VDSS sodba Pdp 930/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-11-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

neizbrani kandidat - zavod - direktor - javni razpis - sklep o izbiri - diskriminacija

Tožbeni zahtevek za razveljavitev sklepa o izbiri kandidata za direktorja tožene stranke (zavoda) in za ponovitev postopka javnega razpisa ni utemeljen, saj je tožena stranka ravnala zakonito, ko je na razpisano funkcijo izbrala kandidatko, ki izpolnjuje pogoje, in ne tožnika, ki teh pogojev ne izpolnjuje.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik zahteval, da se sklep o izbiri kandidatke z dne 5. 10. 2010, sprejet na podlagi javnega razpisa Sveta tožene stranke za imenovanje direktorja tožene stranke, objavljanega v Ur. l. RS dne 3. 9. 2010, razveljavi in se postopek javnega razpisa ponovi (točka I/1 izreka), da je tožena stranka dolžna od 1. 12. 2010 dalje mesečno plačevati tožeči stranki 435,07 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega zadnjega dne v mesecu dalje do plačila in ji povrniti po sodišču odmerjene stroške z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka izpolnitvenega roka dalje do plačila, da ne bo izvršbe (točka I/2 izreka). Odločilo je tudi, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 503,84 EUR v roku 15 dni, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka izpolnitvenega roka dalje do plačila (točka II izreka).

Zoper sodbo se tožeča stranka pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena ZPP in sicer iz razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in spremeni sodbo sodišča prve stopnje tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku, podredno pa, da vrne zadevo v ponovno sojenje. Navaja, da je sodišče prve stopnje ocenilo, da pri izbiri kandidata ni bila kršena prepoved diskriminacije in da na izbiro kandidatke ni vplivalo sorodstveno oziroma družinsko razmerje z bivšim direktorjem tožene stranke. Takšna ocena je v nasprotju z izvedenimi dokazi. Formalno se to kaže na ta način, da je izbrana kandidatka sama pisala zapisnik redne seje sveta pri toženi stranki dne 5. 10. 2010, kar so pri toženi stranki želeli prikriti. Po Poslovniku sveta tožene stranke z dne 3. 4. 2006 se v postopku imenovanja direktorja izvede tudi predhoden postopek s posebno tričlansko komisijo ali le s predsednikom sveta (55. člen). Komisija ni bila imenovana in zato bi moral predsednik sveta sproti pregledati vse prijave in preveriti ali vsebujejo zahtevane listine. Če je to opravil, potem bi moral vedeti za kandidaturo izbrane kandidatke, če pa so odpirali ponudbe šele na sami seji, pa so kršili poslovnik in po domače obravnavali razpis, saj se je že naprej vedelo, kdo bo imenovan. Nadalje navaja, da v postopku ni bilo izkazano, da bi izbrana kandidatka že imela vodstvene izkušnje na kakšnem drugem delovnem mestu in tako ne more izpolnjevati pogoja sposobnosti za vodenja in organizacijo dela. Kako so člani sveta ta pogoj ugotavljali iz zapisnika ne izhaja. Prav tako izbrana kandidatke ne izpolnjuje pogoja aktivnega znanja enega tujega jezika, saj so se zaradi družinskih vezi pri toženi stranki odločili, da za izpolnjevanje tega pogoja ni potrebno predložiti nobenega dokazila. Iz potrdila N.-a z dne 13. 7. 2011 izhaja, da N. ni verificirana za izdajanje potrdil o aktivnem znanju tujega jezika. Sodišče prve stopnje se je opredelilo do izpolnjevanja pogojev za direktorja tožene stranke tudi glede tožnika in zaključilo, da tožnik ne izpolnjuje pogojev glede bibliotekarskega izpita iz 39. člena ZKnj-1, saj določba 2. odstavka navedenega člena, ki omogoča opravo tega izpita v dveh letih po zaposlitvi in ki velja za strokovne sodelavce, za direktorja ne velja. Ta ocena je v nasprotju z razlogi sodbe VDSS opr. št. Pdp 88/2007. Sicer pa to, ali je tožnik izpolnjeval vse pogoje v tem postopku, niti ni odločilno, ker je bila izbrana kandidatka, ki ni izpolnjevala pogojev. Ob hkratni ugotovitvi sveta tožene stranke, da nihče drug od prijavljenih kandidatov ne izpolnjuje vseh pogojev po javnem razpisu, je tožena stranka kršila postopek, saj bi morala imenovati vršilca dolžnosti med prijavljenimi kandidati. Tako je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo dejansko stanje ter zmotno uporabilo materialno pravo. Prišlo pa je tudi do bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 15. točki 339. člena ZPP, ker so o odločilnem dejstvu ali izbrana kandidatka izpolnjuje pogoj aktivnega znanja tujega jezika, razlogi sodbe v nasprotju z vsebino listin.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadaljnji) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Po opravljenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni bistveno kršilo določb pravdnega postopka, niti tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, pa tudi v pritožbi zatrjevanih ne. Dejansko stanje je bilo pravilno in popolno ugotovljeno, odločitev sodišča prve stopnje pa je tudi materialno pravno pravilna.

