VDSS sodba Pdp 536/2014
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2014-06-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tatjana Prebil (preds.), Borut Vukovič (poroč.), Sonja Pucko Furman

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - sodelovanje sindikata - večje število delavcev - program razreševanja presežnih delavcev - rok za podajo odpovedi

Zaradi ukinitve organizacijske enote in ukinitve delovnega mesta, ki ga zaseda tožnica, je bil podan poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. V skladu s 1. alinejo prvega odstavka 89. člena ZDR-1 je prenehanje potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških ali podobnih razlogov na strani delodajalca, razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavca s strani delodajalca - poslovni razlog. Ukinitev organizacijske enote in ukinitev delovnega mesta je organizacijski razlog, zaradi katerega je prenehala potreba po delu dela, ki ga je tožnica opravljala pod pogoji odpovedane pogodbe o zaposlitvi.

Tožena stranka je v celoti izpolnila obveznosti, ki v zvezi z odpovedjo pogodb o zaposlitvi večjemu številu delavcev izhajajo iz določb 98. do 103. člena ZDR-1. Glede na to, da je prenehala potreba po delu vseh zaposlenih v ukinjenih organizacijskih enotah, med katerimi je bila tudi enota, v kateri je bila zaposlena tožnica, ni bilo potrebno določiti kriterijev za določitev presežnih delavcev, saj so bili vsi delavci, ki so opravljali delo v ukinjenih organizacijskih enotah in v ukinjenih sistemiziranih delovnih mestih uvrščeni na seznam presežnih delavcev.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožničin zahtevek za razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka 8. 6. 2007 podala tožnici, za ugotovitev, da je tožnica tudi po 6. 12. 2013 za nedoločen čas zaposlena pri toženi stranki na delovnem mestu „komercialist I“ in da ji tega dne delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo na podlagi redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ter zahtevek, da se toženi stranki naloži, da tožnico pozove nazaj na delo na delovno mesto „komercialist I“ in ji za čas trajanja nezakonitega prenehanja delovnega razmerja, to je od 6. 12. 2013 do vnovičnega nastopa dela, prizna vse pravice iz in po delu ter ji mesečno obračuna vsakomesečno bruto plačo v skladu s pogodbo o zaposlitvi, ji po odvodu vseh davkov in prispevkov izplača vsakomesečni neto znesek plače z zapadlostjo do 18. v mesecu za pretekli mesec, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. dne v mesecu ter ji vpiše manjkajočo delovno dobo v delovno knjižico (I. točka izreka sodbe). Odločilo je, da tožnica sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka sodbe).

