VDSS sodba in sklep Pdp 43/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-02-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

procesni pobot - izrek sodbe - pobot - kompenzacija - splošni pogoji - izjava o pobotu

Glede na določbo 3. odstavka 324. člena ZPP je pri procesnem pobotanju izrek sodbe tričlenski: sodišče ugotovi obstoj terjatve tožeče stranke, nato posebej obstoj terjatve tožene stranke (največ do višine terjatve tožeče stranke), potem pa izreče pobotanje in v celoti (ali deloma, če je v pobot uveljavljena terjatev nižja od terjatve tožeče stranke) zavrne tožbeni zahtevek.

Z ugovorom je mogoče zaradi pobota uveljavljati tudi terjatev, o kateri je že pravnomočno odločeno – v tem primeru pa odpade druga točka izreka (odločitev o obstoju v pobot uveljavljane terjatve) in sodišče ugotovi zgolj obstoj tožnikove terjatve in izreče pobotanje. Če sodišče ugotovi, da terjatev toženca ne obstoji, potem mora izreči, da obstoji terjatev tožnika, da ne obstoji terjatev tožene stranke in s kondemnatorno odločitvijo izreči toženi stranki, da tožniku plača. Posamezne točke izreka sodbe, ki ga je potrebno v primeru pobotnega ugovora oblikovati, so neločljivo povezane.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v III. točki izreka razveljavi.

V preostalem se pritožba zavrne in se v nerazveljavljenem izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v I. točki izreka, ki ni pod pritožbo, toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki obračunati bruto nadomestila zneskov plač in sicer: za april 2009 v višini 401,00 EUR, za maj 2009 v višini 785,00 EUR, za junij 2009 v višini... EUR, za julij 2009 v višini ... EUR, za avgust 2009 v višini ...EUR, za september 2009 v višini ... EUR, za oktober 2009 v višini 358,00 EUR, ter tožeči stranki po plačilu davkov in prispevkov izplačati neto zneske nadomestil plač skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. V II. točki izreka, ki ni pod pritožbo, je toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki obračunati za čas od 1. 8. 2008 do 16. 4. 2009 dodatek za minulo delo v skupni bruto višini 609,00 EUR ter ji po plačilu davkov in prispevkov izplačati ustrezen neto znesek skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 4. 2009 dalje do plačila. V III. točki izreka je tožeči stranki na podlagi pravnomočne sodbe I Pd 1843/2009 z dne 19. 1. 2010 naložilo, da toženi stranki plača znesek v višini 16.700,97 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. 11. 2009 dalje do plačila ter stroške po tej sodbi v višini 374,34 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila. V IV. točki izreka je terjatev tožnice iz naslova plače za čas od aprila do oktobra 2009 v višini neto plač, obračunanih od bruto zneskov, ki so navedeni v I. točki izreka, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki od posameznih mesečnih neto zneskov tečejo od vsakega 19. dne v mesecu za pretekli mesec do 19. 11. 2009 in terjatev tožnice iz II. točke izreka iz naslova dodatka za minulo delo v višini neto zneska, obračunanega od bruto zneska 609,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 4. 2009 do 19. 11. 2009, ter v pobot uveljavljena terjatev tožene stranke iz III. točke izreka sodbe v višini 16.700,97 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. 11. 2009 do 19. 11. 2009, pobotalo na dan 19. 11. 2009 in odločilo, da tožena stranka ni dolžna tožeči stranki po I. in II. točki izreka te sodbe plačati ničesar več. V VI. točki izreka je toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka v višini 703,44 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila. S sklepom, ki ni pod pritožbo, je zaradi umika tožbe postopek ustavilo v delu, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki obračunati bruto nadomestilo plače za maj 2009 v višini 141,00 EUR ter ji po plačilu davkov in prispevkov izplačati ustrezen neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 6. 2009 dalje; da je tožena stranka dolžna tožeči stranki za čas od 13. 10. 2009 dalje obračunati mesečno bruto plačo v višini ... EUR ter ji po plačilu davkov in prispevkov izplačati ustrezne neto zneske skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi; da je tožena stranka dolžna tožeči stranki od ustreznega neto zneska obračunanega od bruto zneska dodatka za minulo delo v času od 1. 8. 2008 do 16. 4. 2009 v višini 609,00 EUR po plačilu davkov in prispevkov izplačati zakonske zamudne obresti od neto zneska od 18. 4. 2009 do 19. 4. 2009 (V. točka izreka sklepa).

