VDSS sklep Pdp 551/2014
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2014-10-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), Tatjana Prebil (poroč.), Samo Puppis

zavrženje tožbe - prenehanje delovnega razmerja - rok za vložitev tožbe - sodno varstvo - zastaranje

Tožnik je bil na podlagi pogodbe o prenosu dejavnosti maloprodaje in pogodbe o prenosu delavcev prenesen od tožene stranke k stranskemu intervenientu. Ta mu je izredno odpovedal pogodbo o zaposlitvi. Tožnik je s tožbo pred sodiščem prve stopnje zahteval ugotovitev nezakonitosti podane izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje je v tem sporu postavljenim zahtevkom v celoti ugodilo. V vmesnem času je prišlo do ponovne spremembe delodajalca, tožnik je bil skupaj z drugimi delavci prenesen nazaj k toženi stranki. V predmetnem sporu je tožnik vložil tožbo, s katero zahteva ugotovitev, da mu delovno razmerje na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni prenehalo, od tožene stranke zahteva, da ga pozove nazaj na delo, mu za čas, ko mu je nezakonito prenehalo delovno razmerje pri stranskem intervenientu, prizna vse pravice iz delovnega razmerja, ga prijavi v zavarovanja, mu obračuna nadomestilo plače, od njega odvede davke in prispevke ter mu izplača ustrezne neto zneske. Tožbeni zahtevek za ugotovitev, da delovno razmerje tožnika pri toženi stranki na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni prenehalo in še vedno traja z vsemi pravicami in obveznostmi, pomeni po vsebini zahtevek za ugotovitev obstoja delovnega razmerja pri toženi stranki, čeprav ni izrecno tako oblikovan. Uveljavljanje zahtevka na ugotovitev obstoja delovnega razmerja pa je vezano na določila prvega in drugega odstavka 204. člena ZDR.  Neposredno sodno varstvo v tem primeru ni dopustno.

Vložitev zahteve za odpravo kršitve je vezana na splošni 5-letni zastaralni rok iz 346. člena OZ. Tožnik ima od tožene stranke v tem roku kadarkoli možnost zahtevati ugotovitev obstoja delovnega razmerja. Vendar mora v primeru, da tožena stranka njegovi zahtevi ne sledi, v nadaljnjem roku 30 dni zahtevati sodno varstvo, kot to določa drugi odstavek 204. člena ZDR. Tožnik tožbe ni vložil v 30-dnevnem roku od prejema negativnega odgovora tožene stranke, zato je potrebno njegovo tožbo kot prepozno zavreči.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje razveljavi v 3. in 4. točki I. točke izreka ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

V preostalem se pritožba zavrne in se v nerazveljavljenem delu potrdi izpodbijani del sklepa (1. in 2. točka I. točke izreka) sodišča prve stopnje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se zavrže tožba (I. točka izreka):

- za ugotovitev, da delovno razmerje tožnika pri toženi stranki ni prenehalo na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, št. ... z dne 20. 7. 2011, in še traja z vsemi pravicami in obveznostmi;

- da je tožena stranka dolžna tožnika v roku 8 dni od vročitve te sodbe pozvati nazaj na delo in mu za čas, ko mu je nezakonito prenehalo delovno razmerje pri družbi A., d. o. o., priznati vse pravice iz naslova odpovedane pogodbe o zaposlitvi iz delovnega razmerja (po pogodbi o zaposlitvi, sklenjeni med pravdnima strankama za delovno razmerje vodja vrtnega centra 1 z dne 28. 2. 2007 in aneksa k tej pogodbi, sklenjenega med tožnikom in A., d. o. o., z dne 1. 6. 2010), ga prijaviti v zavarovanje za vpis v matično evidenco ZPIZ za čas od 21. 7. 2011 dalje, mu obračunati bruto nadomestilo plač in od njih plačati pripadajoče davke in prispevke ter mu izplačati neto plačo skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posameznega mesečnega neto zneska do plačila, vse pod pogoji prisilne poravnave, potrjene pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani, opr. št. St 1484/2012 z dne 14. 1. 2013, v roku 15 dni pod izvršbo;

- da je tožnik (pravilno: tožena stranka) dolžan toženi stranki (pravilno: tožniku) povrniti pravdne stroške, ki so nastali v pravdnem postopku pred sodiščem prve stopnje, opr. št. Pd 149/2011, v znesku 1.111,66 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, tekočimi od 17. 10. 2012 dalje do plačila, vse pod pogoji prisilne poravnave, potrjene pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani, opr. št. St 1484/2012 z dne 14. 1. 2013, v roku 15 dni pod izvršbo;

- da je tožena stranka dolžna tožniku v roku 15 dni po prejemu sodbe povrniti pravdne stroške, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po preteku pracijskega roka dalje do plačila, pod izvršbo.

