VDSS sklep Pdp 217/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-09-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

javni uslužbenec - redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga - odškodninska odgovornost - trpinčenje na delovnem mestu - mobbing - dokazno breme

Trpinčenje na delovnem mestu je vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Pri tem institutu je dokazno breme obrnjeno, kar pomeni, da mora delodajalec kot tožena stranka ob zatrjevanjem trpinčenju na delovnem mestu dokazati, da trpinčenja ni bilo.

Pritožbama se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se v izpodbijanem delu (točka I/1, I/2, I/3.a, II in III) razveljavi in se v tem obsegu zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga z dne 17. 12. 2007 nezakonita in se razveljavita sklepa št. ...G.P.U. z dne 17. 12. 2007 ter V., K.Z.P. št. ... z dne 6. 2. 2008 (točka I/1 izreka), tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo ter mu od dne 24. 3. 2008 zagotoviti vse pravice iz delovnega razmerja, med drugim mu je dolžna izplačati tudi plače, kot bi jih prejemal, če ne bi bilo odpovedi pogodbe o zaposlitvi, z vsemi prispevki in davki ter zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto plač od dneva zapadlosti vsakokratne mesečne plače do plačila ter regres za letni dopust za leto 2008 z zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneska regresa od zapadlosti do plačila in mu priznati in vpisati delovno dobo v delovno knjižico do dne 31. 12. 2008, za čas od dne 1. 1. 2009 dalje pa ga je dolžna prijaviti v zavarovanje za vpis v matično evidenco ZPIZ, vse v 8 dneh pod izvršbo (točka I/2 izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna plačati tožniku odškodnino za neizkoriščen letni dopust v skupnem znesku 488,15 EUR in sicer za 6 dni neizkoriščenega letnega dopusta v letu 2007 v znesku 225,30 EUR in za 7 dni neizkoriščenega letnega dopusta v letu 2008 v znesku 262,85 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11. 9. 2008 dalje do plačila, v roku 8 dni in pod izvršbo (točka I/3a izreka), višji in drugačen tožbeni zahtevek tožnika za znesek 211,85 EUR je zavrnilo (točka I/3b izreka). Zavrnilo je tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik zahteval, da mu tožena stranka plača odškodnino zaradi kršitve prepovedi diskriminacije v znesku 10.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne 11. 9. 2008 dalje do plačila (točka II izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna plačati pravdne stroške v višini 4.114,47 EUR na transakcijski račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. ... v 15 dneh od izdaje sodbe sodišče prve stopnje, za primer zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva poteka paricijskega roka dalje do plačila (točka III/a izreka), višji zahtevek tožeče stranke po plačilu stroškov pa je zavrnilo (točka III/b izreka).

Zoper sodbo sta se pravočasno pritožili obe stranki.

