VDSS sodba Pdp 598/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-10-28

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izobraževanje - pogodba o izobraževanju - vrnitev šolnine - prenehanje delovnega razmerja - sporazum o prenehanju delovnega razmerja

Do prenehanja delovnega razmerja toženke je prišlo pred iztekom štiriletnega roka po zaključnem študiju po njeni volji (predlagala je sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi, kar ni bilo plod nevzdržnih razmer pri tožeči stranki), zaradi česar je dolžna skladno s pogodbo o izobraževanju povrniti vplačano šolnino.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v odločitvi o zakonskih zamudnih obrestih od zneska 2.507,79 EUR delno spremeni tako, da tečejo od 30. 9. 2007 dalje do plačila, višji obrestni zahtevek pa se zavrne.

II. V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

III. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je s sklepom, ki ni pod pritožbo, postopek v zvezi z delom tožbenega zahtevka, ki se je nanašal na plačilo zneska v višini 371,53 EUR, ustavilo. Z izpodbijano sodbo je naložilo toženki, da je dolžna tožeči stranki plačati 2.507,79 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 8. 2007 dalje do plačila ter ji povrniti pravdne stroške v višini 1.144,76 EUR v 15 dneh, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zamude do plačila, pod izvršbo.

Zoper navedeno sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje toženka in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek tožeče stranke zavrne kot neutemeljen na stroškovno breme tožeče stranke oziroma podredno, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje sploh ni ocenilo izpovedb toženke in prič, s čimer je podana bistvena kršitev določb postopka po 14. in 15. točki člena 339/2 ZPP. Ugotovitev sodišča prve stopnje, da toženka ni bila prisiljena podati predloga za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi, je napačna. Toženka se nikoli ni sklicevala na silo ali grožnjo, temveč je zatrjevala resnični deficit formalnega sporazuma o prenehanju delovnega razmerja s tem, da je podala predlog zaradi nevzdržnih razmer, ki jih je ustvarila vodja družbe .... Sodišče prve stopnje se z mobbingom, ki ga je zatrjevala toženka, sploh ni ukvarjalo. Ker toženka sedaj dela na Okrajnem sodišču v Radovljici kot javna uslužbenka za nedoločen čas, tožeča stranka, RS, ni v ničemer prikrajšana, zato ni niti dejanske niti pravne podlage, da od toženke karkoli terja. Sodišče prve stopnje se v izpodbijani sodbi tudi ni izreklo o nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožeča stranka podala toženki, kar pa je bistveno za rešitev tega individualnega delovnega spora. Sodišče prve stopnje bi moralo večjo težo pokloniti tudi izpovedbi priče B., ki je opisoval vodenje v družbi ..., mobbing in šikaniranje. Sodišče prve stopnje bi moralo zaslišati tudi predlagano pričo D.M., ki je doživela še hujšo usodo kot toženka. Sodišče prve stopnje pa tega dokaza ni izvedlo. Priči T.S. in S.K. sta v odvisnosti od tožeče stranke, saj sta zaposleni v družbi …, pri čemer je priča K. pričala tudi pristransko. Iz izpovedbe priče B. izhaja, da je toženka od tožeče stranke odšla zaradi maltretiranja. Toženka sicer za zadevo J. ni kriva, saj je bil za zadevo zadolžen pristojni tožilec. Toženka je odšla zaradi mobbinga, sporazum pa je sklenila v skrajni sili. Tak sporazum pa je tožeči stranki ustrezal, saj se je želela znebiti toženke, ki je bila sicer pravni in moralni zmagovalec zgrešenega odpovednega postopka pogodbe o zaposlitvi.

Tožeča stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev pritožbe tožene stranke in potrditev izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo niti v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve določb postopka po 14. oziroma 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, niti preostalih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Dejansko stanje je popolno in pravilno ugotovilo in na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo (razen v zvezi z odločitvijo o pričetku teka zakonskih zamudnih obresti).

