VDSS sklep Pdp 644/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-06-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - organizacijski razlog

Sprememba sistemizacije z ukinitvijo več delovnih mest (med katerimi je bilo tudi tožničino delovno mesto), ki ni bila navidezna in namenjena zgolj izpolnitvi formalnega pogoja, na podlagi katerega bi tožena stranka podala odpovedi, predstavlja utemeljen poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani del sodbe se razveljavi in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka izpodbijane sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za razveljavitev odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 17. 10. 2006, za ugotovitev, da pogodba o zaposlitvi z dne 5. 6. 2000, sklenjena med pravdnima strankama, ni prenehala, ampak še vedno traja in da delovno razmerje tožnice pri toženi stranki ni prenehalo 3. 1. 2007. Zavrnilo je tudi njen tožbeni zahtevek, da jo je dolžna tožena stranka pozvati nazaj na delo, ji za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja v delovno knjižico vpisati delovno dobo in jo prijaviti v zdravstveno in pokojninsko zavarovanje ter ji od dneva prenehanja delovnega razmerja oziroma od prenehanja pogodbe o zaposlitvi dalje izplačati plače in vse prejemke, do katerih bi bila upravičena, če bi bila v delovnem razmerju, od posamičnih neto plač in drugih prejemkov pa izplačati zakonske zamudne obresti, ki tečejo od vsakega 18. dne v mesecu za pretekli mesec oziroma od takrat, ko zapadejo v plačilo, do plačila. V II. točki izreka izpodbijane sodbe je odločilo, da stranki krijeta vsaka svoje stroške postopka.