Tožena stranka se pritožuje zoper ugodilni del sodbe in sicer iz razlogov zmotne uporabe materialnega prava in nepravilno ali nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne kot neutemeljen oziroma podrejeno, da sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje ter priglaša pritožbene stroške. Navaja, da je odločitev sodišča prve stopnje v delu, kjer je tožbenemu zahtevku tožnika ugodilo, napačna. V zvezi z izrečenim opozorilom je sodišče prve stopnje zaključilo, da tožniku ni moč utemeljeno očitati zlorabe bolniškega staleža, svojo odločitev pa je oprlo na izpoved priče M.P., ki je določbo 233. člena Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja razlagala preširoko. Poleg tega je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je ravnanje tožnika, ko se je zapletel v spor z M.L., neprimerno in hkrati ocenilo, da pri tem ni nepomembno, da je bila tožniku za to izrečena mandatna kazen. Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo materialno pravo, saj bi moralo zaključiti, da je tožnik s tem svojim ravnanjem kršil Kodeks policijske etike in tudi 35. člen ZDR. Sodišče prve stopnje je namreč spregledalo, da v opozorilu z dne 7. 11. 2007 tožniku ni bila očitana le zloraba bolniškega staleža, ampak tudi, da je bil dne 8. 9. 2007 udeležen v pretepu in kršitvi javnega reda in miru ter da mu je bil izdan zaradi kršitve določil Zakona o varstvu javnega reda in miru tudi plačilni nalog. V zvezi s presojo zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi je po stališču pritožbe bistveno, da tožnik dne 25. 11. 2007 ni izpolnjeval oziroma da je nevestno in malomarno izvrševal delovne in druge obveznosti, ki so opredeljene v aktih delodajalca in s tem kršil določila 1. odstavka 31. člena, 32. in 35. člena ZDR, kar mu je tožena stranka očitala v sklepu o redni odpovedi delovnega razmerja z dne 17. 12. 2007. Res je imel tožnik pravico koristiti čas za odmor, vendar ga ni koristil na pravilen način. Sodišče prve stopnje se je pri svoji odločitvi oprlo predvsem na gledanje filma in je pri tem, ko ocenjuje, da ta kršitev ni bila takšna, da bi M.B. in M.Š., ki sta tudi gledala film, bila izdana izredna odpoved, spregledalo, da sta bila ta dva delavca ob nadzoru pomočnika komandirja M.S. na svojih delovnih mestih, tožnik pa je bil pri obeh nadzorih v drugih kabinah in ne na svojem delovnem mestu. To potrjuje pričanje komandirja B.B. in pomočnika komandirja M.S., da se tožniku očita, da ni bil na svojem delovnem mestu, da ni upošteval odredbe in navodil svojega nadrejenega in da je svoje delovno mesto zapustil, ne da bi o tem kogarkoli obvestil. Vsega tega pa sodišče prve stopnje pri svoji odločitvi ni upoštevalo. Tožnik se je s tem, ko je od P.K. zahteval, da vpiše, da je bil od 2.00 do 2.30 na malici, hotel le zavarovati, ker je očitno vedel, da mora za koriščenje malice obvestiti vodjo izmene ali pa vodjo obmejne kontrole, kar je bil v konkretnem primeru P.K.. Iz izpovedi priče komandirja B.B. in pomočnika komandirja M.S. izhaja, da so nadrejeni skušali med policisti prepovedati oziroma vsaj omejiti gledanje filmov na računalnikih, zato je mnenje sodišča prve stopnje s tem v zvezi zaskrbljujoče. Tožnikovega ravnanja ni moč šteti kot skladnega z določbo 35. člena ZDR, ki določa, da se je delavec dolžan vzdržati vseh ravnanj, ki glede na naravo dela, ki ga opravlja pri delodajalcu, materialno in moralno škodujejo ali bi lahko škodovala poslovnim interesom delodajalca. V konkretnem primeru gre za tako porušeno zaupanje v verodostojno ravnanje tožnika, da je nadaljevanje delovnega razmerja z njim onemogočeno. Nobeden policist ne sme ravnati v nasprotju z nalogami, ki jih določa zakon. Pritožba tudi očita sodišču prve stopnje, da je napačno dosodilo tožniku odškodnino za neizrabljen letni dopust. Tožnik ni v času odpovednega roka pri nadrejenem nikoli zaprosil za koriščenje letnega dopusta, prav tako tega ni storil od novembra 2007 dalje. Tožena stranka s tožnikom tudi ni nikoli sklenila nikakršnega sporazuma o odškodnini za letni dopust. Ker je bil tožnik vsekakor seznanjen s postopkom prijave koriščenja letnega dopusta, je dosojena odškodnina za neizkoriščen dopust povsem neutemeljena in brez pravne podlage.

