VDSS sodba Pdp 609/2012
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-09-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

pogodba o zaposlitvi za določen čas - zakoniti razlog - začasno povečan obseg dela - transformacija pogodbe o zaposlitvi za določen čas

Tožena stranka je s tožnikom sklepala pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskega rizika poslovanja, ki ni zakonit razlog za sklepanje pogodb o zaposlitvi za določen čas. Sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas je izjema in je dopuščena le v primerih, ki so sicer določeni v zakonu ali kolektivni pogodbi. Glede na navedeno in ob dejstvu, da razlogi, ki jih je navedla tožena stranka, dejansko vsebinsko niso obstajali, je bilo delovno razmerje tožnika po štirih pogodbah za določen čas sklenjeno nezakonito.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se ugotovi, da je tožniku delovno razmerje pri toženi stranki dne 31. 8. 2011 prenehalo nezakonito, ter da je tožnik v delovnem razmerju pri toženi stranki tudi od 1. 9. 2011 dalje (I. točka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo in ga razporediti na delovno mesto izdelovalec gumenih izdelkov, ter mu za obdobje od 1. 9. 2011 dalje do dneva reintegracije na delu obračunati bruto plačo v višini 802,47 EUR mesečno z vsemi dodatki, kot če bi tožnik dejansko delal, od obračunane bruto plače plačati davke in prispevke, ki bremenijo delodajalca, tožniku pa izplačati neto zneske plač z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 18. dne v mesecu za pretekli mesec dalje do plačila, v roku 8 dni (II. točka). Sodišče je odločilo, da je tožena stranka dolžna v 8 dneh od vročitve te sodbe za tožnika povrniti stroške postopka v znesku 530,35 EUR in jih nakazati na račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, št. ..., sklic na št. ..., z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti določenega v tej točki izreka, do plačila (III. točka).

Tožena stranka vlaga pravočasno pritožbo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Sodišče se z vprašanjem, ali so bile pogodbe o zaposlitvi sklenjene za določen čas zaradi začasno povečanega obsega dela, sploh ni ukvarjalo, ampak je štelo, da zaposlovanje za določen čas zaradi povečanega obsega v gospodarstvu po določilih ZDR ni možno. Zaposlovanje za določen čas zaradi povečanega obsega dela v gospodarstvu je vedno pogojeno z določeno negotovostjo glede bodoče situacije. Sodišče je uporabilo izraz ekonomski rizik poslovanja. Tožena stranka ni hotela izigrati določila ZDR, po katerih bi očitno morala takoj zaposliti tožnika za nedoločen čas, čeprav mu ne bi mogla zagotoviti dela. Program B. je sezonski tip proizvodnje, naročila se dobiva največ za en mesec naprej in tudi proizvodnja se planira za 14 dni. Povečan obseg dela v proizvodnji je, kadar tožena stranka dobi v realizacijo večje naročilo, ki ga ni planirala, in ki ga realno niti ni mogla planirati. Tožena stranka svoje izdelke prodaja v celoti na trgu in je odvisna od trga in razmer na njem. Tudi pri delavcih, zaposlenih za nedoločen čas, je namreč možna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, tehnoloških, strukturnih ... razlogov. Priča A.A. je izpovedala, da so doživeli šok s strani družbe A., torej nepredvidenega dejanja, ki ni pokrito z običajnim rizikom poslovanja in proti kateremu se ni moč zavarovati ali ga razumno predvidevati. Sodišče je naredilo napačen zaključek, da nova naročila ne pomenijo začasno povečanega obsega dela, in da zaradi takih naročil tožena stranka ne bi smela zaposlovati delavcev za določen čas. Pogodbe o zaposlitvi za določen čas so bile sklenjene zaradi izpolnitve naročil, ki jih brez take zaposlitve ne bi bilo moč izpolniti. Tožena stranka predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek tožnika zavrne.