Zoper zavrnilni del navedene sodbe in zoper odločitev, da tožnica sama krije svoje stroške postopka, se pritožuje tožnica osebno in po pooblaščencu. V laični pritožbi, ki je podana iz vseh pritožbenih razlogov, predlaga pritožbenemu sodišču, da izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi. Navaja, da bi moralo sodišče prve stopnje zaključiti, da je bila sprememba sistemizacije izvedena zgolj z namenom tožnici podati odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Iz predloženih dokazov je razvidno, da je tožena stranka izigravala zakon, sodišče prve stopnje pa je nepravilno verjelo izpovedbi direktorja tožene stranke, kljub temu da je njegovo pričanje v nasprotju z vsebino listinskih dokazov. Neresničnost izpovedbe zakonitega zastopnika tožene stranke tožnica v pritožbi izkazuje z obširnimi navedbami. V pritožbi nadalje navaja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do obsežne sodne prakse o tem, da neobjava Pravilnika o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest povzroči nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Na pravilniku je celo označeno, da gre za akt zaupne narave, ki predstavlja poslovno skrivnost družbe. Edini namen sprememb je bil v tem, da se tožnico odpusti iz poslovnih razlogov. Podobno je bilo mnenje med ostalimi zaposlenimi, resnični razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici pa je bila njena kandidatura za funkcijo predstavnika delavcev, pri čemer sodišče prve stopnje tožnici v tej smeri ni dopustilo navajanja dejstev in ugotovljenega dejanskega stanja ni presojalo z vidika vseh relevantnih pravnih podlag. Sodišče prve stopnje tožnici ni dovolilo odgovoriti na vsebino pripravljalne vloge z dne 12. 2. 2007, zaradi česar ni mogla predlagati zaslišanja dodatnih prič, dokazov, ki jih je predložila na naroku za glavno obravnavo dne 22. 3. 2007, pa neutemeljeno ni upoštevalo. Tudi v pritožbi, ki jo je tožnica podala po pooblaščencu, uveljavlja vse pritožbene razloge in predlaga pritožbenemu sodišču spremembo izpodbijanega dela sodbe in ugoditev njenemu tožbenemu zahtevku oziroma podredno njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi zatrjuje, da je sodišče prve stopnje bistveno prekršilo postopkovna določila, ker ni upoštevalo tožničinih dokaznih predlogov z naroka z dne 22. 3. 2007, kljub temu da je tega dne nadaljevala prvi narok za glavno obravnavo. Na naroku dne 5. 2. 2007 je zgolj sprejelo sklep, da se glavna obravnava (torej prvi narok) nadaljuje, strank pa ni opozorilo na možnost prekluzije. Četudi bi štelo, da ne gre za prvi narok, tožnici ni bila dana možnost odgovoriti na navedbe nasprotne stranke, ta kršitev pa je vplivala na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe. S tem je bilo poseženo v njeno ustavno pravico do poštenega sojenja, pri čemer je potrebno dodatno upoštevati, da gre za spor o prenehanju delovnega razmerja, ki zaradi spoštovanja načela materialne resnice sodišču celo nalaga izvedbo dokazov po uradni dolžnosti. Tožena stranka je s sprejemom Pravilnika o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v septembru 2006, ki ni bil zakonit, saj ni bil objavljen, zasledovala zgolj cilj odpovedati pogodbo o zaposlitvi tožnici in vodji kadrovske službe. Izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga je posledica dela, ki ga je tožnica opravljala kot predsednica sveta delavcev in članica nadzornega sveta, imenovana s strani zaposlenih. Poleg tega opozarja na razhajanje med njenimi stališči in stališči direktorja tožene stranke, zaradi česar je bila žrtev mobbinga. Rednega in utemeljenega razloga za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov ni bilo, tega pa sodišče prve stopnje sploh ni presojalo, ker je štelo, da gre za poslovno odločitev, ki je v prosti presoji delodajalca. Sodišče prve stopnje je nekritično sledilo izpovedbi direktorja tožene stranke, ki naj bi prepričljivo pojasnil razloge za reorganizacijo, čeprav je šlo dejansko za diskriminatorne razloge. Dejstvo, da je bila reorganizacija zgolj navidezna, izhaja tudi iz tega, da je bilo z novim Pravilnikom o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest ukinjeno več kot dvajset delovnih mest, na katerih je delalo približno šest ljudi, odpoved pogodbe o zaposlitvi pa je bila podana le dvema delavkama, ostali delavci pa so svoje delo opravljali po nespremenjenih pogodbah o zaposlitvi še naprej. Izpovedba direktorja tožene stranke, da so delavci podpisali nove pogodbe o zaposlitvi, ni resnična, kar je razvidno iz pogodbe o zaposlitvi N.B. z dne 12. 10. 2006, s katero je bilo njeno delovno mesto uvrščeno v plačilni razred po nespremenjeni sistemizaciji ter iz potrdila o zneskih plač za D.Š.. Navedene listine tožnica vlaga v spis skupaj s pritožbo. Nadalje navaja, da novi pravilnik tožene stranke nikoli ni stopil v veljavo, ker ni bil objavljen. Niti tožnica niti D.Š. nista vedeli, da jima je tožena stranka pogodbo o zaposlitvi odpovedala. Vsi ostali delavci so nemoteno opravljali enako delo kot pred tem, na nespremenjenih delovnih mestih, kljub temu, da so bila ta s sprejemom novega pravilnika ukinjena. Tožena stranka za ekonomski razlog v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi tožnici ni predložila nobenega dokaza. Tožnica je bila podvržena diskriminaciji, kar vse je potrdila priča D.Š., sodišče pa tega ni upoštevalo. Zmotno je zavzelo stališče tudi glede mobbinga. Zakoniti zastopnik tožene stranke je tožnici odvzemal delo, zadeve je predal zunanjemu sodelavcu – odvetniku, odnosi pa so se dodatno zaostrili, ko je D.Š. vložila tožbo za plačilo dodatka za delovno dobo, s katero je uspela. V času, ko je bila tožnici redno odpovedana pogodba o zaposlitvi iz poslovnega razloga, je tožena stranka zaposlila N.B. na delovnem mestu, za katero se zahteva VII. stopnja strokovne izobrazbe družboslovne smeri. To delovno mesto bi bilo glede na tako določene pogoje za tožnico ustrezno (ne glede na to, da ima tožnica opravljen pravniški državni izpit).

