VDSS sodba X Pdp 471/2012
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-09-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

kolektivni delovni spor - razveljavitev aneksa - veljavnost aneksa

Določbe 6. člena ZKolP ni mogoče razlagati tako, da bi bila kolektivna pogodba neveljavna, če bi jo npr. podpisal le en sindikat, čeprav sta se o sklenitvi pogodbe pogajala dva in se je drug sindikat premislil in po končanih pogajanjih pogodbe ni podpisal, kakor se je zgodilo tudi v tem primeru.

Okoliščina, da je na strani delojemalcev izpodbijani aneks h kolektivni pogodbi podpisal le drugi nasprotni udeleženec, ne vpliva na veljavnost tega aneksa. Ta aneks velja med strankama, ki sta ga podpisali, zaradi pravil o osebni veljavnosti kolektivnih pogodb pa velja tudi za vse zaposlene pri prvem nasprotnem udeležencu.

Izpodbijani aneks je veljaven, ker ga je na strani delojemalcev sklenil sindikat, ki je pri prvem nasprotnem udeležencu reprezentativen.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Predlagatelj in prvi nasprotni udeleženec sama krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog, da se ugotovi, da je aneks št. 2 h Kolektivnega pogodbi Javnega zavoda RTV Slovenija (Ur. l. RS, št. 108/2008) nezakonit in ni začel veljati z 18. 11. 2008 ter da se pravnomočna sodba sodišča na stroške nasprotnih udeležencev objavi v Uradnem listu Republike Slovenije (točka I izreka). Odločilo je, da predlagatelj sam nosi svoje stroške postopka, prvemu nasprotnemu udeležencu pa je dolžan povrniti njegove stroške v znesku 2.210,17 EUR, drugemu nasprotnemu udeležencu pa v znesku 2.134,35 EUR v 15-ih dneh, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka izpolnitvenega roka do plačila (točka II izreka).

Zoper takšno sodbo se predlagatelj pritožuje iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Sodišče prve stopnje je zmotno izhajalo iz predpostavke, da 6. člen Zakona o kolektivnih pogodbah (ZKolP – Ur. l. RS, št. 43/2006) ne določa obveznosti, da kolektivno pogodbo sklenejo vsi reprezentativni sindikati pri delodajalcu, temveč da zadostuje že, da jo sklene eden izmed njih ter da ima to učinek tudi na področje, ki zadeva sindikat, ki aneksa ni podpisal. Sodišče prve stopnje je pri tem napačno uporabilo materialno pravo že v kolikor upoštevamo le gramatikalno razlago 6. člena ZKolP. Vendar pa tretji odstavek 6. člena ZKolP jasno določa, da kadar kot stranka nastopa več sindikatov ali njihovih združenj oziroma več delodajalec ali njihovih združenj, določi stranka za pogajanja pogajalsko skupino, podpisnik pogodbe pa je vsak od njih. Sodišče prve stopnje ob sklicevanju na 11. člen ZKolP šteje, da dikacija, da je „podpisnik pogodbe vsak od njih“, ne pomeni, da je podpisnik vsak sindikat, temveč zadostuje le, da je podpisnik eden od sindikatov. Vendar pa iz določbe 11. člena ZKolP ne izhaja, da bi ta relativiziral določbe 6. člena ZKolP, da bi zadoščalo, da je podpisnik le eden od sindikatov. V 6. členu ZKolP je jasno določeno, da so podpisniki lahko le vsi sindikati skupaj. Sodišče prve stopnje je svojo razlago zakonu dalo vsebino, kakršne nima. Sodišče prve stopnje je s svojo odločitvijo poseglo tudi v z ustavo zagotovljeno sindikalno svobodo in pravice, ki izhajajo iz konvencij št. 135 in 154 Mednarodne organizacije dela. Pritožba opozarja na odločbo Ustavnega sodišča Republike U-I-249/10, s katero je bila ugotovljena neskladnost Zakona o sistemu plač v javnem sektorju zaradi tega, ker se je z zakonom poizkušalo doseči pravno podlago, da bi za veljavnost kolektivne pogodbe zadostovalo že, da bi se z njo strinjala večina sindikatov, ki se pogajajo (ne pa vsi). Iz odločitve Ustavnega sodišča jasno izhaja, da ni dopustno zaobiti sindikalne svobode niti s tem, da bi se z zakonom določal kvorum za veljavnost kolektivne pogodbe, kar bi omogočalo, da kolektivna pogodba začne veljati kljub nasprotovanju reprezentativnega sindikata ali sindikata, ki združuje večino delavec v posameznem poklicu. Še toliko bolj je nedopustno razlagati določbo 6. člena ZKolP v smeri, da kljub jasni zakonski določbi, da morajo kolektivno pogodbo skleniti vsi sindikati, pogodba velja tudi v primeru, da jo sklene le eden izmed sindikatov, ki v konkretnem primeru celo zastopa interese manjšine zaposlenih pri prvi nasprotni udeleženki. Predlagatelj predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da predlogu v celoti ugodi.