Sodišče prve stopnje je presojalo tožnikov zahtevek na podlagi 5. odstavka 204. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 – 45/2008), po katerem lahko neizbrani kandidat, ki meni, da je bila pri izbiri kršena zakonska prepoved diskriminacije, v roku 30 dni po prejemu obvestila delodajalca zahteva sodno varstvo pred pristojnim delovnim sodiščem.  Ugotavljalo je, ali so utemeljene tožnikove navedbe, da naj bi bila izbrana kandidatka zaradi družinskih vezi, ker naj ne bi izpolnjevala dveh razpisnih pogojev in sicer naj ne bi imela aktivnega znanja tujega jezika in sposobnosti za vodenje in organiziranje dela. Na podlagi izvedenega dokaznega postopka je ugotovilo, da je tožena stranka dokazala, da pri izbiri ni bila kršena prepoved diskriminacije in da na izbiro kandidatke ni vplivalo sorodstveno oziroma družinsko razmerje z bivšim direktorjem tožene stranke, ki je oče izbrane kandidatke. Kljub temu, da tega ni izrecno zapisalo, pa je tožbeni zahtevek presojalo tudi v smislu določbe 1. odstavka 36. člena  Zakona o zavodih (ZZ, Ur. l. RS-stari, št. 12/1991 in nadaljnji). Ta namreč določa, da mora organ, ki je pristojen za imenovanje, v roku, določenem v razpisu, obvestiti vsakega prijavljenega kandidata o izbiri in ga poučiti, da ima pravico pregledati razpisno gradivo in v petnajstih dneh po prejemu obvestila zahtevati sodno varstvo pri pristojnem sodišču, če misli, da je bil kršen za izvedbo razpisa določeni postopke in da je ta kršitev lahko bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata ali da izbrani kandidat ne izpolnjuje v razpisu določenih pogojev. Ugotovilo je, da izbrana kandidatka izpolnjuje razpisne pogoje, saj iz potrdila N. izhaja, da je na izpitu iz bibliotekarstva izkazala aktivno znanje angleškega jezika in pasivno znanje hrvaškega jezika, tako da je tožnikov ugovor o neizpolnjevanju tega razpisnega pogoja neutemeljen. Prav tako pa je po stališču sodišča prve stopnje neutemeljen tudi tožnikov ugovor o neizpolnjevanju pogoja „sposobnost za vodenje in organiziranje dela“, saj je svet tožene stranke v okviru svoje pristojnosti ocenil, da tožničina prejšnja zaposlitev in zlasti vodenje projektov ter izpostave knjižnice na ..., izkazuje, da kandidatka te sposobnosti ima. Glede nadaljnjih tožnikovih ugovorov v zvezi z vodenjem zapisnika 4. seje sveta tožene stranke, na kateri je bila za zapisnikarico določena kasneje izbrana kandidatka, je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je čistopis zapisnika napisala in zapisnik podpisala T.G., dejstvo, da je izbrana kandidatka glasovala tudi, ko se je odločalo o njeni izbiri, pa na pravilno odločitev ne vpliva, saj bi kljub temu, če ne bi glasovala, prejela večino glasov, ker jih je bilo od devetih članov prisotnih šest, bi prejela pet glasov, kar je v skladu z 18. členom Odloka o ustanovitvi tožene stranke. Sodišče prve stopnje se je opredelilo tudi do trditev tožnika, da izpolnjuje pogoje za razpisano delovno mesto direktorja. Ugotovilo je, da je svet tožene stranke pravilno ugotovil, da tožnik razpisnih pogojev ne izpolnjuje, saj nima opravljenega strokovnega izpita iz bibliotekarske stroke, ki je bil tudi razpisni pogoj. Za tožnika namreč ne velja določba 39. člena Zakona o knjižničarstvu (Zknj-1, Ur. l. RS, št. 87/2001 in nadalj.), po kateri mora oseba, ki se zaposli kot strokovni delavec knjižnice in nima opravljenega bibliotekarskega izpita, tega opraviti najkasneje v dveh letih, saj je v odloku o ustanovitvi tožene stranke zahtevan ta pogoj.

