VDSS sodba Pdp 520/2012
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-11-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izbira kandidata - organi javnih vrtcev in šol - direktor - ravnatelj - združitev funkcije - imenovanje direktorja

Tožena stranka ni nedopustno združila funkcij direktorja zavoda in ravnatelja šole ter izvedla enofazno glasovanje. Člen 51/3 ZOFVI določa, da lahko funkcijo direktorja v javno vzgojno – izobraževalnem zavodu opravlja tudi ravnatelj ene izmed organizacijskih enot, če je z aktom o ustanovitvi tako določeno. Možnost skupnega opravljanja funkcij direktorja in ravnatelja je predvidel tudi 3. odstavek 55. člena ZOFVI, ki je v primeru hkratnega opravljanja funkcije direktorja in ravnatelja ene izmed organizacijskih enot dopuščal krajši mandat direktorja (od splošno določenega 5-letnega mandata), če je to določeno z aktom o ustanovitvi. Ta krajši mandat pa glede na člen 55/3 ZOFVI ni mogel trajati manj kot dve leti. Ob upoštevanju navedenega in ker je v Sklepu o ustanovitvi tožene stranke razvidna možnost sočasnega opravljanja funkcije direktorja in ravnatelja in možnost sočasnega imenovanja direktorja in ravnatelja, so obstajali pogoji za združitev postopka imenovanja ravnatelja in direktorja, še posebej ob dejstvu, da je obe funkciji opravljala ena oseba. Zato izbira kandidata na razpisano delovno mesto ravnatelja in direktorja ni nezakonita.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka izpodbijane sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za razveljavitev sklepa tožene stranke z dne 29. 8. 2011 o imenovanju A.A. za ravnatelja A. šole in direktorja zavoda B.. V II. točki izreka je odločilo, da tožnica sama krije svoje stroške postopka, v III. točki izreka pa je naložilo tožnici, da povrne toženi stranki njene pravdne stroške v znesku 501,00 EUR, stranskemu intervenientu pa v znesku 407,50 EUR, v 15 dneh brezobrestno, po poteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila.

Zoper navedeno sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnica in predlaga pritožbenemu sodišču, da njeni pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi njenemu tožbenemu zahtevku oziroma podredno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, toženi stranki pa naloži v plačilo vse priglašene pravdne stroške. V pritožbi navaja, da je tožena stranka nedopustno združila funkciji direktorja zavoda in ravnatelja višje šole ter izvedla enofazno glasovanje, kar je v nasprotju s členom 53a ZOFVI. Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do ugotovitev opravljenega inšpekcijskega nadzora z dne 12. 9. in 26. 9. 2011. V tem nadzoru je bilo ugotovljeno, da tožena stranka postopka imenovanja ravnatelja višje šole in direktorja zavoda ni izvedla zakonito. Razpis prostega delovnega mesta ravnatelja OE višje šole z možnostjo imenovanja direktorja zavoda tožene stranke, ki je bil poslan na Zavod za zaposlovanje, je vseboval drugačne pogoje, kot objava tega delovnega mesta v časopisu Delo. S tem so bili potencialni prijavitelji zavedeni, ta kršitev pa je razlog za razveljavitev izbirnega postopka. Svet zavoda ni podal soglasja za spremembo razpisnih pogojev, do objave na Zavodu za zaposlovanje je prišlo zaradi samovoljne odločitve predsednice sveta tožene stranke. Tožnica je bila o sprejeti odločitvi obveščena šele po skoraj sedmih mesecih. Kršen je bil tudi 55. člen ZOFVI, saj bi si morala tožena stranka v postopku imenovanja direktorja pridobiti mnenje ministra. Pri tem so nepravilna stališča Ministrstva za šolstvo, s katerimi tožena stranka opravičuje sprejete zgrešene odločitve. V letu 2008 in v decembru 2010 se je pri toženi stranki o direktorju in ravnatelju odločalo v dveh ločenih postopkih. V postopku imenovanja ravnatelja višje šole predstavniki staršev in dijakov ne morejo odločati. Če bi glasovanje potekalo pravilno, sedanji direktor zavoda ne bi dobil zadostnega števila glasov. Glede na navedeno je napačno stališče sodišča prve stopnje, da zatrjevane kršitve niso bistveno vplivale na odločitev o izbiri kandidata. Napačna je tudi odločitev o stroških postopka, saj gre za spor o obstoju  delovnega razmerja, zato odločanje o stroških postopka po načelu uspeha v postopku po določbah ZPP ni pravilno.

