VDSS sklep Pdp 903/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-12-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - utemeljen razlog - ukinitev delovnega mesta - premestitev - diskriminacija - bolniški stalež

Zaprtje poslovalnice, v katero je bila tožnica premeščena, predstavlja poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje razsodilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov z dne 5. 10. 2010, ki jo je tožena stranka podala tožnici 6. 10. 2010 nezakonita in se razveljavi (1. točka izreka); da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo 1. 1. 2011, temveč ji še vedno traja z vsemi pravicami, ki iz njega izhajajo (2. točka izreka); da je tožena stranka dolžna tožnico pozvati nazaj na delo v 8 dneh, da ne bo izvršbe (3. točka izreka); ji za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do vključno 1. 1. 2011 naprej prijaviti v zdravstveno ter pokojninsko in invalidsko zavarovanje in ji za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja tudi obračunati bruto plače, ki bi ji pripadale, če bi delala, skladno s predpisano pogodbo o zaposlitvi z dne 13. 8. 2010 in od njih poravnati vse prispevke in davke, ki se plačujejo od bruto plače ter ji za ta čas izplačati pripadajoče neto plače, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih mesečnih zneskov od prvega naslednjega dne po zapadlosti le-teh v plačilo 18-tega v mesecu za pretekli mesec do plačila, v 8 dneh, da ne bo izvršbe (4. točka izreka). Glede pravdnih stroškov je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti znesek 27,60 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki pričnejo teči 9 dan po vročitvi sodbe sodišča prve stopnje toženi stranki pa do plačila, vse v 8 dneh, da ne bo izvršbe (5. točka izreka).

Zoper izpodbijano sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov, naštetih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.), pritožuje tožena stranka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožničino tožbo zavrže oziroma njen tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da sodišče prve stopnje v potrditev izpodbijane odločitve ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih oziroma si ti med seboj nasprotujejo, prav tako pa so v nasprotju z izrekom izpodbijane odločitve. Sodišče prve stopnje je napačno zaključilo, da toženi stranki ni uspelo dokazati utemeljenosti odpovednega razloga in za takšen svoj zaključek tudi ni navedlo razlogov, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in nadalj.). Ukvarjalo se je zgolj z utemeljenostjo tožničine prerazporeditve iz prodajalne D. v prodajalno K., kar pa sploh ni predmet tega individualnega delovnega spora. Razlog za podano odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnici je bilo izključno zaprtje prodajalne K. in ne prerazporeditev, kot je to napačno štelo sodišče prve stopnje. Izpodbijana sodba za toženo stranko predstavlja presenečenje. Pred njeno izdajo se ni mogla izreči o vseh okoliščinah. Sodišče prve stopnje je presojalo zgolj utemeljenost prerazporeditve tožnice, do vprašanja o utemeljenosti poslovnega razloga pa se ni opredelilo. Zaprtje poslovne enote je tipičen poslovni razlog. Treba pa je tudi upoštevati, da utemeljenosti poslovnega razloga tožnica sploh ni izpodbijala. Slednja tudi ni bila prerazporejena, kot to napačno navaja sodišče prve stopnje, ampak je podpisala novo pogodbo o zaposlitvi za nov kraj opravljanja dela. V času, ko sta pravdni stranki sklenili novo pogodbo o zaposlitvi, tožena stranka še ni vedela, da bo  prodajalno v K.  iz ekonomskih razlogov kasneje primorana ukiniti. Tudi tožnica je izpovedala, da je po premestitvi 8 dni še opravljala svoje delo. Za odločanje v tem sporu ni pomemben razlog, zakaj je bila tožnica razporejena na delo v prodajalno K., ampak zakaj je bila tožnici, po tem ko je že delala v tej prodajalni, odpovedana pogodba o zaposlitvi. Le-ta je bila tožnici odpovedana izključno zaradi zaprtja prodajalne v K., kar predstavlja zakonit poslovni razlog. Svoje prerazporeditve tožnica v tem sporu ne more več izpodbijati, saj je za nov kraj opravljanja dela sklenila tudi novo pogodbo o zaposlitvi.