Zoper takšno sodbo se tožnica pritožuje iz vseh treh pritožbenih razlogov, navedenih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 s spremembami). Navaja, da ugotovitev sodišča prve stopnje o tem, da naj bi predsednik uprave tožene stranke sprejem najpomembnejših odločitev verificiral na kolegiju uprave Skupine A. nima opore v izvedenih dokazih in da je nasprotje med tem kar se navaja v razlogih sodbe in izvedenimi dokazi, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tožena stranka ni zatrjevala, da bi sklepe o ukinitvi vseh dosedanjih organizacijskih enot in odobritvi kataloga sistemiziranih delovnih mest tožene stranke sprejel predsednik uprave tožene stranke in za kaj takšnega tudi ni predložila dokazov. Glede na to, da uprava teh sklepov ni sprejela, jih tudi ni mogla verificirati, kot zmotno razloguje sodišče prve stopnje. Sodišče prve stopnje ne navaja nobene pravne podlage za stališče, da odločitvam, ki so bile sprejete in verificirane v širši sestavi ni mogoče očitati nezakonitosti. Vprašanje ali je sklepe o sprejemu nove organizacijske sheme in mikro organizacije tožene stranke ter o ukinitvi njenih organizacijskih enot, ter program razreševanja presežnih delavcev sprejel pristojni organ, je vprašanje pravilne uporabe materialnega prava. Odločitev, ki jo sprejme nepristojni organ je nezakonita, kar v konkretnem primeru pomeni, da je nezakonita tudi redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici, ker je sprejeta na podlagi predhodno nezakonito sprejetih sklepov. Iz statuta tožene stranke izhaja, da ima ta tri organe in sicer : skupščino, upravo in nadzorni svet. Iz statuta ne izhaja, da je bil organ tudi kolegij uprave Skupine A., prav tako v statutu ni določena njegova pristojnost, kar kaže na to, da gre za organ neke druge skupine. Skupina A. je torej druga oseba, katero predstavlja več družb, ki so medsebojno lastniško povezane v skupino podjetij in torej ni tožena stranka. Očitno je, da sklepov, na podlagi katerih je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ni sprejel pristojni organ tožene stranke, niti kateri drugi organ tožene stranke. Navedeno pomeni, da je zmotno stališče sodišča prve stopnje, da je vse akte, na podlagi katerih je bila podana izpodbijana odpoved, sprejel pristojni organ. Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do trditve tožnice, da je bila odpoved pogodbe o zaposlitve podana po izteku 6 mesečnega prekluzivnega roka iz 17. člena Dogovora o spremembah in dopolnitvah Kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine Slovenije in Tarifne priloge h Kolektivni pogodbi dejavnosti trgovine Slovenije številka 1 (Ur. l. RS, št. 94/2008), zato je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Enako velja glede neizdelanega programa razreševanja presežnih delavcev, ki bi ga tožena stranka morala izdelati, saj je evidentno, da tožena stranka ni ukinila vseh organizacijskih enot. Tožnica  predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi njenemu zahtevku.

Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala pritožbene navedbe tožnice in predlagala, da drugostopenjsko sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Tožnica neutemeljeno uveljavlja obstoj bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki naj bi bila podana, ker se sodišče ni opredelilo do njene trditve, da je bila odpoved podana po izteku 6 mesečnega prekluzivnega roka, določenega v panožni kolektivni pogodbi. Očitek je protispisen, saj je sodišče prve stopnje v 20. točki obrazložitve izpodbijane sodbe zavzelo povsem jasno stališče, da je tožena stranka odpoved podala znotraj 6 mesečnega roka, ki ga zatrjuje tožnica.

Obstoj iste bistvene kršitve določb pravdnega postopka, to je kršitve 14. člena drugega odstavka 339. člena ZPP, pritožba zatrjuje tudi v zvezi s stališčem sodišča prve stopnje glede tega, ali je vse relevantne odločitve v zvezi s postopkom podaje odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnici sprejel pristojen organ tožene stranke. Stališča sodišča prve stopnje glede tega vprašanja so povsem jasna in v izpodbijani sodbi ni možno očitati, da bi v zvezi s tem imela takšne pomanjkljivosti, da je glede tega vprašanja niti ne bi bilo možno preizkusiti. Sicer pa pritožba povsem neustrezno opredeljuje zakaj naj bi bila podana ta kršitev določb pravdnega postopka. Pritožbeno stališče, da ugotovitev sodišča prve stopnje glede tega vprašanja nima opore v izvedenih dokazih, ne pomeni zatrjevane bistvene kršitve določb pravdnega postopka, temveč kaže kvečjemu na obstoj pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

Obstoj bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP pritožba uveljavlja tudi v zvezi s stališčem sodišča prve stopnje, da v kolikor je predsednik uprave tožene stranke sprejem najpomembnejših odločitev verificiral na kolegiju uprave Skupine A., takšnim odločitvam ni mogoče očitati nezakonitosti. Pri tem pritožba uveljavlja, da obstaja nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe in izvedenimi dokazi. Eventualno bi v tem delu lahko šlo za zatrjevanje obstoja bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, vendar pritožba niti ne navaja, glede katerih listin ali zapisnikov o izvedbi dokazov naj bi bilo nasprotje med tem kar se v razlogih izpodbijane sodbe navaja o njihovi vsebini in med samimi temi listinami oziroma zapisniki. Dejansko tožnica s temi pritožbenimi navedbami uveljavlja pritožbena razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava.

Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva, ta pa so predvsem naslednja:

-tožnica je bila pri toženi stranki v organizacijski enoti B. zaposlena na delovnem mestu „komercialist I“;

-kolegij uprave Skupine A. je 22. 2. 2013 sprejel sklep, da se z dnem uveljavitve nove organizacijske sheme in makro organizacije družbe C. d.d. ukinejo vse dosedanje organizacijske enote in se odobri nov katalog sistemiziranih delovnih mest;

-z reorganizacijo je bila pri toženi stranki ukinjena celotna enota B., vključno z vsemi delovnimi mesti, ki so bila sistemizirana v tej enoti;

-14. 5. 2013 je tožena stranka oba reprezentativna sindikata obvestila o nameravani odpovedi pogodbe o zaposlitvi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov, 23. 5. 2013 pa je s sindikatoma izvedla skupno posvetovanja, o čemer je 30. 5. 2013 pisno obvestila tudi Zavod RS za zaposlovanje;

-kolegij uprave Skupine A. je ne seji 5. 7. 2013 sprejel program razreševanja presežnih delavcev tožene stranke in potrdil seznam presežnih delavcev, na katerem je bila tudi tožnica;

-tožena stranka je 7. 8. 2013 tožnici podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga

Na podlagi tako ugotovljenega dejanskega stanja je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da je zaradi ukinitve organizacijske enote in ukinitve delovnega mesta, ki ga zaseda tožnica, podan poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. V skladu s 1. alinejo prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013) je prenehanje potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških ali podobnih razlogov na strani delodajalca, razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavca s strani delodajalca - poslovni razlog. Ukinitev organizacijske enote in ukinitev delovnega mesta je prav gotovo organizacijski razlog, zaradi katerega je prenehala potreba po delu dela, ki ga je tožnica opravljala pod pogoji odpovedane pogodbe o zaposlitvi. Temeljni pogoj za zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo poda delodajalec je, da obstaja utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi (drugi odstavek 81. člena ZDR-1). Organizacijske spremembe, ki so kot odpovedni razlog izrecno predvidene v 1. alineji prvega odstavka 89. člena ZDR-1 so prav gotovo utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka pa je dokazala tudi, da so obstajali finančni razlogi, zaradi katerih se je sploh odločila za spremembo organizacije.

Tožena stranka je pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi tožnici upoštevala vse obveznosti, ki jih ima delodajalec v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi večjemu številu delavcev. Sprejela je program razreševanja presežnih delavcev s seznamom presežnih delavcev. O razlogih za prenehanje potreb po delu delavcev, o številu in kategorijah vseh zaposlenih in presežnih delavcev ter o predvidenem roku, v katerem namerava podati odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter o kriterijih za določanje presežnih delavcev je obvestila oba reprezentativna sindikata ter fotokopijo tega obvestila poslala tudi Zavodu RS za zaposlovanje. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožena stranka v celoti izpolnila obveznosti, ki v zvezi z odpovedjo pogodb o zaposlitvi večjemu številu delavcev izhajajo iz določb 98. do 103. člena ZDR-1. Glede na to, da je prenehala potreba po delu vseh zaposlenih v ukinjenih organizacijskih enotah, med katerimi je bila tudi enota B., v kateri je bila zaposlena tožnica, ni bilo potrebno določiti kriterijev za določitev presežnih delavcev, saj so bili vsi delavci, ki so opravljali delo v ukinjenih organizacijskih enotah in v ukinjenih sistemiziranih delovnih mestih uvrščeni na seznam presežnih delavcev.

