VDSS sodba Pdp 1112/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-04-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

plača - regres za letni dopust - odpravnina - odškodnina za čas odpovednega roka - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi delavca - bruto znesek - neto znesek - zakonske zamudne obresti

Ni pravilna odločitev, da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati bruto zneske mesečne plače in regresa za letni dopust. V pogodbi o zaposlitvi se lahko dogovori plača oziroma regres za letni dopust zgolj v bruto višini, delavec pa je dejansko upravičen do izplačila neto zneska po tem, ko delodajalec od bruto zneska odvede pristojnim državnim organom predpisane prispevke za socialno varnost in dohodnino.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v 1. in 2. točki izreka (glede plačila plače in regresa za letni dopust) delno spremeni tako, da v celoti na novo glasi:

„1. Tožena stranka je dolžna tožniku obračunati:

- plačo za mesec januar 2010 v bruto znesku 636,96 EUR;

- plačo za mesec februar 2010 v bruto znesku 587,83 EUR;

- plačo za mesec marec 2010 v bruto znesku 720,48 EUR;

- plačo za mesec april 2010 v bruto znesku 646,40 EUR in

- plačo za mesec maj 2010 v bruto znesku 680,00 EUR,

od navedenih zneskov odvesti predpisano dohodnino in prispevke za socialno varnost ter tožniku izplačati neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih zneskov od 19. dne v mesecu za plačo iz preteklega meseca dalje, vse v roku 8 dni, da ne bo izvršbe.

2. Tožena stranka je dolžna tožniku obračunati regres za letni dopust za leto 2009 v bruto znesku 686,00 EUR in sorazmerni del regresa za letni dopust za leto 2010 v bruto znesku 305,90 EUR, od navedenih zneskov odvesti predpisano dohodnino ter tožniku izplačati neto zneska regresa z zakonskimi zamudnimi obrestmi in sicer za regres za leto 2009 od 2. 7. 2009 dalje do plačila ter za regres za leto 2010 od 2. 7. 2010 dalje do plačila,

kar tožnik zahteva več, to je plačilo obresti od bruto zneskov plače in regresa za letni dopust, se zavrne.“

V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo naložilo toženi stranki, da je dolžna izplačati tožniku plačo za mesec januar 2010 v višini 636,96 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 2. 2010 dalje do plačila; izplačati plačo za mesec februar 2010 v višini 587,83 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 3. 2010 dalje do plačila; izplačati plačo za mesec marec 2010 v višini 720,48 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 4. 2010 dalje do plačila; izplačati plačo za mesec april 2010 v višini 646,40 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 5. 2010 dalje do plačila in izplačati plačo za mesec maj 2010 v višini 680,00 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 6. 2010 dalje do plačila (1. točka izreka); da je tožena stranka dolžna plačati tožniku regres za leto 2009 v višini 686,00 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2009 dalje do plačila in sorazmerni del regresa za leto 2010 v višini 305,90 EUR bruto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 7. 2010 dalje do plačila (2. točka izreka); da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati odpravnino v višini 272,92 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 5. 2010 dalje do plačila (3. točka izreka); da je tožena stranka dolžna izplačati tožniku odškodnino za čas odpovednega roka v višini 682,29 EUR od 28. 5. 2010 z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 5. 2010 dalje do plačila, vse zneske na transakcijski račun tožnika pri N., št. ... v roku 8 dni pod izvršbo (4. točka izreka), in da je tožena stranka dolžna povrniti tožniku stroške postopka v skupni višini 673,08 EUR, ki jih nakaže na transakcijski račun Delovnega sodišča v Mariboru, št. … pri Uradu za javna plačila S., z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila, vse v roku 8 dni, da ne bo izvršbe (5. točka izreka).

Tožena stranka se je zoper sodbo pravočasno pritožila. Iz vsebine pritožbe je razvidno, da se pritožuje zoper sodbo iz pritožbenega razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja po določbi 2. točke prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in spremembe), ki se v skladu z določbo 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004) uporablja tudi v sporih pred delovnim sodiščem. Navaja, da bi lahko sodišče za razjasnitev zadeve samo pridobilo potrebne listinske dokaze glede odjave tožnika iz delovnega razmerja ter odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožniku 29. 12. 2009. Priznava, da je bila 24. 10. 2011 neupravičeno odsotna z naroka glavne obravnave, na kateri je sodišče razsodilo. V celoti se ne strinja s sprejeto sodbo in prosi, da se zadeva ponovno obravnava. Pritožbo je napisala sama, brez zastopanja po odvetniku, saj zaradi težkih gospodarskih razmer nima dovolj finančnih sredstev. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijano sodbo in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter na pravilno uporabo materialnega prava (drugi odstavek 350. člena ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje izpodbijana sodba v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče prve stopnje je na ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Poleg tega tako v zvezi z izvedenim postopkom kot z izdano sodbo ni storilo nobene bistvene postopkovne kršitve, na katere je moralo pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti. Zato pritožbeno sodišče na pritožbene navedbe tožene stranke še odgovarja:

Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov ugotovilo, da je bil tožnik zaposlen pri toženi stranki za nedoločen čas od 1. 3. 2008 dalje. Tožnik je bil na podlagi podatkov območne skupnosti Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ..., prijavljen v socialno zavarovanje od 1. 3. 2008 do 30. 11. 2009 kot upravljalec strojev za zemeljska dela, od 1. 12. 2009 do 27. 5. 2010 (ko je podal izredno odpoved pogodbe) pa kot voznik taxi-ja pri toženi stranki. Tožnik je izredno odpovedal pogodbo o zaposlitvi, ker mu tožena stranka več kot tri zaporedne mesece ni izplačevala dogovorjene plače. Tožnik je v tožbi pri opredelitvi višine zahtevkov iz naslova plače, nadomestila plače v času odpovednega roka ter odpravnine, izhajal iz višine dogovorjene plače v pogodbi o zaposlitvi (priloga A1) ter iz potrdila o višini plače z dne 11. 6. 2010 (priloga A7), ki ga je izdelala tožena stranka na zahtevo Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje.

Sodišče prve stopnje je v sporu v celoti ugodilo tožbenim zahtevkom. Ugotovilo je, da tožena stranka za tožnika v času od 30. 11. 2009 dalje ni obračunavala obveznih prispevkov iz naslova socialnega zavarovanja ter obračunavala dohodnino, saj takšnih podatkov ni predložila pristojnemu davčnemu organu (priloga A10 in A11). Tožnik tako od januarja 2010 dalje s strani tožene stranke ni prejel nobenih plačilnih listov niti ne obračunane ali nakazane plače. Tožena stranka je sicer v odgovoru na tožbo navedla, da je tožniku 12. 3. 2010, 6. 5. 2010 in 8. 6. 2011 nakazala določene zneske, vendar je šlo pri takšnih nakazilih za plačilo plače za leto 2009, medtem ko je glede regresa za letni dopust za leto 2009 navedla, da ga ni dobil izplačanega zaradi pomote računovodstva, ki ga je štelo kot plačo za december 2009. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z odločitvijo o priznanih zneskih tožniku iz naslova plače, regresa za letni dopust, nadomestila za čas odpovednega roka in odpravnine ter v tej zvezi v celoti sprejema obrazložene razloge v izpodbijani sodbi kot pravilne.

Neutemeljeno je pritožbeno zavzemanje tožene stranke, da bi moralo sodišče prve stopnje pridobiti listinske dokaze, na katere se je sklicevala v odgovoru na tožbo. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča gre za dokaz, da je tožena stranka že 27. 12. 2009 odpovedala tožniku pogodbo o zaposlitvi in ga odjavila iz vseh zavarovanj. V kolikor je to dejansko izvedla, bi v dokazne namene predložila takšno odpoved. Sodišče prve stopnje ji je to možnost omogočilo že na prvem naroku glavne obravnave 5. 5. 2011, vendar na njega, kljub izkazanemu vabilu, ni pristopila. Poleg tega se ni udeležila niti naroka glavne obravnave 24. 10. 2011, na katerem je razsodilo o zahtevkih. Tudi sicer glede tega naroka sama priznava, da je bila neupravičeno odsotna. Tožena stranka bi morala biti v sporu bolj aktivna in se udeleževati razpisanih narokov ter reagirati na pisna zaprosila sodišča, da predloži konkretne listine. Sodišče prve stopnje ji je namreč skladno z določbo 5. člena ZPP dalo možnost, da se glede na dokazno breme izjavi o zahtevkih in predloži ustrezne dokaze, pa očitno tako ni ravnala, zaradi česar je razsodilo o zahtevkih na podlagi dokazov, s katerimi je edino razpolagalo. Zato kakršnokoli drugačno pritožbeno navajanje, katerim podatkom bi moralo sodišče verjeti in kateri stranki, ne more biti upoštevno. Tudi ne opozarjanje na slabo poslovanje gospodarske družbe in njeno nesolventnost, saj takšni razlogi ne odvezujejo delodajalca, da poravna delavcu pripadajoče denarne obveznosti iz naslova delovnega razmerja, ki imajo podlago v zakonu in kolektivni pogodbi.

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu sodbe po uradni dolžnosti ugotovilo, da sodišče prve stopnje ne bi smelo pri naloženem plačilu plače in regresa za letni dopust (v 1. in 2. točki izreka sodbe) odločiti, da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati bruto zneske mesečne plače in regresa za letni dopust. V pogodbi o zaposlitvi se lahko dogovori plača oziroma regres zgolj v bruto višini, delavec pa je dejansko upravičen do izplačila neto zneska po tem, ko delodajalec od bruto zneska odvede pristojnim državnim organom predpisane prispevke za socialno varnost in dohodnino. Zato je pritožbeno sodišče delno ugodilo pritožbi in ustrezno spremenilo odločitev v 1. in 2. točki izreka, kot je to razvidno iz izreka te sodbe. V preostalem pa je zavrnilo pritožbo in v nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.