VDSS sklep Pdp 304/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-05-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Metod Žužek (preds.), Tatjana Prebil (poroč.), Ruža Križnar Jager

zamudna sodba - absolutno bistvena kršitev določb pravdnega postopka - nesklepčnost

Sodišče prve stopnje je zaključilo, da niso podani pogoji za zamudno sodbo, ker tožba ni sklepčna, pri čemer te svoje odločitve ni obrazložilo. Sodišče prve stopnje bi moralo v primeru dvoma, ali je tožnik podal zadostne trditve, uporabiti tretji odstavek 318. člena ZPP in tožniku določiti rok za odpravo nesklepčnosti tožbe. Ker tega ni storilo, je zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (II. točka izreka) razveljavi ter zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku obračunati regres za letni dopust za leto 2009, 2010, 2011 in 2012 v zneskih, razvidnih iz I. točke izreka, ter mu po plačilu davkov izplačati neto znesek, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od neto zneska od 2. 7. 2009, 2. 7. 2010, 2. 7. 2011 in 2. 7. 2012 do plačila, vse v roku 15 dni po pravnomočnosti sodbe, pod izvršbo (I. točka izreka). Zavrnilo je tožbeni zahtevek, ki se glasi:

„1. Ugotovi se, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 4. 2012 nezakonita in se razveljavi.

2. Ugotovi se, da je pogodba o zaposlitvi za določen čas z dne 24. 4. 2012 nična.

3. Ugotovi se, da tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas številka 125 z dne 28. 12. 2007 ni prenehalo z dnem 30. 9. 2012, temveč mu preneha z dnem odločitve sodišča prve stopnje.

4. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki vzpostaviti delovno razmerje za nedoločen čas od dne prenehanja delovnega razmerja, to je od 30. 6. 2012 dalje do odločitve sodišča prve stopnje prve stopnje in mu za ta čas:

- obračunati razliko plače za mesec oktober 2012 v bruto znesku 210,14 EUR, od tega zneska odvesti vse prispevke in davke ter mu nato izplačati neto razliko plače, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 11. 2012 dalje do plačila,

- obračunati razliko plače za mesec november 2012 v bruto znesku 210,14 EUR, od tega zneska odvesti vse prispevke in davke ter mu nato izplačati neto razlike plače, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 12. 2012 dalje do plačila,

- obračunati razliko plače za vse nadaljnje mesece, od vključno decembra 2012 dalje do odločitve sodišča prve stopnje in sicer mesečno za vsak mesec posebej v bruto znesku 210,14 EUR, od 1. 1. 2013 dalje pa v bruto znesku 392,35 EUR, od tega zneska odvesti vse prispevke in davke ter mu nato izplačati neto razlike plače, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posamezne neto razlike plače od 19. dne v mesecu za pretekli mesec dalje do plačila,

vse roku 15 dni od pravnomočnosti sodbe, pod izvršbo.

5. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki izplačati odškodnino zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi v znesku 5.633,94 EUR, v 15-ih dneh po pravnomočnosti sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila, pod izvršbo.

6. Tožena stranka je dolžna za tožečo stranko pri ZPIZ urediti vpis pokojninske dobe od dneva prenehanja delovnega razmerja, to je od 30. 9. 2012 dalje pa do odločitve sodišča prve stopnje“ (II. točka izreka).

Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v znesku 395,44 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izteka tega roka do plačila, pod izvršbo (III. točka izreka).