V odgovoru na pritožbo je tožena stranka prerekala navedbe tožnice iz pritožbe in predlagala pritožbenemu sodišču, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v citirani določbi in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožbeno sodišče uvodoma ugotavlja, da je o pritožbi tožnice enkrat že odločalo, ji s sodbo opr. št. Pdp 980/2007 z dne 11. 4. 2008 ugodilo in izpodbijani del sodbe spremenilo tako, da je v celoti ugodilo njenemu tožbenemu zahtevku. V tej sodbi je zavzelo stališče, da je bila izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga nezakonita, ker Akt o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest, s katerim je bilo ukinjeno tožničino delovno mesto, ni bil objavljen, zaradi česar ni pričel veljati. V obrazložitvi izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 17. 10. 2006 (A2) je namreč navedeno, da je z ukinitvijo delovnega mesta „pravna svetovalka uprave“ trajno prenehala potreba po delu tožnice pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. Ker pogodba o zaposlitvi ne more biti sklenjena za nesistemizirano delovno mesto, jo je dolžan delodajalec redno odpovedati iz poslovnega razloga. Tožničino delovno mesto, ki ga je zasedala le tožnica, je bilo ukinjeno z novim Pravilnikom o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest tožene stranke, saj so bili pravni posli družbe prepuščeni zunanjim izvajalcem (odvetnikom), kar je po oceni tožene stranke najbolj sprejemljiva rešitev iz organizacijskega in ekonomskega vidika. Po stališču pritožbenega sodišča je bil drugi razlog za nezakonitost izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga v tem, ker tožena stranka pred podajo izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni uporabila kriterijev iz 24. člena Kolektivne pogodbe dejavnosti gostinstva in turizma Slovenije (panožna kolektivna pogodba, Ur. l. RS, št. 83/97 in nadalj.), saj bi morala tožnico primerjati vsaj z delavko N.B. na delovnem mestu „samostojni komercialist“, ki je ustrezalo vrsti in smeri strokovne izobrazbe, ki se je zahtevala za ukinjeno delovno mesto „pravni svetovalec uprave“.

Reviziji tožene stranke zoper navedeno odločitev pritožbenega sodišča je Vrhovno sodišče RS ugodilo, citirano sodbo pritožbenega sodišča s sklepom opr. št. VIII Ips 363/2008 z dne 10. 5. 2010 razveljavilo in zadevo vrnilo pritožbenemu sodišču v novo sojenje. Iz obrazložitve citiranega sklepa izhaja, da za ugotovitev okoliščin iz 1. alinee prvega odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002) dan začetka veljavnosti splošnega akta delodajalca (o novi sistemizaciji delovnih mest), čeprav je v posameznih primerih lahko pomemben, ni odločilen. Iz dokaznih zaključkov sodišča prve stopnje izhaja, da je bilo pred izdajo izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi znano, da je prenehala potreba po delu, ki ga je tožnica opravljala, zato datum objave oziroma začetek veljavnosti pravilnika za presojo njene zakonitosti ni odločilen. Tudi če bi pravilnik pričel veljati šele po podaji izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, samo zaradi tega ta odpoved ne bi bila nezakonita. Nadalje je navedlo, da v primeru takoimenovanih individualnih odpustov (kot je bilo tudi v konkretnem primeru) po ZDR ni bilo potrebno izdelati posebnega programa razreševanja presežnih delavcev, v primeru ukinitve delovnih mest, ki ima za posledico prenehanje potreb po delu vseh delavcev na takih delovnih mestih, pa tudi ni ne potrebe ne obveznosti po uporabi kriterijev za določitev presežnih delavcev. Le v primeru, ko postane nepotrebno delo le nekaterih delavcev (zmanjšanje števila delavcev na določenih delovnih mestih), pride tudi v primeru individualnih odpustov v poštev uporaba kriterijev iz kolektivnih pogodb in splošnih aktov delodajalca (če so taki kriteriji določeni in če zavezujejo delodajalca), pod pogojem, da obstoji primerljiva kategorija delavcev, med katerimi je možna izbira presežnih delavcev. Možnost medsebojnega prerazporejanja delavcev (v zvezi z oblikovanjem kategorij delavcev – 24. člen panožne kolektivne pogodbe) pa ne pomeni le možnosti razporeditve delavca, ki dela na ukinjenem delovnem mestu, na drugo delovno mesto, temveč tudi možnost razporejanja drugih delavcev na delovno mesto, ki se ukinja. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče RS ugotovilo, da tožnice ni mogoče primerjati z nobenim drugim delavcem, niti z delavko N.B., saj s tožnico ni bila medsebojno razporedljiva. Zaključilo je, da tožena stranka utemeljeno ni oblikovala posebne kategorije primerljivih delavcev, pri katerih bi šele z uporabo kriterijev določila tistega delavca, ki mu preneha delovno razmerje, temveč je odločila, da delovno mesto preneha tožnici.

