VDSS sodba in sklep Pdp 470/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-07-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - utemeljen razlog - ukinitev delovnega mesta - diskriminacija - popravni sklep

Tožena stranka je ukinitev tožničinega delovnega mesta in redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga izvedla skladno z ZDR, pri tem pa tudi ni ravnala diskriminatorno (tožnici ni podala odpovedi zgolj zato, ker sta bila oba s partnerjem zaposlena pri toženi stranki). Tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti odpovedi ni utemeljen.

Pritožbi se zavrneta in se potrdita izpodbijana sodba in sklep sodišča prve stopnje.

Stranki sami krijeta svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožnica zahtevala, da se razveljavi sklep o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki ga je tožena stranka izdala na škodo tožeče stranke pod številko ... dne 25. 10. 2004, ker ni zakonit; da se tožnici prisodijo vse pravice iz delovnega razmerja pri toženi stranki za čas od dneva prenehanja delovnega razmerja pri toženi stranki do reintegracije; da je tožena stranka dolžna pozvati tožnico nazaj na delo, ji priznati vse pravice iz delovnega razmerja, ji delovno razmerje vpisati v delovno knjižico in obračunati vsa neizplačana in zapadla nadomestila plač za čas od 25. 8. 2005 dalje v višini najmanj 1.006,55 EUR bruto, po odvodu davkov in prispevkov pa izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakega 19. dne v koledarskem mesecu za plačilo nadomestila za pretekli mesec, do plačila; tožnico prijaviti v pokojninsko in invalidsko zavarovanje za celotno obdobje od 25. 8. 2005 do reintegracije, vse v roku 8 dni, da ne bo izvršbe; zavrnilo pa je tudi predlog po povrnitvi stroškov postopka v roku 8 dni od izdaje sodbe v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka tega roka do plačila, da ne bo izvršbe.

Z izpodbijanim popravnim sklepom pa je sodišče prve stopnje popravilo v 3. odstavku na 4. strani obrazložitve sodbe pomotoma zapisano številko v povzetku dokaznega sklepa in sicer A8 v A16.

Zoper sodbo in popravni sklep se pritožuje tožeča stranka.

