VDSS sodba Pdp 155/2015
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2015-07-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), Tatjana Prebil (poroč.), Borut Vukovič

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - neobstoječa pogodba o zaposlitvi - neveljavna pogodba o zaposlitvi - odpoved neobstoječe pogodbe o zaposlitvi

Tožena stranka je z redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi z dne 13. 1. 2014 tožniku odpovedala neobstoječo oziroma neveljavno pogodbo o zaposlitvi z dne 1. 7. 2010, ki je tožnik ni podpisal in ni soglašal z njeno sklenitvijo. Po mnenju pritožbenega sodišča je podana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita in ne zgolj neučinkovita. Ker pogodba o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka odpovedala tožniku, ni bila sklenjena in je med strankama tudi v obdobju od 1. 7. 2010 pa do 1. 2. 2014 še vedno veljala pogodba o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008, ni prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz odpovedane pogodbe o zaposlitvi. To pomeni, da ni podan utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi v skladu z 89. členom ZDR-1, zaradi česar je izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita. Ker pogodba o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka odpovedala tožniku, ni bila sklenjena in je med strankama tudi v obdobju od 1. 7. 2010 pa do 1. 2. 2014 še vedno veljala pogodba o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008, ostane ta pogodba v veljavi. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugodilo tožbenemu zahtevku za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 13. 1. 2014 ter reitegracijskemu in reparacijskemu zahtevku.

I. Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (II. in III. tč. izreka)  spremeni tako, da se glasi:

„1. Ugotovi se, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 13. 1. 2014, ki jo je tožena stranka podala tožniku, nezakonita, zato se razveljavi.

2. Ugotovi se, da delovno razmerje sklenjeno na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 med tožnikom in toženo stranko ni prenehalo in še vedno obstoji z vsemi pravicami in obveznostmi iz te pogodbe.

3. Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo na isto delovno mesto, kot izhaja iz pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008, v roku 8 dni, pod izvršbo.

4. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti pravdne stroške v višini 911,95 EUR v 8 dneh od prejema sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka do plačila.“

II. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti pritožbene stroške v višini 592,43 EUR v 8 dneh od prejema sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka do plačila.“

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo naložilo toženi stranki, da tožniku v roku 8 dni za čas od 1. 2. 2014 do 21. 11. 2014 obračuna mesečne bruto razlike v plači, kot izhaja iz I. točke izreka, da od teh mesečnih bruto razlik tožniku obračuna in plača vse pripadajoče davke in prispevke ter neto razliko izplača tožniku skupaj s prisojenimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Kar je tožnik iz naslova vtoževanih razlik v plačah zahteval več ali drugače, je zavrnilo (I. tč. izreka). Zavrnilo je tudi tožbene zahtevke za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 13. 1. 2014, ki jo je tožena stranka podala tožniku, za ugotovitev, da delovno razmerje sklenjeno na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 med tožnikom in toženo stranko ni prenehalo ter zahtevek za poziv nazaj na delo na isto delovno mesto, kot izhaja iz pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 (II. tč. izreka). Odločilo je še, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka, tožniku pa je dolžna povrniti stroške postopka v znesku 109,80 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. tč. izreka).

