VDSS sklep Pdp 1004/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2012-02-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

neizbrani kandidat - zavod - direktor - zavrženje tožbe - preuranjena tožba - ugotovitvena tožba

Postopek izbire kandidata za generalnega direktorja tožene stranke v času izdaje izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje še ni bil zaključen (to pomeni, da izbira enega od prijavljenih kandidatov še ni bila opravljena, prav tako pa tudi tožnik še ni bil obveščen o izbiri). Glede na navedeno je sodišče prve stopnje tožnikovo tožbo kot preuranjeno pravilno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Pravdni stranki krijeta sami svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo.

Zoper izpodbijani sklep se iz vseh pritožbenih razlogov, naštetih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.), pritožuje tožnik. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da tožbo dopusti oziroma podrejeno, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da je izpodbijana odločitev sodišča prve stopnje napačna. Pravni interes za ugotovitveno tožbo pred zapadlostjo dajatvenega zahtevka je podan najpogosteje takrat, kadar dolžnik s svojim ravnanjem ali izjavami spravlja upnika v pravno negotovost, ker trdi, da pogodba ni veljavna, da obveznosti ni dolžan izpolniti ter da je ne bo mogel izpolniti (glej Lojze Ude, Civilno procesno pravo, str. 209 in 210). Tožena stranka je prek medijev jasno navedla, da tožnik ne izpolnjuje vseh kriterijev za generalnega direktorja tožene stranke. S takšnim svojim ravnanjem je tožnika spravila v pravno negotovost. Njene izjave, podane v javnosti, potrjuje poročilo razpisne komisije programskemu svetu tožene stranke z dne 6. 4. 2010. Tožnik ima zato vsekakor pravni interes za vložitev ugotovitvene tožbe, in sicer še pred zaključkom izbora generalnega direktorja. Tožnik je zahteval ugotovitev, da izpolnjuje pogoje za generalnega direktorja tožene stranke. Stališče sodišča prve stopnje, da gre za dejansko vprašanje (ugotovitev dejstva), je pravno zmotno. Gre za ugotovitev obstoja pravnega razmerja pravdnih strank in s tem povezano pravico do kandidiranja za mesto generalnega direktorja. Sodišče prve stopnje bi namreč z ugotovitvijo, da tožnik izpolnjuje vse pogoje za generalnega direktorja tožene stranke, ugotovilo obstoj tožnikove pravice in oblikovalo pravno razmerje do tožene stranke. V skladu z določbo 36. člena Zakona o zavodih (ZZ, Ur. l. RS, št. 12/91 in nadalj.) mora biti za nastanek terjatve med drugim izpolnjen sledeč pogoj: tožnik mora prejeti obvestilo, da ni bil izbran kandidat. Slednji je s strani tožene stranke preko medijev in s poročilom razpisne komisije programskemu svetu tožene stranke z dne 6. 4. 2010 dobil zelo jasno obvestilo, da ne izpolnjuje formalnih pogojev za kandidata in da je njegova vloga nepopolna. Postopek izbire pri toženi stranki je bil tako že v tej fazi kršen, saj o tožnikovi kandidaturi programski svet sploh ne bo mogel odločati. Tožnikova terjatev je nastala s trenutkom, ko je komisija podala mnenje, da tožnik ne izpolnjuje pogojev za generalnega direktorja. Tožnikova kandidatura je bila s tem končana, saj je bil izključen iz nadaljnjega obravnavanja. ZZ ne določa, na podlagi kakšnega obvestila je možno vložiti tožbo. V tem delu je zakon nedoločen. Tožena stranka je v razpisu navedla, da bo kandidata obvestila v roku 30 dni od zaključka razpisa. Glede na to, da je v medijih že objavila novico, je s tem predčasno obvestila tožnika, da ni izbran za generalnega direktorja tožene stranke. Priglaša pritožbene stroške.

Tožena stranka je na pritožbo odgovorila. Predlaga njeno zavrnitev in priglaša stroške v zvezi z odgovorom na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena v povezavi s prvim odstavkom 366. člena ZPP, po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, ki izhajajo iz citirane določbe in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in na katere se sklicuje tožnik, ni storilo, da je dejansko stanje popolno in pravilno ugotovilo in da je na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo. Pritožbeno sodišče se z dejanskimi in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje strinja in jih zato ne ponavlja, v zvezi s pritožbenimi navajanji pa še dodaja:

ZZ v 36. členu določa, da mora organ, ki je pristojen za imenovanje, v roku, določenem v razpisu, obvestiti vsakega prijavljenega kandidata o izbiri in ga poučiti, da ima pravico pregledati razpisno gradivo in v petnajstih dneh po prejemu obvestila zahtevati sodno varstvo pri pristojnem sodišču, če misli, da je bil kršen za izvedbo razpisa določeni postopek in da je ta kršitev lahko bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata ali da izbrani kandidat ne izpolnjuje v razpisu določenih pogojev.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da postopek izbire kandidata za generalnega direktorja tožene stranke v času izdaje izpodbijanega sklepa še ni bil zaključen, da torej izbira enega od prijavljenih kandidatov še ni bila opravljena, prav tako pa tudi tožnik še ni bil obveščen o izbiri. Glede na navedeno materialnopravno izhodišče je sodišče prve stopnje tožnikovo tožbo kot preuranjeno pravilno zavrglo. Ker do izbire kandidata sploh še ni prišlo, tožnik namreč nima položaja neizbranega kandidata in ne pravic, ki jih za tak status daje 36. člen ZZ. V takšnem primeru namreč v pravice oziroma pravne koristi kandidata za razpisano delovno mesto še ni bilo poseženo. Drugačna interpretacija citirane določbe ZZ je materialnopravno napačna. Z ozirom na navedeno tožnikove pritožbene navedbe, da je tožena stranka tožnika obvestila in da ZZ ne določa načina, kako mora tožena stranka neizbranega kandidata obvestiti ipd., ne morejo doprinesti k drugačni odločitvi od izpodbijane. Navedeno je torej zadosten razlog za zavrženje tožnikove tožbe.

Ne glede na navedeno pa pritožbeno sodišče pritrjuje stališču sodišča prve stopnje, da tožnik med drugim zahteva tudi ugotovitev dejstva (da izpolnjuje razpisne pogoje), kar je nedopustno (prvi odstavek 181. člen ZPP) in kar tudi predstavlja razlog za zavrženje tega dela tožbe. Nasprotne pritožbene navedbe so materialnopravno zmotne.

V zvezi s pritožbenimi navedbami tožnika, da izkazuje pravni interes za vloženo tožbo, pa pritožbeno sodišče zgolj pojasnjuje, da tožnikova tožba ni bila zavržena zaradi pomanjkanja pravnega interesa, ampak kot preuranjena.

Očitek, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo pravila pravdnega postopka, glede na navedeno torej, ni utemeljen.

Ker s pritožbo uveljavljani razlogi niso bili podani in ker niso bili podani niti razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prva stopnje (drugi odstavek 365. člena ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP). Svoje stroške pritožbenega postopka pa krije tudi tožena stranka, ker njen odgovor na pritožbo ni v ničemer pripomogel k reševanju pritožbe (1. odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.