VDSS sklep Psp 246/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-08-25

invalidnina - telesna okvara - invalidska komisija - sodni izvedenec - nepopolno ugotovljeno dejansko stanje

Glede na to, da invalidska komisija druge stopnje v dopolnilnem mnenju ni navedla medicinskih razlogov, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, ali je pri tožniku podana telesna okvara zaradi težav s hrbtenico, tudi sodišče prve stopnje samo ni moglo tolmačiti medicinskih izvidov v spisu, kajti gre za strokovna vprašanja, na katera lahko odgovori zgolj izvedenec s področja medicine. Sodišče prve stopnje ni ravnalo pravilno, ker ni izvedlo dokaza z določitvijo sodnega izvedenca, ki je bil pravočasno predlagan.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (5. točka 1. odstavka ter 2. odstavek izreka) razveljavi in v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo tožbenemu zahtevku tožnika delno ugodilo. Odpravilo je odločbo tožene stranke št. ... z dne 11. 3. 2009 in odločbo št. ... z dne 13. 8. 2008 in ugotovilo, da je pri tožniku od 14. 6. 2007 dalje zaradi posledic poškodbe pri delu podana 60 % telesna okvara. Tožniku je priznalo pravico do invalidnine za ugotovljeno 60 % telesno okvaro. Invalidnina se mu izplačuje v znesku 61,25 EUR od 1. 4. 2008 dalje z vsemi nadaljnjimi uskladitvami. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožniku izplačati razliko med že izplačanimi zneski invalidnine za 50 % telesno okvaro in pripadajočimi zneski invalidnine za 60 % telesno okvaro za čas od 1. 4. 2008 dalje do plačila, v roku 8 dni pod izvršbo (1., 2., 3. in 4. točka 1. odstavka izreka). Zavrnilo pa je tožbeni zahtevek tožnika, da se pri njem ugotovi I. stopnja telesne okvare, nastala dne 14. 6. 2007 kot posledica poškodbe pri delu in da se mu od tega dne dalje prizna pravica do invalidnine za I. stopnjo telesne okvare (5. točka 1. odstavka izreka). V 2. odstavku izreka pa je odločilo, da je tožena stranka dolžna v roku 15 dni tožniku povrniti stroške postopka v višini 43,99 EUR, v istem roku pa za tožnika plačati stroške postopka v višini 45,84 EUR na račun Delovnega sodišča v Celju, v obeh primerih z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki začnejo teči po poteku 15-dnevnega izpolnitvenega roka dalje do plačila, pod izvršbo.