2. Zoper II. in III. tč. izreka sodbe se pritožuje tožnik zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi s stroškovno posledico oziroma podredno predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker naj izpodbijana sodba ne bi vsebovala bistvenih razlogov zaradi katerih je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek tožnika na ugotovitev nezakonitosti odpovedi in reintegracijo zavrnilo. Navaja, da je sodišče prve stopnje na podlagi pravilno ugotovljenega dejanskega stanja zmotno uporabilo materialno pravo. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da sta pravdni stranki 28. 7. 2008 sklenili pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto »strokovni sodelavec VI«. Nadalje je ugotovilo, da je bila tožniku s strani tožene stranke dne 1. 7. 2010 ponujena v podpis nova pogodba o zaposlitvi za delovno mesto  »strokovni delavec za izvajanje zaposlovanja«, pri čemer pa navedena pogodba o zaposlitvi med strankama ni bila veljavno sklenjena. Sodišče je nadalje ugotovilo, da je bila tožniku dne 13. 1. 2014 vročena odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 7. 2010 s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi, ter da je tožnik novo pogodbo o zaposlitvi podpisal ter v predmetnem sodnem postopku uveljavljal sodno varstvo zaradi nezakonitosti odpovedi. Prvostopenjsko sodišče je tudi ugotovilo, da je bila odpoved z dne 13. 1. 2014 nična oz. neučinkovita. Na podlagi tako ugotovljenega dejanskega stanja je sodišče prve stopnje naredilo napačen materialnopravni zaključek, da tožnik nima varstva v skladu s 3. odstavkom 91. člena ZDR-1, in sicer da se v primeru ugotovitve nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi šteje, da je bila nova pogodba sklenjena pod razveznim pogojem. Po stališču sodišča prve stopnje navedena določba ne velja v primerih, ko je odpoved nična, ampak le v primerih učinkovite odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Posledično je sodišče prve stopnje zgolj iz razloga, ker je tožnik sočasno s prejeto odpovedjo podpisal novo pogodbo o zaposlitvi, zavrnilo zahtevek na ugotovitev nezakonitosti odpovedi in na reintegracijo tožnika po prejšnji pogodbi o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008. Navaja, da 200. člen ZDR-1, ki ureja sodno varstvo, ki ga ima delavec v primeru nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne razlikuje med različnimi tipi nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ampak določa za vse oblike nezakonitosti isti postopek in enako pravno varstvo. Poudarja, da sodna praksa in zakonodaja na vprašanje ničnosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne vežeta drugih posledic, kot jih vežeta na druge razloge nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi (npr. odločba VSRS opr. št. VIII Ips 160/2010 z dne 13. 9. 2011). Nezakonitost odpovedi je dejansko nadpomenka ničnosti in drugih kršitev v primeru odpovedi. Navaja, da glede na dejstvo, da je novo pogodbo podpisal, ne sme biti v slabšem položaju kot v primeru, če nova pogodba ne bi bila podpisana. Določba 3. odstavka 91. člena ZDR-1 je bila namenjena ravno izenačevanju statusa delavcev in zagotovitvi enakega sodnega varstva in to ne glede na dejstvo, ali je delavcu ponujena v podpis nova pogodba o zaposlitvi ali ne. Prvostopenjsko sodišče ne navede utemeljenih materialno pravnih razlogov, zakaj bi bilo potrebno delavcu, ki je glede na nično odpoved pogodbe o zaposlitvi podpisal novo pogodbo o zaposlitvi odvzeti polno sodno varstvo, da se torej ne sledi zakonskemu  besedilu, da je odpoved stare pogodbe nezakonita, in da se šteje nova pogodba o zaposlitvi sklenjena pod razveznim pogojem. V konkretnem primeru bi sodišče prve stopnje tako moralo ugotoviti, da je bila odpoved nezakonita ter da ne učinkuje, kakor tudi ne učinkujejo posledice, ki iz nezakonite odpovedi izhajajo, tj. med drugim sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi, ki je že po zakonu sklenjena pod razveznim pogojem. Sodišče prve stopnje se je tudi neutemeljeno sklicevalo na sodno prakso Vrhovnega sodišča RS v zadevi opr. št. VIII Ips 26/2012 z dne 7. 1. 2013, saj je v navedeni zadevi šlo za popolnoma drugačno dejansko stanje. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo tožnika zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi in v skladu z določilom drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99, s spremembami; v nadaljevanju: ZPP) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena tega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni kršilo določb pravdnega postopka, ki jih  uveljavlja pritožba in tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje, vendar je zmotno uporabilo materialno pravo.

6. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, ki jo uveljavlja pritožba. Ta kršitev je vselej podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Sodba se da preizkusiti, ima razloge o odločilnih dejstvih, izrek sodbe je razumljiv in ne nasprotuje samemu sebi. Dejstvo, da se tožnik z odločitvijo sodišča prve stopnje ne strinja, pa ne pomeni, da je sodišče zagrešilo očitano absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka.

7. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenega dokaznega postopka ugotovilo, da je tožnik na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 pri toženi stranki opravljal dela in naloge na delovnem mestu strokovni sodelavec VI. Tožena stranka je tožniku 21. 6. 2010 v sklenitev ponudila novo pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za opravljanje dela na delovnem mestu strokovni sodelavec za izvajanje zaposlovanja I od 1. 7. 2010 dalje, ki pa je tožnik ni podpisal.

8. Sodišče prve stopnje je najprej ugotavljalo ali je bila pogodba o zaposlitvi iz leta 2010 veljavno sklenjena. Pravilno je ugotovilo, da ni bila sklenjena, saj je tožnik ni podpisal in tudi sicer ni soglašal z njeno sklenitvijo. Posledično je tudi pravilno zaključilo, da je v obdobju od 1. 7. 2010 pa vse do 1. 2. 2014 še vedno veljala pogodba o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008. Ugotovilo je, da je tožnik tudi v času od 1. 7. 2010 opravljal delo na delovnem mestu, za katerega je sklenil pogodbo o zaposlitvi 28. 7. 2008 in ne dela na delovnem mestu, za katerega mu je tožena stranka ponudila sklenitev pogodbe o zaposlitvi v letu 2010. Prvostopenjsko sodišče je tako zaključilo, da sporna pogodba o zaposlitvi iz leta 2010 ni bila sklenjena niti na podlagi ustnega dogovora med strankama oziroma da med njima ni obstajala pogodba o zaposlitvi za opravljanje dela na delovnem mestu strokovni sodelavec za izvajanje zaposlovanja I od 1. 7. 2010 dalje.

9. Prvostopenjsko sodišče je nadalje ugotovilo, da je tožena stranka z redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi z dne 13. 1. 2014 tožniku odpovedala neobstoječo oziroma neveljavno pogodbo o zaposlitvi z dne 1. 7. 2010. Zaključilo je, da je odpoved z dne 13. 1. 2014 nična oz. neučinkovita.