Zoper II. točko izreka sodbe se pritožuje tožnik iz razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, bistvenih kršitev določb postopka in napačne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje spremeni, tako da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku pod točko II. izreka sodbe ter odloči o stroških postopka glede nedenarne terjatve oziroma podrejeno, da v izpodbijanem delu razveljavi sodbo sodišča prve stopnje in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka s tem, ko glede tožbenega zahtevka, ki se nanaša na obstoj delovnega razmerja in nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ni izdalo zamudne sodbe. Napačno je zaključilo, da niso podani pogoji za zamudno sodbo, ker da tožba ni sklepčna. Sodišče prve stopnje v razlogih sodbe ne pojasni, zakaj je tožba nesklepčna. Iz tožbenih navedb in k njej priloženih dokazov so jasno razvidna relevantna dejstva, tožena stranka na tožbo ni pravočasno odgovorila, kar pomeni, da jih je priznala. Tako je bila podana dejanska in pravna podlaga za izdajo zamudne sodbe, najmanj pa bi moralo sodišče ta dejstva šteti za priznana. Sodišče tožnika ni pozvalo na odpravo nesklepčnosti. Sodišče je storilo bistveno kršitev določb postopka, s tem ko ni izvedlo vseh dokazov, ki jih je predlagal tožnik, niti ni obrazložilo, zakaj sodišče določenih dokazov ni izvedlo. V nasprotju z dokazi je zaključek sodišča prve stopnje, da je tožnik takrat, ko je podpisal pogodbo o zaposlitvi za določen čas, vedel kaj podpisuje. Tožena stranka tožnika ni seznanila z vsebino dokumenta pred podpisom, verjel je toženi stranki, da gre zgolj za formalnost. Sodišče je povsem napačno zaključilo, da je tožnik vedel, kaj podpisuje, pri tem pa se je sklicevalo na izjavo tožnika, da je moral vrniti tisto pogodbo nazaj delodajalcu, ko je prišel iz Nemčije. Iz izpisa obveznih zdravstvenih zavarovanj je razvidno, da je od 1. 5. 2012 do 16. 6. 2012 spremenjena podlaga zavarovanja, vendar niti pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas niti pogodba o zaposlitvi za določen čas nimata kot kraj opravljanja dela navedeno tujino. Pogodba o zaposlitvi za določen čas je zagotovo nična iz razloga, ker nasprotuje prisilnim predpisom in moralnim načelom. Nična je tudi iz razloga, ker delavec pri enem delodajalcu ne more biti zaposlen na podlagi dveh pogodb o zaposlitvi, saj je to v nasprotju s prisilnimi predpisi. Sodišče je napačno štelo, da je s sklenitvijo nove pogodbe o zaposlitvi za določen čas bila razveljavljena prejšnja pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas, skladno z določili Obligacijskega zakonika, saj naj bi šlo za novacijo oziroma prenovitev. Glede na vsebino pogodb o zaposlitvi je jasno, da s strani tožnika ni bilo soglasja in namena za prenovitev obveznosti oziroma delovnega razmerja po pogodbi o zaposlitvi za nedoločen čas. Sodišče prve stopnje je tudi enostavno zaključilo, da tožena stranka redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni podala, kar je v nasprotju s podatki v spisu. Iz obvestila tožene stranke z dne 24. 9. 2012 izhaja, da je tožniku delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo z dnem 30. 9. 2012 v skladu z izdano redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi dne 24. 4. 2012. Tudi iz odločbe Zavoda RS za zaposlovanje z dne 2. 11. 2012 izhaja, da je tožniku odmerjeno nadomestilo zaradi redne odpovedi delodajalca iz poslovnega razloga. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba in v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. list RS, št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka po 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točki, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, 12. in 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožba utemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka, ko glede tožbenega zahtevka, ki se nanaša na obstoj delovnega razmerja in nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ni izdalo zamudne sodbe.

Sodišče izda zamudno sodbo, če so izpolnjeni taksativno določeni pogoji iz 318. člena ZPP. Z njo se tožbenemu zahtevku ugodi, če tožena stranka na pravilno vročeno tožbo v določenem roku ne odgovori; če ne gre za zahtevek, s katerim stranke ne smejo razpolagati; da utemeljenost tožbenega zahtevka izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi; da zatrjevana dejstva niso v nasprotju z dokazi, ki jih predloži tožnik ali z dejstvi, ki so splošno znana.

V konkretnem primeru je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožena stranka ni pravočasno odgovorila na tožbo ter zaključilo, da niso podani pogoji za zamudno sodbo, ker tožba ni sklepčna. Iz obrazložitve sodbe ni razvidno, zakaj je sodišče prve stopnje zaključilo, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz tožbenih navedb (sklepčnost tožbe). Ob tem pritožbeno sodišče zgolj pripominja, da bi sodišče v primeru dvoma, ali je tožnik podal zadostne trditve, moralo uporabiti tretji odstavek 318. člena ZPP in tožniku določiti rok za odpravo nesklepčnosti tožbe. Sodišče prve stopnje je s tem zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, kar je terjalo razveljavitev izpodbijanega dela sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Gre namreč za kršitev, ki jo pritožbeno sodišče ne more samo odpraviti (prvi odstavek 354. člena ZPP).

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče ponovno presoditi ali so podani pogoji za izdajo zamudne sodbe po 318. členu ZPP. Pri tem bo moralo upoštevati domnevo o priznanju dejanskih navedb tožene stranke, svojo odločitev pa bo moralo tudi ustrezno obrazložiti.

Pritožbeno sodišče se v tej fazi postopka ne opredeljuje do ostalih pritožbenih navedb (prvi odstavek 360. člena ZPP).

Glede na to, da je pritožbeno sodišče izpodbijani del sodbe razveljavilo, je odločitev o stroških pritožbenega postopka pridržalo za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

ZPP člen 318, 318/1, 339, 339/1, 339/1-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.