VDSS sodba X Pdp 506/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-05-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Silva Donko (preds.), Borut Vukovič (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

kolektivni delovni spor - dogovor - kolektivna pogodba - veljavnost kolektivne pogodbe - reprezentativni sindikat - retroaktivnost - neprava retroaktivnost - več reprezentativnih sindikatov

Z Dogovorom je bilo določeno znižanje izhodiščnih plač, kakor so v količnikih določene v tarifni prilogi k panožni KP. Kadar se v kolektivni pogodbi (v konkretnem primeru v Dogovoru, ki ima značaj kolektivne pogodbe) spremenijo količniki za določitev izhodiščne plače, ki so bili povzeti v pogodbah o zaposlitvi, zaradi takšne spremembe ni potrebno spreminjati pogodb o zaposlitvi, temveč se pri obračunu plače neposredno uporabljajo določbe kolektivne pogodbe o znižanju izhodiščne plače.

Okoliščina, da predlagatelj (sindikat) ni sodeloval pri sklepanju Dogovora, ne vpliva na njegovo veljavnost.  Revizijsko sodišče je zavzelo stališče, da v skladu z 11. členom ZKolP kolektivna pogodba velja za vse delavce pri delodajalcu oziroma pri delodajalcih, za katere kolektivna pogodba velja, če jo sklene eden ali več reprezentativnih sindikatov. ZKolP v primerih, ko je pri posameznem delodajalcu več reprezentativnih sindikatov, ne predvideva posebnega kvoruma za veljavnost kolektivne pogodbe, temveč zadostuje, da z delodajalcem kolektivno pogodbo sklene en reprezentativni sindikat. Izpodbijani Dogovor je zato veljaven in zavezuje vse zaposlene v družbah, ki so podpisnice Dogovora, saj je bil ta sklenjen ne le z enim, temveč devetimi reprezentativnimi sindikati.

Pritožbi se zavrneta in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Predlagatelj in nasprotna udeleženca sami krijejo svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da Dogovor o ukrepih na področju prihodkov, izdatkov in materialnih stroškov ter na področju plač, povračil in drugih prejemkov v koncernu slovenskih železniških družb z dne 29. 5. 2012 (v nadaljevanju Dogovor), ni imel pravnega učinka do vključno 28. 5. 2012 (točka I izreka). Zavrnilo je, kar je predlagatelj zahteval več oziroma drugače, to je da Dogovor z dne 29. 5. 2012 ni zakonit in nima pravnega učinka tudi po 28. 5. 2012 (točka II izreka). Odločilo je, da predlagatelj in nasprotna udeleženca sami krijejo svoje stroške postopka (točka III izreka).

Zoper zavrnilni del izpodbijane sodbe se predlagatelj pritožuje iz vseh  pritožbenih razlogov, navedenih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 s spremembami). Navaja, da je bilo v tem kolektivnem delovnem sporu dejansko stanje ugotovljeno na podlagi nespornih dejstev. Sporno je ostalo le pravno vprašanje o naravi Dogovora, načinu njegovega sprejemanja in njegovem učinkovanju. Sodišče prve stopnje ni prepričljivo obrazložilo ali šteje Dogovor za spremembo obstoječe kolektivne pogodbe ali za poslovno odločitev poslovodstva družb. V kolikor ima Dogovor naravo spremembe oziroma dopolnitve kolektivne pogodbe, je potrebno, da se upoštevajo tudi formalni postopki, ki so predvideni za takšne primere. Predlagatelj bi moral biti vabljen na pogajanja in ker ni bil vabljen je bil Dogovor nezakonit že iz tega razloga. V kolikor pa gre za poslovno odločitev poslovodstva, mora biti takšna odločitev v skladu z veljavnimi predpisi, ki se nanašajo na delovna razmerja. V kolikor so poslovne odločitve v nasprotju s kolektivnimi pogodbami, veljajo slednje. Predlagatelj predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani del prvostopenjske sodbe spremeni tako, da predlogu v celoti ugodi, podrejeno pa, da ga razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišče prve stopnje v novo sojenje.