Tožeča stranka vlaga pravočasno pritožbo zoper III., IV. in VI. točko izreka sodbe zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da razveljavi III., IV. in VI. točko sodbe ter ponovno odloči o stroških postopka, toženi stranki pa naloži v plačilo tudi pritožbene stroške. V pritožbi navaja, da je sodišče v III. točki odločilo, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki plačati 16.700,97 EUR na podlagi pravnomočne sodbe opr. št. I Pd 1843/2009, nato pa v IV. točki te iste sodbe pobotalo terjatev tožeče stranke do tožene stranke iz I. in II. točke sodbe s terjatvijo po pravnomočni sodbi. Meni, da je odločitev sodišča prve stopnje napačna in nezakonita, saj je sodišče s tem, ko je naložilo tožeči stranki v plačilo znesek, ki je bil že pravnomočno dosojen v drugem postopku in nato z nadaljnjim pobotanjem teh zneskov z zneski, ki so dosojeni tožeči stranki storilo bistveno kršitev pravil pravdnega postopka, saj je odločalo o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno razsojeno. Iz obrazložitve nedvomno izhaja, da je sodišče presojalo o utemeljenosti pobotnega ugovora tožene stranke, česar ne bi smelo storiti. Sodišče ne bi smelo opraviti pobotanja te terjatve tožene stranke do tožeče stranke po pravnomočni sodni odločbi s terjatvijo tožeče stranke do tožene stranke po tej sodbi. Eventualni pobotni ugovor bi tožena stranka lahko uveljavljala šele v izvršilnem postopku, glede na to, da je razpolagala s pravnomočno sodbo, ki nalaga tožeči stranki plačilo določenega zneska. Sodišče je opravilo pobot na podlagi 324. člena ZPP, ki se sklicuje na 3. odstavek 319. člena ZPP in se nanaša na situacijo, ko se v sodbi odloča o terjatvi, ki jo je tožena stranka uveljavljala z ugovorom zaradi pobota in potem postane odločba o obstoju ali neobstoju take terjatve pravnomočna. Gre za tako imenovani procesni pobot po ZPP, nedvomno pa tu ne gre za tako situacijo, saj je tožena stranka že razpolagala s pravnomočno sodno odločbo glede svoje terjatve in sodišče pobota ne bi smelo izvesti. Iz sodbe pa tudi ne izhaja, na kakšen način je sodišče izvedlo pobot. Sodišče je napačno odločilo o stroških postopka, ko je toženi stranki priznalo stroške pritožbenega postopka, čeprav glede na končni rezultat sodbe tožena stranka nedvomno ni uspela z nobenim delom tožbenega zahtevka. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) in na pravilno uporabo materialnega prava.

Izpodbijana odločitev temelji na uporabi instituta pobotanja v pravdi. Glede na določbo 3. odstavka 324. člena ZPP je pri procesnem pobotanju izrek sodbe tričlenski: sodišče ugotovi obstoj terjatve tožeče stranke, nato posebej obstoj terjatve tožene stranke (največ do višine terjatve tožeče stranke), potem pa izreče pobotanje in v celoti (ali deloma, če je v pobot uveljavljena terjatev nižja od terjatve tožeče stranke) zavrne tožbeni zahtevek.

Zmotno pritožba uveljavlja, da ni mogoče v pobot uveljavljat terjatve, o kateri je bilo že pravnomočno odločeno. Z ugovorom je mogoče zaradi pobota uveljavljati tudi terjatev, o kateri je že pravnomočno odločeno – v tem primeru pa odpade druga točka izreka (odločitev o obstoju v pobot uveljavljane terjatve) in sodišče ugotovi zgolj obstoj tožnikove terjatve in izreče pobotanje. Če sodišče ugotovi, da terjatev toženca ne obstoji, potem mora izreči, da obstoji terjatev tožnika, da ne obstoji terjatev tožene stranke in s kondemnatorno odločitvijo izreči toženi stranki, da tožniku plača. Posamezne točke izreka sodbe, ki ga je potrebno v primeru pobotnega ugovora oblikovati, so neločljivo povezane.

Sodišče prve stopnje ni le ugotovilo obstoja terjatve tožeče stranke do tožene stranke, temveč je nepravilno, z dajatvenim zahtevkom, toženi stranki naložilo, da tožeči stranki obračuna in izplača nadomestila plač za obdobje od aprila 2009 do oktobra 2009 in da ji izplača dodatek za minulo delo za čas od 1. 8. 2008 do 16. 4. 2009 v višini 609,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Vendar je navedena odločitev sodišča prve stopnje pravnomočna, saj zoper ta del odločitve (I. in II. točka izreka) ni pritožbe, zato pritožbeno sodišče v ta del izreka sodbe sodišča prve stopnje ni smelo poseči.