V tem individualnem delovnem sporu je tožeča stranka zahtevala od toženke vračilo stroškov izobraževanja v znesku 2.507,79 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 8. 2007 dalje do plačila. Svoj zahtevek je utemeljevala s 4. členom pogodbe o izobraževanju ob delu z dne 2. 8. 2004 (A1), s katero sta se  družba ... in toženka dogovorila, da bo družba ... v skladu s členom 172/2 Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02), s členom 173 ZDR ter 32. členom Kolektivne pogodbe za negospodarske dejavnosti v RS (Ur. l. RS, št. 18/91 in nadalj.) financirala toženki višješolsko strokovno izobraževanje po programu Poslovni sekretar v šolskih letih 2004/05 in 2005/06. V 3. členu te pogodbe se je toženka obvezala, da bo redno obiskovala predavanja, opravljala druge obveznosti iz izobraževalnega programa ter predpisane izpite, da bo uspešno opravila izpite v rokih, določenih z izobraževalnim programom šole in s to pogodbo in sicer najkasneje do 31. 12. 2006 in da bo po zaključenem študiju še najmanj 4 leta ostala v delovnem razmerju pri družbi ….. Če teh pogojev toženka ne bi izpolnila po lastni volji ali krivdi, se je v 4. členu pogodbe o izobraževanju ob delu obvezala povrniti družbi ... vplačano šolnino. Iz potrdila o diplomiranju z dne 23. 2. 2007 (A6) izhaja, da je toženka 23. 2. 2007 uspešno opravila diplomski izpit po izobraževalnem programu za pridobitev višje strokovne izobrazbe Poslovni sekretar in s tem naziv poklicne izobrazbe Poslovna sekretarka. Toženka pa po zaključenem študiju ni ostala v delovnem razmerju pri družbi ... še najmanj 4 leta (kar je bila njena obveznost, ki jo je prevzela v 3. členu pogodbe o izobraževanju ob delu), saj je dne 20. 8. 2007 s tožečo stranko sklenila sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi, pri čemer je pričela ta razveljavitev pogodbe o zaposlitvi veljati 29. 8. 2007. Do sklenitve tega sporazuma je prišlo na predlog toženke, ki ga je na tožečo stranko naslovila po svojem pooblaščencu dne 10. 8. 2007 (B1). Iz obrazložitve tega predloga izhaja, da toženka upoštevajoč okoliščine in razmere, nastale pred izdajo sklepa delodajalca o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter po sklepu Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi RS z dne 1. 8. 2007, ocenjuje, da je njeno dosedanje delovno razmerje postalo nevzdržno. Z ozirom na to, da je tožeča stranka toženko (v posledici ugotovljene nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti) z odredbo z dne 8. 8. 2007 (B16) pozvala, da se na delo k tožeči stranki zglasi 16. 8. 2007, je toženka v svojem predlogu predlagala tudi, da se tožeča stranka o predlogu za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi izreče najkasneje do 16. 8. 2007, ker bo toženka v nasprotnem primeru prisiljena pogodbo o zaposlitvi odpovedati enostransko, v 30-dnevnem odpovednem roku v skladu s členom 92 ZDR. Tožeča stranka je toženko z dopisom z dne 13. 8. 2007 (B2) obvestila, da soglaša s predlogom za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi z dne 29. 8. 2007 in jo povabila na podpis tega sporazuma. V tem sporazumu, datiranem z dne 20. 8. 2007 (A2), ki je podpisan tako s strani tožeče stranke kot tudi toženke, je bilo v 4. členu izrecno dogovorjeno, da se bodo obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o izobraževanju ob delu z dne 1. 8. 2004, reševale v skladu z določbami te pogodbe. Ker torej toženka svojih obveznosti, dogovorjenih v 3. členu pogodbe o izobraževanju ob delu ni v celoti izpolnila (saj po zaključenem študiju ni ostala v delovnem razmerju pri družbi še najmanj 4 leta), jo je tožeča stranka z dopisom z dne 29. 8. 2007 pozvala na vračilo vplačane šolnine v višini 2.879,31 EUR (A4).

Glede na navedeno je bistvenega pomena za odločitev o utemeljenosti tožbenega zahtevka tožeče stranke ugotovitev, če je prišlo do nespoštovanja dogovorjenega štiriletnega roka (za nadaljevanje delovnega razmerja toženke pri tožeči stranki po zaključenem študiju) po volji ali krivdi toženke. Toženka je v postopku zatrjevala, da je do razveljavitvijo pogodbe o zaposlitvi sicer prišlo na njen predlog, vendar pa je bil ta predlog posledica nezakonitih in šikanoznih ravnanj vodje družbe ..., ki je zoper toženko podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti (ki je bila nezakonita, kar izhaja iz sklepa Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi RS z dne 1. 8. 2007 – B13) in ker je zoper njo izvajala mobbing vse od 7. 5. 2007 do 28. 8. 2007.

Četrti odstavek 6.a člena ZDR prepoveduje trpinčenje na delovnem mestu. Trpinčenje na delovnem mestu je vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Na podlagi 45. člena ZDR je delodajalec dolžan varovati dostojanstvo delavca pri delu in v ta namen sprejeti ustrezne ukrepe med drugim tudi za zaščito delavcev pred trpinčenjem na delovnem mestu, v primeru nezagotavljanja te svoje obveznosti pa je delodajalec delavcu tudi odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava (člen 45/3 ZDR).

