VDSS sklep Pdp 785/2013
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2013-09-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Borut Vukovič (preds.), Silva Donko (poroč.), Valerija Nahtigal Čurman

stvarna pristojnost - imenovanje direktorja javnega zavoda

ZZ ureja pristojnost sodišč za določene vrste sporov v zvezi z imenovanjem direktorja zavoda. V 2. odstavku 36. člena ZZ določa, da se v primerih, ko direktorja imenuje organ  republike, občine ali mesta, zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za upravne spore, ki odloči o zahtevi po postopku, določenem za te spore. V drugih primerih pa se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za delovne spore. Ker je direktorico javnega zavoda imenoval občinski svet, je za odločanje v sporni zadevi stvarno pristojno  Upravno sodišče RS.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Z izpodbijanim sklepom se je Delovno sodišče v Mariboru, Oddelek v Murski Soboti izreklo za stvarno nepristojno za odločanje v sporni zadevi in odločilo, da se po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopi v reševanje Upravnemu sodišču RS, Zunanjemu oddelku v Mariboru , kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne uporabe določb ZDSS-1. V pritožbi navaja, da tožena stranka v odgovoru na tožbo ni izpodbijala stvarne pristojnosti naslovnega sodišča, zatrjevala je le, da bi na podlagi 204. člena takrat veljavnega ZDR, tožeča stranka lahko postavila zgolj odškodninski zahtevek in ne more postaviti zahtevka na odpravo odločbe sklepa Občinskega sveta A. – tožene stranke. Sicer pa sodišče na svojo stvarno pristojnost pazi po uradni dolžnosti, vendar pa iz sklepa sodišča nikjer ne izhaja, zakaj naj bi bila podana pristojnost Upravnega sodišča RS. Tožena stranka meni, da dejansko sklepa sodišča prve stopnje ni mogoče preizkusiti, ker nima ustreznih razlogov, zato pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, tožeči stranki pa naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.

Tožeča stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožene stranke in navedla, da se tožena stranka v pritožbi le pavšalno sklicuje na kršitve določb Zakona o delovnih in socialnih sodiščih in svojih pritožbenih razlogov ne konkretizira ter da je povsem prezrla določbe Zakona o zavodih. Predlaga zavrnitev pritožbe kot neutemeljene in potrditev izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje ter priglaša stroške odgovora na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je na podlagi 366. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) po uradni dolžnosti pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo, da je za obravnavanje spora o zakonitosti imenovanja direktorja javnega zavoda B. pristojno Upravno sodišče RS, Zunanji oddelek v Mariboru. Občinski svet A. je s sklepom št. ... z dne 14. 2. 2013 imenoval A.A. za direktorico javnega zavoda B., za mandatno obdobje 5 let. Zakon o zavodih (ZZ, Ur. l. RS, št. 12/91 in št. 8/96) v 2. odstavku 36. člena natančno ureja tudi pristojnost sodišč za določene vrste sporov v zvezi z imenovanjem direktorja zavoda. V 2. odstavku 36. člena ZZ določa, da če imenuje direktorja organ republike, občine ali mesta, se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču, pristojnem za upravne spore, ki odloči o zahtevi po postopku določenem za te spore. V drugih primerih pa se zahteva za sodno varstvo vloži pri sodišču pristojnem za delovne spore. Ker je direktorico javnega zavoda imenoval Občinski svet A. je stvarno pristojno za odločanje v sporni zadevi Upravno sodišče RS.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odstavek 366. člena ZPP).

Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ti stroški niso bili potrebni za pravilno odločitev v tem sporu v smislu 1. odstavka 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.