Zoper ugodilni del izpodbijane sodbe in odločitev o stroških postopka se nasprotna udeleženca pritožujeta iz pritožbenih razlogov bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navajata, da Dogovor nima pravnega značaja predpisa oziroma splošnega pravnega akta, ampak naravo kolektivnega pogodbe, ki jo sklepajo enakopravne stranke.  Zaradi navedenega stranke lahko svobodno dogovorijo tako normativne učinke, kot tudi začetek njihovega uresničevanja. Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo določbe Ustave RS (URS, Ur. l. RS, št. 33/91 – I s spremembami), saj je prepoved retroaktivnosti veljave splošnih aktov razširilo tudi na med strankami dogovorjena razmerja. V kolikor je sodišče prve stopnje štelo, da gre za poseg v pridobljene pravice, bi moralo določno navesti, katere določbe Dogovora naj bi imele tak učinek. Celoten Dogovor zagotovo nima takšnega učinka, saj se samo II poglavje Dogovora nanaša na določene pravice in sicer na plače in letni dopust. Določbe Dogovora glede plač so imele učinek ob izplačilu plač za maj 2012, to je po sklenitvi Dogovora. Pred dospelostjo terjatve ni mogoče govoriti o tem, da bi bila pravica že pridobljena. Smiselno enako velja tudi za regres za letni dopust za leto 2012, saj je terjatev iz tega naslova glede na določbo 127. člena KPDŽP dospela šele s 30. 6. 2012. Enako velja glede določbe o letnem dopustu. Samo v primeru, če je bil letni dopust do sklenitve Dogovora že izkoriščen, bi Dogovor ne učinkoval na pravice delavca glede letnega dopusta. Sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih glede pravnega učinka pretežnega dela Dogovora. Nasprotna udeleženca predlagata, da pritožbeno sodišče izpodbijani del prvostopenjske sodbe spremeni tako, da zavrne še preostali del predloga in da predlagatelju naloži plačilo stroškov nasprotnih udeležencev.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v obeh pritožbah, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Predlagatelj uveljavlja „vse pritožbene razloge“, kar pomeni, da uveljavlja tudi pritožbeni razlog bistvenih kršitev odločb pravdnega postopka. Vendar pa predlagatelj pri tem ne navaja, katerih določb ZPP sodišče prve stopnje med postopkom ni uporabilo ali pa jih je uporabilo nepravilno, pa bi to lahko vplivalo na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče preizkusilo le, ali je podana katera od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, vendar takšnih kršitev ni ugotovilo.

Pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da ima Dogovor značaj kolektivne pogodbe. Ni bistveno, da so ga podpisniki poimenovali drugače, pač pa je za to ugotovitev bistvena vsebina sklenjenega Dogovora in dejstvo, da so njegovi podpisniki subjekti, kakršni sicer v skladu z 2. členom ZKolP sklepajo kolektivne pogodbe, to je s sindikati oziroma združenja sindikatov na strani delavk in delavcev ter delodajalci oziroma združenje delodajalcev kot stranka na strani delodajalcev. Nenazadnje tudi predlagatelj ves čas tega spora opozarja, da so podpisniki Dogovora vsi reprezentativni sindikati v družbah, ki sestavljajo koncern slovenskih železnic, razen predlagatelja, in vsi delodajalci v tem koncernu. Ni bistveno, da je krog podpisnikov širši in zajema tudi svete delavcev in delavske zaupnike. Vsi, ki so sklenili KPDŽP so hkrati tudi podpisniki Dogovora. Sicer pa je tudi nekoliko nejasno, kaj predlagatelj sploh želi doseči z ugovarjanjem ugotovitvi, da ima Dogovor naravo kolektivne pogodbe. Nenazadnje je to tudi del trditvene podlage predloga, saj ta izhaja ravno iz stališča, da bi predlagatelj kot reprezentativni sindikat moral sodelovati pri sklepanju Dogovora, ki spreminja določbe veljavne kolektivne pogodbe.

