TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDSS sklep Psp 72/2012
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-03-01

SOCIALNO ZAVAROVANJE - CIVILNO PROCESNO PRAVO

pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje

Pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje ni dovoljena. Zato jo je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje z dne 31. 1. 2012.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo tožnice zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Psp 402/2011 z dne 15. decembra 2011, ker pritožba zoper sklep pritožbenega sodišča, s katerim je bilo odločeno o pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje ni dovoljena.

Zoper sklep se v laični pritožbi pritožuje tožnica in navaja, da dolga toženki v višini 1.251,33 EUR ni sposobna vrniti, zaradi nizkih dohodkov in zdravstvenih težav.

Pritožbeno sodišče je v skladu s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) preizkusilo izpodbijani sklep v mejah pritožbenih razlogov, pri tem je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb iz drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje popolnoma ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo, prav tako ni prišlo do kršitev postopka, ki jih pritožbeno sodišče preizkuša po uradni dolžnosti.

V predmetni zadevi se sklep o zavrženju pritožbe nanaša na to, da je tožnica dne 27. 1. 2012 vložila pritožbo zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani opr. št. Psp 402/2011 z dne 15. 12. 2011, s katero je bila zavrnjena pritožba tožnice zoper sklep Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani opr. št. V Ps 2529/2011 z dne 27. 10. 2011, s katerim je to sodišče tožbo zavrglo, ker je tožba že bila predmet socialnega spora in je o zadevi že bilo pravnomočno odločeno.

Po določbi prvega odstavka 343. člena ZPP se po predsedniku senata prvostopenjskega sodišča nedovoljena pritožba zavrže. Pritožba je nedovoljena, če jo je vložila oseba, ki ni imela te pravice (tretji odstavek 343. člena ZPP). Ker stranka zoper sodno odločbo drugostopenjskega – pritožbenega sodišča, nima pravice vložiti pritožbo, se šteje taka pritožba, če jo vloži, za nedovoljeno.

Pritožbeno sodišče ne more slediti pritožbenim navedbam, da tožnica ni sposobna vrniti dolga toženki v višini 1.251,33 EUR, zaradi nizkih dohodkov s katerimi komaj shaja in zaradi njenih zdravstvenih težav, saj navedeni razlogi na predmetno zadevo ne morejo vplivati. Upoštevali se bodo eventuelno lahko v izvršbi zoper tožnico, ki jo bo vodila toženka, da si poplača preveč izplačano invalidsko pokojnino v obdobju od 17. 11. 2006 do 31. 3. 2007.

Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče v skladu z 2. točko 365. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 485/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-05-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Borut Vukovič (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), Silva Donko

zavrženje pritožbe - pooblaščenec - odvetnik - pooblastilo

Pritožbo je vložila odvetnica, pri čemer pa pritožbi ni predloženo pooblastilo za zastopanje, kar pomeni, da je pritožbo vložila nepooblaščena oseba, ki ni imela te pravice in je torej pritožba nedovoljena. Zato je treba pritožbo tožnice na podlagi določil 352. člena ZPP kot nedovoljeno zavreči.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 13. 8. 2012 nezakonita ter da je tožena stranka dolžna tožnico v roku 8 dni pozvati nazaj na delo ter ji od takrat dalje izplačati mesečno plačo v višini, ki pripada njenemu delovnemu mestu, za katero je tožnica sklenila pogodbo o zaposlitvi, prav tako pa ji mora v roku 15 dni povrniti oziroma izplačati vse pretekle plače, prispevke in druge dohodke za obdobje od 19. 7. 2012 naprej (I. točka izreka). Odločilo je, da tožnica sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

Tožnica vlaga pritožbo iz razlogov bistvenih kršitev določb pravdnega postopka po določilih 1. točke prvega odstavka 338. člena ZPP v zvezi z določili 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da gre za nerazumno in neutemeljeno odločitev sodišča, ki ni zaslišalo priče s predlagane strani tožnice. Tožnica je dokazovala, da je delo zapustila na izrecno zahtevo A.A., ki je sicer prokuristka v družbi, torej pri toženi stranki. Izpovedi tožnice in priče se bistveno razlikujeta, pri čemer pa je bil prisoten tudi partner tožnice B.B., ki ga sodišče ni zaslišalo. Tožnica ni ravnala samovoljno. Tožnica je tako v zagovoru, kot v sodnem postopku skladno izpovedovala o kritičnih dogodkih, o nekaterih bistvenih okoliščinah pa je pritrdila tudi priča A.A..