Zmotno je pritožbeno stališče, da je izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker temelji na sklepih, ki jih ni sprejel pristojni organ. Gre za sklep št. 2 o odobritvi nove organizacijske sheme družbe C. d.d., sklep št. 7 o ukinitvi vseh dosedanjih organizacijskih enot, sklep št. 3 o odobritvi novega kataloga sistemiziranih delovnih mest družbe C. d.d. ter sklep št. 9 o sprejemu programa reševanja presežnih delavcev in seznama presežnih delavcev. Vse te sklepe je sprejel kolegij uprave Skupine A. na svojih sejah. Navedene sklepe je podpisal predsednik uprave D.D., ki je tudi po stališču tožnice pristojen za njihov sprejem. Tožnica ima sicer prav, ko poudarja, da toženo stranko kot delodajalca zastopa in predstavlja uprava. Vendar pa je v zvezi s tem potrebno upoštevati izpovedbo priče E.E., da je kolegij Skupine A. notranje poimenovanje sestankov uprave C.. Na sejah kolegija sodelujejo vsi štirje člani uprave, zraven pa sta prisotna še pomočnica predsednika uprave za kadrovske zadeve in tajnica uprave ter da imajo tako za toženo stranko kot za odvisne družbe eno samo upravo in en sam kolegij. Sodišče prve stopnje ima prav, ko opozarja, da je bistveno, da je vse navedene akte podpisal predsednik uprave tožene stranke, ki je za to prav gotovo pristojen. Prav gotovo je tudi, da je navedene akte sprejela uprava tožene stranke, saj kolegij sestavljajo člani uprave.

Napačno je tudi pritožbeno stališče, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi podana po izteku 6 mesečnega roka iz 17. člena Dogovora o spremembah in dopolnitvah panožne kolektivne pogodbe. Tretji odstavek 17. člena navedenega Dogovora namreč določa, da mora delodajalec redno odpoved podobe o zaposlitvi iz poslovnega razloga podati najkasneje v 6 mesecih od nastanka utemeljenega razloga in da po poteku tega roka odpoved ni več dopustna. Ta določba je sicer zgolj prenos takrat veljavne določbe šestega odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 s spremembami). Novi ZDR-1 takšnega roka za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ne vsebuje več, vendar pa je potrebno šteti, da kolektivna pogodba v tem delu določa večji obseg pravic, saj je določba 17. člena panožne kolektivne pogodbe ostala v veljavi tudi po prenehanju veljavnosti ZDR. Utemeljeni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici je nastal šele s sprejemom sklepa o ukinitvi vseh dosedanjih organizacijskih enot in o odobritvi nove organizacijske sheme tožene stranke, kar se je zgodilo 22. 2. 2013. Izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga je bila tožnici podana 7. 8. 2013, kar je pred iztekom šestih mesecev od nastanka utemeljenega razloga za odpoved. Sodišče prve stopnje je zato pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zavzelo stališče, da je tožena stranka odpoved podala znotraj 6 mesečnega roka, ki ga tožnica uveljavlja s sklicevanjem na 17. člen Dogovora o spremembah in dopolnitvah panožne kolektivne pogodbe.

Nerazumljiva je pritožbena navedba o neizdelanem programu razreševanja presežnih delavcev, saj je tožena stranka tak program izdelala, njegova kopija je bila tožnici vročena skupaj z odgovorom na tožbo, tožnica pa še v pritožbi navaja, da programa razreševanja presežnih delavcev ni sprejel pristojni organ.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnica s pritožbo ni uspela, zato v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Do povrnitve pritožbenih stroškov pa ni upravičena niti tožena stranka. V tej zadevi gre za spor o prenehanju delovnega razmerja, za takšne spore pa peti odstavek 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 s spremembami) določa, da delodajalec sam krije svoje stroške postopka, ne glede na izid postopka.

ZDR-1 člen 88, 88/6, 89, 89/1, 89/1-1, 98, 103.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.