VDSS sklep Pdp 621/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-09-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - sodno varstvo - rok za vložitev tožbe - zavrženje tožbe - vročanje - fikcija vročitve - odklonitev sprejema

Tožniku je bila po opravljenem zagovoru izrečena izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, listino z natipkano odpovedjo mu je prebrala prokuristka tožene stranke, ki je tožnika tudi obvestila o pravici do sodnega varstva. Četudi tožnik potrdila o sprejemu odpovedi ni hotel podpisati in odpovedi sprejeti, je tega dne nastopila fikcija vročitve (saj je sprejem odklonil brez razloga) in je začel teči rok za sodno varstvo.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del (1. točka izreka) sklepa sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je s sklepom tožbo z dne 10. 12. 2009 zavrglo (1. točka izreka) in odločilo, da tožena stranka nosi svoje stroške postopka (2. točka izreka).

Zoper navedeni sklep, smiselno zoper odločitev o zavrženju tožbe, se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da se je zaradi nepravilnega vročanja sodišče nepotrebno spustilo v oceno drugih dokazov glede seznanjenosti tožnika z izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Tovrstno prizadevanje sodišča s ciljem sanacije nepravilnosti vročanja odpovedi, ki jih je zagrešila tožena stranka v postopku odpovedi, je nedopustno. Kršitve pravil o vročanju odpovedi same po sebi predstavljajo kršitev, zaradi katere je odpoved neveljavna. Brezpredmetno je dokazovanje, ali je bil tožnik na drug način seznanjen z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ki odstopa od predpisanega načina vročitve. Upoštevati je treba dejstvo, da tožena stranka ni pooblaščeni vročevalec, še posebej, ker tožnik pisanja (odpovedi) ni prejel niti potrdil prejem potrdila s podpisom. Priča M.T. je izpovedal zgolj, da se je tožniku brala izredna odpoved in da je že pred zaslišanjem pripravil izredno odpoved, iz česar izhaja, da je tožena stranka nameravala odpovedati pogodbo o zaposlitvi ne glede na vsebino zagovora. Na uradnem zaznamku ni jasno navedeno, da je bila odpoved tožniku prebrana. V kolikor bi bil tožnik seznanjen z izredno odpovedjo in njenimi posledicami, bi o tem obvestil predsednika sindikata P.. Ta je povedal, da mu tožnik ni povedal ničesar o odpovedi pogodbe o zaposlitve. Tožnik bi moral biti poučen o tem, kaj se bo zgodilo, če bo odklonil pošiljko, in je prvič izvedel za odpoved, ko so mu jo poslali po pošti in zaključili delovno knjižico. Tožniku se ni vročalo na njegovem delovnem mestu. Tožena stranka je imela pravne strokovnjake, zato se nepravilnosti in nejasnosti pri vročanju ne morejo šteti v tožnikovo škodo. Odpoved je imela tožena stranka pripravljeno že vnaprej. V konkretnem primeru ni obveljala niti fikcija vročitve, saj bi za to morala tožena stranka izpolniti vročilnico. Tožnik dejansko ni bil obveščen o izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, saj je bilo govora le o možnosti izreka izredne odpovedi s strani tožene stranke. Zavedal se je možnosti, da bi mu bila izrečena izredna odpoved, vendar ni verjel, da se bo to zgodilo, ker je veljal za vzornega delavca. Na možnost, da bo tožena stranka izrekla izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi kaže tudi ravnanje predsednika sindikata s tem, ko je v zahtevi z dne 2. 11. 2009 navedel, da gre le za domnevno izredno odpoved. Z izvedenimi dokazi je bilo izkazano le to, da se je tožnik zavedal možnosti izreka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ni jasno, zakaj je sodišče poklonilo vero izjavam tožene stranke. Listine, ki naj bi jih tožena stranka poskušala vročiti dne 2. 11. 2009, je tožena stranka sestavila sama, tožnik pa jih ni želel podpisati, zato so neverodostojne. Prejema izredne odpovedi tožnik ni potrdil s podpisom niti niso podane okoliščine, ki bi utemeljevale fikcijo, da je bila tožniku odpoved dne 2. 11. 2009 dejansko vročena. Kolikor iz izvedenih dokazov izhaja, da je bil tožnik na drug način seznanjen z izredno odpovedjo, to ne bi moglo sanirati kršitve tožene stranke, ki se nanašajo na obveznost pravilne vročitve odpovedi. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo v okviru pritožbenih razlogov in razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti (350. člen v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP). Po preizkusu zadeve je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je sodišče prve stopnje v zadevi pravilno in zakonito odločilo.