Ob upoštevanju zgoraj navedenih stališč Vrhovnega sodišča RS je potrebno ugotoviti, da  izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi ni bila nezakonita zato, ker Pravilnik o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest (s katerim je bilo ukinjeno med drugim tudi tožničino delovno mesto) ni bil objavljen, oziroma ker tožena stranka pred podajo izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni opravila primerjave tožnice z drugimi delavci (24. člen panožne kolektivne pogodbe). Pritožbeno sodišče nadalje ugotavlja, da izpodbijana sodba ni nezakonita iz pritožbenih razlogov, ki se nanašajo na očitane absolutne bistvene kršitve določb postopka, storjene v postopku pred sodiščem prve stopnje. Neutemeljen je tako pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker se izpodbijane sodbe ne bi dalo preizkusiti. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča vsebuje izpodbijana sodba razloge o vseh odločilnih dejstvih (na katere je svojo odločitev oprlo sodišče prve stopnje), ki niso nejasni ali med seboj v nasprotju, prav tako pa izrek izpodbijane sodbe ni nerazumljiv in v nasprotju sam s seboj niti z razlogi sodbe. Odločilna dejstva je sodišče prve stopnje ugotovilo na podlagi izvedenih dokazov, ki so bili predlagani v postopku pred sodiščem prve stopnje, izvedene dokaze je pravilno dokazno ocenilo, tako da ne drži niti pritožbena navedba o pomanjkljivosti ocene glede dokazne presoje sodišča prve stopnje. Sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijane sodbe zares ni decidirano navedlo, katerih dokazov ni izvedlo, ker jih je štelo za nepotrebne (ugotovilo je, da že izvedeni dokazi zadoščajo za popolno ugotovitev dejanskega stanja – dokazni sklep, sprejet na naroku za glavno obravnavo z dne 22. 3. 2007), vendar zaradi tega izpodbijana sodba ni nezakonita.

Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek o bistveni kršitvi določb postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta kršitev je podana, če je stranki zaradi nezakonitega postopanja, zlasti zaradi opustitve vročitve, onemogočena obravnava pred sodiščem, ne pa če sodišče določenih dokaznih predlogov stranke ne upošteva oziroma se do njih v obrazložitvi svoje odločbe ne opredeli. Postopkovne kršitve ne predstavlja niti odločitev sodišča prve stopnje, da določenim dokaznim predlogom ne ugodi, saj z ozirom na člen 213/2 ZPP sodišče odloča o tem, kateri dokazi se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev. Takšno ravnanje lahko vpliva zgolj na popolno oziroma pravilno ugotovitev dejanskega stanja.

Pritožbeno sodišče pa ugotavlja, da je podan pritožbeni razlog bistvene kršitve določb postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče prve stopnje ni upoštevalo dokazov, ki jih je tožnica vložila v spis na drugem naroku za glavno obravnavo z dne 22. 3. 2007 (A21 – opis delovnega mesta „pravni svetovalec uprave“). Navedeni dokaz je tožnica vložila v spis v zvezi s prvo pripravljalno vlogo, ki jo je sestavila tožena stranka in je bila tožnici vročena 16. 2. 2007 (torej po koncu prvega naroka za glavno obravnavo). S to pripravljalno vlogo je tožena stranka vložila v spis Akt o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest z dne 1. 10. 1999 (B13), vendar pa temu aktu ni bil priložen opis del in nalog ter pogoji za zasedbo delovnega mesta „pravni svetovalec uprave“, za katerega je imela sklenjeno pogodbo o zaposlitvi tožnica. Ob upoštevanju navedenega po stališču pritožbenega sodišča tožnica s predložitvijo tega dokaza ni bila prekludirana. Pritožbeno sodišče ob tem dodaja, da je sicer v zvezi s temi dokazi v sklepu opr. št. Pdp 980/2007 z dne 11. 4. 2008 zavzelo stališče, da ta kršitev ni vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe, vendar je do takega zaključka prišlo na podlagi zmotnega materialnopravnega stališča, da je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita že zato, ker je temeljila na ukinitvi delovnega mesta, pri čemer akt, s katerim je bilo ukinjeno delovno mesto, ni bil objavljen oziroma zato, ker tožena stranka pred podajo te odpovedi ni upoštevala 24. člena panožne kolektivne pogodbe glede primerjave delavcev. Kot je bilo že navedeno je Vrhovno sodišče RS v sklepu opr. št. VIII Ips 363/2008 z dne 10. 5. 2010 zavzelo stališče, da izpodbijana redna odpoved iz teh razlogov ni nezakonita.

