VDSS sodba Pdp 841/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-12-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - razlog nesposobnosti

Na podlagi ugotovitve, da je bila tožnica edina izmed delavcev na delovnem mestu skrbnika prodajnih razgovorov, ki v spornem času več kot tri zaporedne mesece ni dosegla predvidene kvote razgovorov, ki se je zahtevala, ji je tožena stranka po opravljenem zagovoru utemeljeno podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek, da se odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21. 2. 2009 iz razloga nesposobnosti, datirane z dne 28. 8. 2009, ki jo je tožena stranka izdala tožnici, razveljavi; zavrnilo je zahtevek za ugotovitev, da ima tožnica pri toženi stranki sklenjeno delovno razmerje za nedoločen čas in ji to ne bo prenehalo po preteku 30 dnevnega odpovednega roka, to je z dnem 4. 9. 2009 in še vedno traja; zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožnico sprejeti nazaj v delovno razmerje za nedoločen čas v roku 15 dni po pravnomočnosti sodbe, da ne bo izvršbe; zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožnici obračunati bruto plačo, odvesti davek in prispevke ter ji izplačati neto plačo za čas od 4. 10. 2009 dalje do ponovne reintegracije v delovno razmerje, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posamezne plače dalje do plačila, v roku 15 dni po pravnomočnosti sodbe, da ne bo izvršbe in zavrnilo zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške postopka.

Tožnica se je pritožila zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in spremembe), ki se v skladu z določbo 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004) uporablja tudi v sporih pred delovnim sodiščem. Navaja, da se ji ne more očitati nedoseganje norme, če jo v skladu s Kolektivno pogodbo za zavarovalništvo Slovenije (KP dejavnosti, Ur. l. RS, št. 60/98 in spremembe) ne doseže vsaj 90 % delavcev. Sodišče prve stopnje se do tega dejstva v sodbi ni v ničemer opredelilo. Prodajni razgovori tipa B in C so ji bili namerno podtaknjeni zgolj in samo z namenom znižanja delovne uspešnosti in posledično odpovedi pogodbe, saj je tako v celotnem letu 2009 kot pred tem opravljala zadolžene naloge korektno in z vso skrbnostjo. Tožena stranka bi ji zaradi neuspešnosti lahko znižala plačo, pa tega ni storila. Takrat je samo njej odpovedala pogodbo, čeprav tudi nekateri sodelavci niso dosegali pričakovanih rezultatov dela. Sodišče prve stopnje je nekritično sledilo navedbam tožene stranke, da ji je zagotovila potrebno izobraževanja in usposabljanje. Pravilnik o nagrajevanju delavcev v klicnem studiu tožene stranke (v nadaljevanju Pravilnik) v 5. čl. določa, da se za neizpolnjevanje obveznosti šteje, če delavec iz neupravičenih razlogov ne dosega osnovnega načrta. Tožena stranka ji tega ni v ničemer očitala. Poleg tega ni dokazala razlogov, ki bi med njima onemogočali nadaljevanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče spremeni sodbo tako, da njenim zahtevkom v celoti ugodi oz. podrejeno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo navaja, da je sodišče prve stopnje v sporu pravilno razsodilo. Tožnica v spornem času ni izpolnjevala kvote prodajnih razgovorov tipa A, kar je v skladu z določbami Pravilnika predstavljalo nedoseganje rezultatov in podlago za odpoved pogodbe iz razloga nesposobnosti. Tožnica je imela možnost ugovora zoper pripombe, ki jih je kot delodajalec podajala na njeno delo, pa tega ni storila. V postopku je dokazala, da tožnica svojega dela ni opravljala v skladu s pričakovanji in kvalitetno. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče zavrne pritožbo in v celoti potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter na pravilno uporabo materialnega prava (2. odst. 350. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje izpodbijana sodba v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče prve stopnje je na ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Poleg tega tako v zvezi z izvedenim postopkom kot z izdano sodbo ni storilo nobene bistvene postopkovne kršitve, na katere je opozorila pritožba in na katere je moralo pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti. Zato pritožbeno sodišče na tožnikove pritožbene navedbe še odgovarja.

Tožena stranka je tožnici dne 28. 8. 2009 redno odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Pravna podlaga za takšno odpoved je v določbi 2. alinee 1. odst. 88. čl. Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in spremembe), po kateri lahko delodajalec redno odpove delavcu pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti, če delavec ne dosega pričakovanih delovnih rezultatov, ker dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno (subjektivni razlog), ali ker ne izpolnjuje pogojev za opravljanje dela, določenih z zakonom in izvršilnimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona (objektivni razlog). Delodajalec mora dokazati, da obstaja utemeljen razlog za odpoved in da je takšen razlog tako resen, da onemogoča nadaljevanje dela med strankama (2. odst. 88. čl. ZDR). Vendar je delodajalec dolžan pred odpovedjo pogodbe iz razloga nesposobnosti preveriti vse možnosti za ohranitev delavčeve zaposlitve. V tem okviru mora preizkusiti, ali je mogoče delavca zaposliti pod spremenjenimi pogoji, ali ga je mogoče zaposliti pri drugih manj zahtevnih deli, ali ga je mogoče prekvalificirati za drugo delo, ali pa ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja oz. prekvalificirati za drugo delo. Če ta možnost obstaja, mora delodajalec ponuditi delavcu sklenitev nove pogodbe (3. odst. 88. čl. ZDR).

