2009 vključen v obvezno zavarovanje iz naslova delovnega razmerja na A. (v nadaljevanju: A.), kjer mu je nezakonito prenehalo delovno razmerje, kar je tožnik uspešno izpodbijal v delovnem sporu. Od 5. 11. 2009 dalje je bil obvezno zavarovan iz naslova opravljanja samostojne dejavnosti po 1. odstavku 15. člena ZPIZ-1. S sodno poravnavo, sklenjeno pred Delovnim in socialnim sodiščem v Ljubljani pod opr. št. I Pd 391/2012 z dne 6. 11. 2012 sta se A. in tožnik B.B. dogovorila, da je A. dolžno tožniku obračunati bruto plače za čas od 11. 5. 2009 do 6. 11. 2012, poravnati prispevke in davke ter izplačati nadomestilo neto zneska tožniku, nadalje izplačati pripadajoči regres za letni dopust za leto 2010, 2011 in 2012 ter odškodnino v višini sedmih mesečnih bruto plač.

7. Iz sklenjene sodne poravnave izhaja, da je bil tožnik v delovnem razmerju na A. tudi v spornem obdobju. A. je na podlagi delovnega razmerja tožniku za čas od 11. 5. 2009 do 6. 11. 2012 izplačalo plače in tudi poravnalo davke in prispevke ter tožniku izplačalo pripadajoči regres za letni dopust. Gre za plačila za delo, ki izvirajo iz naslova delovnega razmerja. Tožniku je delovno razmerje pri A. 12. 5. 2009 nezakonito prenehalo.

8. Delovno razmerje, ki je pravno razmerje, na podlagi katerega nastane zavarovalno razmerje, je bilo prekinjeno s prenehanjem veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, vendar ne s pravnomočno odločitvijo, saj je tožnik vložil tožbo in v delovnem sporu uspel. Iz sklenjene sodne poravnave jasno izhaja, da pravno razmerje ni bilo prekinjeno in da je tožnik pri A. bil v delovnem razmerju ves čas od sklenitve dalje, torej tudi v spornem obdobju.

9. V obravnavani zadevi je pri tožniku s sodno poravnavo priznan obstoj delovnega razmerja, brez prekinitve, kar pomeni obstoj pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje. Zato ima tožnik v skladu s 1. alinejo 47. člena ZMEPIZ pravico do priznanja lastnosti zavarovanca po tej podlagi tudi v spornem obdobju od 5. 11. 2009 do 6. 11. 2012.

10. Res je, da se je tožnik po nezakonitem prenehanju delovnega razmerja vključil v obvezno zavarovanje na podlagi 15. člena ZPIZ-1, kot samostojni podjetnik, naknadno pa je bilo za obdobje tega zavarovanja vzpostavljeno pravno razmerje, ki je podlaga za obvezno zavarovanje po 13. členu ZPIZ-1 in ima prednost pred vsemi drugimi podlagami. Zato se v primeru, ko je za isto obdobje naknadno vzpostavljena takšna nova podlaga za zavarovanje in to s pravnomočno sodbo sodišča oziroma s sodno poravnavo, ni mogoče sklicevati na pravnomočno urejeno pravno razmerje, v katerega ni mogoče posegati (tako tudi Vrhovno sodišče v sodbi VIII Ips 218/2014 z dne 17. 2. 2015).

11. Odločilnega pomena v predmetni zadevi je, da imel tožnik sklenjeno delovno razmerje, ki je bilo sicer prekinjeno s prenehanjem veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, vendar ne s pravnomočno odločitvijo, saj je tožnik v delovnem sporu uspel in je v tem smislu bila sklenjena tudi sodna poravnava, iz katere izhaja, da pravno razmerje (delovno razmerje) ni bilo prekinjeno in da je bil tožnik tudi v spornem obdobju v delovnem razmerju.

12. Do sedaj navedeno je v predmetni zadevi odločilnega pomena.

13. Tožnik je tako v sporu uspel in mu gredo v skladu z uspehom v pravdi (154. člen ZPP) tudi povrnjeni stroški postopka. Stroški postopka so odmerjeni v skladu z odvetniško tarifo in sodno prakso. Pritožbeno sodišče je tožniku priznalo po tarifni št. 3100 183,30 EUR, po tarifni št. 3102 169,20 EUR, po tarifni št. 6002 20,00 EUR, kar skupaj z DDV znaša 447,00 EUR. Tožnik je uspel tudi v pritožbi, zato mu gredo tudi pritožbeni stroški in sicer nagrada za postopek po tarifni št. 3210, to je 388,80 EUR, stroški materialnih izdatkov po tarifni številki 6002 - 20,00 EUR, skupaj z DDV znaša 490,56 EUR.

14. Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče v skladu s 5. alinejo 358. člena ZPP pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijani I. in III. točki spremenilo tako, da je tožbenemu zahtevku ugodilo.

ZPIZ-1 člen 7, 7/2, 8, 13, 15. ZMEPIZ člen 45, 45/2, 47, 47-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.