Tožnik podaja odgovor na pritožbo in v celoti prereka pritožbene navedbe tožene stranke ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje, toženi stranki pa naloži v plačilo tudi stroške pritožbenega postopka. Tožnik je zasedal sistemizirano delovno mesto izdelovalec gumenih izdelkov, na katero je bilo sicer razporejenih zelo veliko število delavcev, to dejstvo pa tudi ni odločilno za odločitev sodišča. Dejansko stanje je sodišče pravilno in popolno ugotovilo v delu, da okoliščina, to je negotovost o tem, kolikšno število delavcev bo tožena stranka potrebovala glede na vsakokratni obseg naročil, ne predstavlja razloga začasno povečanega obsega dela, niti drugega razloga, na podlagi katerega bi bila dopustna sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Začasno povečan obseg dela mora biti namreč podan v času sklepanja pogodbe, ni pa začasno povečanega obsega dela mogoče utemeljevati s tem, da obstaja negotovost o tem, kolikšno število delavcev bo tožena stranka, glede na riziko poslovanja potrebovala enkrat v prihodnosti. Takšne bodoče okoliščine ne dovoljujejo sklepanja pogodbe o zaposlitvi za določen čas, pač pa je to razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Iz izpovedi priče A.A. ne izhaja, da bi bilo pri toženi stranki podano začasno povečanje obsega dela, saj je izpovedala, da se je izvoz iz azijskih trgov zmanjšal, s tem pa so se za evropska podjetja povečala naročila. Nadalje je priča tudi izpovedala, da so družbi A. letno prodali od 130.000 do 150.000 pnevmatik. Dejansko tožena stranka ni z ničemer dokazala, da bi bil začasno povečan obseg dela kakorkoli podan. Tožnik priglaša pritožbene stroške postopka.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku v povezavi s 365. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99 s sprem.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ob navedenem pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni storilo  bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in je na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje po izvedenih dokazih z vpogledom v listinsko dokumentacijo, ki sta jo predložili tožnik in tožena stranka, ter po zaslišanju tožnika in priče A.A., zahtevkom tožnika za transformacijo delovnega razmerja, reintegracijo in reparacijo ugodilo. Tožnik je bil pri toženi stranki zaposlen na podlagi štirih pogodb o zaposlitvi za določen čas in sicer za obdobje od 23. 8. 2010 do 31. 10. 2010, od 1. 11. 2010 do 31. 1. 2011, od 1. 2. 2011 do 30. 4. 2011 in od 1. 5. 2011 do 31. 8. 2011, vse pogodbe o zaposlitvi pa so bile sklenjene kot to določajo 2. členi pogodb za delovno mesto izdelovalec gumenih izdelkov, in kot to določajo 1. členi pogodb iz razloga začasno povečanega obsega dela iz 3. alineje 1. odstavka 52. člena Zakona o delovnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 42/2002 s sprem. - ZDR). Tožnik je bil zaposlen pri toženi stranki neprekinjeno skupaj 1 leto in 8 dni, tako da tožena stranka ni prekoračila omejitev sklepanja pogodb o zaposlitvi za določen čas iz 53. člena ZDR.

Glede na podane pritožbene ugovore tožene stranke pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnik tudi dejansko ves čas delal na delovnem mestu izdelovalec gumenih izdelkov, njegovo delo je bilo tudi sicer vsebinsko ves čas enako. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je zaslišana priča A.A., zaposlena na delovnem mestu direktorica programa B., izpovedala, da je bila za program B. v letu 2010 značilna zelo visoka rast prodaje, pri čemer je tožena stranka v avgustu 2010 ugotovila, da ima premalo zalog glede na potrebe trga. Tožniku so pogodbe o zaposlitvi podaljševali iz tega razloga, pri čemer so na primer meseca maja 2011 uvedli celo 4 izmensko delo. Je pa tožena stranka imela ves čas v programu vedno od 15 % do 20 % zaposlenih za določen čas, ker je štela to za ustrezno fleksibilnost zaposlitev. Na podlagi navedenega pritožbeno sodišče ocenjuje, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je tožena stranka s tožnikom sklepala pogodbe za določen čas zaradi ekonomskega rizika poslovanja, ki je sicer dejansko negotovo dejstvo, vendar navedeno ne predstavlja zakonski razlog začasnega povečanja obsega dela. Iz izvedenih dokazov izhaja, da je tožena stranka s tožnikom sklepala pogodbe o zaposlitvi ravno zaradi ekonomskega rizika poslovanja, ki pa sicer ni zakoniti razlog za sklepanje pogodb o zaposlitvi za določen čas. Sklenitev pogodbe o zaposlitvi je izjema in je dopuščena le v primerih, ki so sicer določeni v zakonu ali kolektivni pogodbi, pri čemer je zakonitost pogodbe vezana na zakonitost razloga, ki je naveden v pogodbi. Na delodajalcu je torej dokazno breme, da v pogodbi navede dejansko obstoječ in zakonit razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, in ker razlogi, ki jih je navedla tožena stranka, dejansko vsebinsko niso obstajali, je bilo delovno razmerje tožnika po štirih pogodbah za določen čas sklenjeno nezakonito. Pritožbeno sodišče se ob tem sicer enako kot že sodišče prve stopnje sklicuje na sodno prakso Vrhovnega sodišča RS v zadevah opr. št. VIII Ips 558/2007 z dne 26. 1. 2009 in  opr. št. VIII Ips 327/2006 z dne 22. 1. 2008, v katerih je vrhovno sodišče sprejelo stališče, da v primerih, ko je tožena stranka sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi poslovnega, ekonomskega rizika poslovanja, ki je bil povezan z vsakokratnim obsegom naročil za znane kupce, ni bil izpolnjen eden od zakonskih razlogov za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas in ga tudi ni mogoče šteti za razlog povečanega obsega dela.

ZDR v 54. členu ureja posledice nezakonito sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas (ene ali več pogodb) in določa, da če je pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom ali kolektivno pogodbo, ali če delavec ostane na delu tudi po preteku časa, za katerega je sklenil pogodbe o zaposlitvi, se šteje, da je delavec sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Glede na navedeno je po oceni pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje pravilno ugodilo tožbenemu zahtevku tožnika za transformacijo delovnega razmerja s pravico do reintegracije in reparacije, saj je bilo v postopku ugotovljeno, da v njegovem primeru ni obstajal zakonit razlog za sklenitev štirih pogodb o zaposlitvi za določen čas.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo odločitev sodišča prve stopnje, za kar je imelo pravno podlago v določilih 353. člena ZPP.

Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka, saj njegov odgovor na pritožbo ni prispeval k rešitvi predmetne zadeve. Odločitev temelji na določilih 165. člena ZPP v povezavi s 155. členom ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.