VDSS sodba Pdp 319/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-05-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Valerija Nahtigal Čurman (preds.), Silva Donko (poroč.), Borut Vukovič

Za ugotavljanje delovnopravne kontinuitete in s tem povezanega upoštevanja delovne dobe pri prejšnjem delodajalcu je po ustaljenem stališču sodne prakse bistveno, ali je delavec po spremembi delodajalca nadaljeval z opravljanjem enakega dela, v istih prostorih in z istimi sredstvi. Tožnik je od 1. 7. 1991 opravljal delo v istih prostorih in na istem delu (brizganje plastike). Med delodajalci je podano pravno nasledstvo kot kontinuiteta v delovnopravnem smislu v zaposlitvi od 1. 7. 1991 dalje, zato je potrebno tožniku do odpovedi pogodbe o zaposlitvi priznati delovno dobo, kot da ni spremenil zaposlitve. Tožena stranka je zato v skladu z določbo tretje alineje drugega odstavka 109. člena ZDR dolžna tožniku izplačati vtoževano razliko v odpravnini.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka toženi stranki naložilo, da tožniku plača razliko odpravnine v znesku 3.032,49 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 31. 10. 2010 do plačila. V II. točki izreka je tožbeni zahtevek (za plačilo zakonskih zamudnih obresti od 18. 10. 2010 do 30. 10. 2010) zavrnilo. V III. točki izreka je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 544,68 EUR v 15 dneh, po poteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila.

Zoper navedeno sodbo, smiselno njen ugodilni del, se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da kontinuiteta zaposlitve tožnika v času od 1. 7. 1991 do 28. 10. 1996 ni možna. Družba A. je bila ustanovljena 30. 5. 1990 kot pravni naslednik družbe B. n. sol. o. V tej družbi je tožniku dne 26. 6. 1990 prenehalo delovno razmerje, s 1. 7. 1991 pa se je zaposlil v družbi C. p.o.. Ta družba je poslovala vzporedno z družbo A.. Po mnenju tožene stranke gre torej za dva samostojna pravna subjekta, ki sta v spornem času poslovala vzporedno. Družba A. zato ne more biti pravni naslednik družbe C. p.o.. Tožnik ni predložil dokumenta, ki bi dokazoval, da je družba A. na dan 29. 10. 1996 prevzela tožnika z obveznostjo kontinuitete zaposlitve iz družbe D. d.o.o.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v okviru uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, ter je na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

V obravnavanem primeru je sporno, ali je podana delovnopravna kontinuiteta med zaposlitvijo tožnika v C., p.o., v času od 1. 7. 1991 do 24. 11. 1992, in v D. d.o.o., v času od 25. 11. 1992 do 28. 10. 1996, ter zaposlitvijo pri toženi stranki oziroma pred tem pri družbi A. d.d. V navedenem obdobju je veljal Zakon o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR, Ur. l. SFRJ, št. 60/89, 42/90), ki je v 15. členu določal, da je delavec lahko prevzet na delo v drugo organizacijo oziroma k delodajalcu pod pogoji in v primerih, določenih s splošnim aktom. Ti pogoji so določeni v 15. členu Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPgd, Ur. l. RS, št. 40/97) in se nanašajo na to, da je prišlo do ukinitve neke dejavnosti in zaradi tega prenehanja dela vseh delavcev, ki jim drugi delodajalec ponudi strokovni izobrazbi ustrezno delo in se delovna doba delavcev, ki so prevzeti na delo, kot podlaga za uveljavljanje pravic iz delovnega razmerja – konkretno je na delovno dobo vezana pravica do odpravnine (109. člen Zakona o delovnih razmerjih, ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 s spremembami) – upošteva, kot da delavci niso spremenili zaposlitve.

Za ugotavljanje delovnopravne kontinuitete in s tem povezanega upoštevanja delovne dobe pri prejšnjem delodajalcu je po ustaljenem stališču sodne prakse  (glej npr. sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije opr. št. VIII Pri 7/2006 z dne 28. 3. 2006) bistveno, ali je delavec po spremembi delodajalca nadaljeval z opravljanjem enakega dela, v istih prostorih in z istimi sredstvi. Sodišče je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da je tožnik od 1. 7. 1991 opravljal delo v istih prostorih in na istem delu (brizganje plastike). Ob podatku, da je bila družba A. d.d., ustanovljena 30. 5. 1990, je potrebno upoštevati tudi vpis z dne 29. 10. 1996 (od tega dne je v tožnikovi delovni knjižici kot delodajalec navedena družba A.) v zgodovinskem izpisku sodnega registra, da je to podjetje nastalo z organiziranjem E. n. sol. o., ki je bilo v sestavi delovne organizacije B. (ta je bil tožnikov delodajalec v času od 19. 6. 1987 do 26. 6. 1990) v družbeno podjetje. Preoblikovanje družbenega podjetja (C. p.o.) v družbo z omejeno odgovornostjo pa je bilo vpisano v sodni register 25. 11. 1992, torej z dnem, ko je v delovni knjižici kot tožnikov delodajalec navedena D. d.o.o. Glede na obrazloženo je podano tako pravno nasledstvo med navedenimi delodajalci kot kontinuiteta v delovnopravnem smislu v zaposlitvi od 1. 7. 1991 dalje, zato je potrebno tožniku do odpovedi pogodbe o zaposlitvi 31. 8. 2010 priznati delovno dobo, kot da ni spremenil zaposlitve. Na podlagi takšne ugotovitve je pravilna tudi presoja, da mu mora tožena stranka v skladu z določbo tretje alineje drugega odstavka 109. člena ZDR izplačati razliko v odpravnini.

Glede na to, da niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožene stranke zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

ZTPDR člen 15. SKPgd člen 15. ZDR člen 109, 109/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.