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so bili odnosi med vodjo družbe ... in toženko po prejemu sklepa Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja Vlade RS (B13) zelo zapleteni in napeti, vendar pa je kljub temu zaključilo, da toženka ni bila prisiljena podati predloga za sporazum razveljavitve pogodbe o zaposlitvi. Glede na to je ugotovilo, da je prišlo do prenehanja delovnega razmerja toženke pri tožeči stranki pred iztekom štiriletnega roka po zaključenem študiju po toženkini volji, zaradi česar je toženka v skladu z zavezo iz 4. člena pogodbe o izobraževanju ob delu dolžna povrniti tožeči stranki vplačano šolnino. Pritožbeno sodišče soglaša z zgornjimi ugotovitvami prvostopenjskega sodišča. Pritožbeno sodišče sicer verjame zatrjevanju toženke, da so bile pri tožeči stranki (tudi zaradi zadeve J., v zvezi s katero je bila toženki podana sicer nezakonita redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti) zaostrene razmere in da je bila toženka deležna tudi določenih kritik s strani predpostavljene delavke (vodje družbe ...), pri čemer se v zvezi s temi kritikami pojavlja tudi vprašanje primernosti načina njihovega izražanja. Navedeno pa kljub temu ne more odtehtati dejstva, da je do razveljavitve pogodbe o zaposlitvi prišlo po volji toženke. Iz toženkine izpovedbe med drugim izhaja, da naj bi ji sodelavka svetovala, naj se ne vrača na delo k tožeči stranki (česar sicer zaslišana sodelavka ni potrdila), ker ne bo mogla prenesti ravnanj vodje ... do nje. Ker se je toženki takrat ponudila možnost zaposlitve v Radovljici, se je toženka odločila za to, da poda predlog za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi, ki ga je tožeča stranka tudi akceptirala. Iz izpovedbe toženke nadalje izhaja, da je pričela o odhodu s tožilstva razmišljati po pogovoru s sodelavko, torej potem, ko naj bi ji sodelavka svetovala, naj se na delo k toženi stranki ne vrača. Do tega pogovora pa naj bi prišlo po prejemu sklepa Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja Vlade RS, torej v času, ko je bila toženka (po lastni izpovedbi) odsotna z dela zaradi bolniškega staleža oziroma koriščenja dopusta, pri čemer se na delo k tožeči stranki po prejemu sklepa te komisije ni več vrnila. Toženka je sicer še pojasnila, da po omenjenem pogovoru s sodelavko, z vodjo družbe ... ni več komunicirala in da bi, v primeru vrnitve na delo, le-ta vpila nanjo in ji s spisom mahala pred nosom. Na podlagi navedenega tudi pritožbeno sodišče zaključuje, da se je toženka zavestno in v izogib morebitnim nadaljnjim konfliktom, med njo in vodjo družbe ..., odločila za prenehanje delovnega razmerja pri tožeči stranki, do katerega naj bi prišlo bodisi sporazumno, bodisi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi (ki bi jo toženka podala, če do sporazumne razveljavitve pogodbe o zaposlitvi ne bi prišlo).

Sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi, ki ga skleneta delavec in delodajalec po 79. členu ZDR, je način prenehanja pogodbe o zaposlitvi, ki nastane po volji obeh pogodbenih strank in z njunim sodelovanjem. Voljo strank za sklenitev takšnega sporazuma je potrebno presojati po splošnih pravilih civilnega prava (11. člen ZDR). Toženka je sicer zatrjevala, da je bila ta sporazum prisiljena podpisati zaradi nevzdržnih razmer, kar pa ne pomeni, da je bila njena volja, v času podajanje predloga in sklepanja sporazuma, obremenjena z napako, ki bi lahko pomenila neveljavnost (izpodbojnost) tega sporazuma, kar sicer tožena niti ne zatrjuje. Toženkino predvidevanje o odnosu vodje ... do nje, po njeni vrnitvi na delo k tožeči stranki, ne daje podlage za ugotovitev, da do razveljavitve pogodbe o zaposlitvi ni prišlo po njeni volji. Z odločitvijo o tem, da toženka prekine delovno razmerje pri tožeči stranki pred iztekom štiriletnega roka po zaključenem študiju, je toženka prevzela tudi tveganje, da bo tožeča stranka od nje zahtevala izpolnitev obveznosti po pogodbi o izobraževanju ob delu, torej vračilo šolnine. Na to možnost je bila toženka v sporazumu o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 8. 2007 tudi izrecno opozorjena (člen 4 sporazuma), vendar pa se je kljub temu odločila za podpis tega sporazuma. Ob upoštevanju navedenega je toženka tudi po stališču pritožbenega sodišča dolžna tožeči stranki vrniti plačano šolnino v znesku, kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje in ki ga toženka po višini le pavšalno izpodbija. V zvezi s tem so neutemeljene pritožbene navedbe toženke, da naj bi bil predlog za sklenitev sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi in sam sporazum posledica mobbinga, ki naj bi ga tožeča stranka izvajala nad toženo stranko vse od 7. 5. 2007 dalje. Iz toženkine izpovedbe je namreč razvidno, da je začela o odhodu s tožilstva razmišljati po prejemu sklepa z dne 1. 8. 2007. V tem času pa toženka na delo ni več prišla, niti ni več komunicirala z vodjo ..., ki naj bi nad njo izvajala mobbing.