Tožena stranka in stranski intervenient sta podala odgovora na pritožbo, v katerih predlagata zavrnitev tožničine pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanega pritožbenega razloga, pri čemer je v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo niti v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve določb postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, niti preostalih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in da je na popolno in pravilno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

Tožnica je v tem individualnem delovnem sporu izpodbijala zakonitost postopka imenovanja ravnatelja A. šole in direktorja zavoda, ker je menila, da je bil ta postopek imenovanja nezakonito združen, da je bil razpis za delovno mesto nepravilno objavljen oziroma sestavljen, da bi si morala pred imenovanjem tožena stranka pridobiti mnenje pristojnega ministra, da so o izbiri kandidata za obe funkciji odločale iste osebe (istočasno) in da je bila tožnica o izbiri obveščena prepozno. Sodišče prve stopnje je njen tožbeni zahtevek zavrnilo, ker je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da je bila združitev imenovanja funkcij ravnatelja šole in direktorja zavoda na istem delovnem mestu pri toženi stranki in v isti osebi skladna z Zakonom o financiranju vzgoje in izobraževanja (ZOFVI, Ur.l. RS, št. 12/96 in nadalj.) in sklepom o ustanovitvi tožene stranke (A5), da je bil tako razpis postopka kot tudi postopek imenovanja zakonit, saj določene kršitve niso bistveno vplivale na odločitev o izbiri kandidata. Pritožbeno sodišče soglaša z zgornjimi ugotovitvami sodišča prve stopnje in jih ne ponavlja, v nadaljevanju pa odgovarja na pritožbene navedbe tožnice.

Po zaključku pritožbenega sodišča je neutemeljen pritožbeni očitek tožnice, da je tožena stranka nedopustno združila funkciji direktorja zavoda in ravnatelja šole ter izvedla enofazno glasovanje. Člen 51/3 ZOFVI določa, da lahko funkcijo direktorja v javno vzgojno – izobraževalnem zavodu opravlja tudi ravnatelj ene izmed organizacijskih enot, če je z aktom o ustanovitvi tako določeno. Možnost skupnega opravljanja funkcij direktorja in ravnatelja je predvidel tudi 3. odstavek 55. člena ZOFVI, ki je v primeru hkratnega opravljanja funkcije direktorja in ravnatelja ene izmed organizacijskih enot dopuščal krajši mandat direktorja (od splošno določenega 5-letnega mandata), če je to določeno z aktom o ustanovitvi. Ta krajši mandat pa glede na člen 55/3 ZOFVI ni mogel trajati manj kot dve leti. Ob upoštevanju navedenega in ker je iz 3. in 4. odstavka IX. člena Sklepa o ustanovitvi tožene stranke (A5) razvidna možnost sočasnega opravljanja funkcije direktorja in ravnatelja in možnost sočasnega imenovanja direktorja in ravnatelja, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da so obstajali pogoji za združitev postopka imenovanja ravnatelja in direktorja, še posebej ob dejstvu, da je obe funkciji opravljala ena oseba.

Prvostopenjsko sodišče se sicer zares ni izrecno opredelilo do ugotovitev inšpekcijskega nadzora pri toženi stranki, vendar po oceni pritožbenega sodišča zato ni storilo v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve določb postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. Iz zapisnika o inšpekcijskem nadzoru izhaja, da so bile v postopku imenovanja ravnatelja Višje strokovne šole in direktorja zavoda storjene določene nepravilnosti, vendar pa je na podlagi obrazložitve izpodbijane sodbe mogoče zaključiti, da je sodišče prve stopnje štelo, da te nepravilnosti niso bile takšnega pomena, da bi bistveno vplivale na odločitev o izbiri kandidata. Pri tej svoji odločitvi se je oprlo tudi na 1. odstavek 36. člena Zakona o zavodih (ZZ, Ur. l. SFRJ, št. 12/1991 in nadalj.), ki je določal, da ima neizbrani kandidat možnost zahtevati sodno varstvo pri pristojnem sodišču, če misli, da je bil kršen za izvedbo razpisa določen postopek in da je ta kršitev lahko bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata ali pa da izbrani kandidat ne izpolnjuje z razpisom določenih pogojev. Glede na povedano pritožbeno sodišče zaključuje, da je sodišče prve stopnje štelo, da kršitve, ki so bile ugotovljene v inšpekcijskem nadzoru, niso bile takega pomena, da bi bistveno vplivale na odločitev o izbiri kandidata (tožnica ni zatrjevala, da izbrani kandidat ne bi izpolnjeval pogojev, določenih v razpisu). Ob tem ne gre prezreti dejstva, da sodišče na ugotovitve inšpekcijskega nadzora ni vezano, kot to smiselno zmotno zatrjuje tožnica v pritožbi.