Sodbo izpodbija iz vseh pritožbenih razlogov navedenih v 1. odstavku 338. člena ZPP. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi, samo opravi glavno obravnavo in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi in odloči tudi o povrnitvi vseh tožničinih pravdnih stroškov, v roku 8 dni z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka paricijskega roka do plačila. Navaja, da iz izpodbijane sodbe izhaja, da naj ne bi bilo dokazano, da je tožena stranka tožnico na delovnem mestu, za katerega je imela sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, nadomestila z novo delavko. Tako sodišče prve stopnje ni upoštevalo napotka višjega sodišča iz sklepa opr. št. Pdp 1309/2008 z dne 27. 11. 2008 (pravilno opr. št. Pdp 1093/2007 z dne 18. 10. 2007), iz katerega povsem jasno izhaja, da je v novem postopku potrebno ugotoviti, katera dela je tožnica opravljala in na kakšen način in v kakšnem obsegu se je tožničino delo po njenem odhodu nadaljevalo. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so po tožničinem odhodu njeno delo opravljali drugi delavci, da se je obseg dela tako zmanjšal, da je delo, ki sta ga prej opravljali dve delavki, lahko opravila ena delavka in sicer S.D., zaradi česar je moč govoriti o zmanjšanem obsegu dela oziroma o racionalizaciji poslovanja. Iz izpovedi priče A.K. izhaja, da je bilo delo v času, ko je tožnici prenehalo delovno razmerje, enakovrstno kot je bilo delo S.D., iz česar izhaja logičen zaključek, da je tožnico S.D. nadomestila. Svojo nelogično oceno dejanskega stanja je sodišče prve stopnje obrazložilo s tem, da je priča S.D. neverodostojna, česar pa ni z ničemer obrazložilo, čeprav jo je v svojih prejšnjih sodbah štelo za verodostojno pričo in je tako nekritično sledilo trditvam tožene stranke o neverodostojnosti te priče. Tako je tožničino delo prevzela po tožničinem odhodu novo zaposlena delavka in je bila tožnici pogodba o zaposlitvi odpovedana zgolj iz diskriminatornih razlogov, kar je tožnica ves čas postopka zatrjevala. Sodišče prve stopnje je diskriminatorne razloge, ki jih je zatrjevala tožnica, ocenilo kot da je tožnica napačno razumela direktorjevo pojasnilo, „da oba s partnerjem ne moreta delati pri isti firmi“ in sicer tako, da oba ne moreta delati pri isti firmi, ker sta par, ne pa zato, kot je izpovedal direktor tožene stranke, ker je delo samo še za enega izmed njiju. Ta razlaga sodišča prve stopnje je nelogična, saj sta delala na različnih delovnih mestih. Nemogoče si je namreč logično razlagati direktorjevo izpoved, da oba partnerja ne moreta delati iz ekonomskih razlogov, saj ekonomski razlogi in delo dveh partnerjev pri istem delodajalcu niso povezani, če ne gre za isto delovno mesto. Te diskriminatorne razloge, ki jih je zatrjevala tožnica, so potrdile priče T.Š., T.T. in S.D., medtem ko so jih zavrnile priče A.K., M.H.K. in D.H., ki imajo seveda močan interes zadevo prikazati tako, kot so jo zatrjevale direktorju tožene stranke. O obstoju diskriminatornih razlogov bi se sodišče prve stopnje lahko prepričalo še z zaslišanjem prič L.L. in P.K., vendar je oba dokazna predloga zavrnilo, pri čemer je zaslišanje P.K. zavrnilo celo z obrazložitvijo, da gre za neobjektivno pričo, ker je to sin A.K. in K.K.. To je absurd, saj je zaslišanje priče D.H. dopustilo, pa je ta priča pastorka A.K.. Tožnica je tekom postopka zatrjevala tudi, da je bil eden izmed odločilnih razlogov za njeno odpoved pogodbe o zaposlitvi dejstvo, da zakonca T.K. nista hotela posoditi denarja, ki si ga je od njiju hotel izposoditi najprej novembra 2002 in nato še januarja 2003. Sodišče prve stopnje je odločilo, da to ne more biti razlog, sicer tožena stranka s tožnico dne 1. 10. 2003 ne bi sklenila pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas. Ta odločitev sodišča prve stopnje pa je protispisna. V zvezi z okoliščinami neuslišanega predloga za sklenitev posojilne pogodbe je tožnica predlagala zaslišanje prič K.K. in P.D., kar pa je sodišče kot nepotrebno zavrnilo. Izpovedi prič, ki so izpovedale drugače kot tožnica, bi moralo sodišče pretehtati v luči interesa za izid postopka in ugotoviti, kako to, da je tožena stranka pred koncem leta 2003 tožnici delovno razmerje spremenila v nedoločen čas, če zanjo že tedaj ni bilo dela. Če je tožena stranka ves čas ravnala skladno z ekonomskim interesom pri vodenju poslovalnice, kot je to sama zatrjevala, zakaj ni tožnici ponudila dela v ... od koder je tožnica, ampak ji je podala odpoved pogodbe o zaposlitvi. Odgovor je po stališču pritožbe na dlani in sicer je bila tožnica odpuščena iz diskriminatornih razlogov, ker se je pri toženi stranki zaposlila po posredovanju prejšnje K. žene K.K., zaradi česar je morala oditi po posredovanju zdajšnje K. žene M.H.K..