Pritožba pa utemeljeno uveljavlja bistveno kršitev pravil postopka po 12. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj je sodišče prve stopnje v izreku ponovno odločalo o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno razsojeno. Ker je bilo o zahtevku, ki je bil uveljavljen v pobot, že pravnomočno odločeno s sodbo opr. št. I Pd 1843/2009 z dne 19. 1. 2010, potrjeno s sodbo pritožbenega sodišča opr. št. Pdp 1174/2010 z dne 10. 2. 2011, je pritožbeno sodišče III. točko izreka razveljavilo (2. odstavek 354. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je v IV. točki izreka sodbe pobotanje izvedlo z opredelitvijo datuma pobotanja glede različne dospelosti (najstarejše) terjatve tožeče stranke ter nasprotne terjatve tožene stranke. Pravilno je obrazložilo, da tudi v primeru procesnega pobotanja v pravdi pobot nastane na dan, ko so se stekli pogoji zanj (311. ter 2. odstavek 312. člena Obligacijskega zakonika, Ur. l. RS, št. 83/2001 in naslednji – OZ). Sodišče prve stopnje je pravilno zapisalo, da je upoštevalo predlog tožene stranke, da se njena terjatev pobota oziroma poračuna pri plačah tožnice, ker gre za njene najstarejše obveznosti ter odločilo, da se pravnomočno ugotovljena terjatev toženke v znesku 16.700,97 EUR pobota s pripadajočo neto plačo tožnice v obdobju od aprila 2009 do oktobra 2009 ter neto znesek pripadajočega dodatka za delovno dobo za obdobje od 1. 8. 2008 do 16. 4. 2009, razliko torej prispevke in dohodnino od posameznih mesečnih bruto plač in dodatka za minulo delo pa je tožena stranka dolžna plačati pristojnim zavodom za tožnika.

Pri procesnem pobotanju nastane pobot s sodbo, vendar skladno z 2. odstavkom 312. člena OZ posledice pobota učinkujejo za nazaj, ko so se stekli pogoji za pobotanje. To je takrat, ko sta se terjatvi strank srečali, kar praviloma pomeni po zapadlosti kasnejše obveznosti (19. 11. 2009), kakor je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Na ta dan (19. 11. 2009) so se torej stekli pogoji za pobot med neto zneski plač in dodatkom za delovno dobo, do katerih je upravičena tožnica po odbitku oziroma plačilu davkov in prispevkov od bruto zneskov ter nasprotne terjatve tožene stranke po pravnomočni sodbi do tožeče stranke. Ker je delavec glede na določbe ZDR in drugih predpisov upravičen do plače, je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je tožeči stranki prisodilo bruto zneske dolgovanih plač, saj se neto zneski ugotavljajo in izplačajo šele po obračunu davkov in prispevkov po prispevnih stopnjah, veljavnih na dan plačila obveznosti. Neto zneski plače in dodatka za delovno dobo z zakonskimi zamudnimi obrestmi za sporno obdobje, do katerih je upravičena tožnica, ki se pobotajo z nasprotno terjatvijo tožene stranke do tožnice, sicer v izreku sodbe iz opisanega razloga ne morejo biti opredeljeni po višini, so pa določljivi. Sicer pa je terjatev po pravnomočni sodbi v višini 16.700,97 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. 11. 2009 mnogo višja od bruto zneska tožničine terjatve, ki znaša v skupni višini 5.857,00 EUR, zato je sodišče prve stopnje utemeljeno zaključilo, da toženka ne dolguje tožeči stranki ničesar več iz naslova neizplačanih neto plač za obdobje od aprila 2009 do oktobra 2009 in iz naslova neizplačanega dodatka za minulo delo od 1. 8. 2008 do 16. 4. 2009, oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tožeča stranka sodišču prve stopnje v pritožbi neutemeljeno očita tudi, da je o pravdnih stroških obeh pravdnih strank odločilo napačno. Sodišče prve stopnje je pri odmeri stroškov postopka pravilno upoštevalo vrednost spornega predmeta za nezakonito prenehanje delovnega razmerja, kakor tudi vrednost spornega predmeta za del tožbenega zahtevka, ki se nanaša na denarne terjatve. Na podlagi navedenega je pravilno odmerilo stroške tožeče in tožene stranke in ob tem upoštevalo tudi stroške pritožbenega postopka v zvezi z denarnim delom zahtevka, v katerem je tožena stranka s pritožbo v celoti uspela. Sodišče prve stopnje je tako pravilno priznalo skupne stroške tožeči stranki v višini 810,00 EUR in toženi stranki v višini 106,56 EUR ter jih medsebojno pobotalo in toženi stranki naložilo, da povrne tožeči stranki še stroške postopka v višini 703,44 EUR.

Ker v preostalem niso bili podani niti s pritožbo uveljavljani razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno v preostalem pritožbo tožeče stranke zavrniti in v nerazveljavljenem izpodbijanem delu potrditi sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbe, ker je s pritožbo uspela le v neznatnem delu.

ZPP člen 324, 324/3. OZ člen 311, 312, 312/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.