VDSS sklep Pdp 1186/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-03-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

odpoved pogodbe o zaposlitvi - sodno varstvo

Tožnik bi moral tožbo vložiti v roku 30 dni od dneva, ko mu je bila vročena odpoved pogodbe o zaposlitvi. Prepozno vložena tožba se zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo glede zahtevkov, da se ugotovi, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 25. 5. 2010, ki jo je tožena stranka izdala tožniku, nezakonita, zaradi česar mu delovno razmerje dne 24. 6. 2010 ni prenehalo, da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na ustrezno delovno mesto, ga prijaviti v zavarovanje in mu za obdobje od nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do vrnitve na delo priznati delovno dobo ter obračunati bruto plače v višini iz pogodbe o zaposlitvi z dne 12. 7. 2007 ter mu po odvodu prispevkov izplačati neto zneske skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, in da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka.

Tožnik se je pritožil zoper sklep iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. v zvezi z 1. odst. 366. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in spremembe), ki se v skladu z določbo 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004) uporablja tudi v sporih pred delovnim sodiščem. Navaja, da mu je tožena stranka dne 25. 5. 2010 vročila odpoved pogodbe o zaposlitvi, pred tem pa mu je dne 13. 5. 2010 poslala pisno obvestilo o nameravani odpovedi. Kot razlog za prenehanje potreb po delu je navedla sprejeti sklep o likvidaciji družbe, na podlagi katerega je bil z dnem 1. 3. 2010 nad njo uveden likvidacijski postopek. Tožena stranka ga je dne 3. 6. 2010 obvestila, da mu bo dne 24. 6. 2010 prenehalo delovno razmerje. Celotno dokumentacijo je prinesel na Zvezo sindikatov ..., kjer so na njegovo zahtevo dne 13. 7. 2010 vložili zoper toženo stranko tožbo in sicer 19 dni po prenehanju pogodbe o zaposlitvi. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sklep v mejah pritožbenega izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter na pravilno uporabo materialnega prava (2. odst. 350. čl. v zvezi s 1. odst. 366. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje izpodbijani sklep pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče prve stopnje je o zavrženju tožbe pravilno odločilo, pri čemer s tako sprejeto odločitvijo ni storilo nobene bistvene postopkovne kršitve, na katere je pritožbeno sodišče pazilo po uradni dolžnosti. Tudi sicer se pritožba na obstoj takšnih kršitev v izpodbijanem sklepu zgolj pavšalno sklicuje. Zato pritožbeno sodišče na preostale tožnikove pritožbene navedbe še odgovarja.

Iz listinskih podatkov v spisu je razvidno, da je tožena stranka dne 25. 5. 2010 odpovedala tožniku pogodbo o zaposlitvi na delovnem mestu - delo z gradbenimi stroji in gradbena dela. Sodišče prve stopnje je v sporu štelo za dokazano, da je bila tožniku vročena odpoved še istega dne, saj na poziv sodišča, da predloži dokazila o drugačnem datumu vročitve, tega v naloženem roku ni storil. Tudi sicer tožnik v pritožbi navaja, da mu je bila vročena odpoved dne 25. 5. 2010.

Ker je tožnik v sporu zaradi ugotovitve nezakonitosti odpovedi pogodbe vložil tožbo pred sodiščem prve stopnje šele dne 13. 7. 2010, to je že po izteku 30 dnevnega zakonskega roka, je imelo sodišče prve stopnje vso podlago, da je tožbo zavrglo. Z določbo 3. odst. 204. čl. Zakona o delovnih razmerjih (42/2002 in spremembe) je namreč predpisano, da lahko zahteva delavec ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter drugih načinov prenehanja veljavnosti pogodbe v roku 30 dni od dneva vročitve.

Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z obrazloženimi razlogi, ki jih je sprejelo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu. Zato je zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. čl. ZPP).

Pritožbeno sodišče o pritožbenih stroških ni odločilo, saj jih tožnik v pritožbi ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.