Tožnik se pritožuje zoper zavrnilni del sodbe (točka II izreka) in zoper odločitev o stroških postopka (točka III.a izreka) in sicer iz vseh treh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena ZPP. Navaja, da je zmotna in nezakonita odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi tožbenega zahtevka za plačilo odškodnine zaradi kršitve prepovedi diskriminacije in odločitev, da je tožena stranka dolžna plačati pravdne stroške v višini 4.114,47 EUR na transakcijski račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani. Sodišče prve stopnje je v zvezi z odškodninskim zahtevkom zmotno zaključilo, da v obravnavanem primeru niso podani vsi elementi za odškodninsko odgovornost tožene stranke in za utemeljenost odškodnine zaradi kršitve prepovedi diskriminacije. Tožniku je navedeno škodo povzročila tožena stranka s šikaniranjem (mobbingom) na delovnem mestu, ki ga je tožnik podrobno opisal v tožbi ter v prvi in drugi pripravljalni vlogi. Za te svoje navedbe je ponudil številne dokaze, ki pa jih sodišče prve stopnje ni izvedlo ali pa jim ni dalo ustrezne teže. Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih, teh dejstev pa tudi ni ugotavljalo, zato je v tem delu dejansko stanje nepopolno ugotovljeno. Tožnik je navedel, da so ga njegovi nadrejeni obravnavali diskriminatorno v primerjavi z drugimi policisti ter mu posledično odpovedali pogodbo o zaposlitvi, ker niso prenašali njegovega prizadevanja za boljše razmere v ... in boljše delovne pogoje policistov. Tožnika so nadrejeni že dalj časa trpinčili in nad njim izvajali različne pritiske, med drugim so ga v letu 2006 poslali na posebno zdravstveno obdelavo, čeprav so v letu 2004 ugotovili, da izpolnjuje vse zdravstvene pogoje za delo policista, drugih policistov postaje ... pa na takšno obdelavo niso poslali. Tožnika je tožena stranka napotila tudi k psihologinji, zaradi česar mu je bilo neprijetno in se je grozno počutil pred sodelavci, ki so ga zaradi tega gledali čudno, kar ga je zelo čustveno prizadelo. Zaradi trpinčenja s strani nadrejenih je moral poiskati tudi zdravniško pomoč, saj ga je večkrat bolela glava, zaradi česar je moral jemati tablete proti bolečinam in veliko počivati, kar je bilo zanj neprijetno. Tožnika je zelo prizadelo žaljivo, ponižujoče in negativno ravnanje njegovih nadrejenih do njega. Njegova čast in dobro ime sta bila okrnjena. Tožnikove duševne bolečine so sedaj zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi še večje. Tožena stranka svoje odškodninske odgovornosti ni prerekala pravočasno, zato njenih navedb sodišče prve stopnje ni smelo upoštevati. Sodišče prve stopnje tudi ni dalo ustrezne teže medicinski dokumentaciji, tožnikovi izpovedi in izpovedi priče dr. M.P.. Da so določene tožnikove zdravstvene težave povezane s trpinčenjem na delovnem mestu, bi lahko ugotovil tudi izvedenec medicinske stroke, ki ga je v postopku predlagal tožnik. Tožnik je v postopku tudi dokazal, da je bil v razmerju s Š. in B. zaradi istega oziroma istovrstnega ravnanja različno obravnavan, saj Š. in B. za dejanje sploh nista bila obravnavana, tožnik pa je od tožene stranke prejel odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih razlogov. Tožnik je dokazal, da ga je takšno neenako obravnavanje prizadelo. Izpodbija pa tudi odločitev o stroških postopka in sicer v delu, kjer je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da je dolžna plačati pravdne stroške na transakcijski račun Delovnega in socialnega sodišča, ker je bila tožniku odobrena brezplačna pravna pomoč. Stroški brezplačne pravne pomoči ob izdaji sodbe sploh niso bili odmerjeni in tudi še ne plačani na račun tožnikove odvetnice, zato za tako odločitev sodišče prve stopnje sploh ni imelo nobene pravne podlage. Tožnik predlaga, da se točka III/a sodbe spremeni tako, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki pravdne stroške v višini 4.115,47 EUR v 15 dneh od izdaje sodbe sodišče prve stopnje, za primer zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva poteka paricijskega roka dalje do plačila. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) preizkusilo izpodbijani del  sodbe v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene bistvene kršitve določb postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava nepopolno ugotovilo dejansko stanje in o zadevi odločilo preuranjeno.

Pravilno opozarja pritožba tožene stranke, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do vseh kršitev, ki jih je tožena stranka tožniku očitala v opozorilu z dne 7. 11. 2007. V tem opozorilu (B16) je tožena stranka tožniku očitala, da dne 6. 9. 2007, t.j. v času odsotnosti z dela zaradi bolezni, ni spoštoval navodil pristojnega zdravnika in da je s tem kršil določila Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja ter da je istega dne in dne 8. 9. 2007 tudi kršil javni red in mir in s tem Kodeks policijske etike ter 35. člen Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.). Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi tožnikove lečeče zdravnice pravilno ugotovilo, da njenih navodil ni kršil, saj mu za čas od 6. 9. 2007 do 9. 9. 2007 ni odredila, da se ne sme oddaljevati iz kraja svojega bivanja, zdravstveno stanje pa se mu v tem času (od 6. 9. 2007 do 9. 9. 2007), ko je iz kraja bivanja odšel v ..., ni poslabšalo. Sodišče prve stopnje pa ni ugotavljalo, ali je s tem, ko je storil prekršek zoper javni red in mir, kršil 35. člen ZDR, ki določa, da se je delavec dolžan vzdržati vseh ravnanj, ki glede na naravo dela, ki ga opravlja pri delodajalcu, materialno ali moralno škodujejo ali bi lahko škodovala poslovnim interesom delodajalca. Iz sodbe sodišča prve stopnje ne izhaja, ali so očitki v opominu utemeljeni ali ne. Glede na to, da je sodišče prve stopnje v nadaljevanju presojalo zakonitost sklepa tožene stranke z dne 17. 12. 2007, s katerim je redno iz krivdnega razloga odpovedala tožniku pogodbo o zaposlitvi in sklepa z dne 6. 2. 2008, s katerim je bila tožnikova pritožba zoper sklep z dne 17. 12. 2007 kot neutemeljena zavrnjena, pa se da sklepati, da je tožnik storil kršitvi javnega reda in miru dne 6. 9. 2007 in 8. 9. 2007, čeprav se sodišče prve stopnje do tega ni opredelilo.