Pritožbeno sodišče je pri reševanju tožničine pritožbe ugotovilo, da je bila tožnici z odločbo sodišča dodeljena brezplačna pravna pomoč in sicer za pravno svetovanje in popravo oziroma dopolnitev tožbe, pri čemer je bila za nudenje brezplačne pravne pomoči določena odvetnica C.C. iz D., kot to sicer izhaja iz odločbe z dne 11. 9. 2012. Tožnica je zaprosila za dodelitev brezplačne pravne pomoči tudi za pritožbeni postopek, vendar je sodišče prve stopnje z odločbo z dne 22. 4. 2013 prošnjo tožnice zavrnilo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pritožbo tožnice vložila odvetnica C.C. iz D., pri čemer pa pritožbi ni predloženo pooblastilo za zastopanje, kar pomeni, da je pritožbo vložila nepooblaščena oseba, ki ni imela te pravice in je torej pritožba nedovoljena. Ob navedenem pritožbeno sodišče tudi ugotavlja, da se v spisu ne nahaja pooblastilo za zastopanje odvetnice pred sodiščem prve stopnje.

Zato je pritožbeno sodišče moralo na podlagi določil 352. člena ZPP pritožbo tožnice kot nedovoljeno zavreči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Psp 278/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-08-29

Edo Škrabec (preds.), Jože Cepec (poroč.), Elizabeta Šajn Dolenc

Ker sme stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik, se revizija, ki jo je vložila stranka sama, zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom revizijo tožnika z dne 24. 4. 2013 zavrglo, ker sme stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik, kakor to določba tretji odstavek 86. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami).

Zoper sklep se pritožuje tožnik. Navaja, da sklep izpodbija v celoti, ker se mu ni upoštevala pravilna odmera invalidske pokojnine in sicer najugodnejšo povprečje plač za čas od 1. 1. 1966 do 31. 12. 1970 in od 1. 1. 1985 do 31. 12. 1989.

Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep v skladu s 366. členom ZPP preizkusilo v mejah pritožbenih razlogov, pri tem je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in da ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti in je tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

O predmetni zadevi je pritožbeno sodišče odločalo že večkrat, kakor je to podrobneje obrazložilo v 5. točki obrazložitve sklepa Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Psp 118/2013 z dne 14. 3. 2013. Zoper citirani sklep je tožnik podal pritožbo dne 24. 4. 2013. Navedeno pritožbo je sodišče štelo kot revizijo in jo je zavrglo z izpodbijanim sklepom opr. št. I Ps 2138/2009 z dne 7. 5. 2013.

Zoper ta sklep z dne 7. 5. 2013 se pritožuje tožnik in navedena pritožba je predmet sedanje pritožbene obravnave.

Tožniku je sodišče prve stopnje, pa tudi pritožbeno sodišče že pojasnilo, da sme stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravljati pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik, kakor to določa tretji odstavek 86. člena ZPP. Ker tožnik revizije ni vložil v skladu z navedenim je sodišče prve stopnje njegovo vlogo – revizijo, na podlagi prvega odstavka 91. člena in prvega odstavka 374. člena ZPP, zavrglo kot nedovoljeno. Takšno ravnanje sodišča prve stopnje je pravilno.

Tožnik v pritožbi ne navede ničesar takega, kar bi vplivalo na drugačno odločitev, temveč po vsebini pojasnjuje, zakaj meni, da bi mu sodišče moralo odmeriti višjo pokojnino, kakor mu je priznana s pravnomočno odločbo.

Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče v skladu z 2. točko 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Psp 328/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-12

Jože Cepec (preds.), Edo Škrabec (poroč.), Elizabeta Šajn Dolenc

Tožnik je po prejemu vabila na glavno obravnavo pisno umaknil tožbo. Ker umika tožbe ni mogoče preklicati, toženec pa se je z umikom strinjal, je sodišče postopek zakonito ustavilo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom, zaradi umika tožbe, postopek v socialnem sporu ustavilo.

Zoper sklep je pritožbo vložil tožnik. V pritožbi navaja, da če je pravno možno, naj v veljavi ostane odločba iz leta 1992 ter da dobi povrnjeno razliko denarja od leta 2010. Meni, da je bil prikrajšan zaradi svetovanja pravnice na A. glede invalidske upokojitve. V kolikor pa to ni možno, pa lahko odstopi od tožbe, saj je odstopno izjavo tudi že podal, to pa iz razloga, ker je bil preveč razburjen zaradi negativnega usklajevanja vsiljene pokojnine.

Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni kršilo postopkovnih določb, na katere pritožbeno sodišče na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) pazi po uradni dolžnosti.

Iz dokumentacije v spisu je razvidno, da je tožnik vložil tožbo zoper dokončno odločbo tožene stranke št. ... z dne 17. 5. 2011. Spor se je nanašal na priznanje pravic iz invalidskega zavarovanja. Sodišče prve stopnje je v zadevi razpisalo narok za glavno obravnavo. Vabilo je bilo tožniku vročeno dne 29. 3. 2013. Po prejemu tega vabila pa je tožnik dne 8. 5. 2013 posredoval pisni umik tožbe.