Iz izvedeni dokazov je razvidno, da je bila tožnici dne 28. 8. 2009 odpovedana pogodba o zaposlitvi na delovnem mestu skrbnika odnosov s strankami v klicnem studiu iz razloga nesposobnosti zaradi nedoseganja pričakovanih delovnih rezultatov. V XVIII . točki pogodbe o zaposlitvi je določeno, da lahko delodajalec odpove delavki pogodbo tudi iz razloga nesposobnosti, za takšen razlog pa se šteje, če delavec ne dosega pričakovanih delovnih rezultatov, ker dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno, ali če ne izpolnjuje več pogoja za opravljanje dela, ki je določen s posebnim predpisom kot pogoj za opravljanje določenega dela. V določbi 5. čl. Pravilnika pa so opredeljene delovne obveznosti skrbnika odnosov s strankami. Za neizpolnjevanje obveznosti skrbnika odnosov s strankami se šteje, če skrbnik iz neupravičenih razlogov tri mesece zaporedoma ne doseže osnovnega načrta ali trikrat v zadnjih šestih mesecih ne doseže osnovnega načrta. Neizpolnitev delovnih obveznosti iz neupravičenih razlogov se šteje za kršitev pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ker delavec svojega dela ne opravi pravočasno ali dovolj kvalitetno in ne izpolni pričakovanj, zaradi česar lahko delodajalec prične s postopkom redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Nadalje so v 6. čl. Pravilnika opredeljeni kriteriji za delovno uspešnost skrbnikov odnosov s strankami. Za kvalitetno takšno delo se tako šteje, če je odstotek dogovorjenih prodajnih razgovorov A 70 % ali več nad vsemi prodajnimi razgovori.

Vendar je iz priloge 1 in 2 pisne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 28. 8. 2009 razvidno, da tožnica v mesecih januar, februar, marec, junij in julij leta 2009 ni dosegla osnovnega načrta dela v skladu z zahtevanim številom prodajnih razgovorov, pri čemer v istem obdobju, z izjemo meseca januarja, ni dosegla zahtevanega odstotka A razgovorov. Takšni podatki pa so za presojo tožničinega dela v spornem času odločilnega pomena. Glede tega je pomembno, da je tožena stranka tožnico glede nedoseganja potrebne kvote razgovorov pisno opozorila dne 13. 3. 2009, 20. 4. 2009 in 15. 5. 2009, vsa takšna opozorila pa se nanašajo na nedoseganju pričakovanih delovnih rezultatov, določenih s pogodbo o zaposlitvi in Pravilnikom. Poleg tega je tožena stranka dne 20. 7. 2009 omogočila tožnici zagovor v postopku nameravane odpovedi ter ji dne 28. 8. 2009 odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Sodišče prve stopnje je v dokaznem postopku po vsebini preizkusilo takšno odpoved in ugotovilo, da je bila pravilna, s takšno ugotovitvijo pa se pritožbeno sodišče v celoti strinja. Nenazadnje je bila tožnica edina od delavcev tožene stranke, ki na delovnem mestu skrbnika prodajnih razgovorov v spornem času več kot tri zaporedne mesece ni dosegla predvidene kvote razgovorov, ki se je zahtevala od izvajalcev na tem delovnem mestu.

Neutemeljena je pritožba, da je tožnica v skladu z določbami pogodbe o zaposlitvi in Pravilnika v primeru nedoseganja pričakovanih delovnih rezultatov upravičena le do nižje osnovne plače, poleg tega pritožba zmotno opozarja tudi na upoštevanje norme, določene v 43. čl. KP dejavnosti. Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi v izpodbijani sodbi, da se določba VI. točke pogodbe o zaposlitvi nanaša zgolj na določanje višine plače in dodatkov k plači, nikakor pa se ne nanaša na odpoved pogodbe zaradi nedoseganja pričakovanih delovnih rezultatov. Prenehanje pogodbe je namreč opredeljeno v XVI. točki pogodbe o zaposlitvi, po kateri preneha pogodba s sporazumom, redno ali izredno odpovedjo in v drugih primerih, ki jih določa zakon. Glede tega je potrebno opozoriti, da dogovora o višini plače in dodatkov ni mogoče enačiti z razlogi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, saj gre pri obeh navedenih postavkah za povsem različna pravna instituta, ki se obravnavata ločeno. Nenazadnje tožnica v sporu uveljavlja zgolj neutemeljene razloge odpovedi, glede tega pa je sodišče prve stopnje po izvedenih dokazih zavzelo pravilno stališče, da je imela tožena stranka dejansko in pravno podlago za redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnice iz razloga nesposobnosti.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo vse pritožbene navedbe, ki jih je poskušala uveljaviti tožnica v vloženi pritožbi, da ovrže odločitev v izpodbijani sodbi. Pritožbeno sodišče se je v razlogih sodbe opredelilo samo do takšnih pritožbenih navedb, ki bi lahko bile odločilne, vendar je tudi za te ugotovilo, da za drugačno presojo niso pomembne (1. odst. 360. čl. ZPP). Zato je zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

Ker tožnica s pritožbo ni uspela, sama krije svoje pritožbene stroške (1. odst. 165. čl. v zvezi s 1. odst. 155. čl. ZPP).

ZDR člen 83, 83/2, 88, 88/1, 88/1-2, 88/2, 88/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.