Kot pritožbeno novoto je potrebno šteti pritožbene navedbe tožnice o izjavah direktorja tožene stranke, ki naj bi bile neresnične. Ker tožnica teh dejstev (v zvezi z zatrjevanimi in neresničnimi izjavami direktorja tožene stranke) ni navedla do konca glavne obravnave, jih pritožbeno sodišče pri odločanju o utemeljenosti njene pritožbe ni upoštevalo (člen 337/1 ZPP), saj tožnica ni izkazala, da jih brez svoje krivde ni mogla pravočasno navesti. S pritožbenim zatrjevanjem, da svojih ugovorov zoper izpovedbo direktorja tožene stranke zaradi šokiranosti nad njegovimi izjavami ni mogla pravočasno podati, tožnica ni izkazala, da teh ugovorov brez svoje krive ni mogla navesti do konca glavne obravnave pred sodiščem prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v postopku ugotovilo, da je bila sprememba organizacije dela pri toženi stranki in sistemizacija delovnih mest posledica racionalizacije poslovanja, ki je bilo v pristojnosti tožene stranke in v katero sodišče v individualnem delovnem sporu ne more posegati oziroma presojati njene smotrnosti (tudi ekonomske). Na podlagi izvedenih dokazov je utemeljeno zaključilo, da sprememba sistemizacije in ukinitev več delovnih mest (med katerimi je bilo tudi tožničino delovno mesto) ni bila navidezna in namenjena zgolj izpolnitvi formalnega pogoja, na podlagi katerega bi tožena stranka tožnici podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Pritožbeno sodišče kljub pritožbenim očitkom tožnice v zvezi s tem soglaša z zgornjo ugotovitvijo sodišča prve stopnje. Iz dokaznega postopka izhaja, da se je tožena stranka odločila, da bo pravna dela, ki jih je opravljala tožnica, prenesla na zunanje izvajalce, zaradi česar je prenehala potreba po tožničinem delu iz pogodbe o zaposlitvi. V zvezi s tem je med drugim tudi iz tožničine izpovedbe razbrati, da se je obseg njenega efektivnega pravniškega dela zmanjševal. V letu 2006 ga je bilo po njeni oceni včasih za tri do štiri ure, včasih za cel dan, med tem ko je sicer v predhodnem obdobju kot pravna svetovalka uprave opravljala vsa dela, ki spadajo v pravno področje (sestavljanje pogodb, svetovanje kadrovski službi, svetovanje drugim področjem, zastopanje pred sodišči,...), po letu 2004 pa se je pričel obseg njenega dela zmanjševati. Prenos določenih opravil na zunanje izvajalce je potrebno opredeliti kot spremembo organizacije o poslovanju tožene stranke, ki spada med poslovne odločitve delodajalca (katere smotrnosti oziroma ekonomičnosti sodišče ne more presojati). Zaradi teh poslovnih odločitev je prenehala potreba po opravljanju tožničinega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, kar pa predstavlja utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi po 1. alinei prvega odstavka 88. člena ZDR. Glede na to so nebistvene pritožbene navedbe tožnice, s katerimi toženi stranki očita neracionalnost oziroma nesmotrnost odločitve v zvezi z njeno organizacijo poslovanja.

V zvezi z očitkom pritožbe o nezakonitosti izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki naj bi bila podana iz razloga po 7. alinei 89. člena ZDR, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica v tožbi navedla, da je direktor tožene stranke nad njo izvajal mobbing in da je odpoved nezakonita iz razlogov 89. člena ZDR. Na naroku za glavno obravnavo je pojasnila, da je bila odpoved posledica diskriminacije, ker je v času, ko je bila članica sveta delavcev (od leta 2000 do leta 2004) oziroma članica nadzornega sveta, imenovana s strani delavcev večkrat zavzemala stališča, nasprotna upravi, zaradi česar je prihajalo do trenj in šikaniranj, v posledici pa tudi do odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Opisala je tudi, kako naj bi se nad njo izvajal mobbing (preselitev v neprimerno pisarno kvadrature okoli 40 kvadratnih metrov, v katero se je dostopalo preko tajništva, čeprav so obstajala posebna vrata za vstop iz hodnika, ki pa so bila zaklenjena; pri selitvi sta ji bili odvzeti dve omarici, občasne težave s telefonom, ki so kasneje prenehale,...). Glede na te trditve tožnice je sodišče prve stopnje izpodbijano redno odpoved pogodbe o zaposlitvi preizkusilo tudi, če je bil razlog zanjo v diskriminatornem odnosu tožene stranke do tožnice, vendar je ugotovilo, da izvedeni dokazi ne nudijo opore takšnemu zaključku in da niti redna odpoved pogodbe o zaposlitvi niti sama reorganizacija pri toženi stranki nista bili posledica diskriminatornega ravnanja tožene stranke do tožnice. Do redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi je prišlo zaradi racionalizacije poslovanja in sprememb v organizaciji dela pri toženi stranki, zaradi česar je prišlo do prenehanja potreb po tožničinem delu, kot ga je opravljala v skladu s pogodbo o zaposlitvi. Zato je utemeljen zaključek sodišča prve stopnje, da je bil za podajo izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi podan resen in utemeljen razlog iz 1. alinee prvega odstavka 88. člena ZDR. Izvedeni dokazi ne nudijo opore drugim, v pritožbi zatrjevanim navedbam tožnice o tem, da razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi ni bil ekonomske oziroma organizacijske narave, temveč drug, nedopusten (opravljanje funkcije predstavnika delavcev, šikaniranje, mobbing, diskriminacija, navidezna sprememba organizacije,...).