Pritožba sicer utemeljeno graja nekonsistentno stališče sodišča prve stopnje, da gre pri Dogovoru tudi za poslovne odločitve poslovodstev družb v koncernu slovenskih železniških družb, v katere niti sindikati niti sodišče ne morejo posegati. Dogovor je večstranska pogodba in je njegovo veljavnost in možnost sodnega izpodbijanja potrebno presojati glede na njegovo pogodbeno naravo. Navedeno napačno stališče sodišča prve stopnje, če ga apliciramo na kolektivne pogodbe, bi pomenilo, da bi spremembe kolektivne pogodbe, do katerih bi prišlo na pobudo delodajalske strani, šteli za poslovno odločitev, v katero ni mogoče posegati. Takšno stališče je očitno napačno. Vendar pa takšno zmotno stališče sodišča prve stopnje ni vplivalo na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe, saj je bil predlog v pretežnem delu zavrnjen na podlagi pravilnega stališča, da je bil Dogovor veljavno sklenjen in da njegova vsebina ni nezakonita.

Ni bistveno, da stranke Dogovora niso formalno spremenile obstoječe KPDŽP. Dogovor in KPDŽP sta akta na istem nivoju, v njunem medsebojnem razmerju pa velja načelo lex posterior derogat lex priori seveda le za čas veljavnosti Dogovora, to je za čas od 29. 5. 2012 do 31. 12. 2013.

Nejasne so pritožbene navedbe predlagatelja, da bi podpisniki Dogovora morali upoštevati postopek, ki je predviden za spremembo KPDŽP. Postopkovne določbe glede sklenitve oziroma spremembe KPDŽP vsebovane v 7. in 8. členu KPDŽP se nanašajo na rok, v katerem se mora druga stranka opredeliti do predloga za spremembo in na postopek pomirjanja, če druga stranka ne sprejme predloga za spremembo oziroma dopolnitev kolektivne pogodbe. Navedene določbe v konkretnem primeru (ne glede na to, da formalno ne gre za spremembo KPDŽP) sploh ne pridejo v poštev, saj so dogovor podpisali vsi podpisniki KPDŽP, zato ni relevantno ali so pri sklenitvi Dogovora sindikati nastopali skupno (8. člen KPDŽP), saj so Dogovor sklenili vsi podpisniki KPDŽP. Okoliščina, da predlagatelj ni sodeloval pri sklepanju Dogovora, ne vpliva na njegovo veljavnost. V podobnem sporu je Vrhovno sodišče RS odločalo s sodbo opr. št. VIII Ips 247/2012 z dne 4. 2. 2013. Eden od podpisnikov podjetniške kolektivne pogodbe ni sklenil aneksa k tej kolektivni pogodbi, podpisal pa ga je drug reprezentativni sindikat pri delodajalcu. Revizijsko stališče je zavzelo stališče, da v skladu z 11. členom ZKolP kolektivna pogodba velja za vse delavce pri delodajalcu oziroma pri delodajalcih, za katere kolektivna pogodba velja, če jo sklene eden ali več reprezentativnih sindikatov. Pri tem je revizijsko sodišče izrecno zavzelo stališče, da ZKolP v primerih, ko je pri posameznem delodajalcu več reprezentativnih sindikatov, ne predvideva posebnega kvoruma za veljavnost kolektivne pogodbe, temveč zadostuje, da z delodajalcem kolektivno pogodbo sklene eden reprezentativni sindikat. Navedeno pomeni, da je izpodbijani Dogovor veljaven in zavezuje vse zaposlene v družbah, ki so podpisnice Dogovora, saj je bil ta sklenjen ne le z enim, temveč devetimi reprezentativnimi sindikati, kakor je to bilo ugotovljeno na naroku za glavno obravnavo 30. 11. 2012. Takrat je predlagatelj potrdil navedbe nasprotnih udeležencev v zvezi s tem, kar pomeni, da teh dejstev, ob upoštevanju prvega odstavka 214. člena ZPP, ni bilo potrebno dokazovati.

Izpodbijani Dogovor ni nezakonit zaradi tega, ker predlagatelj ni sodeloval pri njegovi sklenitvi. Dogovor velja med strankami, ki so ga sklenile, njegov normativni del pa velja tudi za vse zaposlene, ki so člani Sindikata A. (torej predlagatelja), saj za takšno veljavnost zadošča, da je Dogovor sklenil njihov delodajalec in kakšen drug reprezentativni sindikat pri nasprotnima udeležencema.