Sodišče prve stopnje je odločilo še, da stranski intervenient in tožena stranka krijeta svoje stroške postopka (II. in III. točka izreka izpodbijanega sklepa).

Zoper navedeni sklep, smiselno pa zoper sklep o zavrženju tožbe (I. točka izreka), se pravočasno pritožuje tožnik iz pritožbenih razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, kršitve pravil postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani del sklepa spremeni tako, da zahtevku tožnika v celoti ugodi, oziroma podrejeno, da izpodbijani del sklepa razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka, saj sodba (pravilno: sklep) nima razlogov o odločilnih dejstvih in se je ne da preizkusiti, zato je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke (drugega odstavka) 339. člena ZPP. Tožnik je mnenja, da za njegovo situacijo ne pride v poštev tolmačenje, da bi moral postopati po prvem in drugem odstavku 204. člena ZDR. Tožnik je bil v drugačni poziciji in ne v klasičnem delovnem razmerju. Ker je tožnik v postopku zoper družbo A., d. o. o., uspel, je bil od 21. 7. 2011 dalje ponovno tam zaposlen oz. mu delovno razmerje ni prenehalo, zaradi česar tožnik spada med prevzete delavce in je tožena stranka tista, ki je dolžna izvršiti sodbo sodišča prve stopnje, opr. št. Pd 149/2011. Tožnik za prenose med toženo stranko in družbo A., d. o. o., ni kriv, nanje niti ni mogel vplivati, zato ne more nositi negativnih posledic. Po mnenju tožnika si sodišče prve stopnje napačno razlaga, da bi v konkretnem primeru bil dolžan upoštevati 30-dnevni rok iz tretjega odstavka 204. člena ZDR. Tožnik meni, da za tako postavljeni zahtevek oz. namen, ki ga je skušal s tem doseči, velja splošni zastaralni rok. Tožnik s tožbo zahteva izvršitev vsebine sodbe v predhodni zadevi, in sicer zato, ker se je v vmesnem času spremenilo dejansko stanje (prenos) pri toženi stranki in družbi A., d. o. o., zaradi česar je bil tožnik primoran vložiti tožbo. Tožnik je dejstvo, da je ponovno prišlo do spremembe delodajalca, izvedel „z ulice“, ni pa razpolagal z nobeno dokumentacijo, ki bi to potrjevala, zato mu to ne more iti v škodo. Navaja še, da tretja točka, ki vsebuje zahtevek po vračilu stroškov iz naslova pravde, vodene pod opr. št. Pd 149/2011, ne sodi v okvir ugotavljanja delovnega razmerja, rokov, na katere se sklicuje sodišče prve stopnje, zato ni nobenega razloga, da sodišče prve stopnje temu zahtevku ne bi ugodilo. Priglaša pritožbene stroške.

Tožena stranka je na pritožbo tožnika odgovorila. Predlagala je, da pritožbeno sodišče pritožbo tožnika v celoti zavrne in potrdi odločitev sodišča prve stopnje. Pritožbenih stroškov ne priglaša.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, na katere opozarja pritožba.

