VDSS sklep Pdp 1126/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-10-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

pogodba o zaposlitvi za določen čas - transformacija

Tožnik nima pogodbe o zaposlitvi, saj se je čas, za katerega je bila sklenjena zadnja pogodba o zaposlitvi za določen čas iztekel. Čeprav se – ker je na delu ostal tudi po poteku časa, za katerega je bila sklenjena ta pogodba o zaposlitvi za določen čas – pogodba o zaposlitvi za določen čas po samem zakonu šteje za pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, ima pravni interes za tožbo, s katero bo odstranjena pravna negotovost glede zaposlitve pri toženi stranki.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je nezakonita pogodba o zaposlitvi, ki je bila tožniku izdana 2. 4. 2008 (1. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da tožniku izda novo ustrezno pogodbo o zaposlitvi, iz katere bo izhajalo, da ima tožnik sklenjeno delovno razmerje za nedoločen čas (2. točka izreka) in da tožniku povrne stroške postopka v znesku 447,00 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izteka tega roka do plačila (3. točka izreka).

Zoper takšno sodbo se tožena stranka pritožuje iz vseh treh pritožbenih razlogov, navedenih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999, 96/2002, 2/2004, 52/2007, 45/2008). Navaja, da je tožnik postavil nekonkretiziran tožbeni zahtevek, saj ni navedel nezakonitost katere pogodbe o zaposlitvi uveljavlja. Šele na naroku 10. 2. 2010 je tožnik tožbo dopolnil tako, da je zahteval ugotovitev nezakonitosti pogodbe o zaposlitvi za določen čas z dne 2. 4. 2008, pri čemer pa ni navedel razlogov za dopolnitev tožbe oziroma ni podal konkretne trditvene podlage, ki bi takšno dopolnitev utemeljila. Tožnik v tožbi ni podal nikakršnih trditev v zvezi s pogodbo o zaposlitvi z dne 2. 4. 2008, temveč je šele na prvem naroku za glavno obravnavo zatrjeval, da te pogodbe, kakor tudi pogodbe z dne 2. 4. 2007, ni podpisal in da jo zdaj prvič vidi. V kolikor tožnik trdi, da mu pogodba z dne 2. 4. 2008 sploh ni bila izročena, ne more sklepčno uveljavljati zahtevka za ugotovitev njene nezakonitosti. Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo materialno pravo, saj se je dveletna časovna omejitev pri sklepanju pogodb o zaposlitvi za določen čas pričela uporabljati 1. 1. 2007 in se je iztekla s 1. 1. 2009, zato pogodbi o zaposlitvi za določen čas z dne 2. 4. 2008 ni mogoče očitati, da je bila sklenjena v nasprotju s to omejitvijo. Glede navedenega je odločitev sodišča prve stopnje iz 2. in 3. točke izreka izpodbijane sodbe brez dejanske in materialnopravne podlage. Sodišče prve stopnje se ni opredelilo do ugovora tožene stranke, da ni podan pravni interes tožnika za vložitev tožbe. Tožnik je pri toženi stranki za nedoločen čas zaposlen po samem zakonu. Tožena stranka predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožnikov zahtevek zavrne, podrejeno pa, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Sodišče prve stopnje je storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, na katero pritožbeno sodišče pazi tudi po uradni dolžnosti, saj je podano nasprotje med izrekom izpodbijane sodbe in njeno obrazložitvijo, izpodbijana sodba pa tudi nima razlogov o odločilnem dejstvu, to je o tem, zakaj naj bi bila pogodba o zaposlitvi z dne 2. 4. 2008 nezakonita.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da je 2. 4. 2008 sklenjena pogodbo o zaposlitvi za določen čas nezakonita. Ob takšni odločitvi bi sodišče prve stopnje v razlogih moralo navesti, zakaj šteje, da je pogodba o zaposlitvi za določen čas nezakonita. Vendar pa v izpodbijani sodbi ni razlogov o tem, temveč se navaja le to, da je tožnik na delu ostal tudi po izteku časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi za določen čas. Ob ugotovitvi, da je tožnik ostal na delu pri toženi stranki tudi po izteku časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi z dne 2. 4. 2008, bi sodišče prve prve stopnje kvečjemu lahko odločilo, da se šteje, da je tožnik sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Okoliščina, da je delavec ostal na delu po izteku časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi za določen čas, sama po sebi ne pomeni, da je bila ta pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom. V 54. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002, 103/2007) sta določena dva alternativna pogoja za transformacijo pogodbe o zaposlitvi za določen čas v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas (seveda pa sta lahko v kakšnem konkretnem primeru podana tudi kumulativno), to je, da je bila takšna pogodba sklenjena v nasprotju z zakonom ali kolektivno pogodbo, ali pa, da je delavec ostal na delu tudi po poteku časa, za katerega je sklenil pogodbo o zaposlitvi. V obeh primerih se že po samem zakonu šteje, da je delavec sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas.

Tožnik je sicer res sam postavil zahtevek za ugotovitev nezakonitosti izpodbijane pogodbe o zaposlitvi, vendar je iz vseh tožbenih navedb, pa tudi tistega dela tožbenega zahtevka, s katerim tožnik terja izstavitev nove pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, razvidno, da tožnik uveljavlja transformacijo delovnega razmerja za določen čas v delovno razmerje za nedoločen čas. Zaradi navedenega bi sodišče prve stopnje ob pravilni uporabi materialnega prava, ne glede na nespretno oblikovan tožbeni zahtevek, s sodbo moralo ugotoviti, da se šteje, da je tožnik sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in zavrniti, kar je tožnik zahteval več oziroma drugače.

Protispisne so pritožbene navedbe o tem, da naj bi sodišče prve stopnje tožnikovemu zahtevku ugodilo, ker je štelo, da je tožena stranka kršila v 53. členu ZDR predpisano omejitev zaporednega sklepanja pogodb o zaposlitvi za določen čas, saj iz izpodbijane sodbe kaj takšnega ne izhaja.

Zmotno je pritožbeno stališče, da tožnik ne more imeti pravnega interesa za tožbo, ker je še vedno zaposlen pri toženi stranki. Tožnik nima pogodbe o zaposlitvi, saj se je čas, za katerega je bila sklenjena zadnja pogodba o zaposlitvi za določen čas, že iztekel, zato ima interes, da sodišče ugotovi, da je prišlo do transformacije delovnega razmerja za določen v delovno razmerje za nedoločen čas. Res je sicer, da do takšne transformacije pride že po samem zakonu, vendar pa ima tožnik pravico, da pravno negotovost, v katerih se nahaja, odpravi s sodno odločbo.

Absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v pritožbenem postopku ni mogoče odpraviti, zato je pritožbeno sodišče na podlagi prvega odstavka 354. člena ZPP izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V novem postopku bo sodišče prve stopnje znova odločilo o tožbenem zahtevku. V kolikor tožnik tožbenega zahtevka ne bo prilagodil gornjim ugotovitvam, bo upoštevalo, da je tudi v okviru postavljenega tožbenega zahtevka namesto ugotovitve nezakonitosti pogodbe o zaposlitvi za določen čas in naložitve izstavitve nove pogodbe o zaposlitvi, možno izdati sodbo, iz katere se ugotovi, da se šteje, da je tožnik sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in da se zavrne, kar tožnik zahteva več ali drugače.

V skladu s tretjim odstavkom 165. člena ZPP se odločitev o stroških pritožbenega postopka pridrži za končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.