VDSS sklep Pdp 538/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-08-25

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - odjava iz zavarovanja - sodno varstvo - rok za vložitev tožbe - zavrženje tožbe

Odjava iz obveznega zdravstvenega zavarovanja pomeni drug način prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi. V kolikor delavec želi uveljavljati sodno varstvo zaradi take odjave, mora to storiti v roku 30 dni, odkar izve za kršitev pravice, sicer se tožba zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo. Odločilo je, da tožeča stranka sama krije svoje stroške postopka.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik iz pritožbenega razloga zmotne uporabe določil Zakona o pravdnem postopku (pravilno: bistvenih kršitev določb postopka) in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sodišče izpodbijani sklep napačno izdalo na podlagi 3. odstavka 204. člena ZPP, saj se ta določba nanaša na ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi in druge načine prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, v predmetnem individualnem delovnem sporu pa ni šlo za odpoved pogodbe o zaposlitvi, saj slednja nikoli ni bila odpovedana. Šlo je za dejanje tožene stranke, ko je tožnika odjavila iz zdravstvenega zavarovanja, tako da gre v tem sporu za sodno ugotovitev nadaljnjega obstoja delovnega razmerja po odjavi tožnika iz socialnega zavarovanja. Poudarja, da s strani inšpektorja na Inšpektoratu za delo v K. ni bil opozorjen na 30 dnevni rok za vložitev tožbe, zaradi česar gre za površno in pomanjkljivo delo inšpektorja. Sodišče bi moralo tudi upoštevati, da je pooblaščenec tožbo res vložil 17. 2. 2011, vendar je ta šele v mesecu januarju 2011 prejel odločbo sodišča, s katero je bila tožniku zagotovljena brezplačna pravna pomoč. Tožnik dalj časa ni bil dosegljiv zaradi dolgotrajnega in zahtevnega zdravljenja v L. zaradi posledic strelnih ran. Tožnikova žena se je pri izvajalcu brezplačne pravne pomoči tako zglasila šele 14. 2. 2011, tožnik pa 19. 2. 2011.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, s spremembami, v nadaljevanju: ZPP) v  zvezi s 1. odstavkom 366. člena ZPP, po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni storilo in da je na popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

Sodišče prve stopnje je v skladu z določbo 274. člena ZPP v zvezi z določbo 3. odstavka 204. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 42/2002, s spremembami, v nadaljevanju: ZDR) zavrglo tožbo, s katero je tožnik uveljavljal ugotovitev obstoja in trajanje delovnega razmerja na podlagi pogodbe o zaposlitvi, sklenjeni dne 4. 12. 2010 med tožnikom in toženo stranko, da mu je tožena stranka dolžna po zaključeni začasni odsotnosti z dela zaradi poškodbe zagotoviti in omogočiti normalno opravljanje dela na delovnem mestu luškega transportnega delavca ter mu je dolžna zagotoviti nemoteno izvrševanje vseh pravic, ki izhajajo iz sklenjene pogodbe o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožnik za kršitev svoje pravice izvedel najkasneje 20. 12. 2010, kot to izhaja iz zapisnika inšpektorice za delo z dne 20. 12. 2010. Tožnik je predmetno tožbo vložil dne 18. 2. 2011, to je po preteku 30-dnevnega roka od ugotovljene kršitve, torej prepozno. Takšna odločitev sodišča prve stopnje je pravilna.

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da v danem primeru ni mogoče uporabiti določbe 3. odstavka 204. člena ZDR, ker v konkretnem primeru ni šlo za prenehanje pogodbe o zaposlitvi, zato je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo. Tudi po stališču pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da odjava iz obveznega zdravstvenega zavarovanja pomeni drug način prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi. V 3. odstavku 204. člena ZDR je določeno, da lahko delavec zahteva ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi ali odločitev o disciplinski odgovornosti delavca v roku 30 dni od dneva vročitve oziroma od dneva, ko je zvedel za kršitev pravice, pred pristojnim delovnim sodiščem. Tožnik je v tožbi navajal, da ga je tožena stranka kljub sklenjeni pogodbi o zaposlitvi  za nedoločen čas z dne 4. 12. 2010 odjavila iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, pri čemer je bil pred tem pri toženi stranki zaposlen na podlagi pogodbe o zaposlitvi za določen čas, in je zato s tožbo zahteval ugotovitev obstoja delovnega razmerja na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi z dne 4. 12. 2010 in izvrševanje vseh pravic, kot izhajajo iz te pogodbe. Glede na to, da iz tožbenih navedb izhaja, da je tožniku delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo z odjavo iz zdravstvenega zavarovanja, kar predstavlja drug način prenehanja delovnega razmerja oziroma veljavnosti pogodbe o zaposlitvi, zaradi česar tožnik uveljavlja ugotovitev obstoja delovnega razmerja na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, je sodišče prve v stopnje pravilno uporabilo citirano določbo in tudi pravilno presodilo, da se je tožnik s kršitvijo pravice seznanil najkasneje 20. 12. 2010 (zapisnik inšpektorice za delo z dne 20. 12. 2010 – priloga  A2). Glede na to, da je tožnik predmetno tožbo vložil šele 18. 2. 2011, to je po preteku 30-dnevnega roka, odkar je izvedel za kršitev pravice glede obstoja delovnega razmerja, je vložena tožba prepozna. Pravočasno vložena tožba je procesna predpostavka in ob njenem pomanjkanju je potrebno tožbo na podlagi 274. člena ZPP zavreči, kar je pravilno storilo sodišče prve stopnje. Pritožbene navedbe, da tožnik s strani inšpektorja na Inšpektoratu za delo v K. ni bil opozorjen na 30 dnevni rok za vložitev tožbe, so tako neutemeljene in ne morejo vplivati na drugačno odločitev v predmetni zadevi.

Ker s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani in tudi ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (365. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.