Navaja še, da sploh ni jasno, katere listine je sodišče vpogledalo v dokaznem postopku, saj iz zapisnika z dne 29. 9. 2010 izhaja, da je vpogledalo listinsko dokumentacijo od A1 do A16, iz sodbe pa, da je vpogledalo le listinsko dokumentacijo od A1 do A8, pod A16 pa je bila vložena listina, zaradi katere je bila že zaključena obravnava ponovno odprta. Tako ima po prepričanju tožeče stranke izpodbijana sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se sploh ne da preizkusiti in je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini zapisnikov in listin in med samimi listinami, zato je podana bistvena kršitev določb postopka po 14. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, odločilna dejstva pa sploh niso bila ugotovljene, saj sodišče prve stopnje kljub napotkom pritožbenega sodišča še vedno ni ugotovilo, katera dela je tožnica sploh opravljala, druga dejstva pa so ugotovljena zmotno. Poleg tega pa je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, saj tožena stranka ni dokazala, da dela tožnice dejansko ni prevzela S.D. in torej ni obstajal utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi, prav tako pa ni izkazan neobstoj diskriminacije, dokazno breme pa je na toženi stranki.

Zaradi navedenega tožeča stranka predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi, samo opravi glavno obravnavo in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi in odloči tudi o povrnitvi vseh tožničin pravdnih stroškov.

V pritožbi zoper popravni sklep tožeča stranka navaja, da popravka ni mogoče obravnavati kot popravo neskladnosti prepisa sodbe z izvirnikom in tudi ne kot očitno pisno pomoto. Dejansko gre za neskladje med zapisnikom glavne obravnave in sodbo, kar predstavlja bistveno kršitev določb postopka po 14. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj se sodišče v obravnavani zadevi do listine pod A16, ni opredelilo, bistvenih kršitev določb postopka pa s popravnim sklepom ni dopustno popravljati, zato je popravni sklep nezakonit. Predlaga, da pritožbeno sodišče njeni pritožbi ugodi, izpodbijani popravni sklep z dne 22. 3. 2011 razveljavi in tožnici povrne pritožbene stroške.

Tožena stranka je podala odgovora na obe pritožbi.

V odgovoru na pritožbo zoper sodbo navaja, da je pritožba neutemeljena. Sodba je namreč pravilna in zakonita, sodišče prve stopnje pa je pri odločitvi tudi v celoti upoštevalo napotke pritožbenega sodišča. Pravilno je ugotovilo, da se je obseg tožničinega dela zmanjšal, da je bilo njeno delovno mesto ukinjeno in da se je preostalo delo prerazporedilo med T.Š., A.K. in T.T., medtem ko se obseg dela S.D. po tožničinem odhodu ni spremenil in ta ni opravljala tožničinega dela.

V odgovoru na pritožbo zoper popravni sklep pa tožena stranka navaja, da je sodišče v dokaznem sklepu na glavni obravnavi dne 29. 9. 2010 povzelo tudi listino pod A16, ki pa jo je pomotoma izpustilo pri naštevanju izvedenih dokazov v 3. odstavku na strani 4 sodbe z dne 29. 9. 2010. S popravnim sklepom je izključno odpravilo očitno pisno pomoto, ne da bi kakorkoli vsebinsko posegalo v razloge za svojo odločitev, ki jo je opisalo v sodbi. Zaradi navedenega predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrže kot nedopustno oziroma podredno, da jo kot neutemeljeno zavrne ter potrdi izpodbijani popravni sklep, tožeči stranki pa naloži v plačilo pritožbene stroške tožene stranke.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo in izpodbijani popravni sklep sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) v zvezi s 366. členom istega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, niti tistih, na katere opozarja pritožba. Pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje in na tako ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