10. Nepravilno je stališče prvostopenjskega sodišča, da tožnik posledično s tožbenim zahtevkom na nezakonitost take odpovedi in na njeno razveljavitev ne more uveljaviti pravnih posledic ugoditve takemu tožbenemu zahtevku, tj. priznanja pravic iz odpovedane pogodbe o zaposlitvi za čas učinkovanja odpovedi dalje. Tožnik namreč s tožbenim zahtevkom ni zahteval priznanja pravic iz odpovedane pogodbe o zaposlitvi, temveč je podal zahtevek za ugotovitev nezakonitosti in razveljavitev redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 13. 1. 2014 ter za ugotovitev, da delovno razmerje sklenjeno na podlagi prve pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 ni prenehalo in še vedno obstoji z vsemi pravicami in obveznostmi iz pogodbe, kar pomeni, da je tožnik zahteval priznanje pravic iz pogodbe z dne 28. 7. 2008, in ne pogodbe, ki med strankama ni bila sklenjena in jo je tožena stranka tožniku odpovedala.

11. Tudi sicer pa je odpoved pogodbe o zaposlitvi po mnenju pritožbenega sodišča nezakonita in ne zgolj neučinkovita. Ker pogodba o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka odpovedala tožniku ni bila sklenjena in je med strankama tudi v obdobju od 1. 7. 2010 pa do 1. 2. 2014 še vedno veljala pogodba o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008 ni mogoča ugotovitev, da je prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz odpovedane pogodbe o zaposlitvi, kar pomeni, da ni podan utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi v skladu z 89. členom ZDR-1, zaradi česar je izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita.

12. Sodišče prve stopnje se tudi neutemeljeno sklicuje na sodbo Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 26/2012 z dne 7. 1. 2013. V citirani zadevi je sodišče prve stopnje sicer res zavrnilo primarni tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 12. 11. 2010 in ugodilo podrednemu zahtevku za ugotovitev ničnosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, vendar je v obravnavanem primeru šlo za to, da je bila izredna odpoved podana na dan, ko pogodbenega razmerja med strankama ni bilo več, v konkretnem primeru pa je bil tožnik še vedno v delovnem razmerju.

13. Upoštevaje navedeno ni mogoče slediti razlogovanju prvostopenjskega sodišča, da v konkretnem primeru ni mogoče uporabiti določbe 3. odstavka 91. člena ZDR-1, ki za institut odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe določa, da se v primeru ugotovitve nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi šteje, da je  nova pogodba o zaposlitvi z dne 13. 1. 2014 sklenjena pod razveznim pogojem. Ker je torej izpodbijana odpoved pogodbe o zaposliti nezakonita, se šteje, da je nova pogodba o zaposlitvi z dne 13. 1. 2014, ki jo je tožnik podpisal nehala veljati. Ker pogodba o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka odpovedala tožniku ni bila sklenjena in je med strankama tudi v obdobju od 1. 7. 2010 pa do 1. 2. 2014 še vedno veljala pogodba o zaposlitvi z dne 28. 7. 2008, ostane ta pogodba v veljavi.

14. Z ozirom na obrazloženo je zato pritožbeno sodišče ugotovilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka podala tožniku dne 8. 5. 2012, nezakonita, zato se razveljavi. Pritožbeno sodišče je ugodilo utemeljeni pritožbi in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, kot je razvidno iz izreka (5. alinea 358. čl. ZPP). Ker je pritožbeno sodišče razveljavilo odpoved pogodbe o zaposlitvi, se ima tožnik pravico vrniti v delovno razmerje - na prejšnje delovno mesto, saj se z odločitvijo sodišča o nezakonitosti odpovedi vzpostavi stanje, ki je veljalo pred izdajo razveljavljene odločitve delodajalca.

15. Pritožbeno sodišče je glede na to, da je spremenilo sodbo sodišča prve stopnje, v skladu z določbo 2. odst. 165. čl. ZPP ponovno odločalo o stroških celotnega postopka. Tožnik je s tožbenim zahtevkom v celoti uspel, zato mu je tožena stranka v skladu z načelom uspeha v postopku dolžna povrniti stroške postopka (154. čl. ZPP). Pritožbeno sodišče je skladno z Zakonom o odvetniški tarifi (ZOdvT, Ur. l. RS, št. 67/2008) tožniku priznalo nagrado za postopek v višini 378,30 EUR (tar. št. 3100), nagrado za narok v višini 349,20 EUR (tar. št. 3102), in pavšalni znesek za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev v višini 20,00 EUR (tar. št. 6002) ter  22 % DDV v višini  164,45 EUR, kar skupaj znese 911,95  EUR.

16. Ker je tožnik s pritožbo uspel, mu je tožena stranka dolžna povrniti tudi pritožbene stroške, kot izhaja iz izreka. Pritožbeno sodišče je tožniku priznalo nagrado za postopek v višini 465,60 EUR (tar. št. 3210) in pavšalni znesek za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev v višini 20,00 EUR (tar. št. 6002) ter 22 % DDV v višini 106,83 EUR, skupaj torej 592,43 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.