VDSS sklep Pdp 680/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Borut Vukovič (preds.), Valerija Nahtigal Čurman (poroč.), Silva Donko

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - program razreševanja presežnih delavcev - rok za podajo odpovedi - odpoved večjemu številu delavcev

Kdaj je pričel teči rok za podajo odpovedi je dejansko vprašanje, ki ga sodišče posebej ugotavlja v vsakem konkretnem primeru.

Rok za podajo odpovedi s strani delodajalca je pričel teči z uveljavitvijo akta o organiziranosti družbe in organizacijski strukturi oz. z odločitvijo o ukinitve organizacijske enote. Zato tožena stranka ni zamudila šest mesečnega prekluzivnega roka za podajo odpovedi iz 6. odstavka 88. člena ZDR, saj je šlo za odpovedi večjemu številu delavcev na podlagi programa razreševanja presežnih delavcev. Potreba po tožnikovem delu pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi organizacijskih razlogov je prenehala z uveljavitvijo akta o organiziranosti družbe in organizacijski strukturi, saj je tožnik dejansko do takrat še normalno opravljal delo in ni bilo zakonitega razloga za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavi ter vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo, s katero je razsodilo, da se ugotovi, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 10. 2011 iz poslovnega razloga, ki jo je tožena stranka dne 27. 10. 2011 vročila tožniku, nezakonita (I. točka). Odločilo je, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo z iztekom  odpovednega roka, temveč traja še naprej z vsemi pravicami iz pogodbe o zaposlitvi z dne 14. 8. 2009, kot da mu delovno razmerje ni prenehalo (II. točka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo in mu za čas trajanja nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi do vrnitve nazaj na delo priznati neprekinjeno delovno dobo ter pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije urediti vpis zavarovalne dobe v matično evidenco, vse v 8 dneh, pod izvršbo (III. točka v povezavi s popravnim sklepom z dne 8. 5. 2013). Razsodilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku za čas od dneva nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi dalje do vrnitve nazaj na delo, plačati mesečna nadomestila plače v višini 2.879,16 EUR bruto, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti v plačilo vsakega posameznega neto zneska nadomestila plače, ki zapade v plačilo vsakega 18. v mesecu za pretekli mesec, do plačila, ter od posameznega mesečnega bruto zneska nadomestila plače obračunati ter v korist tožnika plačati vse pripadajoče davke in prispevke, vse v 8 dneh pod izvršbo (IV. točka). Toženi stranki je naložilo v povrnitev stroške postopka v znesku 1.203,00 EUR v 15 dneh, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka dalje do plačila, pod izvršbo (V. točka). Kar je tožnik zahteval več iz naslova obresti je sodišče zavrnilo.

Tožena stranka vlaga pravočasno pritožbo zoper sodbo zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja, bistvenih kršitev določb postopka in zmotne uporabe določb materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in tožbeni zahtevek tožnika kot neutemeljen zavrne oz. podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Z navedeno odločitvijo se tožena stranka ne strinja, saj je prepričana, da ni utemeljena. Sodišče je svojo odločitev sprejelo iz razloga, ker naj bi tožena stranka zamudila šest mesečni rok za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz 6. odstavka 88. člena ZDR, pri čemer je po stališču sodišča razlog za podajo odpovedi nastal že 21. 4. 2011, ko je poslovodstvo pridobilo vsa potrebna soglasja za organizacijske spremembe in je zato podana odpoved z dne 24. 10. 2011 prepozna in s tem nezakonita. Tožena stranka zatrjuje, da poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku po 1. alineji 1. odstavka 88. člena ZDR ni nastal 21. 4. 2011, ampak 1. 6. 2011, ko je poslovodstvo tožene stranke sprejelo nov akt o organizaciji družbe in šele 1. 6. 2011 je bila ukinjena organizacijska enota „prodaja storitev“ in s tem dnem je prenehala potreba po opravljanju tožnikovega dela, pri čemer je tožnik svoje delo po pogodbi normalno opravljal do tega dne, in zato ni bilo zakonitega razloga za podajo redne odpovedi. Odločitev o datumu ukinitve organizacijske enote je stvar odločitve tožene stranke in se vanjo sodišče ni pristojno spuščati. Nadzorni svet tožene stranke nima nobene pristojnosti spuščati se v vodenje in poslovanje tožene stranke. Iz tega razloga je šest mesečni odpovedni rok iz 6. odstavka 88. člena ZDR lahko pričel teči šele 1. 6. 2011, tako da je podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 10. 2011 pravočasna. Odločitev o datumu prenehanja opravljanja dejavnosti prodaje storitev je avtonomna odločitev poslovodstva tožene stranke. Vse do ukinitve delovne enote dne 1. 6. 2011 je tožnikovo delovno mesto obstajalo, tožnik je hodil na delo in delo tudi opravljal. Tako ne moremo govoriti o tem, da je poslovni razlog nastopil že prej, saj predhodni sklepi sindikata, sveta delavcev in nadzornega sveta po vsebini ne pomenijo zakonitega sprejetja nove organiziranosti pri toženi stranki, saj gre le za zakonsko predvidene sklepe, ki jih marajo sprejeti določeni organi in ki v končni fazi omogočajo pristojnemu organu sprejem dokončne odločitve. Pri tej odločitvi uprava družbe ni vezana na noben rok, ampak gre za njeno avtonomno odločitev, kdaj in kako se bo spremenila njena notranja organizacija. Poslovna politika tožene stranke je v izključni pristojnosti uprave. Dne 21. 4. 2011 še ni prišlo do nobene notranje organizacije in bi bila zato podaja redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi navedenega ali naslednjega dne zanesljivo nezakonita, saj takrat delovno mesto še ni bilo ukinjeno, prav tako pa je takrat tožnik še delal in se je opravljala dejavnost prodaje storitev. To pa pomeni, da takrat še ni nastal utemeljen razlog za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožniku. Tožena stranka priglaša pritožbene stroške postopka.