Sodišče prve stopnje je v tej zadevi odločilo že drugič. Prvič je s sodbo opr. št. I Pd 263/2005 z dne 14. 3. 2007 tožbenemu zahtevku ugodilo in razveljavilo sklep tožene stranke o odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 25. 10. 2004 in tako ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tožnici priznalo vse pravice iz delovnega razmerja od prenehanja do reintegracije, toženi stranki naložilo, da jo pozove nazaj na delo, ji vpiše v delovno knjižico delovno dobo, jo prijavi v zavarovanje, ji obračuna plačo v bruto zneskih po 1.006,55 EUR mesečno in ji po odvodu davkov in prispevkov izplača neto plače z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 19. v mesecu za pretekli mesec. Višji zahtevek iz naslova plač je zavrnilo in toženi stranki naložilo, da tožnici povrne stroške postopka v znesku 1.126,52 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe do plačila. Na pritožbo tožene stranke je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje s sklepom opr. št. Pdp 1093/2007 z dne 18. 10. 2007. Ugotovilo je, da zaradi napačne uporabe materialnega prava sodišče prve stopnje ni popolno ugotovilo dejanskega stanja. Sodišču prve stopnje je naložilo, da naj v novem sojenju ugotovi, katera dela je tožnica dejansko kot poslovna sekretarka opravljala, ali se je njihov obseg res zmanjšal, ali se je njeno preostalo delo porazdelilo med obstoječe kadre ali pa je tožena stranka namesto tožnice zaposlila drugo delavko.

V novem sojenju je sodišče prve stopnje upoštevalo napotila pritožbenega sodišča.  Ugotovilo je, da je tožena stranka tožnici dne 25. 10. 2004 zakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto poslovni sekretar. Direktor tožene stranke je namreč s sklepom z dne 15. 10. 2004 (pravilno 18. 10. 2004) ukinil delovno mesto poslovni sekretar. Dela in naloge, ki jih je opravljala tožnica kot poslovna sekretarka, so bile razdeljene med stale sodelavce in na tožničino delovno mesto ni bila sprejeta nova delavka. S.D., ki je kot študentka delala v knjigovodstvu tožene stranke, je že pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi pomagala tožnici, njen obseg dela pa se po tožničinem odhodu ni spremenil. Na podlagi tega je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je tožena stranka z ukinitvijo delovnega mesta poslovni sekretar racionalizirala svoje poslovanje. Sodišče prve stopnje tudi ni ugotovilo diskriminatornih razlogov, ki jih je zatrjevala tožnica. Tako je zaključilo, da tožbeni zahtevek ni utemeljen, ker je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz resnega in utemeljenega razloga, ki onemogoča nadaljevanje delovnega razmerja med strankama, zato je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita in je tožbeni zahtevek zavrnilo v celoti.

Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z obrazložitvijo sodišča prve stopnje tako v izpodbijani sodbi kot tudi v popravnem sklepu. V zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena pa skladno s 1. odstavkom 360. člena še dodaja:

Neutemeljeno pritožba očita sodišču prve stopnje, da v novem sojenju ni upoštevalo napotkov pritožbenega sodišča iz sklepa opr. št. Pdp 1093/2007 z dne 18. 10. 2007. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila tožnica pri toženi stranki zaposlena na delovnem mestu poslovni sekretar. Tožena stranka je to delovno mesto ukinila, s sklepom z dne 18. 10. 2004, ki se nahaja v prilogah pod B2. Čeprav je sodišče v obrazložitvi sodbe pomotoma zapisalo, da je sklep sprejet 15. 10. 2004, je nedvomno, da gre za sklep v prilogah pod B2. Štampiljka „neveljavno“ na sklepu po ugotovitvah sodišča prve stopnje skladno z določili ISO standardov pomeni, da je dokument že opravil svojo funkcijo in da je arhiviran. Na podlagi tega je sodišče prve stopnje pravilno sklepalo, da je bil sklep v resnici sprejet in tako ni neveljaven, redna odpoved pogodbe o zaposlitvi pa je bila dana  v okviru 30 dnevnega roka in je tožena stranka spoštovala določilo 5. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.), po katerem mora delodajalec podati odpoved najkasneje v roku 30 dni od seznanitve z razlogi za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi in najkasneje v 6 mesecih od nastanka razloga. Ugotovilo je tudi, da je tožena stranka manjši delodajalec, zato na podlagi 4. odstavka 88. člena ni imela obveze, da preveri, ali je možno tožnico zaposliti pod spremenjenimi pogoji, ali ji ponuditi dokvalifikacijo oziroma prekvalifikacijo za drugo delo. Prav tako je ugotovilo, da je S.D. že prej pomagala tožnici pri njenem delu in da se obseg dela, ki ga je po odhodu tožnice opravila S.D. ni povečal, preostanek dela, ki ga je pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi opravljala tožnica, pa so prevzeli T.Š., T.T. in A.K.. Na podlagi tega je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je obstajal resen in utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, saj je bilo tožničino delovno mesto ukinjeno, njeno delo pa je bilo razporejeno med štiri delavce tožene stranke, torej je prišlo pri toženi stranki do reorganizacije. Tako so pritožbene navedbe, da je tožena stranka na tožničino delovno mesto zaposlila novo delavko in sicer S.D., neutemeljene in v nasprotju z listinami, ki jih je v dokaznem postopku vpogledalo sodišče prve stopnje in izpovedbami prič, ki jih je zaslišalo.

