VDSS sodba Pdp 650/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-09-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Samo Puppis (preds.), dr. Martina Šetinc Tekavc (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - utemeljen razlog za odpoved - varstvo pred odpovedjo - čas sklenitve pogodbe o zaposlitvi

Tožena stranka ni predložila nobenega dokaza o obstoju zatrjevanega odpovednega razloga, to je prenehanja potrebe po delu tožnice zaradi prenehanja poslovanja z dnem 30. 6. 2014, ki ni splošno znano dejstvo, kot to zatrjuje tožena stranka v pritožbi. Delodajalec lahko skladno z določbo drugega odstavka 83. člena ZDR-1 redno odpove pogodbo o zaposlitvi le, če obstaja utemeljen razlog za odpoved. Ker tožena stranka ni dokazala utemeljenega poslovnega razloga, ki je bil podlaga za odločitev o zadevi, odpoved pogodbe o zaposlitvi že iz tega razloga ni zakonita, kot je to pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi.

Tožena stranka je nasprotovala posebnemu varstvu pred odpovedjo tožnice, ki je starost 55 let dopolnila 26. 1. 2014, na podlagi 3. alineje drugega odstavka 114. člena ZDR-1, po kateri varstvo pred odpovedjo ne velja v primeru, da delavec ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi že izpolnjuje pogoje za varstvo pred odpovedjo po tem členu, tožnica pa je pogodbo podpisala 21. 5. 2014. Vendar pa tako iz zadnje pogodbe o zaposlitvi z dne 21. 5. 2014 kot iz odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da je tožnica delo pri toženi stranki po zadnji pisni pogodbi o zaposlitvi opravljala vse od 1. 1. 2014. Po določbi četrtega odstavka 11. člena ZDR-1 se pravice in obveznosti na podlagi opravljanja dela v delovnem razmerju začnejo uresničevati z datumom nastopa dela, kar pomeni, da je do dejanske sklenitve (ustne) pogodbe o zaposlitvi prišlo že 1. 1. 2014, tožnica pa je bila že pred tem datumom zaposlena pri toženi stranki in njenih pravnih prednikih. Glede na to, da tožnici ni bilo zagotovljeno posebno varstvo pred odpovedjo po 114. členu ZDR-1, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita tudi iz tega razloga.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo v I. točki izreka ugotovilo, da je nezakonita redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 30. 6. 2014 in da delovno razmerje tožnici pri toženi stranki ni zakonito prenehalo in še traja. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnici vzpostaviti delovno razmerje po pogodbi o zaposlitvi z dne 21. 5. 2014, jo pozvati nazaj na delo, ji za čas od 16. 2. 2015 do vrnitve nazaj na delo priznati delovno dobo, jo za ta čas prijaviti v zavarovanje, ji obračunati bruto plačo ter ji po odvodu davkov in prispevkov izplačati neto plačo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva zapadlosti posameznih mesečnih zneskov do plačila. S sklepom, ki ni pod pritožbo, je ustavilo postopek v delu tožbenega zahtevka (pravilno: tožbe), ki se nanaša na priznanje in izplačilo vseh drugih pravic in prejemkov iz delovnega razmerja (II. točka izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške postopka v znesku 692,35 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po izteku izpolnitvenega roka dalje do plačila (III. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje v obrazložitvi sodbe napačno navedlo, da je bila tožnica pri toženi stranki in njenih pravnih prednikih vse od 24. 1. 2015 dalje, nazadnje po pogodbi o zaposlitvi z dne 21. 5. 2015. Tožena stranka trdi, da je bila neprerekana trditev, da ni več poslovala po 30. 6. 2014 na lokaciji, kjer je bila zaposlena tožnica. Dokazi, ki jih je tožnica predložila na naroku za glavno obravnavo, po mnenju tožene stranke ne morejo biti upoštevni, ker se je tožena stranka v opravičilu izostanka z glavnega naroka strinjala s tem, da sodišče odloči na podlagi stanja spisa, torej na podlagi do takrat izvedenih dokazov. Ne glede na izostanek z naroka bi moralo sodišče toženi stranki dati možnost, da se izjavi o dokazih nasprotne stranke. Tožena stranka vztraja, da je bila zadnja pogodba o zaposlitvi sklenjena po izpolnitvi pogojev za posebno varstvo pred odpovedjo, zato tožnica ne uživa varstva po prvem odstavku 114. člena Zakona o delovnih razmerjih.

3. V odgovoru na pritožbo tožnica prereka navedbe tožene stranke in predlaga zavrnitev pritožbe. Uveljavlja povrnitev stroškov odgovora na pritožbo.

4. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Po navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter pravilno uporabilo materialno pravo.

