VDSS sodba Pdp 333/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-10-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Samo Puppis

prisilna poravnava - odpravnina - regres za letni dopust - stroški postopka

Sodišče prve stopnje je zavzelo zmotno stališče, da tožnikove terjatve (odpravnina in stroški postopka) niso takšne, da nanje ne bi učinkovala potrjena prisilna poravnava, zato je odločilo, da je tožnik do prisojenih zneskov upravičen pod pogoji, ki so določeni v pravnomočnem sklepu o prisilni poravnavi. Skladno z določbo 212. člena ZFPPIPP potrjena prisilna poravnava učinkuje za vse terjatve upnikov do dolžnika, ki so nastale do začetka postopka prisilne poravnave, če ni v drugem ali tretjem odstavku tega člena ali 213. členu tega zakona določeno drugače. Terjatev iz naslova odpravnine je nastala po potrditvi prisilne poravnave. Stranki tega individualnega delovnega spora sta namreč po ugotovitvi nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi sklenili novo pogodbo o zaposlitvi dne 3. 7. 2013 (v smislu reintegracije). Tožnikovo prvotno delovno mesto ni bilo ukinjeno, zato je tožniku pripadala odpravnina skladno s sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, to je za zaposlitev na drugem delovnem mestu. Šele s sklenitvijo (nove) pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 7. 2013 je nastala obveznost tožene stranke, da tožniku plača odpravnino, to pa je že po sklenitvi prisilne poravnave, ki je bila začeta dne 9. 7. 2012 in potrjena s sklepom z dne 14. 1. 2013. Zato ta na prisojeno odpravnino ne učinkuje. Sklenjena prisilna poravnava prav tako ne učinkuje na stroške tega sodnega postopka, saj je obveznost plačila teh stroškov nastala šele z izdajo oziroma pravnomočnostjo sodbe z dne 3. 2. 2015, zato tudi zanje ne velja omejitev, da jih je tožena stranka dolžna poravnati pod pogoji predhodno potrjene prisilne poravnave.

Regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012 sta terjatvi, ki sta nastali 1. 7. 2011 in 1. 7. 2012, torej pred začetkom postopka prisilne poravnave  (9. 7. 2012), zato nanju učinkuje potrjena prisilna poravnava.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana II. točka izreka spremeni tako, da se glasi:

„Tožena stranka je dolžna zneske pod točko I/2 izreka te sodbe poravnati pod pogoji prisilne poravnave, potrjene s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. St 1484/2012 z dne 14. 1. 2013.“

II. V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

III. Tožena stranka je dolžna v roku 8 dni tožniku povrniti njegove pritožbene stroške v višini 384,74 EUR.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati odpravnino v višini 9.120,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 7. 2013 dalje (točka I/1), regres za letni dopust za leto 2011 v višini neto 420,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 7. 2011 dalje ter regres za letni dopust za leto 2012 v višini neto 573,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 7. 2012 do plačila (točka I/2). Toženi stranki je naložilo, da tožeči stranki povrne stroške postopka v znesku 1.301,50 EUR (točka I/3). V II. točki izreka je odločilo, da je tožena stranka dolžna vse zneske pod prvo (1), drugo (2) in tretjo (3) točko poravnati pod pogoji prisilne poravnave. Tožbeni zahtevek za plačilo jubilejne nagrade v višini 700,00 EUR je zavrnilo (III. točka izreka).

2. Zoper II. točko izreka sodbe se pravočasno po pooblaščencu pritožuje tožnik in predlaga njeno razveljavitev in naložitev povrnitve pritožbenih stroškov tožnika toženi stranki. Navaja, da je bila prisilna poravnava uvedena 9. 7. 2012 in potrjena 14. 1. 2013, terjatev iz naslova odpravnine pa je nastala po uvedbi in potrditvi prisilne poravnave, zato pogoji prisilne poravnave na tožnikovo terjatev iz naslova odpravnine ne vplivajo. Navaja, da je nastala obveznost tožene stranke za plačilo odpravnine iz 9. člena pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 10. 2011 s sklenitvijo nove pogodbo o zaposlitvi dne 3. 7. 2013. Meni, da prisilna poravnava ne vpliva na obveznost tožene stranke pod točko I/3 izreka sodbe, saj so stroški nastali šele z izdajo sodbe in pred dvema letoma sklenjena prisilna poravnava na obveznost povrnitve stroškov ne vpliva. Pogoji prisilne poravnave po njegovem mnenju ne vplivajo niti na obveznost plačila regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012. V zvezi s tem pojasnjuje, da je tožniku tožena stranka nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi in je v letu 2011 in 2012 tekel sodni postopek, tožnik pa v tistem času ni bil zaposlen, nakar je bilo delovno razmerje za navedeni leti vzpostavljeno šele na podlagi pravnomočne sodbe s sklenitvijo pogodbe z dne 3. 7. 2013. Pove, da so vsi sodelavci, ki so bili v tistem času zaposleni pri toženi stranki, regres za leti 2011 in 2012 prejeli v celoti in da bo tožnik v slabšem položaju od njih, če bo dobil regresa plačana pod pogoji prisilne poravnave. V tem vidi kršitev Ustave RS. Meni, da bo tako zaradi nezakonite prekinitve delovnega razmerja oškodovan. Po mnenju tožnika se tožena stranka ne more sklicevati na pogoje prisilne poravnave, saj je ravnala protipravno. Trdi, da bi v primeru, če mu ne bi nezakonito prenehalo delovno razmerje, regres prejel tako kot vsi ostali do 1. 7. 2011 in do 1. 7. 2012, to je pred uvedbo postopka prisilne poravnave. Pove, da bi imela tožena stranka z odločitvijo sodišča, da se regres izplača pod pogoji prisilne poravnave, neupravičeno korist, in bi bila nagrajena za nezakonito ravnanje. Priglaša stroške pritožbe.

4. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

5. Sodišče prve stopnje je odločitev, da je tožena stranka dolžna vse zneske (odpravnino, regres za letni dopust in stroške postopka) poravnati pod pogoji prisilne poravnave, sprejelo na podlagi določbe 212. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Ur. l. RS, št. 126/2007 in nasl. – ZFPPIPP). Zavzelo je stališče, da tožnikove terjatve niso takšne, da v smislu te zakonske določbe nanje ne bi učinkovala potrjena prisilna poravnava, zato je odločilo, da je tožnik do prisojenih zneskov upravičen pod pogoji, ki so določeni v pravnomočnem sklepu o prisilni poravnavi.

6. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo glede vpliva sklenjene prisilne poravnave na prisojeno odpravnino in prisojene stroške postopka. Skladno z določbo 212. člena ZFPPIPP potrjena prisilna poravnava učinkuje za vse terjatve upnikov do dolžnika, ki so nastale do začetka postopka prisilne poravnave, če ni v drugem ali tretjem odstavku tega člena ali 213. členu tega zakona, določeno drugače. Pravila v zvezi z učinki potrjene prisilne poravnave se po drugem odstavku istega člena ne uporabljajo za terjatev, ki jo je upnik prenesel na insolventnega dolžnika v postopku spremembe osnovnega kapitala zaradi izvedbe finančnega prestrukturiranja, v skladu s tretjim odstavkom istega člena pa se uporabljajo v postopku prisilne poravnave med podjetnikom samo za terjatve upnikov do podjetja, ki so nastale v zvezi z opravljanjem njegove dejavnosti. Po 213. členu ZFPPIPP potrjena prisilna poravnava ne učinkuje za zavarovane terjatve, prednostne terjatve in izločitvene pravice, prav tako tudi ne za terjatve upnikov do porokov, solidarnih sodolžnikov insolventnega dolžnika in regresnih zavezancev.

7. V predmetni zadevi je bilo ugotovljeno, da se je s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. St 1484/2012 nad toženo stranko začel postopek prisilne poravnave dne 9. 7. 2012 (listina B6), potrjena pa je bila s sklepom z dne 14. 1. 2013. Pritožnik pravilno uveljavlja, da je terjatev iz naslova odpravnine nastala po potrditvi prisilne poravnave. Stranki tega individualnega delovnega spora sta namreč po ugotovitvi nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 7. 4. 2011 (pravnomočna sodba opr. št. št. I Pd 436/2012 v zvezi s sodbo opr. št. Pdp 1225/2012) dne 3. 7. 2013 sklenili novo pogodbo o zaposlitvi (v smislu reintegracije). Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožnikovo prvotno delovno mesto ni bilo ukinjeno in da tožniku pripada odpravnina skladno z 9. členom prejšnje pogodbe o zaposlitvi (za zaposlitev na drugem delovnem mestu v družbi tožene stranke). Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je šele s sklenitvijo pogodbe o zaposlitvi z dne 3. 7. 2013 nastala obveznost tožene stranke, da tožniku plača odpravnino, to pa je že po sklenitvi prisilne poravnave. Ta zato na prisojeno odpravnino ne učinkuje.

8. Sklenjena prisilna poravnava prav tako ne učinkuje na stroške tega sodnega postopka, saj je obveznost plačila teh stroškov nastala šele z izdajo oziroma pravnomočnostjo sodbe z dne 3. 2. 2015, zato tudi zanje ne velja omejitev, da jih je tožena stranka dolžna poravnati pod pogoji predhodno potrjene prisilne poravnave.