Utemeljene so pritožbene navedbe tožene stranke, da se je sodišče prve stopnje pri presoji redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi v svoji odločitvi oprlo le na ugotovitev, da gledanje filma med delovnim časom ni takšno nedopustno ravnanje, ki bi narekovalo redno odpoved delovnega razmerja, saj bi v takem primeru morala tožena stranka odpovedati pogodbo o zaposlitvi tudi ostalima dvema delavcema, ki sta skupaj s tožnikom gledala film. Ugotovilo je, da natančen čas za malico ni bil določen, da je tožnik imel pravico do malice in da ni nič narobe, če se je o tem sporazumel s sodelavcem Š., saj je ravnal po ustaljeni praksi. Tožena stranka je sklep, s katerim je tožniku redno iz krivdnih razlogov odpovedala pogodbo o zaposlitvi obrazložila skladno z 2. odstavkom 86. člena ZDR, saj to zakonsko določilo od delodajalca zahteva, da mora v odpovedi pogodbe o zaposlitvi pisno obrazložiti odpovedni razlogi ter opozoriti delavca na pravno varstvo in na njegove pravice iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, kar je tožena stranka v sklepu tudi storila. Iz sklepa tožene stranke z dne 17. 12. 2007 (B23) ter  iz obvestila in vabila na razgovor z dne 30. 11. 2007 (B18) izhaja, da tožena stranka tožniku ni očitala gledanja filmov v drugih kabinah, ampak je tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi, ker je zapustil delovno mesto, ne da bi o tem kogarkoli obvestil, ker ni spoštoval navodil predpostavljenega, poleg tega pa tudi, da je šele naknadno in sicer ob 3.00 uri vodji izmene P.K. naročil, da naj mu za nazaj od 2.00 do 2.30 ure, piše odsotnost zaradi malice, s tem pa je kršil 35. člen ZDR, 32. člen ZDR ter tudi 1. odstavek 31. člena ZDR. O teh očitanih kršitvah pa se sodišče prve stopnje ni izreklo in tudi ni izvajalo dokaznega postopka v tej smeri.

Sodišče prve stopnje je tudi s sodbo preuranjeno odločilo, da je tožnik upravičen do plačila odškodnine za neizkoriščen dopust, saj ni ugotovilo, ali je tožnik za izrabo dopusta prosil, pa mu ga tožena stranka ni odobrila. Dejstvo, da mu je tožena stranka odpovedala pogodbo o zaposlitvi, še ne pomeni, da je odškodninsko odgovorna, ker tožnik ni izkoristil letnega dopusta. Dokazno breme, da dopusta ni mogel izkoristiti iz razlogov na strani tožene stranke, je na tožniku.

Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi tožene stranke in sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo v delu, v katerem je bilo tožbenemu zahtevku tožnika ugodeno. Posledično pa je razveljavilo tudi odločitev o stroških postopka (točka III izreka).