V izpodbijanem delu sklepa ni podana absolutna bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj je sodišče prve stopnje svojo odločitev jasno in argumentirano obrazložilo, tako da sklep vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bil tožnik na podlagi pogodbe o prenosu dejavnosti maloprodaje B. in pogodbe o prenosu delavcev z dne 25. 5. 2010 prenesen od tožene stranke k stranskemu intervenientu. Slednji mu je dne 20. 7. 2011 izredno odpovedal pogodbo o zaposlitvi. Tožnik je s tožbo pred sodiščem prve stopnje v postopku, opr. št. Pd 149/2011, zahteval ugotovitev nezakonitosti podane izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, uveljavljal pa je tudi reintegracijski in reparacijski zahtevek. Sodišče prve stopnje je v tem sporu postavljenim zahtevkom v celoti ugodilo s sodbo, opr. št. Pd 149/2011 z dne 15. 5. 2012, ki je postala pravnomočna s sodbo pritožbenega sodišča, opr. št. Pdp 679/2012, dne 11. 10. 2012. V vmesnem času, dne 1. 2. 2012 je prišlo do ponovne spremembe delodajalca, tožnik je bil skupaj z drugimi delavci prenesen nazaj k toženi stranki.

V predmetnem sporu je tožnik dne 14. 3. 2013 vložil tožbo, s katero zahteva ugotovitev, da mu delovno razmerje na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 7. 2011 ni prenehalo, od tožene stranke zahteva, da ga pozove nazaj na delo, mu za čas, ko mu je nezakonito prenehalo delovno razmerje pri stranskem intervenientu, prizna vse pravice iz delovnega razmerja, ga prijavi v zavarovanja, mu obračuna nadomestilo plače, od njega odvede davke in prispevke ter mu izplača ustrezne neto zneske. Zahteva še, da mu tožena stranka(1) povrne pravdne stroške, ki so nastali v postopku, opr. št. Pd 149/2011, v znesku 1.111,66 EUR, in pravdne stroške predmetnega postopka. Sodišče je z izpodbijanim sklepom tožnikovo tožbo v celoti zavrglo, saj je ugotovilo, da je bila vložena prepozno, ne glede na to, ali se upošteva rok po prvem in drugem odstavku 204. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.) ali po tretjem odstavku 204. člena ZDR. Če se šteje, da je bil tudi tožnik zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi na podlagi zakona avtomatično prenesen na toženo stranko s 1. 2. 2012, to po zaključku sodišča prve stopnje pomeni, da je bila tožena stranka njegov delodajalec že ob vložitvi tožbe dne 14. 3. 2013, zato bi tožnik moral postopati po prvem in drugem odstavku 204. člena ZDR. Ker je tožnik negativni odgovor tožene stranke prejel šele 22. 1. 2013, je tožbo po zaključku sodišča prve stopnje vložil po poteku 30-dnevnega prekluzivnega roka, torej prepozno. Če pa se šteje, da tožena stranka ob vložitvi tožbe ni bila njegov delodajalec, potem bi po mnenju sodišča prve stopnje tožnik moral tožbo vložiti upoštevaje tretji odstavek navedenega 204. člena ZDR, kar pomeni v 30 dneh od dneva, ko je zvedel za kršitev pravice, to je od dne 22. 1. 2013. Tudi v tem primeru je po zaključku sodišča prve stopnje tožba prepozna.