Pisni umik tožbe je sodišče posredovalo toženi stranki, ki je dne 14. 5. 2013 sodišču sporočila, da se z umikom tožbe strinja.

ZPP v 188. členu določa, da tožeča stranka lahko umakne tožbo brez privolitve tožene stranke, preden se tožena stranka z vložitvijo odgovora na tožbo spusti v obravnavanje glavne stvari. Tožbo lahko umakne tudi pozneje, vse do konca glavne obravnave, če tožena stranka v to privoli. Če je tožba umaknjena, izda sodišče sklep o ustavitvi postopka. V predmetni zadevi je tožnik posredoval pisni umik tožbe, kar nenazadnje omenja tudi sam v pritožbi. Pisnega umika tožbe pa naknadno ni več mogoče preklicati. Tožena stranka se je z umikom tožbe strinjala in v tem primeru je sodišče prve stopnje glede na že citirano določbo ZPP, utemeljeno odločilo, da se postopek zaradi umika tožbe, v socialnem sporu ustavi. Izjava o umiku tožbe je namreč neposredno učinkujoče procesno dejanje, zato je od trenutka, ko se z njo seznani sodišče, taka izjava nepreklicna. Za odločitev v zadevi ni odločilno, kakšni so bili tožnikovi motivi za umik tožbe, prav tako tudi ne, da naj bi bil v času umika tožbe razburjen, kot to navaja v pritožbi.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP  pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Psp 361/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-12

Jože Cepec (preds.), Edo Škrabec (poroč.), Metod Žužek

Ker tožnik tožbe v roku ni ustrezno dopolnil, se tožba kot nepopolna zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo.

Zoper sklep je pritožbo vložil tožnik. V pritožbi navaja, da je oče, kot zakoniti zastopnik vložil tožbo za priznanje pravice do družinske pokojnine. V dokaz je k pritožbi priložil sklep, opr. št. ... z dne 25. 9. 2012. Naknadno že po seji senata, je tožnik sodišču posredoval pisni umik tožbe.

Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje razčistilo dejstva, bistvena za odločitev v sporni zadevi ter tudi pravilno odločilo. Pri tem ni kršilo postopkovnih določb, na katere pritožbeno sodišče na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) pazi po uradni dolžnosti.

Glede naknadnega umika tožbe sodišče pojasnjuje, da umik tožbe po zaključku glavne obravnave ni več mogoč. Ob presoji sporne zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje s sklepom opr. št. XII Ps 1736/2012 z dne 3. 9. 2012 tožnika pozvalo, da tožbo ustrezno popravi oziroma dopolni.

Ker tožnik v danem roku ni ustrezno dopolnil tožbe, je tudi po stališču pritožbenega sodišča, sodišče prve stopnje tožbo utemeljeno kot nepopolno zavrglo. Dokaz, posredovan šele v pritožbenem postopku je namreč prepozen. Podlago za svojo odločitev je imelo v določbi petega odstavka 108. člena ZPP, kjer je določeno, da če vložnik vloge ne popravi ali dopolni tako, da je primerna za obravnavo, jo sodišče zavrže.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 653/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Metod Žužek (preds.), Tatjana Prebil (poroč.), Ruža Križnar Jager

sodna taksa - plačilni nalog - nastanek taksne obveznosti

Tožnik je vložil tožbo zoper toženo stranko zaradi neizbire kandidata, zato je ob vložitvi tožbe nastala taksna obveznost po 5. členu ZST-1.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor tožnika zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse opr. št. Pd 8/2013-2 z dne 29. 1. 2013.

Zoper sklep se pravočasno z laično pritožbo pritožuje tožnik in navaja, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, saj spor zaradi neizbire kandidata kot nepremoženjski spor z edinim možnim odškodninskim zahtevkom, ki je denarna terjatev, ne obstaja. Sklicuje se na podobne primere iz sodne prakse, ko plačilo sodne takse za tožbo ni bilo zahtevano.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene izmed bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