Utemeljene so pritožbene navedbe tožeče stranke, da je sodišče prve stopnje v zvezi z odškodninskim zahtevkom zaključilo, da niso podani vsi elementi za odškodninsko odgovornost tožene stranke zaradi diskriminacije. Tožeča stranka se je že v prvem pripravljalnem spisu opredelila, da je tožnik trpel hude duševne bolečine zaradi trpinčenja na delovnem mestu, čeprav je v nadaljevanju zahteval plačilo odškodnine zaradi kršitve prepovedi diskriminacije. V drugem pripravljalnem spisu pa je tožeča stranka poudarila, da ne zahteva zgolj odškodnine zaradi diskriminacije t.j. neenakopravnega obravnavanja policistov zaradi dogodka 25. 11. 2007, ampak zaradi večletnega trpinčenja (mobbinga), ki ga je tožena stranka preko svojih zaposlenih izvajala nad tožnikom. Sodišče prve stopnje se je v izpodbijani sodbi opredelilo le do dela odškodninskega zahtevka in sicer neenakopravnega obravnavanja, ne pa tudi do mobbinga. Sodišče prve stopnje je sicer zapisalo, da niso podani vsi elementi za odškodninsko odgovornost tožene stranke za utemeljenost odškodnine zaradi kršitve prepovedi diskriminacije, pri čemer pa ni upoštevalo, da je dolžna tožena stranka kot delodajalec dokazati, da tožnik ni bil diskriminiran. Sodišče prve stopnje pa sploh ni ugotavljalo, ali je bil tožnik na delovnem mestu pri toženi stranki trpinčen. Trpinčenje na delovnem mestu je po teoriji vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Pri tem institutu je dokazno breme obrnjeno. Delavec trpinčenje zatrjuje, delodajalec pa je dolžan dokazati, da mobbinga ni bilo. Ker je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, je ostalo dejansko stanje v zvezi z odškodninskim zahtevkom tožnika neraziskano. Tako bi moralo sodišče prve stopnje ugotoviti z zaslišanjem predlaganih prič, ne le osebne zdravnice in tožnika, ampak tudi njegovih predpostavljenih in sodelavcev, ali je bil tožnik na delovnem mestu v primerjavi z ostalimi policisti diskriminiran in ali so predpostavljeni nad njim izvajali mobbing, česar v dosedanjem dokaznem postopku ni ugotavljalo. Zaradi navedenega je sodišče prve stopnje ugodilo pritožbi tožeče stranke in razveljavilo sodbo sodišča prve stopnje v delu, s katerim je bil odškodninski zahtevek tožnika zavrnjen in posledično tudi odločitev o stroških postopka (točka III izreka), pri čemer v zvezi s pritožbenimi navedbami poudarja, da je odvetniku, ki je postavljen z odločbo o brezplačni pravni pomoči, dolžno stroške povrniti sodišče in ne nasprotna stranka iz spora (46. člen Zakona o brezplačni pravni pomoči, ZBPP, Ur. l. RS, št. 48/2001 in nadalj.).

V novem sojenju bo moralo sodišče prve stopnje dopolniti dokazni postopek in ugotoviti, ali je tožnik kršil pogodbene obveznosti dne 25. 11. 2007 in sicer tiste, zaradi katerih mu je tožena stranka redno iz krivdnega razloga odpovedala pogodbo o zaposlitvi in se do njih opredeliti, prav tako bo moralo ugotoviti, ali je tožnik upravičen do odškodnine za neizkoriščen letni dopust v trajanju 6 dni za leto 2007 in 7 dni za leto 2008 in navesti razloge za svojo odločitev. V zvezi z odškodninskim zahtevkom zaradi kršenja prepovedi diskriminacije in mobbingom pa bo moralo izvesti celoten dokazni postopek, saj ga v tej smeri ni izvajalo.

Če pritožbeno sodišče na seji ali na obravnavi spozna, da je treba za pravilno ali popolno ugotovitev dejanskega stanja ugotoviti dejstva oziroma izvesti dokaze, ki jih je stranka pred sodiščem prve stopnje zatrjevala oziroma predlagala, vendar jih sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ali dejstva in dokaze, ki jih je pod pogojem iz 337. člena tega zakona stranka navedla v pritožbi ali da je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, v skladu s 355. členom ZPP dopolni postopek oziroma odpravi omenjene pomanjkljivosti in s sodbo odloči o zadevi. Če je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera oceni, da samo ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti, izjemoma razveljavi sodbo prve stopnje in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Po oceni pritožbenega sodišča gre v obravnavani zadevi za takšno izjemo, ko sodišče prve stopnje zaradi zmotnega materialnopravnega stališča ni ugotavljalo ali je tožnik storil tudi ostale v opozorilu pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in v sklepu o odpovedi pogodbe o zaposlitvi očitane kršitve pogodbenih obveznosti in tudi ne ali je tožena stranka odškodninsko odgovorna, da tožnik ni mogel izrabiti letnega dopusta, prav tako pa tudi ne, ali je bil tožnik na delovnem mestu trpinčen in diskriminiran. Če bi pritožbeno sodišče povsem na novo ugotavljalo dejansko stanje, ki ga sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ne bi šlo le za odpravo pomanjkljivosti, ampak za prevzemanje pristojnosti sodišča prve stopnje, kar pa ni namen 355. člena ZPP. Zato je sodišče druge stopnje kljub določbi 355. člena ZPP sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 3. odstavka 165. člena ZPP.

ZDR člen 6, 31, 31/1, 32, 35, 86, 86/2, 88, 88/1, 88/1-3, 184, 184/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.