Prvi nasprotni udeleženec je v odgovoru na pritožbo prerekal pritožbene navedbe in predlagal zavrnitev pritožbe.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99, 2/2004, 52/2007, 45/2008) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožba zmotno tolmači pomen določbe tretjega odstavka 6. člena ZKolP. Ta določa, da kadar kot stranka (v postopku za sklenitev kolektivne pogodbe) nastopa več sindikatov ali njihovih združenj oziroma več delodajalcev ali njihovih združenj, določi stranka za pogajanja pogajalsko skupino, podpisnik pogodbe pa je vsak od njih. S takšno določbo je opredeljeno zgolj to, da kadar kot stranka nastopa bodisi več sindikatov ali več delodajalcev oziroma njihovih združenj, potem to stranko v pogajanjih za sklenitev kolektivne pogodbe zastopa pogajalska skupina, da pa kolektivno pogodbo potem, ko je sklenjena podpiše vsak sindikat oziroma delodajalec oziroma njihovo združenje. Nikakor pa ta določba ne pomeni, da bi bila kolektivna pogodba neveljavna, če bi jo npr. podpisal le en sindikat, čeprav sta se o sklenitvi pogodbe pogajala dva in se je drug sindikat premislil in po končanih pogajanjih pogodbe ni podpisal, kakor se je zgodilo tudi v tem primeru. Takšno tolmačenje bi bilo v nasprotju s pravico do kolektivnega pogajanja v smislu določb Konvencije MOD št. 154 o spodbujanju kolektivnega pogajanja (Ur. l. RS, št. 22/2005), na katero se sicer sklicuje tudi pritožba. V skladu s 5. členom citirane konvencije je eden od ciljev ukrepov za spodbujanje kolektivnega pogajanja tudi ta, da se kolektivno pogajanje omogoči vsem delodajalcem in vsem skupinam delavcev v dejavnostih, za katere velja ta konvencija. Prišlo bi do izvotlitve te pravice, če nek sindikat (ali delodajalec) ne bi mogel skleniti kolektivne pogodbe, ki bi veljala zanj in za nasprotno stranko, zgolj zato, ker te pogodbe ne bi hotel skleniti drug sindikat (ali delodajalec), ki bi sicer lahko bil podpisnik te pogodbe.