Sodišče prve stopnje je preverilo tudi zatrjevanja tožnice, da ji je tožena stranka pogodbo o zaposlitvi odpovedala iz diskriminatornih razlogov. Ugotovilo je, da tožnici pogodba o zaposlitvi ni bila odpovedana zaradi tega, ker ni hotela skleniti sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi zaradi skupnega sobivanja s takratnim delavcem tožene stranke T.T. in tudi ne iz šikanoznega razloga, ker tožnica in njen partner, sedaj mož, T.T. nista hotela posoditi denarja A.K.. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni dovolj raziskalo dejanskega stanja glede trditev, da je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga, ker sta bila s T.T. partnerja. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da pri toženi stranki ni bilo zaželeno, da sta zakonca, ki sta na vodstvenih delovnih mestih, zaposlena pri njej. Prav iz tega razloga oba K. za toženo stranko delata le še po pogodbi o delu, saj je bil A.K. prej pri toženi stranki zaposlen kot vodja poslovalnice, M.H.K. pa je vodila knjigovodstvo. Ker tožnica in T.T. nista delala na vodilnih delovnih mestih, ni razloga, da ne bi smela oba delati pri toženi stranki. Tako je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je direktor S.M., s tem ko je tožnici v telefonskem razgovoru dne 27. 10. 2004 na njeno vprašanje, zakaj ji daje odpoved pogodbe o zaposlitvi, odgovoril, da oba s partnerjem ne moreta delati v isti firmi in da naj se A.K. odloči, kdo bo ostal in se je ta odločil, da ostane T.T., tožnici to odgovoril iz razloga, ker je bilo delo le še za enega izmed njiju. K. se je odločil, da je nepotrebno delovno mesto poslovne sekretarke, posledično temu pa je tožnica prejela redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Neutemeljene so tako pritožbene navedbe, da ekonomski razlogi in delo dveh partnerjev pri istem  delodajalcu niso povezani, če ne gre za isto delovno mesto. Delodajalec se v primeru reorganizacije oziroma racionalizacije kot posledice iz ekonomskih razmer oziroma razlogov lahko sam odloči, katero delovno mesto je nepotrebno, pri čemer upošteva tudi možnosti za prerazporeditve preostalega dela z ukinjenega delovnega mesta med druge zaposlene. Kot je bilo že navedeno, je tožena stranka ukinitev tožničinega delovnega mesta in odpoved pogodbe o zaposlitvi izvedla skladno z zakonom in ni dvoma, da tožničino delovno mesto ni bilo ukinjeno zaradi diskriminatornih razlogov. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, s katerimi tožeča stranka očita sodišču prve stopnje, je njegova odločitev, da dejstvo, da zakonca T.A.K. v novembru 2002 in nato še januarja 2003 nista hotela posoditi denarja, ni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici, saj v takem primeru tožena stranka s tožnico ne bi sklenila dne 1. 10. 2003 pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, protispisna, saj razlogi za takšno odločitev sodišča prve stopnje izhajajo iz izvedenih dokazov.