Neutemeljen je očitek pritožbe, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe pravdnega postopka po 15. točki 339. člena ZPP, ker naj bi bili o odločilnem dejstvu ali izbrana kandidatka izpolnjuje pogoj aktivnega znanja tujega jezika razlogi sodbe v nasprotju z vsebino listine. Sodišče prve stopnje je razloge za svojo odločitev, da izbrana kandidatka izpolnjuje pogoj aktivnega znanja tujega jezika, primerno obrazložilo in odločitev oprlo tudi na listine, ki se nahajajo v spisu. Pravilno je ugotovilo, da iz razpisa ne izhaja, katera dokazila, s katerimi dokazuje aktivno znanje tujega jezika, mora kandidat k prijavi predložiti. Kot dokaz, da izbrana kandidatka izpolnjuje pogoj aktivnega znanja enega tujega jezika, je pravilno štelo potrdilo N. o opravljenem bibliotekarskem izpitu, iz katerega izhaja, da ima izbrana kandidatka aktivno znanje enega tujega jezika. Sodišče prve stopnje je pri odločitvi, da je ta dokaz zadosten, upoštevalo tudi dopis N. z dne 13. 7. 2011, v katerem je pojasnjen način in postopek preverjanja znanja tujega jezika.

Že sodišče prve stopnje je v izpodbijani sodbi razložilo razloge, na podlagi katerih je ugotovilo, da izbrana kandidatka izpolnjuje razpisni pogoj – sposobnost za vodenje in organizacijo dela. Pritožbeno sodišče se z razlogi sodbe sodišča prve stopnje v  strinja. Tako tožeča stranka v pritožbi povsem neutemeljeno navaja, da v postopku pred sodiščem prve stopnje ni bilo izkazano, da izbrana kandidatka ta pogoj izpolnjuje.

Pravilna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnik ne izpolnjuje razpisnih pogojev, ker nima opravljenega bibliotekarskega izpita, saj za direktorja ne velja določilo 2. odstavka 39. člena Zknj. Takšna odločitev ni v nasprotju s sodbo VDSS opr. št. Pdp 88/2007 z dne 18. 1. 2008, kot to zatrjuje pritožba. V navedeni zadevi je bilo ugotovljeno, da odlok o ustanovitvi javnega zavoda ne določa, da bi moral imeti kandidat za direktorja že ob prijavi opravljen bibliotekarski izpit, zato ga je izbrani kandidat lahko opravil v roku dveh let, kot to določa 2. odstavek 39. člena Zknj. V obravnavani zadevi pa Odlok o ustanovitvi javnega zavoda K. (Ur. l. RS, št. 76/2009) v 20. členu določa, da je za direktorja lahko imenovan kandidat, ki med drugim izpolnjuje tudi pogoj, da ima opravljen strokovni izpit iz bibliotekarske stroke in tak pogoj je vseboval tudi javni razpis za direktorja knjižnice, ki ga je v Uradnem listu RS, št. 70/2010 objavila tožena stranka, kar pomeni, da je opravljen izpit pogoj.

Ker je tako sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožena stranka ni kršila razpisnega postopka, da izbrana kandidatka izpolnjuje razpisne pogoje, da tožnik v postopku ni bil diskriminiran in da ne izpolnjuje razpisnih pogojev, je tožbeni zahtevek pravilno zavrnilo.

Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

ZDR člen 204, 204/5. ZZ člen 36, 36/1. ZKnj-1 člen 39, 39/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.