Pritožba ne izpodbija stališča sodišča prve stopnje, da ukrepi, ki so bili sprejeti v Dogovoru vsebinsko gledani niso problematični in jih sodišče ne ocenjuje za nezakonite in brez učinka. Res je sicer, da so ti razlogi izpodbijane sodbe vsebinsko dokaj skromni, vendar je to posledica dejstva, da so bili tudi ugovori predlagatelja v tej smeri dokaj splošni in nerazdelani. Pritožbeno sodišče soglaša s stališčem prve stopnje, saj nobeno od spornih določil Dogovora ni takšno, da bi posegalo v pravice, ki jih zagotavlja zakon. Zmotno pa je stališče predlagatelja, da bi bilo znižanje plač možno le na podlagi spremembe pogodbe o zaposlitvi vsakemu posameznemu delavcu. Z Dogovorom je bilo določeno znižanje izhodiščnih plač, kakor so v količnikih določene v tarifni prilogi h KPDŽP. Kadar se v kolektivni pogodbi (v konkretnem primeru se je to zgodilo z Dogovorom, ki ima značaj kolektivne pogodbe) spremenijo količniki za določitev izhodiščne plače, ki so bili povzeti v pogodbah o zaposlitvi, potem zaradi takšne spremembe ni potrebno spreminjati pogodbe o zaposlitvi, temveč se pri obračunu plače neposredno uporabljajo določbe kolektivne pogodbe o znižanju izhodiščne plače. V konkretnem primeru se je tako delavcem s količnikom od vključno 1,89 do vključno 2,41 izhodiščna plača znižala za 4 % že na podlagi 2. člena Dogovora. Navedeno načelo velja tako za znižanje količnikov za določitev izhodiščnih plač, kot za njihovo zvišanje.

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP zavrnilo pritožbo predlagatelja in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, saj je ugotovilo, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

Predlagatelj s pritožbo ni uspel, zato je pritožbeno sodišče na podlagi načela odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, odločilo, da predlagatelj sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z navedbo, da je izpodbijana sodba v znatnem delu brez ustreznih razlogov, pritožba smiselno uveljavlja obstoj bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je med drugim vselej podana tudi takrat, kadar sodba nima razlogov ali pa v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali pa so ti razlogi nejasni ali medseboj v nasprotju. Izpodbijana sodba ima razloge glede tega, zakaj sodišče prve stopnje šteje, da Dogovor do 28. 5. 2012 ni imel pravnih učinkov. Ti razlogi niso nejasni in tudi ne medseboj v nasprotju. Nasprotna udeleženca se s temi razlogi očitno ne strinjata, vendar to ne pomeni, da je podana smiselno zatrjevana bistvena kršitev določb pravdnega postopka. Zmotno je pritožbeno stališče nasprotnega udeleženca, da se prepoved retroaktivnosti ne more nanašati na kolektivne pogodbe, češ da se prepoved iz 155. člena URS nanaša le na zakone, druge predpise in splošne akte, ne pa tudi na kolektivne pogodbe, ki jih sklepajo enakopravne stranke. Ravno zaradi pravne narave kolektivne pogodbe, ki ne velja le za podpisnike, temveč za vse delavce pri delodajalcih, za katere kolektivna pogodba velja, je nujno, da tudi za kolektivne pogodbe velja prepoved retroaktivnosti. Implicitno je to načelo razvidno tudi iz določbe drugega odstavka 9. člena ZKolP o tem, da kolektivna pogodba začne veljati 15 dan po objavi, da pa se stranki v kolektivni pogodbi lahko dogovorita za krajši rok. Iz te določbe jasno izhaja, da kolektivna pogodba ne more začeti veljavi pred objavo. Med strankami je bilo kot nesporno ugotovljeno, da je bil Dogovor takoj po podpisu oziroma že 29. 5. 2012 objavljen na intranetni strani SŽ.