Sodišče prve stopnje je pravilno zavrnilo ugovor tožnika zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse. Tožnik je namreč vložil tožbo zoper toženo stranko zaradi neizbire kandidata in ob vložitvi tožbe je nastala taksna obveznost po 5. členu Zakona o sodnih taksah (ZST-1, Ur. l. RS, št. 37/2008). Po 105. a členu ZPP mora biti sodna taksa plačana ob vložitvi tožbe in ker je tožnik ni plačal, ga je sodišče s plačilnim nalogom pozvalo k plačilu. Zoper njega je pravočasno vložil ugovor, za  katerega je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je neutemeljen, saj je taksa pravilno odmerjena. Ker je tožnik s tožbo vložil primarni zahtevek za razveljavitev izbirnega postopka in podredno za plačilo odškodnine, je sodišče prve stopnje takso pravilno odmerilo glede na primarni tožbeni zahtevek, ki ni premoženjske narave, po tarifni št. 2211 ZST-1 (za postopek pred sodiščem prve stopnje na splošno) v višini 41,00 EUR.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišče prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 540/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ruža Križnar Jager (preds.), Metod Žužek (poroč.), Tatjana Prebil

zavrženje pritožbe - rok za pritožbo - zamuda roka - prekluzivni rok

Zavzemanje tožene stranke, da se ji zaradi zamude pritožbenega roka zoper sodbo iz razloga bolezni pooblaščenca še da možnost vložitve pritožbe, ni sprejemljivo, saj gre pri pritožbenem roku za zakonsko določen prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more podaljševati.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo.

Zoper navedeni sklep se pravočasno pritožuje tožena stranka. Pritožbo vlaga kot zaprosilo za podaljšanje pritožbenega roka. Navaja, da je ob vročanju prevzela sodbo na strani tožene stranke oseba, ki ni bila seznanjena z vsebino zadeve, ki je bila predmet spora pri sodišču. Takrat je bila pooblaščena oseba tožene stranke odsotna zaradi bolezni. Ko se je vrnila, je takoj sestavila in odposlala pritožbo zoper sodbo, vendar prepozno.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in spremembe) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo nobene bistvene kršitve določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

Sodišče prve stopnje je pritožbo tožene stranke zoper sodbo opr. št. Pd 380/2012, izdano 10. 1. 2013, kot prepozno zavrglo. Na podlagi vročilnice je ugotovilo, da je bila sodba vročena toženi stranki 1. 3. 2013, ta pa je pritožbo vložila 30. 3. 2013. Skladno z določbo 333. člena ZPP, ki se na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in spremembe) uporablja v postopku pred delovnimi sodišči, je rok za vložitev pritožbe zoper sodbo, izdano na prvi stopnji, petnajst dni od dneva vročitve sodbe, če zakon ne določa drugega roka. Pritožba je prepozna, če je bila vložena po preteku tega roka (2. odstavek 343. člena ZPP). Prepozno ali nedovoljeno pritožbo pa skladno s 1. odstavkom 343. člena ZPP s sklepom zavrže predsednik senata.

Pritožbeno sodišče se z odločitvijo sodišča prve stopnje o zavrženju pritožbe v celoti strinja. Seveda pa v tej zvezi zavzemanje tožene stranke, da se ji zaradi zamude pritožbenega roka zoper sodbo iz razloga bolezni pooblaščenca še da možnost vložitve pritožbe, ne more biti sprejemljivo, saj gre pri pritožbenem roku za zakonsko določen prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more podaljševati.

Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 869/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-10-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sonja Pucko Furman (preds.), Jelka Zorman Bogunovič (poroč.), Samo Puppis

zahteva za varstvo zakonitosti - delovni in socialni spor

Zahteva za varstvo zakonitosti v delovnih in socialnih sporih ni dovoljena.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo zahtevo za varstvo zakonitosti tožene stranke.

Zoper sklep se pravočasno z laično pritožbo pritožuje tožena stranka in navaja, da je sodišče prve stopnje svojo odločitev obrazložilo površno in nedoločno, saj ni povedalo, kateri razlog je bistven za zavrženje. Tožena stranka mora poiskati varstvo pravic, zaradi grobega kršenja določil Zakona o delovnih sodiščih in Zakona o pravdnem postopku. Odločitev sodišča prve stopnje jo je namreč pripeljala pred stečajni postopek, katerega se rešuje s pridobivanjem sredstev s posojili, kar samo prestavlja čas likvidacije. O samih postopkih je tožena stranka obvestila Ministrstvo za pravosodje s prošnjo revizije postopkov pred sodiščem prve stopnje, zadevo pa bo predstavila širši javnosti.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene izmed bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

Sodišče prve stopnje je pravilno zavrglo zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je    8. 7. 2013 vložila tožena stranka. Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji) v 33. členu določa, da zahteva za varstvo zakonitosti v delovnih in socialnih sporih ni dovoljena. Po 2. odstavku 374. člena ZPP je zahteva za varstvo zakonitosti, ki je vložena zoper sodbo, zoper katero je po zakonu ni mogoče vložiti (kar je v tem primeru individualni delovni spor),  nedovoljena. Po 1. odstavku 374. člena ZPP nedovoljeno zahtevo za varstvo zakonitosti s sklepom zavrže predsednik senata sodišča prve stopnje brez naroka.

Glede na navedeno je pritožba tožene stranke neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZDSS-1 člen 33. ZPP člen 374, 374/1, 374/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.