VDSS sodba Pdp 142/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-05-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Metod Žužek (preds.), Ruža Križnar Jager (poroč.), Tatjana Prebil

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - ukinitev delovnega mesta - ponudba druge ustrezne zaposlitve

Ukinitev predstavništva in s tem tudi delovnega mesta tožnice predstavlja zadosten in utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Potrebnosti oziroma smotrnosti sprememb v načinu poslovanja in organizaciji dela sodišče ne more presojati, ker so te odločitve v pristojnosti delodajalca.

V primerih, kadar je več delavcem podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, delodajalec pa ima na razpolago le eno ustrezno delovno mesto, delodajalec sam opravi izbiro, komu bo razpoložljivo mesto ponudil.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, ki je zahtevala:

- ugotovitev nezakonitosti in odpravo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožnica podala tožnici, št. ... z dne 26. 10. 2011;

- ugotovitev, da ima tožnica pri toženi stranki sklenjeno delovno razmerje za nedoločen čas, da ji delovno razmerje pri toženi stranki ne bo prenehalo z dnem 10. 1. 2012 in še vedno traja;

- da sodišče naloži toženi stranki, da je dolžna tožnico pozvati nazaj na delo v delovno razmerje za nedoločen čas, na delovno mesto po pogodbi o zaposlitvi z dne 23. 3. 2002, v roku 15 dni po pravnomočnosti sodbe, da ne bo izvršbe;

- da sodišče naloži toženi stranki, da je dolžna tožnici obračunati bruto plače (pravilno: nadomestilo plače), odvesti vse pripadajoče davke in prispevke in ji izplačati vse zapadle neto plače od prenehanja delovnega razmerja dalje, to je od 10. 1. 2012 dalje, do ponovne reintegracije v delovno razmerje, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posamezne plače dalje do plačila (I. točka izreka sodbe).

Obenem je odločilo, da tožeča stranka sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

Zoper navedeno sodbo se je pravočasno pritožila tožnica zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, napačne uporabe materialnega prava ter bistvenih procesnih kršitev ter predlagala, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da se ne strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da je tožena stranka tožnici zakonito redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga zaradi zmanjšanega obsega dela, zaradi česar je delo tožnice postalo nepotrebno, tožničino delovno mesto zavarovalni tehnik III pa je bilo ukinjeno. Po stališču sodišča prve stopnje naj bi tožena stranka dokazala obstoj poslovnega razloga, kar naj bi tudi izhajalo iz zaslišanj prič, ki naj bi prepričljivo izpovedale glede razlogov za ukinitev predstavništva v A. ter delovnega mesta tožnice in posledično odpoved pogodbe o zaposlitvi. Ne strinja se z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da tožnica ne bi mogla opravljati del in nalog zavarovalnega zastopnika in sklepati vseh vrst zavarovanj, ker je to terensko delo, zastopniki pa so odvisni od pobrane provizije. Sodišče prve stopnje je sledilo dokaznim predlogom tožene stranke ter zaslišalo s strani tožene stranke predlagane priče,  ne pa tožnice in A.A., ki bi kot vodja enote lahko pojasnila rezultate poslovne enote in potrdila, da se tožničino delovno mesto ni ukinilo in da se še opravlja vsaj štiri ure. S tem je storilo bistveno kršitev določb postopka, pa tudi dejansko stanje je bilo nepopolno in zmotno ugotovljeno. Neutemeljena je reorganizacija in ukinitev predstavništva A. ter delovnega mesta tožnice, na katero se tožena stranka sklicuje izključno zaradi tega, da je lahko tožnici nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Tožnica je usposobljena za opravljanje dela na delovnem mestu zavarovalnega zastopnika in izpolnjuje vse pogoje za zasedbo tega delovnega mesta, ta delovna mesta pa so bila v času odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnici prosta, saj je tožena  stranka na njih zaposlovala nove delavce – A.B., A.C. in A.D., ki nista bila samostojna podjetnika, kot navaja sodišče, pač pa sta delala kot zastopnika pri samostojnem podjetniku. Zaposlila sta se kot začetnika, tožena stranka pa bi na katerem od teh delovnih mest lahko zaposlila tožnico, tako kot je zaposlila A.E., ki ji je enako kot tožnici v istem obdobju odpovedala pogodbo o zaposlitvi.

V odgovoru na pritožbo tožena stranka prereka navedbe iz pritožbe, predlaga njeno zavrnitev in potrditev izpodbijane sodbe.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, ki jih je uveljavljala pritožba, in skladno z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nadaljnji; ZPP) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in tudi ne v pritožbi pavšalno zatrjevanih. Zlasti ni podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka zaradi zavrnitve dokaznih predlogov tožnice. Skladno z določbo 2. odstavka 213. člena ZPP o tem, kateri dokazi naj se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev, odloča sodišče, po določbi 2. odstavka 287. člena ZPP pa predlagane dokaze, za katere misli, da niso pomembni za odločbo, senat zavrne in navede v sklepu, zakaj jih je zavrnil. Sodišče prve stopnje je ravnalo v skladu s citiranima določbama ZPP, v obrazložitvi sodbe pa je navedlo tudi razlog za zavrnitev dokaznih predlogov (ki so sicer razvidni iz spisa). Zato ni podana nobena bistvena kršitev določb postopka, niti absolutna niti relativna po 1. odstavku 339. člena ZPP, ki jo pritožba le pavšalno uveljavlja. Če sodišče zavrne izvedbo predlaganih dokazov, ki se nanašajo na odločilna dejstva, ima to lahko za posledico zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, vendar v obravnavanem primeru tudi ta pritožbeni razlog ni utemeljen, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju.