Neutemeljena je pritožbena navedba toženke o bistveni kršitvi določb postopka po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče prve stopnje ni izvedlo oziroma ocenilo vseh dokazov, ki jih je predlagala toženka. Po oceni pritožbenega sodišča je prvostopenjsko sodišče izvedlo vse odločilne dokaze (zaslišanje vodje družbe ..., zaslišanje toženke, zaslišanje prič T.S., S.B., S.K. in O.T.) ter vpogledalo vso listinsko dokumentacijo, ki sta jo v spis vložili tožeča stranka in toženka in na podlagi tako izvedenega dokaznega postopka ugotovilo, da je tožbeni zahtevek tožeče stranke utemeljen. Teh dokazov (z izjemo izpovedbe toženke in priče T.S.) zares ni posebej obrazloženo dokazno ocenilo, vendar pa je kljub skopi obrazložitvi mogoče zaključiti, na katera ugotovljena dejstva je oprlo svojo odločitev. Iz obrazložitve je mogoče razbrati ugotovitev prvostopenjskega sodišča, da je prišlo do sporazumne razveljavitve pogodbe o zaposlitvi po toženkini volji. Pritožbeno zatrjevanje toženke, da je sporni sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi sklenila v posledici nevzdržnih razmer, ki naj bi jih ustvarila tožeča stranka, je neutemeljeno, saj pritožbeno sodišče ugotavlja, da z ozirom na že ugotovljeno tudi te razmere niso pomenile, da je toženka ta sporazum sklenila proti svoji volji. Sodišče prve stopnje se v obrazložitvi izpodbijane sodbe zares ni posebej opredeljevalo do mobbinga, ki ga je toženka zatrjevala tekom postopka, vendar zaradi tega izpodbijana sodba po stališču pritožbenega sodišča še ni nezakonita. Bistvena je namreč ugotovitev sodišča prve stopnje, da je toženka predlagala razveljavitev pogodbe o zaposlitvi po svoji volji in da je do te razveljavitve tudi dejansko prišlo s soglasjem volj obeh pogodbenih strank. Iz istih razlogov so neutemeljene tudi pritožbene navedbe toženke, da bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati, da je tožeča stranka toženki podala nezakonito redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Če delodajalec ugotovi, da delavec ne dosega pričakovanih delovnih rezultatov, ker dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno oziroma če delavec ne izpolnjuje pogojev za opravljanje dela, določenih z zakoni in drugimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona, mu lahko poda redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Takšna odpoved (kljub temu, da je lahko nezakonita) pa sama po sebi še ne pomeni, da je delodajalec proti delavcu ravnal z namenom trpinčenja. Razen tega ne gre prezreti tudi dejstva, da je bila toženka v času, ko je zatrjevala trpinčenje na delovnem mestu, na delu le krajši čas, saj je bila večino tega obdobja bodisi v bolniškem staležu, bodisi na koriščenju letnega dopusta.

V okviru preizkusa izpodbijane sodbe glede pravilne uporabe materialnega prava pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje pri odločanju o utemeljenosti tožbenega zahtevka v zvezi z vtoževanimi zakonskimi zamudnimi obrestmi ni upoštevalo dejstva, da je toženka prišla v zamudo s plačilom obveznosti šele 30. 9. 2007. Iz dopisa tožeče stranke z dne 29. 8. 2007 (A4), naslovljenega na toženko, namreč izhaja, da je tožeča stranka toženko pozvala, da vrne vplačano šolnino v roku 30 dni, kar pomeni da je šele po izteku tega roka toženka prišla prišla v zamudo z vračilom šolnine (člen 299/2 Obligacijskega zakonika; Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadalj.). Z ozirom na navedeno je pritožbeno sodišče v tem delu toženkini pritožbi delno ugodilo in izpodbijano sodbo delno spremenilo tako, da je tožeči stranki prisodilo vtoževane zakonske zamudne obresti le od dneva zamude dalje, višji obrestni zahtevek pa je zavrnilo (5. alinea 358. člena ZPP).

Ker v preostalem niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo toženke v preostalem zavrniti kot neutemeljeno in potrditi nespremenjeni del izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker je toženka s pritožbo uspela le v neznatnem delu, odgovor tožeče stranke na pritožbo pa tudi ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora, vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.