Zoper zavrnilni del, kjer je sodišče zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek za priznanje pravice do telesne okvare nad 60 % in zoper odločitev o stroških postopka, je tožnik po pooblaščencu vložil pritožbo zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Pri tem navaja, da je sodišče prve stopnje v razlogih sodbe povzelo vsebino izvidov ortopeda z dne 12. 6. 2008 in 6. 8. 2008, na katera se je v utemeljitev telesne okvare na delu hrbtenice skliceval tožnik in zaključilo, da pri tožniku ni podana telesna okvara. Sodišče je brez mnenja izvedenca medicinske stroke – ortopeda zaključilo, da iz medicinske dokumentacije ne izhaja, da je pri tožniku podana popolna izguba enega segmenta lumbalne regije, kar pomeni nepregibnost dveh ledvenih vretenc. Sodišče je zgolj povzelo trditev tožene stranke in za svojo odločitev ni imelo osnove niti v mnenju niti v ugotovitvah stroke. To pomeni, da je tudi nepreverljiv zaključek sodišča, da v medicinski dokumentaciji ni osnove za priznanje pravice do telesne okvare po točki VIII Sporazuma o seznamu telesnih okvar (Seznam TO, Ur. l. SFRJ, št. 38/83 in 66/89). Prav tako ne vzdrži zaključek sodišča, da sama diskus hernija oziroma izbočenost diska med vretenci zaradi degenerativnih sprememb in lumboishialgija oziroma prizadetost korenin živcev, ne pomeni afunkcije segmenta hrbtenice. Sodišče je brez pojasnila strokovnjakov s področja medicine, samovoljno dokazno ovrednotilo medicinsko dokumentacijo in zaključilo, da pri tožniku ni ugotovljena ohromelost enega od živcev lumbosakralnega fleksusa in da tožnik nima pravice do telesne okvare po točki VIII, niti po točki IV Seznama TO. Ker zaključek sodišča ni preverljiv, sodbe tudi ni mogoče preizkusiti. Le izvedenec medicinske stroke – ortoped je kompententen podati odgovor na vprašanje, ali pri tožniku glede na njegovo zdravstveno stanje obstoji telesna okvara na predelu hrbtenice in le on lahko kompententno razlaga medicinski izvid. Ne trditve tožene stranke in ne izvedenski organ tožene stranke kot organ v sestavi tožene stranke ne moreta nadomestiti zaključka sodnega izvedenca. Tožniku je bila kršena pravica do kontradiktornosti, pravica do neposrednega zaslišanja izvedenca ter pravica do iskanja materialne resnice. Pri tožniku je bila že v izvidu z dne 12. 6. 2008 zavedena huda bolečina iz lumbosakralnega predela L5 in po radikularnem vzorcu preko levega gluteusa in lateralne strani levega stegna. Prav tako okvara diska z dorzolaterijo izhaja iz izvida z dne 6. 8. 2008. Iz radiološke diagnoze izhaja, da je pri tožniku nastopila degeneracija in manjše dorzolateralne protruzije IV. diskov na segmentih diska L4/L5, L3/L4, L2/L3 in tudi L5/S1. Sodišče pa niti ni objektivno ugotovilo zdravstvenega stanja, temveč je le povzelo zaključke izvedenskega organa tožene stranke, ki pa jim je tožnik ugovarjal. V posledici kršitev določb postopka, ko je sodišče brez utemeljitve zavrnilo dokaz z angažiranjem izvedenca medicinske stroke, je ostalo dejansko stanje zmotno ugotovljeno, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa nepravilno uporabljeno materialno pravo. Sodišče je tudi zmotno ocenilo tožnikov uspeh v postopku. Uspeh tožnika je 50 % in ne 20 %, kakor ugotavlja sodišče. Dokazovanje znotraj zahtevka po posameznem poglavju seznama TO ni povzročilo nikakršnih dodatnih stroškov. Tako bi moralo sodišče tožniku priznati tudi 50 % nastalih stroškov. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo v napadenem delu razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje ter mu naloži, da tožniku povrne celotne na prvi stopnji zaznamovane stroške, skupaj z obrestmi. Obenem priglaša tudi pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče ni kršilo postopkovnih določb, na katere pazi po uradni dolžnosti. Je pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

Sodišče prve stopnje je presojalo drugostopenjsko odločbo tožene stranke št. ... z dne 11. 3. 2009 v zvezi s prvostopenjsko odločbo št. ... z dne 13. 8. 2008. Toženec je v predsodnem  postopku odločil, da ima tožnik pravico do invalidnine za VI. stopnjo telesne okvare, nastale dne 14. 6. 2007 kot posledica poškodbe pri delu in mu je odmeril invalidnino v znesku 53,59 EUR na mesec, ki se mu izplačuje od 1. 4. 2008 dalje. Po izvedenem dokaznem postopku je sodišče prve stopnje razsodilo, da je pri tožniku podana 60 % telesna okvara kot posledica poškodbe pri delu z dne 14. 6. 2007 po poglavju VII a, točka 3 (izguba noge v goleni z neprimernim krnom). Omenjeno med strankama tudi ni sporno in je v tem delu sodba postala pravnomočna, saj jo tožnik s pritožbo ne izpodbija. Sporna pa je zavrnitev tožbenega zahtevka v delu, kjer tožnik uveljavlja priznanje invalidnine zaradi okvare hrbtenice.

Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijane sodbe je sodišče svojo odločitev oprlo na mnenje invalidske komisije II. stopnje z dne 21. 12. 2010. Gre za dopolnilno mnenje invalidske komisije II. stopnje, ki ga je zaradi ugotovitve dejanskega stanje pribavilo sodišče prve stopnje. Po stališču pritožbenega sodišča pa navedeno mnenje ne daje prepričljive obrazložitve glede obstoja telesne okvare zaradi prizadetosti hrbtenice. Iz obrazložitve izhaja, da zahteva po priznanju telesne okvare zaradi močno ovirane gibljivosti v ledveni hrbtenici ni utemeljena, vendar pa v nadaljevanju komisija poudarja, da se popolna izguba funkcije enega segmenta lumbalne regije (končna faza) poleg kliničnega pregleda dokazuje s funkcionalnimi radiografijami (v maksimalni inklinaciji in reklinaciji), česar pa v dostopni dokumentaciji ni. Invalidska komisija II. stopnje se v dopolnilnem mnenju torej ni neposredno opredelila do medicinske dokumentacije, ki jo je v dokazne namene predložil tožnik, temveč je očitno ocenila, da so potrebni dodatni dokazi, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, ali je pri tožniku prišlo do izgube določenega segmenta lumbalne regije. Iz podanih mnenj obeh invalidskih komisij v predsodnem postopku ne izhaja, da bi bila medicinska dokumentacija nepopolna in da bi jo bilo potrebno dopolniti skladno z določbo 30. člena Pravilnika o organizaciji in načinu delovanja invalidskih komisij ter drugih izvedenskih organov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije (Ur. l. RS, št. 118/2005 s spremembami). Tudi iz navedenih mnenj ne izhaja prepričljiva obrazložitev glede stanja hrbtenice, zaradi česar je sodišče očitno tudi zahtevalo dodatno pojasnilo od invalidske komisije. Glede na to da invalidska komisije druge stopnje v dopolnilnem mnenju ni navedla medicinskih razlogov, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, ali je pri tožniku podana telesna okvara zaradi težav s hrbtenico, tudi sodišče prve stopnje samo ni moglo tolmačiti medicinskih izvidov v spisu, kajti gre za strokovna vprašanja, na katera lahko odgovori zgolj izvedenec s področja medicine. Postavitev sodnega izvedenca je tožnik tudi ves čas sodnega postopka zahteval in nasprotoval tudi pridobitvi dopolnilnega mnenja invalidske komisije II. stopnje. Kot to izhaja iz sodne prakse, mnenju invalidske komisije ni mogoče odvzeti dokazne vrednosti. Vendar pa v spornem primeru iz podanih mnenj invalidskih komisij ne izhaja prepričljiva ugotovitev o obstoju telesne okvare zaradi težav s hrbtenico. Seznam TO v VIII. točki sicer določa, s kakšnimi dokazi se dokazuje obstoj telesne okvare, na kar pa sodišče ni vezano. Glede dokazovanja spornih dejstev sodišče postopa po določbah ZPP s tem, da pri sojenju upošteva tudi načelo materialne resnice in preiskovalno načelo (61. in 62. člen ZDSS-1).

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi tožnika ugodilo in na podlagi 355. člena ZPP sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (5. točka 1. odstavka izreka) razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Pritožbeno sodišče je razveljavilo tudi odločitev o stroških postopka (2. odstavek izreka), saj je odločitev o višini stroškov odvisna od odločitve sodišča v novem sojenju. Zaradi razveljavitve namreč še ni mogoče oceniti, s kakšnim uspehom je tožnik uspel v samem postopku. V novem sojenju bo sodišče prve stopnje razčistilo dejansko stanje s postavitvijo izvedenca ustrezne stroke ter po potrebi izvedlo še druge dokaze ter nato ob pravilni uporabi materialnega prava, ponovno razsodilo v zadevi.

Na podlagi 3. odstavka 165. člena ZPP je pritožbeno sodišče odločilo, da se odločitev o stroških postopka v zvezi s pravnim sredstvom pridrži za končno odločbo.

ZPIZ-1 člen 143. ZDSS-1 člen 61, 62. ZPP člen 243.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.