VDSS sodba Pdp 903/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-10-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zloraba bolniškega staleža

Izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi po 8. al. 1. odst. 111. čl. ZDR ni utemeljena, čeprav se je tožnik v času bolniškega staleža udeležil usposabljanja. S tem ni opravljal pridobitne dejavnosti niti ni ravnal v nasprotju z izrecnimi navodili lečeče zdravnice, ki mu je priporočila, da se posveti gibanju, se rekreira in sprošča. Zaradi udeležbe na usposabljanju se njegovo zdravstveno stanje ni poslabšalo.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožene stranke z dne 13. 10. 2009, na podlagi katere je tožniku prenehalo delovno razmerje, nezakonita in se razveljavi (točka 1 izreka) in da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposliti dne 14. 10. 2009 ni prenehalo, ampak mu še traja z vsemi pravicami iz delovnega razmerja (točka 2 izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna v roku 8 dni pod izvršbo pozvati tožnika nazaj na delo, mu obračunati plače v bruto znesku in izplačati od dneva prenehanja delovnega razmerja neto plače v višini kot če bi normalno delal z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti posamezne mesečne plače, to je vsakega 18. dne v mesecu do plačila in od teh plač obračunati in plačati vse prispevke in davke ter druge dajatve (točka 3 izreka). Odločilo pa je tudi, da je tožena stranka dolžna tožniku v roku 8 dni povrniti njegove stroške postopka v višini 1.124,40 EUR v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izteka paricijskega roka dalje (točka 4 izreka).

Zoper navedeno sodbo se sicer iz vseh pritožbenih razlogov po 1., 2. in 3. točki 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in spremembe) pritožuje tožena stranka. V zvezi s pritožbenim razlogom nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja tožena stranka očita sodišču prve stopnje, da je povzelo napačne zaključke iz izpovedi zdravnice specialistke, saj je ta izpovedala, da se je tožniku stanje sicer izboljševalo, vendar še ne do te mere, da bi lahko zaključil z bolniškim staležem in začel z delom, sodišče prve stopnje pa je napravilo napačen zaključek, da če lečeča zdravnica tožniku ni izrecno prepovedala dela v službi, ni mogoče govoriti o kršenju njenih navodil. Zdravnica je povsem jasno in določno izpovedala, da je dala tožniku navodila v smislu gibanja, rekreacije, sproščanja, opravljanja vsakdanjih aktivnosti, kar nikakor ne gre enačiti z opravljanjem delovne obveznosti pri svojem delodajalcu. Sodišče je v dokaznem postopku od tožnika tudi želelo izvedeti, ali je opravljeno delo v času bolniškega staleža dobil plačano ali ne, nato pa napačno obrazlaga, da tožnikovega dela ni mogoče šteti za pridobitno dejavnost, saj plačila za delo ni prejel, ampak je le zasledoval interese svojega delodajalca. Tak zaključek sodišča prve stopnje je po mnenju tožene stranke nelogičen in hkrati protispisen in gre tako za kršitev pravil pravdnega postopka, saj se v tem delu izpodbijana sodba ne da ustrezno preizkusiti. S tožnikovim delom v času bolniškega staleža je bila prizadeta tožena stranka tako na ugledu, kot tudi materialno. Zaradi tega bi namreč lahko izgubila dovoljenje za delo. Sodišče prve stopnje v sodbi ni navedlo, zakaj ni podan odpovedni razlog, ki ga zatrjuje tožena stranka, saj ne pove, kateri izmed zakonsko določenih pogojev iz 8 alinee 1. odstavka 111. člena ZDR ni izkazan, zaradi česar se sodbe v tem delu ne da preizkusiti in gre tako za bistveno kršitev pravdnega postopka. Prav tako sodišče v posledici napačnega razumevanja 111. člena ZDR ne pove, ali je šlo v konkretnem primeru s strani tožnika za spoštovanje navodil lečeče zdravnice ali zdravniške komisije, ki je po vsej verjetnosti edina pristojna dajati ustrezna navodila pacientu, saj gre za bolniški stalež po odločbi komisije. Tudi ne drži ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožnik delo opravil kot običajno. O tem je izpovedal direktor tožene stranke, vendar pa sodišče iz nepojasnjenih razlogov njegovi izpovedi ni sledilo in tako ima sodba tudi v tem delu pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne da preizkusiti. Po stališču tožene stranke je sodišče kršilo pravila pravdnega postopka tudi s tem, ko je toženi stranki z zavrnitvijo dokaznih predlogov onemogočilo dokazovanje, da nadaljevanje delovnega razmerja ni mogoče niti do izteka odpovednega roka. Izpoved direktorja tožene stranke, da je bilo delo, ki je bilo opravljeno, nezakonito oziroma v nasprotju z določbami ZVZD ter opravljeno nestrokovno, je ocenilo kot irelevantno, kar kaže na to, da sodišče ne pozna področja varnosti in zdravja pri delu. Nekritično je sledilo izpovedi tožnika, ki je izpovedal, da je delo opravil le deloma. Delo je torej opravil v nasprotju z določbami ZVZD, kar je tudi sam vedel. Sodišče tako v konkretnem primeru uporablja popolnoma nove in nesprejemljive prakse, da bi delavci sami v času bolniškega staleža presojali, kdaj so za delo sposobni, oziroma da bi med koriščenjem bolniškega staleža delno, po potrebi ali po svoji želji opravljali delo. To je po stališču tožene stranke nesprejemljivo, saj je edino zdravniška stroka tista, ki lahko presoja, ali je nekdo za delo sposoben ali ne in v kakšnem obsegu. Zaradi navedenega tožena stranka predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da zavrne tožbeni zahtevek v celoti oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje ter zahteva povrnitev stroškov postopka. Pritožbene stroške tudi priglaša.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 2. odstavka 350. člena ZPP preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Po izvedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in tudi v pritožbi zatrjevanih ne. Dejansko stanje je bilo pravilno in popolno ugotovljeno, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z dejanskimi in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje, ki je ugotovilo, da je tožena stranka tožnici nezakonito izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, zaradi česar je odpoved razveljavilo in posledično ugodilo tožnikovemu reintegracijskemu in reparacijskemu zahtevku. V zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP), pa odgovarja:

Neutemeljeno pritožba očita sodišču prve stopnje, da je storilo absolutno bistveno kršitev določb postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Sodba namreč nima pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo mogoče preizkusiti. Ima razloge o odločilnih dejstvih. Ti so jasni in si med seboj niso v nasprotju. V obrazložitvi sodbe je sodišče prve stopnje skladno s 4. odstavkom 324. člena ZPP navedlo zahtevke strank in njihove navedbe o dejstvih, na katera se zahtevki opirajo ter dokaze in predpise, na katere je oprlo sodbo. Iz obrazložitve sodbe res ne izhaja, da je sodišče ostale predlagane dokaze kot nepotrebne zavrnilo, o čemer je sprejelo sklep na naroku za glavno obravnavo dne 17. 5. 2010, vendar s tem ni bistveno kršilo določb postopka. Sodišču ni potrebno izvesti vseh predlaganih dokazov, ampak le tiste, za katere meni, da so za odločitev pomembni, ostale pa zavrne.

Tožena stranka je tožniku izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi po 8. alinei 1. odstavka 111. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.). Ugotovila je, da v času odsotnosti z dela zaradi bolezni ni spoštoval navodil pristojnega zdravnika oziroma pristojne zdravniške komisije in v tem obdobju opravljal pridobitno dejavnost.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka sam postopek pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi tožniku izpeljala skladno z določili ZDR, v nadaljevanju pa je pravilno preverilo le ta dva v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi izrecno zapisana razloga, na podlagi katerih je tožena stranka tožniku izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Pritožba si namreč med drugim tudi zmotno razlaga, da mora sodišče preveriti vse zakonsko določene pogoje po 8. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR. Sodišče je dolžno preveriti le tiste razloge, zaradi katerih je delodajalec delavcu izredno odpovedal pogodbo o zaposlitvi.

Iz odločbe imenovanega zdravnika Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije (B7), na podlagi katere je imel tožnik odobren bolniški stalež v spornem obdobju, izhaja, da tožniku v času začasne zadržanosti z dela, priporočajo sprehode v naravi. Priča D.F., ki je tožnika zdravila tudi v času bolniškega staleža, je izpovedala, da je tožniku dajala navodila, kako naj ravna v tem času. Izrecnih navodil, da naj gre v službo, tožniku sicer ni dala, dopušča pa možnost, da jo je tožnik tako razumel, saj dostikrat pacientom predlagajo, da morda pričnejo z delom, če se bolje počutijo in če ocenijo, da bi delo zmogli, sporočijo in se jim bolniški stalež zaključi. Tožniku je priporočala, da naj se posveti gibanju, da se čim več rekreira in se sprošča. Dopušča pa možnost, da jo je tožnik narobe razumel in se je odločil, da poskusi z delom. Po njenem mišljenju se tožniku zaradi dela dne 14. 9. in 17. 9. 2009 zdravstveno stanje ni poslabšalo. Po tožnikovi izpovedi je bilo usposabljanje, ki ga je izvedel, njegov poskus, da se čim prej vrne na delo, saj je menil, da mu zdravje takšno delo dopušča.  Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da tožnik s svojim ravnanjem dne 14. 9. 2009 in 17. 9. 2009 ni kršil ne navodil izbranega zdravnika in tudi ne svoje lečeče psihiatrinje, saj mu ni bilo zapovedano mirovanje in zadrževanje doma, zaradi dela, ki ga je opravil, pa tudi ni poslabšal svojega zdravstvenega stanja.

Prav tako tožnik z delom na ta dva dneva ni opravljal pridobitne dejavnosti, saj, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, dela ni opravljal zaradi plačila in plačila tudi ni prejel. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da razlogi, na podlagi katerih je tožena stranka tožniku izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, niso utemeljeni in je ta odpoved nezakonita, posledično temu pa je utemeljeno ugodilo tožbenemu zahtevku v celoti.

Glede na to, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje in na tako ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo odločitev sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na 1. odstavku 154. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 165. člena istega zakona. Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.