Pritožbeno sodišče pa ugotavlja, da je tožnica v pritožbi oporekala tudi zaključku sodišča prve stopnje, da je tožena stranka v postopku podaje izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga spoštovala tudi določbo člena 88/3 ZDR in v zvezi s tem skupaj s pritožbo vložila v spis nepodpisano pogodbo o zaposlitvi (A34), ki naj bi jo sklenili tožena stranka in delavka B.N. za delovno mesto „samostojni komercialist“, za katero je tožnica trdila, da bi ji ga morala tožena stranka ponuditi v okviru določbe člena 88/3 ZDR. Tožnica je v pritožbi zatrjevala, da je to listino pridobila po koncu zadnje glavne obravnave in da za to z njeno predložitvijo šele v pritožbenem postopku ni prekludirana (člen 337 ZPP). Za preizkus pravočasnosti vložitve tega dokaza je predlagala tudi zaslišanje sodelavke, od katere je tožnica to pogodbo prejela. Po stališču pritožbenega sodišča bi navedeni dokaz (v primeru, da tožnica z njegovo predložitvijo ni bila prekludirana) in glede na ostale dokaze, ki so bili v tem postopku predlagani, lahko vplival na ugotovitev, če je tožena stranka v postopku redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi dejansko upoštevala člen 88/3 ZDR oziroma če bi bilo tožnici možno ponuditi novo pogodbo o zaposlitvi za ustrezno delo in za nedoločen čas. Ker sodišče teh dejstev, ki bi bili lahko odločilni za presojo zakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ni ugotavljalo (ker sicer s prilogo A34 v času odločanja o utemeljenosti tožničinega tožbenega zahtevka ni razpolagalo), je pritožbeno sodišče pritožbi tožnice ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V ponovljenem postopku bo lahko sodišče, ob upoštevanju zgoraj navedenega, tudi v tej zvezi popolno ugotovilo dejansko stanje. Ugotoviti bo torej moralo (kolikor tožnica s tem dokazom in tudi ostalimi dokazi, ki jih je priložila pritožbi, ni prekludirana), če ji je bila tožena stranka dolžna ponuditi novo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto „samostojni komercialist“ (delodajalec je dolžan delavcu ponuditi le ustrezno zaposlitev za nedoločen čas – člen 88/3 ZDR; če teh del nima, delavcu ni dolžan zagotavljati drugega dela – stališče Vrhovnega sodišča RS v sodbi opr. št. VIII Ips 483/2006 z dne 27. 9. 2007). Upoštevaje določbo člena 88/3 ZDR je dodaten pogoj za zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi – sodba Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 24/2007 z dne 15. 1. 2008).

Pritožbeno sodišče se je odločilo za razveljavitev izpodbijane sodbe, ker je glede na naravo stvari in okoliščine primera (novi dokazi, vprašanje njihove prekluzije,...) zaključilo, da ne bi bilo smotrno, da bi samo dopolnilo postopek. V takšnem primeru stranki tudi ne bi imeli možnosti vložitve pravnega sredstva zoper dejansko stanje, ki bi ga v zvezi s tem  pritožbeno sodišče prvič ugotavljalo, saj revizije zoper pravnomočno sodbo pritožbenega sodišča iz razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ni mogoče vložiti (člen 370/3 ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na členu 165/4 ZPP, ki določa, da sodišče pridrži odločitev o stroških postopka v zvezi s pravnim sredstvom za končno odločbo tudi v primeru, če le delno razveljavi odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo.

ZDR člen 82, 82/1, 88, 88/1, 88/1-1, 88/2, 88/3, 89, 89/1, 89/1-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.