V zvezi s pritožbenim zatrjevanjem tožnice, da je bil postopek izbire nezakonit tudi zaradi objave razpisov z različno vsebino v sredstvih javnega obveščanja v primerjavi z objavo razpisa na Zavodu za zaposlovanje (A13), pritožbeno sodišče ugotavlja, da ti razpisi dejansko niso imeli povsem identične vsebine. Iz razpisov, objavljenih v sredstvih javnega obveščanja (in tudi v Uradnem listu RS) izhaja, da bo izbrani kandidat imenovan za pet let, medtem ko je bilo v razpisu, objavljenem na Zavodu za zaposlovanje, navedeno, da bo zaposlitev trajala za nedoločen čas. Kljub temu dejstvu pa pritožbeno sodišče ocenjuje, da navedeno ni bistveno vplivalo na odločitev o izbiri kandidata. Pritožbeno sodišče ob tem dodaja, da sicer med navedenimi razpisi niti ni šlo za nasprotje v pogojih, saj so se razpisi, objavljenih v sredstvih javnega obveščanja, nanašali na trajanje mandata funkcije direktorja in ravnatelja, medtem ko je bilo na Zavodu za zaposlovanje RS objavljeno trajanje zaposlitve za prosto delovno mesto.

Postopek izbire kandidata pa ni bil nezakonit niti zato, ker je bila tožnica o tem, da ni bila imenovana na razpisano delovno mesto, obveščena po njenem mnenju po nerazumno dolgem času. Rok za izdajo obvestila (člen 35 ZZ) je instrukcijski rok, zato njegovo prekoračitev ne pomeni nezakonitosti postopka izbire, niti  nezakonitosti same izbire kandidata (tako tudi sodba pritožbenega sodišča opr. št. Pdp 1206/2011 z dne 25. 1. 2012).

Z ozirom na to, da je iz izvedenih dokazov razvidno, da je tožena stranka posredovala predlog za imenovanje ravnatelja in direktorja pristojnemu ministru (predlog z dne 21. 6. 2011 – B6) z namenom pridobitve mnenja ministra (člen  53a/8 ZOFVI) in ker minister tega mnenja ni podal v 30-ih dneh od dneva, ko je bil zanj zaprošen (člen 53a/9 ZOFVI), je ob upoštevanju dejstva združitve funkcij ravnatelja in direktorja (in posledično izvedbe postopka enofaznega glasovanja) sodišče prve stopnje utemeljeno zaključilo, da je lahko svet tožene stranke o imenovanju ravnatelja in direktorja odločil brez tega mnenja (člen 53a/9 ZOFVI). Takšen zaključek velja ne glede na člen 55/2 ZOFVI, ki določa, da si mora svet zavoda pred imenovanjem direktorja pridobiti mnenje ministra. Tožena stranka je to mnenje od ministra poskušala pridobiti, minister mnenja ni podal, zato je po stališču pritožbenega sodišča glede na že omenjeni člen 53a/9 ZOFVI svet tožene stranke lahko odločal o imenovanju ravnatelja in direktorja brez tega mnenja. Glede na ugotovitev, da je veljavna zakonodaja (ob upoštevanju določb akta o ustanovitvi tožene stranke) dopuščala možnost sočasnega imenovanja direktorja in ravnatelja in da je šlo za imenovanje iste osebe za opravljanje obeh funkcij, so po stališču pritožbenega sodišča neutemeljene pritožbene navedbe tožnice, da je bil postopek izbire nezakonit zato, ker je o obeh funkcijah odločal svet tožene stranke v enaki sestavi in z enim glasovanjem. Ob tem ni izkazano niti pritožbeno zatrjevanje tožene stranke, da bi drugačno glasovanje privedlo do drugačnih rezultatov. V postopku je bilo namreč ugotovljeno, da je od 17 članov sveta za izbranega kandidata glasovalo 9 članov sveta.

Sodišče prve stopnje pa je pravilno odločilo tudi o pravdnih stroških strank tega individualnega delovnega spora. Spor v zvezi z izbiro kandidata ni spor o obstoju oziroma prenehanju delovnega razmerja (člen 41/5 Zakona o delovnih in socialnih sodiščih; ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in nadalj.), kot to zmotno zatrjuje tožnica v pritožbi. Glede na to je sodišče prve stopnje o stroških postopka utemeljeno upoštevalo določbo 154. člena ZPP, ki določa način povrnitve stroškov strank v sporu glede na uspeh. Ker tožnica s pritožbo ni uspela, mora toženi stranki in njenemu intervenientu povrniti njune pravdne stroške (člen 154/1 ZPP).

Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožnice zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP. Ker tožnica s pritožbo ni uspela, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Ker odgovor na pritožbo tožene stranke ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora, tudi tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo. Pritožbeno sodišče o stroških odgovora na pritožbo stranskega intervenienta ni odločalo, ker jih ta ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.