Zakon o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 42/02, s spremembami; ZDR) v   1. alinei prvega odstavka 88. člena določa, da je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavca s strani delodajalca tudi poslovni razlog, to je prenehanje potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca. V skladu s tretjim odstavkom 88. člena ZDR mora delodajalec v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga preveriti, ali je delavca mogoče zaposliti pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oziroma ali ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja, oziroma prekvalificirati za drugo delo. Če ta možnost obstaja, mora delodajalec delavcu ponuditi sklenitev nove pogodbe.

Po oceni izvedenih dokazov je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je bil postopek v zvezi z redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi izveden v skladu s citiranimi predpisi, ter da je bila odpoved podana pravočasno v okviru 6-mesečnega roka iz 6. odstavka 88. člena ZDR, določenega za podajo odpovedi s strani delodajalca. Prav tako je pravilna presoja, da je podan poslovni oziroma organizacijski razlog iz 1. alineje prvega odstavka 88. člena ZDR. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila tožnica pri toženi stranki zaposlena na delovnem mestu zavarovalni tehnik III v Predstavništvu A., PE B., Sektor marketinga. Uprava tožene stranke je s sklepom z dne 25. 10. 2011 sklenila, da se ukine predstavništvo v A., posledično pa je bilo ukinjeno tudi delovno mesto tožnice, ki je bila v tem predstavništvu edina zaposlena na stacionarnem delovnem mestu (na „šalterju“). Glavna ekonomska razloga za ukinitev predstavništva sta bila padec realizacije na območju A. ter zmanjšanje obsega dela na 55 % planiranega obsega dela, zlasti zaradi prenehanja trženja kmetijskih zavarovanj, kot potrjujejo izvedeni dokazi. Sodišče prve stopnje je zavzelo pravilno stališče, da ukinitev predstavništva in s tem tudi delovnega mesta tožnice predstavlja zadosten in utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ter da potrebnosti oziroma smotrnosti sprememb v načinu poslovanja in organizaciji dela sodišče ne more presojati, ker so te odločitve v pristojnosti delodajalca. Pri tem se je sodišče oprlo na izpovedbe zaslišanih prič in na tej podlagi pravilno in popolno ugotovilo vsa dejstva, ki so za odločitev o zakonitosti podane odpovedi pogodbe o zaposlitvi bistvena. Zato predlagano zaslišanje tožnice in A.A. s tem v zvezi tudi po oceni pritožbenega sodišča ni bilo potrebno in so bili tožničini dokazni predlogi utemeljeno zavrnjeni. Četudi bi se izkazalo, da se delo tožnice v polovičnem obsegu dejansko še opravlja in da ga opravlja tožničina sodelavka (ali drugi delavci), to v nobenem primeru ne dokazuje, da ni podan utemeljen poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi oziroma da ukinitev tožničinega delovnega mesta ni bila potrebna. Delodajalec ima pravico izvesti spremembe v organizaciji dela in naloge ukinjenega delovnega mesta razporediti med druge delavce, zlasti če se obseg dela bistveno zmanjša.

V zvezi z dolžnostjo tožene stranke, ki je bila v skladu s tretjim odstavkom 88. člena ZDR dolžna preveriti, ali je mogoče tožnico zaposliti pod spremenjenimi pogoji in na drugih delih oziroma tožnico dokvalificirati ali prekvalificirati, je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je tožena stranka svoje obveznosti izpolnila, vendar možnosti za zaposlitev tožnice na drugih ustreznih delih ni bilo. S tem v zvezi so neutemeljene pritožbene navedbe tožnice, da so bila v času odpovedi ustrezna delovna mesta na razpolago, pa tudi očitek, da naj tožnica ne bi bila enakopravno obravnavana, ker je tožena stranka njeni sodelavki, ki ji je bila v istem obdobju odpovedana pogodba o zaposlitvi, ponudila delo zavarovalnega zastopnika. V postopku pred sodiščem prve stopnje je bilo namreč ugotovljeno, da so bili delavci A.B., A.C. in A.D. sprejeti v delovno razmerje le za določen čas (kar ni ustrezna zaposlitev v smislu določbe 3. odstavka 90. člena ZDR), glede tožničine sodelavke A.E. pa je sodišče ugotovilo, da je bila zaposlena kot zavarovalni tehnik v C., kjer ji zaradi upada produkcije niso več mogli zagotavljati dela, zato so ji pogodbo o zaposlitvi odpovedali in ponudili v podpis pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto zavarovalnega zastopnika, ki je bilo tedaj v C. prosto. Pritožbeno sodišče s tem v zvezi meni, da v primerih, kadar je več delavcem podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, delodajalec pa ima na razpolago le eno ustrezno delovno mesto, delodajalec sam opravi izbiro, komu bo razpoložljivo mesto ponudil, zato ni mogoče pritrditi stališču tožnice, da je bila neenakopravno obravnavana.

Tožena stranka je tožnici zakonito redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, ob dokazanem obstoju poslovnega razloga, ki je bil utemeljen in je onemogočal nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi med delavcem in delodajalcem. Glede na navedeno je torej sodišče prve stopnje odločilo pravilno in v skladu s določbami ZDR, ko je tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga in s tem v zvezi reparacijski in reintegracijski zahtevek zavrnilo.

Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.