VDSS sodba Pdp 794/2012
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-10-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Če tožena stranka odgovora na tožbo ne poda v zakonskem roku, je sodišče ob izpolnjenih pogojih iz 318. člena ZPP dolžno izdati zamudno sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana zamudna sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zamudno sodbo ugotovilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ki jo je dne 10. 4. 2012 tožena stranka podala tožeči stranki, nezakonita in se razveljavi (I. točka izreka sodbe). Toženi stranki je naložilo, da je tožečo stranko dolžna pozvati nazaj na njeno delovno mesto, jo brez prekinitve prijaviti v zavarovanje in ji za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja obračunati in izplačati pripadajoča nadomestila plače, po predhodnem odvodu davkov in prispevkov od pripadajočega bruto zneska plače, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega mesečnega (neto) nadomestila plače do plačila (II. točka izreka sodbe). Nadalje je naložilo toženi stranki, da je tožeči stranki dolžna v osmih dneh obračunati pripadajoče bruto plače za mesece februar 2012, marec 2012 in maj 2012 v zneskih, ki so razvidni iz izreka, ter od teh zneskov plačati davke in prispevke ter ji izplačati pripadajoče neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 19. dne v mesecu od plače preteklega meseca do plačila (III. točka izreka sodbe). Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati tudi stroške za prehrano med delom za obdobje od januarja 2012 do vključno maja 2012 v zneskih, ki so prav tako razvidni iz izreka, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. dne v mesecu za pretekli mesec (IV. točka izreka sodbe). Z izpodbijano zamudno sodbo je nadalje odločeno, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki obračunati nadomestilo za neizrabljeni letni dopust za leto 2012 v bruto višini 659,20 EUR ter ji plačati pripadajoči neto znesek po plačilu dajatev iz bruto zneska, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 6. 2012 dalje do plačila (V. točka izreka sodbe), obračunati regres za letni dopust za leto 2012 v bruto znesku 257,00 EUR ter tožeči stranki po odvodu davka plačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 6. 2012 do plačila (VI. točka izreka sodbe) ter ji povrniti stroške postopka v znesku 637,08 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka izpolnitvenega roka do plačila.

Zoper navedeno zamudno sodbo se pritožuje tožena stranka, smiselno iz pritožbenega razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi navaja, da zamudno sodbo izpodbija v celoti, ker niso bile pretehtane vse objektivne okoliščine oz. ugotovljeno dejansko stanje, ki bi ga lahko podala tožena stranka v svojem odgovoru na tožbo. Odgovora na tožbo pa tožena stranka ni posredovala, ker poziva sodišča ni prejela oz. je spregledala možnost podaje odgovora.

Tožeča stranka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev in potrditev izpodbijane zamudne sodbe.

Pritožbeno sodišče je v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/1999 s spremembami in dopolnitvami - ZPP) preizkusilo izpodbijano zamudno sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Ob takšnem preizkusu pritožbeno sodišče ni ugotovilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, zlasti ne kršitve iz 7. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če je sodišče v nasprotju z določbami tega zakona izdalo zamudno sodbo.

Prvostopenjsko sodišče je utemeljeno izdalo zamudno sodbo, ker so bili izpolnjeni vsi pogoji, določeni v 318. členu ZPP. Toženi stranki je bila tožba pravilno vročena v odgovor, vendar v roku iz 277. člena ZPP na tožbo ni odgovorila, čeprav jo je sodišče v skladu z določbo 2. odstavka 277. člena ZPP opozorilo na posledice v primeru, da ne bo odgovorila na tožbo v danem roku. To izhaja iz podatkov v spisu, in sicer iz s strani tožene stranke podpisane vročilnice, ki je sodno pisanje prejela dne 1. 6. 2012. Podatki v spisu dokazujejo, da je bila toženi stranki vročena tožba z dvojniki prilog  in poziv, naj odgovori na tožbo v 15 dneh od njene vročitve, zato so pritožbene navedbe s tem v zvezi neutemeljene.

Če tožena stranka odgovora na tožbo ne poda v zakonskem roku, je sodišče ob izpolnjenih pogojih iz 318. člena ZPP dolžno izdati zamudno sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku. Kadar tožena stranka ne poda odgovora na tožbo in ne oporeka tožbenemu zahtevku, se šteje, da priznava navedbe tožeče stranke v tožbi. Dejanske tožbene navedbe se štejejo za resnične in priznane zato, ker jim tožena stranka ni pravočasno (v odgovoru na tožbo) oporekala. Sodišče presoja sklepčnost tožbe na podlagi predpostavke, da so trditve v tožbi resnične. Iz tožbenih navedb je jasno razvidno, katere terjatve iz delovnega razmerja tožnik uveljavlja s tožbo in v kakšni višini, ker tožena stranka svojih obveznosti iz delovnega razmerja ni poravnala. Pogoj za izdajo zamudne sodbe iz 3. točke 1. odstavka 318. člena ZPP je torej izpolnjen. Izpolnjen pa je tudi dodatni pogoj iz 4. točke 1. odstavka istega člena ZPP, da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik ali z dejstvi, ki so splošno znana, saj med tožbenimi navedbami in predloženimi dokazi ni nikakršnega nasprotja.

Izpodbijana zamudna sodba je tudi materialnopravno pravilna in v skladu s predpisi, ki jih je sodišče prve stopnje v razlogih sodbe navedlo kot pravno podlago za svojo odločitev.

Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo zamudno sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Odgovor na pritožbo ni bistveno prispeval k rešitvi zadeve. Ker ne gre za potrebne stroške, tožnik te stroške krije sam (154., 155. ter 165. člen ZPP).

ZPP člen 227, 227/2, 318, 318/1, 318/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.