VDSS sodba Psp 386/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-01-05

invalidnost - poslabšanje zdravstvenega stanja - dokazovanje - sodni izvedenec - prekluzija

Ker so bile tako ortopedske kot internistične tožnikove težave ocenjene po specialistih, članih invalidskih komisij, ki so svoje mnenje podali na podlagi osebnega pregleda in ob upoštevanju celotne zbrane dokumentacije o zdravljenju tožnika, je odločitev prvostopenjskega sodišča, da ne bo ugodilo dodatnemu dokaznemu predlogu za izvedbo dokaza s sodnim izvedencem, pravilna.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožnikov zahtevek, da se odpravita dokončna odločba tožene stranke št. ... z dne 29. 1. 2009 v zvezi s prvostopenjsko odločbo št. ... z dne 12. 7. 2008, s katerima je tožena stranka zavrnila zahtevo za priznanje novih pravic iz invalidskega zavarovanja ter ugotovila, da je pri tožniku od 26. 11. 1996 in še nadalje podana III. kategorija invalidnosti zaradi posledic bolezni. Zavrnilo je tudi zahtevo, da se tožnika od 1. 7. 2008 razvrsti v III. kategorijo invalidnosti s pravico do dela s polovičnim delovnim časom ter se mu prizna pravica do delne invalidske pokojnine. Sklenilo je, da tožnik sam nosi svoje stroške postopka.

Zoper sodbo se je, smiselno zaradi kršitve postopka in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, pritožil tožnik ter predlagal, da jo sodišče druge stopnje razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu v novo sojenje, ob tem pa sodišču prve stopnje naloži, da pridobi izvedensko mnenje specialista medicine dela, prometa in športa. Navaja, da je sodišče prve stopnje odločitev oprlo na izvedensko mnenje specialista psihiatra, iz katerega izhaja, da pri tožniku ni ovire za opravljanje drugega ustreznega dela vratarja v polnem delovnem času. Ob tem ni upoštevalo, da je izvedenec navedel, da bi o tožnikovi zmožnosti za delo moral podati mnenje specialist medicine dela in je tožnik takšno zahtevo v pripravljalni vlogi tudi postavil. Po mnenju izvedenca psihiatra je potrebno tožnika razbremeniti telesnih obremenitev tudi s časovnim skrajšanjem delovnega časa. Omejitve pri delu potrebuje zaradi številnih bolezni in simptomov, ugotovitve o tem pa so v pristojnosti specialistov z drugih področij medicine.

Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter pravilno uporabilo materialno pravo. V postopku ni bilo kršitev, ki bi vplivale na pravilnost in zakonitost sodbe, niti kršitev, na katere na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 – 45/08) sodišče druge stopnje pazi po uradni dolžnosti.

Tožnik je v smislu definicije iz 8. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami) delovni invalid od 26. 11. 1996, ko je bil z odločbo tožene stranke št. ... z dne 5. 12. 1996 razvrščen v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni in mu je bila priznana pravica do razporeditve oz. zaposlitve na drugem ustrezno lažjem delu. Z dokončno odločbo tožene stranke z dne 20. 4. 2001 je bila tožniku dodatno priznana pravica do razporeditve oz. zaposlitve na drugem ustreznem delu strojno pranje in pakiranje gumijastih izdelkov za farmacijo, če ima pri prenašanju težjih bremen pomoč sodelavca, le v dnevnih izmenah, s polnim delovnim časom. Iz listinske dokumentacije oz. dejanskega stanja, ugotovljenega pri sodišču prve stopnje, izhaja, da je tožnik od 1. 7. 2002 razporejen na delovno mesto vratarja, pri čemer je v delovni dokumentaciji navedeno, da ne gre za delo, za katerega bi bile potrebne posebne zdravstvene zahteve. Stopnja in trajanje obremenitev in škodljivosti ne presega dopustne vrednosti.