ZDR v tretjem odstavku 204. člena določa neposredno sodno varstvo v primeru zahteve delavca za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi ali odločitev o disciplinski odgovornosti delavca. Takšno zahtevo lahko delavec vloži v roku 30 dni od dneva vročitve oziroma od dneva, ko je izvedel za kršitev pravice, pred pristojnim delovnim sodiščem. V zvezi s pravočasnostjo tožbe je sodišče prve stopnje v dokaznem postopku ugotovilo, da je zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi potekal dne 2. 11. 2009 v prostorih delodajalca. Na listini - izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 2. 11. 2009 tožnik ni podpisal izjave o njenem prejemu, pač pa je tožena stranka predložila listino z istim datumom s podpisi prokuristke J.J., prokurista M.U. in svetovalca M.T., iz katere izhaja, da so po končanem zagovoru dali v podpis izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku, ki je odklonil podpis in prevzem listine.

Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvami sodišča prve stopnje, da je bil tožnik 2. 11. 2009 obveščen in je že tega dne vedel, da mu tožena stranka prekinja pogodbo o zaposlitvi. Pritožbene navedbe, da tožnik ni vedel oziroma razumel, kaj mora podpisati v zvezi s tem so deloma v nasprotju same s seboj. Če tožnik ni vedel, kaj mu je je bilo dne 2. 11. 2009 prebrano in kaj je prejel, ne bi še istega dne zahteval zadržanja učinkovanja izredne odpovedi po prvem odstavku 85. člena ZDR. Ob takšnih ugotovitvah so navedbe tožnika zgolj o možnosti podaje izredne odpovedi dne 2. 11. 2009 pa tudi o kršitvah pri vročanju odpovedi neutemeljene.

Tožbo za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi je tožnik vložil 14. 12. 2009 in torej prepozno. Tožnikova zamuda 30-dnevnega roka od dneva vročitve oziroma od dneva, ko zve za kršitev pravice oziroma prenehanje veljavnosti pogodbe, pomeni prenehanje pravice same. Podaljšanje roka ni dovoljeno. Zato je tudi neutemeljeno sklicevanje pritožnika na določbo 87. člena ZDR. Postopanje delodajalca v nasprotju s to določbo bi lahko delavec uspešno uveljavljal le v okviru prekluzivnega roka za sodno varstvo (tako sklep Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 186/2007 z dne 23. 9. 2008). Tudi sicer o kršitvi določbe 87. člena ZDR glede na izvedene dokaze pred sodiščem prve stopnje ni mogoče govoriti. V skladu z drugim odstavkom navedenega člena mora delodajalec izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu vročiti osebno, praviloma v prostorih delodajalca oziroma na naslovu prebivališča, s katerega delavec dnevno prihaja na delo. V nadaljevanju navedeni člen določa vročanje po pravilih pravdnega postopka. Podpisa potrdila o prevzemu pisanja zakon ne opredeljuje kot pogoja za veljavnost vročitve, temveč je lahko to le listinski dokaz, da je bila vročitev opravljena.

Kot je pravilno poudarilo že sodišče prve stopnje se (dejanska) vročitev izredne odpovedi lahko dokazuje tudi z drugimi dokazi. Na podlagi drugega odstavka 87. člena ZDR je za veljavno vročitev listine o odpovedi pogodbe o zaposlitvi bistveno, da je bila delavcu odpoved osebno vročena, praviloma v prostorih delodajalca in ne nujno na delovnem mestu. Le če ni bilo takšne osebne vročitve, pride v poštev vročanje v smislu drugih določb ZPP. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da je bila tožniku po opravljenem zagovoru dne 2. 11. 2009 izrečena izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi. Prebrala mu jo je  prokuristka J.J. in ga obvestila o pravici do sodnega varstva, kar izhaja iz izpovedi priče M.T., ki je skladna z listinami v spisu. Prejema izredne odpovedi tožnik ni podpisal, temveč je takoj zapustil prostor delodajalca. Zato se pritožnik neutemeljeno sklicuje na to, da ni potrdil prevzema odpovedi s podpisom in na to, da niso podane okoliščine, ki bi utemeljevale fikcijo vročitve po določilih ZPP.

Zaradi vsega navedenega in ker pritožbeni razlogi niso podani, jepritožbeno sodišče pritožbo tožnika zavrnilo in v delu, ki se nanaša na zavrženje tožbe, potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena v povezavi s 154. členom ZPP. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.