Tožnik podaja odgovor na pritožbo ter v celoti prereka pritožbene navedbe tožene stranke ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje ter tožniku naloži v plačilo stroške postopka. Navaja, da je utemeljen razlog nastal že pred ukinitvijo posameznega delovnega mesta oz. spremembe akta o sistemizaciji, saj ZDR rok za odpoved ne veže na dejstvo formalne ukinitve nekega delovnega mesta. Enako stališče je že zavzela sodna praksa Vrhovnega sodišča RS npr. v zadevi opr. št. VIII Ips 411/2008. Nepravilno je zatrjevanje tožene stranke, da naj bi šest mesečni rok pričel teči šele s 1. 6. 2011, ko je poslovodstvo tožene stranke sprejelo nov akt o organiziranosti družbe in organizacijski strukturi ter s tema aktoma ukinilo organizacijsko enoto prodajo storitev, in ko naj bi s tem dnem prenehala potreba po opravljanju tožnikovega dela. Določitev roka v 6. odstavku 88. člena ZDR je torej v korist delavca. Takšno stališče izhaja tudi iz sodbe Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Pdp 529/2009. Tožnik priglaša pritožbene stroške postopka.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v izpodbijanem ugodilnem delu v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, navedenih v drugem odstavku 350. člena ZPP, je pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepravilno ugotovilo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 10. 2011 iz poslovnega razloga nezakonita in posledično ugodilo tudi reintegracijskemu in reparacijskemu zahtevku. Svojo odločitev je utemeljilo s tem, da je tožena stranka zamudila šest  mesečni prekluzivni rok iz 6. odstavka 88. člena ZDR za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Sodišče je ugotovilo, da je bila v konkretnem primeru sprejetje akta o sistemizaciji dne 1. 6. 2011 le formalna odločitev, pri čemer pa je rok za podajo pričel teči z 21. 4. 2011, ko je poslovodstvo pridobilo vsa potrebna soglasja za organizacijske spremembe in ukinitev enote Prodaja storitev v kateri je bil zaposlen tožnik.

Kdaj je pričel teči rok za podajo odpovedi je dejansko vprašanje, ki ga sodišče posebej ugotavlja v vsakem konkretnem primeru. Sodišče prve stopnje se v predmetni zadevi sklicuje na odločitev Vrhovnega sodišča Republike Slovenije opr. št. VIII Ips 411/2008 in navede, da gre za smiselno podobnost primera, prav tako pa se odgovor na pritožbo sklicuje na zadevo opr. št. Pdp 529/2009. Pritožbeno sodišče navaja, da je lahko akt o spremembi organizacije zadnji trenutek, ko se je tožena stranka seznanila z razlogom za odpoved, pri tem pa navaja, da je zadeva opr. št. VIII Ips 411/2008, na katero se sklicuje sodišče prve stopnje bistveno drugačna, saj iz izvedenih dokazov v citirani odločitvi izhaja, da je bila tožnica zaposlena na delovnem mestu „planer - analitik“, pri čemer je potreba po tem delu dejansko prenehala že 2003 s prihodom novega večinskega lastnika tožene stranke, novi akt o sistemizaciji pa je pričel veljati pri toženi stranki s 1. 9. 2005, torej bistveno kasneje. V zadevi Pdp 529/2009 na katero se sklicuje odgovor na pritožbo, pa je pritožbeno sodišče sprejelo odločitev, da je odpoved prepozna iz razloga, ker je odpovedni razlog nastal 31. 1. 2008, odpoved pa je bila tožniku podana 7. 10. 2008, pri čemer iz obrazložitve izhaja, da je bil razlog zmanjšan obseg dela po pogodbi o poslovnem sodelovanju, kar je bilo dne 31. 1. 2008. V obeh navedenih primerih je šlo tudi za individualni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, v tem sporu pa gre, kot navaja tožnik že v tožbi, očitno za odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov, kjer Zakon o delovnih razmerjih (Ur. l. RS št. 42/2002 - 103/2007 - ZDR) posebej ureja postopek odpovedi pogodb o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z obveznostjo obveščanja in posvetovanja s sindikatom (97. člen ZDR), obveznostjo obveščanja zavoda za zaposlovanje (98. člen ZDR) in zlasti obveznostjo sprejema programa razreševanja presežnih delavcev (99. člen ZDR), kar pomeni, da mora delodajalec pred podajo posameznih odpovedi opraviti vrsto formalnih aktivnosti, ki nedvomno zahtevajo določen čas.