Ob tem pritožbeno sodišče poudarja, da je obveznost sodišča, da pretehta pomembnost dokazov glede na zatrjevana dejstva in se opredeli do tistih, ki so bistvenega pomena za odločitev. Sodišče namreč skladno z načelom proste presoje dokazov (8. člen ZPP) o tem, katera dejstva šteje za dokazana, odloči po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh skupaj ter na podlagi celotnega dokaznega postopka. Glede tega je pomembno, da se sodišče med izvajanjem dokazov o njihovi verodostojnosti (če gre za zaslišanje prič) prepriča z neposrednim vtisom na obravnavi, zaradi česar je potrebno tem bolj sprejeti ugotovitev sodišča prve stopnje, zakaj je določenim dokazom ponudilo verodostojnost, ostalim pa ne. Izpodbijana sodba vsebuje glede tega obrazložene razloge, zaradi katerih je sodišče prve stopnje določenim izpovedim verjelo bolj kot drugim oziroma zakaj je konkretne dokaze za odločitev dejanskega stanja sprejelo, drugih pa ne.

Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe v zvezi z izpodbijanjem popravnega sklepa, da popravka ni mogoče obravnavati kot popravo neskladnosti prepisa sodbe z izvirnikom in tudi ne kot očitno pisno pomoto, saj gre dejansko za neskladje med zapisnikom glavne obravnave in sodbo, kar je kršitev določb postopka po 14. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, ker se sodišče v obravnavani zadevi do listine pod A16 ni opredelilo, bistvenih kršitev določb postopka pa s popravnim sklepom ni dopustno popravljati. Na podlagi določbe 328. člena ZPP lahko sodišče popravi sodbo tako v uvodu in izreku kot tudi v obrazložitvi. Napaka se ne sme nanašati na napake pri oblikovanju volje sodišča, ampak le na napake, ki so nastale pri pisni izdelavi sodbe oziroma sestavljanju prepisa sodbe. S popravnim sklepom ni dopustno popravljati in dopolnjevati razlogov za odločitev, pa tudi ne nasprotij med izrekom in obrazložitvijo. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da iz dokaznega sklepa sprejetega na naroku za glavno obravnavo izhaja, da je sodišče prve stopnje vpogledalo in prebralo listine vložene v spis v prilogah od A1 do A16. Tako je s popravnim sklepom popravilo le zadnjo vpogledano listino iz prilog pod A. Nedvomno je sodišče odločitev sprejelo na podlagi vseh izvedenih dokazov, kar izhaja tudi iz obrazložitve sodbe, v kateri so razlogi o odločilnih dejstvih za sprejeto odločitev sodišča natančno navedeni in obrazloženi. O odločilnih dejstvih pa tudi ni nasprotja med tem, kar je navedeno v razlogih sodbe o vsebini listin in med samimi temi listinami. Tako sodišče prve stopnje s popravnim sklepom ni dopolnjevalo obrazložitve sodbe z novimi razlogi in tudi ni odpravljalo nasprotja med izrekom in obrazložitvijo.

Po preizkusu vseh pritožbenih navedb, ki jih tožeča stranka uveljavlja v pritožbah, se je pritožbeno sodišče opredelilo, kot je že navedeno, le do tistih, ki bi lahko bile odločilne in ugotovilo, da za drugačno presojo v tej zadevi niso pomembne, zato je pritožbi tožeče stranke zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo in sklep sodišča prve stopnje. Ker je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno pravilna, je pritožbeno sodišče pritožbi kot neutemeljeni zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo ( na podlagi 353. člena ZPP) in sklep ( na podlagi 2. točke 365. člena ZPP) sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka s pritožbama ni uspela, zato skladno s 154. členom ZPP v zvezi s 165. členom istega zakona sama krije svoje pritožbene stroške, tožena stranka pa sama krije svoje stroške odgovorov na pritožbo, saj z njima k pravilni odločitvi ni bistveno pripomogla (155. člen ZPP).

ZDR člen 88, 88/1, 88/1-1, 88/2. ZPP člen 328.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.