9. Neutemeljeno pa se pritožba zavzema zato, da potrjena prisilna poravnava ne bi učinkovala na regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012. Skladno z zakonom zapade regres za letni dopust 1. 7. tekočega koledarskega leta (drugi odstavek 131. člena Zakona o delovnih razmerjih, Ur. l. RS, št. 42/02 in nasl. – ZDR, enako tudi v sedaj veljavnem ZDR-1). Sodišče prve stopnje je tožniku skladno s to določbo pravilno prisodilo zakonske zamudne obresti za regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012 od 1. 7. 2011 oziroma 1. 7. 2012 do plačila. Gre za terjatvi, ki sta nastali  1. 7. 2011 in 1. 7. 2012, torej pred začetkom postopka prisilne poravnave  (9. 7. 2012). Glede na to potrjena prisilna poravnava učinkuje na navedeni terjatvi tožnika do tožene stranke in je odločitev v tem delu II. točke pravilna.

Na pravilnost odločitve ne more vplivati (tudi sicer dokazno nepodprto) zatrjevanje tožnika, da so drugi delavci pri toženi stranki prejeli regres za letni dopust za navedeni leti v celoti. Ker mu bo tožena stranka dolžna plačati zneska regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012 pod pogoji prisilne poravnave, je res, da bo tožnik poplačan v nižjem odstotku kot tisti, ki so svoje terjatve (iz delovnega razmerja ali druge terjatve) prejeli v celoti poplačane pred začetkom prisilne poravnave. Vendar pa to ne pomeni, da bi lahko sodišče v nasprotju z izrecnimi določbami zakona izključilo uporabo pogojev prisilne poravnave za terjatve, ki so nastale do začetka postopka prisilne poravnave, če ne gre za terjatve, za katere sam zakon določa, da so izvzete (česa takega pritožnik ne trdi). Tudi v postopkih zaradi insolventnosti velja načelo enakega obravnavanja upnikov (46. člen ZFPPIPP), kar pomeni, da je treba v postopku zaradi insolventnosti vse upnike, ki so v razmerju do insolventnega dolžnika v enakem položaju, obravnavati enako. Tožnik ne zatrjuje, da bi bil obravnavan slabše kot drugi upniki tožene stranke, katerih terjatve so zapadle in niso bile poplačane pred začetkom postopka prisilne poravnave. Tožniku tako niso bile kršene njegove ustavne pravice, po sami naravi stvari je namreč upnik, katerega terjatve niso poplačane pred začetkom prisilne poravnave, v drugačnem položaju kot upniki, katerih terjatve so bile do začetka prisilne poravnave prostovoljno poplačane. Glede na namen postopka prisilne poravnave, ki je med drugim v tem, da se upnikom zagotovijo ugodnejši pogoji plačila njihovih terjatev kot če bi bil nad dolžnikom začet stečajni postopek ob upoštevanju vrstnega reda, in v tem, da se nadaljuje dolžnikovo poslovanje (136. člen ZFPPIPP), ni utemeljena pritožbena navedba, da je tožena stranka protipravno okoriščena zaradi plačila regresov za letni dopust pod pogoji prisilne poravnave.

10. Ker je pritožba utemeljena glede plačila odpravnine in stroškov tega postopka pod pogoji prisilne poravnave, glede plačila regresa za letni dopust za leti 2011 in 2012 pa ne, je višje sodišče izpodbijano II. točko sodbe spremenilo tako, da je tožena stranka dolžna poravnati pod pogoji prisilne poravnave (le) zneske pod točko I/2 izreka te sodbe, v presežku pa je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (358. in 353. člen ZPP).

11. Tožnik je v postopku s pritožbo delno uspel, zato mu mora tožena stranka skladno s 154. členom ZPP povrniti njegove pritožbene stroške v skladu z uspehom s pritožbo. Vrednost spornega predmeta v pritožbenem postopku glede na pogoje prisilne poravnave (delež plačila terjatev upniku 50 % - listina B7) znaša 5.707,25 EUR. Tožniku je pritožbeno sodišče priznalo nagrado za postopek po tar. št. 3210 Zakona o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/08 in nasl. – ZOdvT) v višini 350,40 EUR in 22 % DDV po tar. št. 6007 ZOdvT v višini 77,09 EUR, skupaj torej 427,49 EUR. Glede na njegov uspeh v pritožbenem postopku (90 %), mu je tožena stranka v roku 8 dni dolžna plačati 384,74 EUR pritožbenih stroškov. Višjih priglašenih stroškov mu pritožbeno sodišče ni priznalo, ker nimajo podlage v ZOdvT.

ZFPPIPP člen 46, 136, 212. ZDR člen 131, 131/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.