Pritožba sodišču prve stopnje neutemeljeno očita, da skuša določbi tretjega odstavka 6. člena ZKolP dati drugačno vsebino kot pa jo dejansko ima. V resnici je ravno obratno. Predlagatelj je tisti, ki skuša določbi, ki je tehnične narave in pove zgolj to, kdo je podpisnik pogodbe kadar kot stranka nastopa več sindikatov (oziroma delodajalcev) ali njihovih združenj, dati pomeni, ki ga ta določba nima. Ta določba namreč v ničemer ne odgovarja na vprašanje ali je za veljavnost kolektivne pogodbe potrebno, da jo podpišejo vsi možni podpisniki z delojemalske ali delodajalske stranki, temveč odgovarja zgolj na tehnično vprašanje kako je s podpisovanjem sklenjene kolektivne pogodbe. Podpiše jo vsak od sindikatov (delodajalcev) oziroma njihovih združenj, ki jo je sklenil. V kolikor posamezni potencialni podpisnik ne sklene kolektivne pogodbe, o kateri se je sicer pogajal, je pač tudi ne podpiše, vendar to ne vpliva na veljavnost pogodbe med tistimi, ki so jo sklenili in podpisali.

V konkretnem primeru formalno sicer ne gre za sklenitev nove kolektivne pogodbe, temveč za sklenitev aneksa h kolektivni pogodbi, zato se postavlja vprašanje, ali je dopustno, da tak aneks sklenejo in podpišejo le nekateri od sindikatov, ki so sicer sklenili osnovno pogodbo. Kolektivno pogodbo Javnega zavoda RTV Slovenije (Informator RTVS št. 32/92), so namreč sklenili Svet A. in v uvodu pogodbe neimenovani sindikati B., podpisal pa jo je v imenu delodajalcev predsednik sveta tožene stranke; v imenu delojemalcev pa namestnik predsednika koordinacije sindikatov B. za sindikate, ki so našteti nad njegovim podpisom. Gre za devet različnih sindikatov, med njimi sta tudi predlagatelj in drugi nasprotni udeleženec, slednji z nekoliko drugačnim nazivom. Prvi Aneks k tej kolektivni pogodbi (Ur. l. RS, št. 69/2008) sta na strani delojemalcev sklenila predlagatelj in drugi nasprotni udeleženec, izpodbijani aneks št. 2 h Kolektivni pogodbi Javnega zavoda RTV Slovenije (Ur. l. RS, št. 108/2008), pa je na strani delodajalcev podpisal le drugi nasprotni udeleženec, medtem ko je za predlagatelja v objavljenem aneksu izrecno navedeno, da ga ni podpisal. Predlagatelj je v pogajanjih sicer sodeloval, kakor je to razvidno iz zapisnika sestanka pogajalskih strani (priloga B2). Z izpodbijanim aneksom št. 2. h Kolektivni pogodbi Javnega zavoda RTV Slovenije je bilo določenih 11 dodatnih delovnih mest pri prvem nasprotnem udeležencem (s prvim aneksom je bilo določenih 329 delovnih mest), ki so bila tudi uvrščena v plačne razrede. Po mnenju pritožbenega sodišča okoliščina, da je na strani delojemalcev izpodbijani aneks h kolektivni pogodbi podpisal le drugi nasprotni udeleženec, ne vpliva na veljavnost tega aneksa. Ta aneks velja med strankama, ki sta ga podpisali, zaradi pravil o osebni veljavnosti kolektivnih pogodb pa velja tudi za vse zaposlene pri prvem nasprotnem udeležencu.