Definicija nove invalidnosti je določena v 71. členu ZPIZ-1, po katerem se zavarovancu, pri katerem je podana invalidnost II. ali III. kategorije in se mu že ugotovljena invalidnost poslabša ali nastane nov primer invalidnosti zaradi posledice bolezni ali poškodbe izven dela, priznajo nove pravice, če na dan nastanka spremembe ali nove invalidnosti izpolnjuje tudi ostale zakonske pogoje za pridobitev nove pravice. Invalidnost je po 1. odstavku 60. člena ZPIZ-1 podana, če se zaradi sprememb v zdravstvenem stanju, ki jih ni mogoče odpraviti z zdravljenjem ali ukrepi medicinske rehabilitacije in so ugotovljene skladno z ZPIZ-1, zavarovancu zmanjša zmožnost za zagotovitev oz. ohranitev delovnega mesta oz. za poklicno napredovanje. Smiselno se ta definicija upošteva tudi pri ugotavljanju sprememb ali nastanka novega primera invalidnosti. Izvedenski organi tožene stranke, ki na podlagi 261. člena ZPIZ-1 dajejo izvedensko mnenje v postopku ugotavljanja pravic iz zavarovanja, so skladno, v predsodnem postopku in posebej na zahtevo prvostopenjskega sodišča, ugotovili, da je tožnik zmožen opravljati delo vratarja po opisu z dne 3. 4. 2008 v polnem delovnem času in brez dodatnih razbremenitev. V invalidskih komisijah so sodelovali strokovnjaki z medicinskega področja, kjer ima tožnik najbolj izrazite zdravstvene težave. Pridobljeno je mnenje specialistov splošne medicine, ortopeda, internista gastroenterologa, internista kardiologa ter nevropsihiatrov. Tožnik je bil dvakrat, pri invalidski komisiji I. stopnje in posebej na zahtevo sodišča pri invalidski komisiji, ki deluje pri Centrali tožene stranke, osebno pregledan, upoštevana je bila zbrana medicinska dokumentacija. V vseh mnenjih invalidskih komisij je ugotovitev, da je temeljna tožnikova zdravstvena težava psihične narave. Poleg agorafobije se pri njem pojavljajo depresivne epizode, generalizirana anksioznost, nedvomno pa ima tudi precejšnje internistične težave zaradi prebolelega miokardnega infarkta ter kroničnega črevesnega obolenja. V nobenem medicinskem izvidu, z izjemo mnenj psihiatrinje z dne 20. 12. 2007 in 9. 6. 2008 ter v mnenju specialistke medicine dela z dne 15. 1. 2008, ni ugotovitev, da tožnik drugega ustreznega dela vratarja ni zmožen opravljati s polnim delovnim časom. Njegove trditve ob zaslišanju, da dela ne zmore tudi zaradi fizičnih naporov, hoje po stopnicah v višja nadstropja, se ne ujemajo z delovno dokumentacijo, kjer je o telesnih aktivnostih navedeno, da se delo vratarja opravlja izmenoma stoje in sede ter s hojo dve uri dnevno le po ravnem terenu. Med psihičnimi obremenitvami so navedene le intelektualne in sicer do dopustne vrednosti ter do dveh tretjin delovnega časa.

Tožnik je trdil, da je največja ovira pri opravljanju drugega ustreznega dela vratarja odnos s strankami, kar mu povzroča zaradi konfliktnih situacij psihične težave. Tudi glede teh težav je sodišče prve stopnje popolno ugotovilo pravno pomembna dejstva, imenovalo je izvedenca psihiatra, ki je po osebnem pregledu podal mnenje, da tožnik ne boluje za duševno boleznijo ali duševno motnjo, ki bi pomenila oviro za delo vratarja v samskem domu tudi v polnem delovnem času.

Tožnik je predlagal izvedbo dokaza s pridobitvijo izvedenskega mnenja specialista medicine dela. Po prepričanju sodišča druge stopnje je potrebno upoštevati, da specialistka medicine dela v mnenju z dne 10. 6. 2008, priloženem v upravnem spisu, le predlaga štiriurno delo zaradi obremenitev in posledic bolezni, ni pa jasno zahtevala skrajšanja delovnega časa. Ker so bile tako ortopedske kot internistične tožnikove težave ocenjene po specialistih, članih invalidskih komisij, ki so svoje mnenje podali na podlagi osebnega pregleda in ob upoštevanju celotne zbrane dokumentacije o zdravljenju tožnika, je odločitev prvostopenjskega sodišča, da ne bo ugodilo dodatnemu dokaznemu predlogu, pravilna. Tožnik je bil navzoč na narokih, ko se je sodišče odločalo, da pridobi dopolnilno mnenje invalidske komisije ter da postavi izvedenca psihiatrične stroke in ni podal nobenih drugačnih ali nasprotnih predlogov ter je očitno s sklepom sodišča soglašal. Stranka mora najkasneje na prvem naroku za glavno obravnavo navesti vsa dejstva, ki so potrebna za utemeljitev njenih predlogov, ponuditi dokaze, ki so potrebni za ugotovitev njenih navedb, in se izjaviti o navedbah in ponujenih dokazih nasprotne stranke (prvi odstavek 286. člena ZPP). Na poznejših narokih za glavno obravnavo lahko stranke navajajo nova dejstva in predlagajo nove dokaze, vendar le, če jih brez svoje krivde niso mogle navesti na prvem naroku. Tožnik je izvedbo dokaza s pridobitvijo izvedenskega mnenja specialista medicine dela predlagal šele z vlogo po pridobitvi psihiatričnega izvedenskega mnenja 30. 6. 2011 (list št. 60 v spisu) in ni navedel nobenih razlogov, zakaj takšnega dokaza ni predlagal že prej oz. zakaj je soglašal, da se pridobi izvedensko mnenje psihiatra, kar je sicer v skladu s prejšnjimi ugotovitvami invalidskih komisij, da so psihične težave bistvene pri ugotavljanju tožnikove invalidnosti.

Glede na takšno dejansko stanje je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo predlagani dokaz s postavitvijo dodatnega izvedenca in nato, ob upoštevanju rezultatov celotnega dokaznega postopka, tudi pravilno zavrnilo tožnikovo zahtevo, da se pri njem ugotovi sprememba oz. poslabšanje invalidnosti v smislu skrajšanja delovnega časa.

Neutemeljeno pritožbo je sodišče druge stopnje na podlagi 353. člena ZPP zavrnilo.

ZPIZ-1 člen 60, 71, 261. ZPP člen 243, 286.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.