S kolektivno pogodbo (v konkretnem primeru pa s spornim Dogovorom) se med drugim urejajo tudi pravice in obveznosti delavcev in delodajalcev med trajanjem delovnega razmerja, plačilo za delo ter drugi osebni prejemki in povračila v zvezi z delom (3. člen ZKolP), zato je že zaradi zahteve po pravni varnosti in zahteve po varovanju pridobljenih pravic nujno, da so kolektivne pogodbe objavljene in da ne veljajo za nazaj. Nenazadnje Dogovor vsebuje takšno znižanje pravic, ki bi lahko vplivalo na odločitev delavca ali bo zaradi teh spremenjenih okoliščin še naprej ostal v delovnem razmerju pri nasprotnem udeležencu. Zato je prav, da za te spremembe ve vnaprej, kar pa je možno le pod pogojem, da je Dogovor objavljen, kar se je zgodilo, in da ne velja za nazaj.

Prepoved retroaktivnosti je za kolektivne pogodbe potrebno upoštevati tudi glede na njihovo pravno naravo. Kolektivne pogodbe so pravni akti, ki nimajo le značaj pogodbe, temveč tudi značaj pravne norme, saj predstavljajo pravno podlago za urejanje individualnih delovnih razmerij (glej prof. dr. Janez Novak, Kolektivne pogodbe in kolektivni delovni spori, Pravosodni Bilten III/2009). Zaradi takšne dvojne narave kolektivnih pogodb so te razdeljene na obligacijski del, ki ureja pravice in odgovornosti strank kolektivne pogodbe in normativni del, ki zajema posamezne institute individualnega delovnega razmerja in ki praviloma velja za vse zaposlene pri delodajalcih, ki so sklenili kolektivno pogodbo. Vse sporne določbe Dogovora, z izjemo določbe o stroških sveta delavcev, spadajo v takoimenovani normativni del kolektivne pogodbe, saj se nanašajo na individualne pravice delavcev, zaposlenih pri delodajalcih, za katere velja Dogovor. Normativni del kolektivne pogodbe prav gotovo predstavlja splošni akt v smislu določbe prvega odstavka 155. člena URS. Zaradi retroaktivnosti pa je nezakonit tudi obligacijski del Dogovora, saj Dogovor ni mogel začeti veljati pred objavo in se posledično pred objavo tudi ni mogel uporabljati, kakor je to že razloženo zgoraj.

Z navedbo, da plača za maj 2012 ob uveljavitvi Dogovora še ni zapadla, pritožba smiselno uveljavlja, da gre v tem primeru za tako imenovano nepravo retroaktivnost, ki načeloma ni prepovedana, če ne gre za nedopusten poseg v načelo zaupanja v pravo (glej npr. sodbo Upravnega sodišča RS opr. št. I-U-521/2012 z dne 12. 6. 2012). O nepravi retroaktivnosti govorimo, kadar nov predpis vpliva na zatečena, toda še nezaključena pravna razmerja. Vendar pa za presojo retroaktivnega učinka Dogovora ni bistveno samo to, kdaj je plača za maj 2012 zapadla v plačilo. Za obračun plače namreč ni odločilno, kdaj je datum zapadlosti, temveč je pri tem potrebno upoštevati predpise, ki so veljali v času, ko se je delo dejansko opravljalo. Navedeno pomeni, da je do začetka veljavnosti Dogovora nasprotni udeleženec plačo dolžan obračunati po predpisih, ki so veljali takrat, v konkretnem primeru torej po osnovah, ki so določene v KPDŽP in je upoštevanje Dogovora pred njegovo uveljavitvijo primer prave retroaktivnosti. Prava retroaktivnost je podana, kadar predpis za nazaj posega v že pridobljene pravice. Dejansko stanje obveznosti plačila po določbah KPDŽP za čas od 1. 5. 2012 do vključno 28. 5. 2012 je nastajalo sproti vsak dan, ko so delavci opravljali delo, ne glede na to, da je plačilo za te dneve zapadlo šele v juniju 2012.

Glede na vse navedeno pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je ugotovilo, da Dogovor ni imel pravnega učinka do vključno 28. 5. 2012, saj bi drugačno razlogovanje pomenilo, da bi kolektivna pogodba učinkovala za nazaj.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo nasprotnih udeležencev zavrnilo kot neutemeljeno, saj je ugotovilo, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti.

V skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določba 154. člen ZPP, je pritožbeno sodišče sklenilo, da nasprotna udeleženca sama krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

ZKolP člen 9, 9/2, 11, 11/1, 11/2.  URS člen 155, 155/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.