V konkretnem primeru iz izvedenih dokazov izhaja, na kar tudi utemeljeno opozarja pritožba, je tožnik do 1. 6. 2011 tudi efektivno ves čas delal, torej še ni mogla prenehati potreba po njegovem delu iz pogodbe o zaposlitvi. Pritožbeno  sodišče tudi ocenjuje, da sodišče prve stopnje tudi ni v zadostni meri upoštevalo, da za toženo stranko velja Zakon o postopnem zapiranju Rudnika Trbovlje - Hrastnik in razvojnem prestrukturiranju regije (Ur. l. RS, št. 61-2749/2000, 42/2003, 71/2004, 43/ 2010, 49/2010) - ZPZRTH), ki sicer določa, da se rudnik postopno zapira, pri čemer 5. člen ZPZRTH tudi določa, da program zapiranja rudnika vsebuje tudi obvezne sestavine:

- tehnično - tehnološki del postopnega zapiranja

- ukrepe in aktivnosti za sanacijo okolja nad že opuščenimi jamami in nad tistimi, v katerih bo proizvodnja ustavljena s tem zakonom,

- program aktivnega razreševanja presežnih delavcev,

- potrebna sredstva in vire sredstev za izvajanje aktivnosti po delih in letih,

- organizacijo za sprotno spremljanje in kriterije za evaluacijo izvajanja programa kot osnova za načrtovane aktivnosti v naslednjem programskem obdobju. Pri tem  se na podlagi 6. člena Zakona sredstva za izvajanje programa zapiranja rudnika zagotavljajo iz proračuna Republike Slovenije in iz lastnih virov javnega podjetja.

Tudi zakoniti zastopnik tožene stranke A.A. je zaslišan na sodišču  pojasnil, da se mora ravnati po ZPZRTH, ki je bil sprejet v letu 2000 in predvideva, da bo rudnik do konca 2015 tudi zaprt ter, da se v skladu z zakonom zmanjšuje obseg delovanja rudnika, ki postopno svojo dejavnost opušča. To določa tudi 1. alinea 2. člena ZPZRTH. V konkretnem primeru je torej šlo za odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov, ki jih zakon, kot že navedeno, posebej ureja v členih od 96 do 102 ZDR. Pri tem 2. odstavek 97. člena ZDR določa, da se delodajalec predhodno, z namenom, da doseže sporazum, posvetuje s sindikati pri delodajalcu, o predlaganih kriterijih za določitev presežnih delavcev, pri pripravi programa razreševanja delavcev pa o možnih načinih za preprečitev in omejitev števila odpovedi ter o možnih ukrepih za preprečitev in omilitev škodljivih posledic. Ker gre za odpoved večjemu številu delavcev, ko je postopek odpovedi posebej urejen v zakonu, torej ni mogoče tožnikove odpovedi enačiti z zadevama, na kateri se sklicuje sodišče prve stopnje.

Zato pritožbeno sodišče ocenjuje, da bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati, da je rok za odpoved pričel teči z uveljavitvijo akta o organiziranosti družbe in organizacijski strukturi oz. z odločitvijo o ukinitve organizacijske enote s 1. 6. 2011, kar navaja tudi tožena stranka v postopku in v pritožbi. Tudi redna odpoved tožniku z dne 24. 10. 2011 se izrecno sicer v zvezi z odpovednim rokom sklicuje na Program razreševanj presežnih delavcev za leto 2011 oziroma njegove dopolnitve 28. 7. 2011. Navedeno pa pomeni, da tožena stranka ni zamudila šest mesečnega prekluzivnega roka za podajo odpovedi iz 6. odstavka 88. člena ZDR, saj je šlo za odpovedi večjemu številu delavcev. Tako je potreba po tožnikovem delu pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi organizacijskih razlogov prenehala z navedenim datumom, saj je tožnik dejansko do navedenega dne še normalno opravljal delo in ni bilo zakonitega razloga za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Zaradi navedenega bo moralo sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku zadevo obravnavati po vsebini.

Pritožbeno sodišče je odločilo, da so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka.

ZDR člen 88, 88/1, 88/1-1, 88/6. ZPZRTH člen 2, 6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.