Odločitev sodišča prve stopnje glede tožbenega zahtevka iz 1. in 2. točke izreka sklepa je pravilna. Tožbeni zahtevek za ugotovitev, da delovno razmerje tožnika pri toženi stranki na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni prenehalo in še vedno traja z vsemi pravicami in obveznostmi(2) , pomeni po vsebini zahtevek za ugotovitev obstoja delovnega razmerja pri toženi stranki, čeprav ni izrecno tako oblikovan. Uveljavljanje zahtevka na ugotovitev obstoja delovnega razmerja pa je vezano na določila prvega in drugega odstavka 204. člena ZDR. Če delavec meni, da delodajalec ne izpolnjuje obveznosti iz delovnega razmerja ali krši katero od njegovih pravic iz delovnega razmerja, ima pravico pisno zahtevati, da delodajalec kršitev odpravi oziroma da svoje obveznosti izpolni (prvi odstavek 204. člena ZDR). Če v nadaljnjem roku osmih delovnih dni po vročeni pisni zahtevi delavca delodajalec ne izpolni svoje obveznosti oziroma ne odpravi kršitve, lahko delavec v roku 30 dni od poteka roka zahteva sodno varstvo pred pristojnim sodiščem (drugi odstavek 204. člena ZDR). Neposredno sodno varstvo v tem primeru ni dopustno, kar pomeni, da je predhodna zahteva za odpravo kršitve oziroma za izpolnitev obveznosti procesna predpostavka za vložitev tožbe. Po tretjem odstavku 204. člena ZDR je neposredno sodno varstvo dopustno le v primeru, če delavec zahteva ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi in odločitve o disciplinski odgovornosti delavca. Dejstvo, da je tožnik zahteval ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi pri stranskem intervenientu, ne vpliva na njegovo dolžnost, da v postopku varstva pravic zoper toženo stranko ravna tako, kot odreja zakon(3). Vložitev zahteve za odpravo kršitve je vezana le na splošni 5-letni zastaralni rok iz 346. člena Obligacijskega zakonika (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadalj.), kar pomeni, da ima tožnik možnost v tem roku kadarkoli (ponovno) zahtevati od tožene stranke ugotovitev obstoja delovnega razmerja in z njim povezani reintegracijo in reparacijo, vendar mora, v primeru, da tožena stranka njegovi zahtevi ne sledi (kot je bilo v konkretnem primeru) v nadaljnjem roku 30 dni zahtevati sodno varstvo, kot to določa drugi odstavek 204. člena ZDR. Tožnik je negativni odgovor tožene stranke prejel 22. 1. 2013, zato je bil s tožbo, ki jo je vložil 14. 3. 2013 in ustrezno spremenil šele 15. 11. 2013, prepozen. Glede na navedeno je odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Pri tem je dodati še, da ugotovitev obstoja delovnega razmerja ne more biti predmet predhodnega vprašanja, potrebna je postavitev ustreznega ugotovitvenega zahtevka(4). V konkretnem primeru to pomeni, da tožnik brez postavitve zahtevka na ugotovitev obstoja delovnega razmerja pri toženi stranki, le z reintegracijskim in reparacijskim zahtevkom ne more uspeti.

Odločitev sodišča prve stopnje glede tožbenega zahtevka iz 3. točke I. točke izreka sklepa, da se zavrže tožba v delu, v katerem tožnik zahteva povrnitev pravdnih stroškov, ki so nastali v postopku, opr. št. Pd 149/2011, pa je napačna. Gre za denarni zahtevek, ki v nobenem smislu ni povezan z zahtevkom za ugotovitev obstoja delovnega razmerja, zato za vložitev takšnega zahtevka velja splošni 5-letni zastaralni rok iz 346. člena OZ in ne 30-dnevni prekluzivni rok iz tretjega odstavka 204. člena ZDR. Tožba tožnika v tem delu ni prepozna, zato bi sodišče prve stopnje o njej moralo odločati po vsebini.

Glede na zgoraj navedeno je potrebno izpodbijani del sklepa razveljaviti v 3. točki I. točke izreka (355. člena ZPP v zvezi s 3. točko 365. člena ZPP) in posledično tudi odločitev o stroških pravdnega postopka (4. točka I. točke izreka). V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje moralo po vsebini odločiti o zahtevku za povračilo stroškov iz postopka v zadevi, opr. št. Pd 149/2011, in nato še o stroških tega pravdnega postopka.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na tretjem odstavku 165. člena ZPP, ki določa, da pridrži sodišče odločitev o stroških postopka v zvezi s pravnim sredstvom za končno odločbo, če razveljavi odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, in zadevo vrne v novo sojenje.

(1) Tožbeni zahtevek je sicer oblikovan tako, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki povrniti pravdne stroške, vendar gre za očitno pisno pomoto, kar izhaja tudi iz tožbe (list. št. 5. odstavek IV. točke; list. št. 4).

(2) Postavljeni tožbeni zahtevek se glasi: „Ugotovi se, da delovno razmerje tožeče stranke pri toženi stranki na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, št. ... z dne 20. 7. 2011, ni prenehalo in še traja z vsemi pravicami in obveznostmi.“

(3) Tako tudi sodba in sklep pritožbenega sodišča, opr. št. Pdp 1080/2008 z dne 16. 4. 2009.

(4) Glej na primer sklep Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 70/2013 z dne 10. 6. 2013, ali sodbo in sklep, opr. št. VIII Ips 136/2011 z dne 19. 6. 2012.

ZDR člen 204, 204/1, 204/2, 204/3. OZ člen 346.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.