Sicer pa je na to vprašanje ustrezen odgovor podala tudi pravna teorija. Tako je dr. Katarina Kresal Šoltes v članku Prenehanje kolektivne pogodbe z vidika avtonomije strank in uporabe pravil civilnega prava (Delavci in delodajalci 2 – 3/2011) zapisala, da bi v primerih, ko spremembe kolektivne pogodbe ali novo kolektivno pogodbo, s katero se določi, da prejšnja preneha veljati, sklenejo med seboj samo določni dotedanji podpisniki in ne vsi, lahko sledili nemški doktrini in presojali obstoj, spremembo ali prenehanje kolektivne pogodbe za vsakega podpisnika posebej. Tako avtorica navaja, da če je delodajalec podpisal spremembe še veljavne kolektivne pogodbe samo z enim od dotedanjih sindikalnih podpisnikov (za takšni primer gre tudi v tej zadevi), velja v razmerju do tega sindikata nova, spremenjena kolektivna pogodba, med delodajalcem in sindikatom podpisnikom, s katerim delodajalec ni sklenil spremembe, pa velja še vedno nespremenjena kolektivna pogodba vse do prenehanja njene veljavnosti. V konkretnem primeru bi to pomenilo, da sporni aneks št. 2 h Kolektivni pogodbi Javnega zavoda RTV Slovenije velja le v razmerju med prvim in drugim udeležencem, ne pa tudi v razmerju med predlagateljem in prvim udeležencem. Seveda tudi v takšnem primeru aneks št. 2 h kolektivni pogodbi velja za vse zaposlene pri prvem nasprotnem udeležencu. Sicer pa v konkretnem primeru niti ne pride v poštev tolmačenje, da v kolikor delodajalca zavezuje hkrati več kolektivnih pogodb iste vrste in na isti ravni (v konkretnem primeru aneks št. 2 in kolektivna pogodba iz leta 1992) se uporabljajo določbe kolektivne pogodbe, ki so za delavca ugodnejše. Z aneksom št. 2 h kolektivni pogodbi se namreč v plačne razrede uvrstijo delovna mesta, ki še niso bila zajeta v aneksu št. 1, ki je prav tako določil uvrstitve delovnih mest v plačne razrede in tudi ne v osnovnem besedilu kolektivne pogodbe. Aneks št. 2 tudi ne vsebuje določbe, da z njegovo uveljavitvijo prenehajo veljati kakšne druge določbe osnovne kolektivne pogodbe ali aneksa št. 1 h tej pogodbi.

Oba aneksa h Kolektivni pogodbi Javnega zavoda RTV Slovenije sta bila sklenjena na podlagi določbe petega odstavka 13. člena Zakona o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS, Ur. l. RS, št. 56/2002 s spremembami). Ta določa, da se delovna mesta javnih uslužbencev v Javnem zavodu RTV Slovenije uvrščajo v plačne razrede s kolektivno pogodbo, ki jo skleneta v imenu delodajalca generalni direktor javnega zavoda in v imenu delojemalcev reprezentativni sindikati v javnem zavodu. Na podlagi te določbe sta se o sklenitvi aneksa št. 2 k zavodski kolektivni pogodbi pogajala oba reprezentativna sindikata, aneks pa je podpisal samo eden od njiju. Kljub temu je aneks št. 2 veljaven, saj ga je na strani delojemalcev sklenil sindikat, ki je pri prvem nasprotnem udeležencu reprezentativen. Določba 13. člena ZSPJS ne pomeni prisile, da kolektivno pogodbo morajo skleniti vsi reprezentativni sindikati v zavodu, ta možnost jim mora biti dana, ni pa jih k temu možno prisiliti. Prav tako ni možno razglasiti za neveljavno kolektivno pogodbo, ki jo je sklenil samo en ali pa samo nekateri reprezentativni sindikati, ne pa vsi. Pri tem se je sodišče prve stopnje utemeljeno sklicevalo na določbo 11. člena ZKolP, ki določa, da kolektivna pogodba velja za vse delavce pri delodajalcu oziroma delodajalcih, za katere kolektivna pogodba velja, če kolektivno pogodbo sklene en ali več reprezentativnih sindikatov.

Pritožba se neutemeljeno sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-249/10-27 z dne 19. 3. 2012, saj se ta nanaša na omejevanje sindikalne svobode z zakonom, v tem kolektivnem sporu pa gre za vprašanje sindikalne avtonomije, ki zajema tudi pravico drugega udeleženca, da sklepa kolektivne pogodbe.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Predlagatelj s pritožbo ni uspel, zato v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, sam krije svoje stroške pritožbenega postopka. Do povrnitve pritožbenih stroškov pa ni upravičen niti prvi nasprotni udeleženec, saj odgovora na pritožbo ni mogoče šteti za strošek, ki je nujno potreben za ta spor v smislu določbe prvega odstavka 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.