5. Tožena stranka v pritožbi uvodoma sicer utemeljeno opozarja na očitni pisni pomoti v razlogih prvostopne sodbe, da je bila tožnica pri toženi stranki in njenih pravnih prednikih vse od 24. 1. 2015 (pravilno: 24. 1. 2005) dalje, nazadnje po pogodbi o zaposlitvi z dne 21. 5. 2015 (pravilno 21. 5. 2014). Vendar navedeni  pisni pomoti ne pomenita bistvene kršitve določb pravdnega postopka, saj ne vplivata na odločitev o zahtevku oziroma za odločitev o tožbenem zahtevku glede zakonitosti odpovedi nista pravno pomembni.

6. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku ugodilo, ker je presodilo, da tožena stranka utemeljenega poslovnega razloga, kot je bil opredeljen v sporni odpovedi, v smislu določb 1. alineje prvega in določb drugega odstavka 89. člena v zvezi s prvim odstavkom 84. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013) ni dokazala. Pravilno je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožena stranka ni predložila nobenega dokaza o obstoju zatrjevanega odpovednega razloga - prenehanja potrebe po delu tožnice zaradi prenehanja poslovanja z dnem 30. 6. 2014, ki ni splošno znano dejstvo, kot to prikazuje tožena stranka v pritožbi. Glede na to, da lahko delodajalec skladno z določbo drugega odstavka 83. člena ZDR-1 redno odpove pogodbo o zaposlitvi le, če obstaja utemeljen razlog za odpoved, ob ugotovitvi, da tožena stranka ni dokazala utemeljenega poslovnega razloga, ki je bil podlaga za odločitev o zadevi, odpoved pogodbe o zaposlitvi že zato ne more biti zakonita. Glede na to na drugačno presojo ne more vplivati pritožbeno vztrajanje, da po 30. 6. 2014 tožena stranka ni več poslovala na lokaciji, kjer je bila zaposlena tožnica, ne da bi bili za to predloženi kakršnikoli dokazi. Ker je tožnica v tožbi in tudi s kasnejšo predložitvijo dokazov tem trditvam oporekala, ni pogojev za uporabo določbe 214. člena ZPP, po kateri se dejstva, ki jih stranka ne zanika, ali jih zanika brez razlogov, štejejo za priznana. Neutemeljeno je tudi pritožbeno zatrjevanje, da toženi stranki ni bila dana možnost, da se izjavi o dokazih tožnice, saj se njen zakoniti zastopnik kljub pravilnemu vabljenju ni želel udeležiti naroka, na katerem so se izvajali dokazi.

7. Pritožbeno sodišče se pridružuje tudi stališču sodišča prve stopnje glede varstva tožnice po 114. členu ZDR-1, in sicer da na podlagi te določbe v povezavi z prehodno določbo 226. člena ZDR-1 delavcu, ki je dopolnil starost 55 let, brez njegovega pisnega soglasja delodajalec ne more odpovedati pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, dokler delavec ne izpolni pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Tožena stranka je nasprotovala posebnemu varstvu pred odpovedjo tožnice, ki je starost 55 let dopolnila 26. 1. 2014, s sklicevanjem na 3. alinejo drugega odstavka 114. člena ZDR-1, po kateri varstvo pred odpovedjo ne velja v primeru, da delavec ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi že izpolnjuje pogoje za varstvo pred odpovedjo po tem členu, tožnica pa je pogodbo podpisala 21. 5. 2014. Vendar pa tako iz zadnje pogodbe o zaposlitvi z dne 21. 5. 2014 kot iz odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da je tožnica delo pri toženi stranki po zadnji pisni pogodbi o zaposlitvi opravljala vse od 1. 1. 2014. Po določbi četrtega odstavka 11. člena ZDR-1 se pravice in obveznosti na podlagi opravljanja dela v delovnem razmerju začnejo uresničevati z datumom nastopa dela, kar pomeni, da je do dejanske sklenitve (ustne) pogodbe o zaposlitvi prišlo že 1. 1. 2014, tožnica pa je bila že pred tem datumom zaposlena pri toženi stranki in njenih pravnih prednikih. Glede na to, da tožnici ni bilo zagotovljeno posebno varstvo pred odpovedjo po 114. členu ZDR-1, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 30. 6. 2014 nezakonita tudi iz tega razloga.

8. Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in v skladu z določbo 353. člena ZPP potrdilo izpodbijano sodbo.

9. Navedbe v odgovoru na pritožbo niso prispevale ničesar bistvenega za odločitev, zato tožnica glede na določbo prvega odstavka 155. člena ZPP sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

ZDR-1 člen 11, 11/4, 83, 83/2, 84, 84/1, 89, 89/1, 89/1-1, 89/2, 114, 114, 114/2, 114/2-3, 226.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.