Tožnica je na pritožbo odgovorila. Predlaga njeno zavrnitev.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, ki izhajajo iz citirane določbe in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, in na katere se sklicuje tožena stranka, ni storilo, da pa je zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

Izpodbijana sodba vsebuje vse razloge o odločilnih dejstvih, med katerimi ni nasprotij in je ustrezno obrazložena. Očitek, da je sodišče prve stopnje kršilo pravila pravdnega postopka iz 14. tč. drugega odstavka 339. člena ZPP, zato ni utemeljen. Glede na podano trditveno podlago pravdnih strank izpodbijana sodba ne predstavlja presenečenja, kot to neutemeljeno navaja tožena stranka v pritožbi, posledično je zato neutemeljen tudi njen pritožbeni očitek, da se pred njeno izdajo ni mogla izreči o vseh odločilnih okoliščinah.

Predmet tega individualnega delovnega spora je presoja zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 5. 10. 2010, ki jo je tožena stranka podala tožnici. Slednja navaja, da ji je tožena stranka podala navedeno odpoved izključno iz razloga, ker je bila dlje časa v bolniškem staležu. Te svoje navedbe je utemeljila. Navedla je, da jo je tožena stranka iz tega razloga konec avgusta 2010 iz poslovne enote D. premestila na delo v poslovno enoto K., medtem, ko je delavko iz poslovne enote K. premestila na delo v poslovno enoto D., kmalu po tej kadrovski menjavi pa je sledilo zaprtje poslovne enote K..

Sodišče prve stopnje je tožničinemu tožbenemu zahtevku ugodilo. Ugotovilo je namreč, da tožena stranka ni dokazala utemeljenosti odpovednega razloga (drugi odstavek 88. člena Zakona o delovnih razmerjih – ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.), ker je tožena stranka tožnico v poslovno enoto K. razporedila zaradi odsotnosti zaradi bolniškega staleža.

Glede na navedeno pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo. Dejstvo je namreč, da je poslovni razlog za presojano odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnice, glede na to, da je prišlo do zaprtja poslovne enote K., utemeljen v smislu določila drugega odstavka 88. člena ZDR. Ravnanje tožene stranke, da je tožnico „premestila“ na delo v poslovno enoto K. tudi v primeru, če je to storila zaradi tožničine daljše odsotnosti zaradi bolniškega staleža, ni nezakonito, ker delodajalec lahko organizira delo kot želi in meni da je zanj najboljše, razumljivo pa je tudi, da na ta način rešuje situacijo, ki je nastala zaradi odsotnosti delavca, ki je v bolniškem staležu. Zato zgolj dejstvo, da je tožena stranka tožnico v navedeno poslovno enoto razporedila zaradi bolniškega staleža, ne utemelji zaključka, da je presojana odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita.

Tožnica je v postopku pred sodiščem prve stopnje navedla dejstva, ki so opravičevala domnevo, da gre v konkretnem primeru za kršitev prepovedi diskriminacije na podlagi zdravstvenega stanja. Na podlagi četrtega odstavka 81. člena ZDR je odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razlogov po 6. členu tega zakona, to je zaradi kršitve prepovedi diskriminacije, neveljavna. To velja tako za redno odpoved, formalno podano iz kateregakoli odpovednega razloga v smislu določb prvega odstavka 88. člena ZDR, kot tudi za izredno odpoved. V prvem odstavku 6. člena ZDR je prepovedana diskriminacija delavca zaradi različnih osebnih okoliščin (med njimi je tudi zdravstveno stanje), tudi v zvezi s prenehanjem pogodbe o zaposlitvi. Pri tem ZDR v šestem odstavku navedenega člena v korist delavca posebej ureja dokazno pravilo. Če delavec v primeru spora navaja dejstva, ki opravičujejo domnevo, da je kršena prepoved diskriminacije, je dokazno breme, da različno obravnavo opravičujejo vrsta in narava dela, na strani delodajalca.

Glede na to, da je tožnica v tem sporu navedla, da je bil dejanski razlog za presojano odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je od tožene stranke sicer formalno prejela iz poslovnega razloga, dejstvo, da je bila dlje časa v bolniškem staležu, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je materialnopravno izhodišče za odločanje v tem sporu tudi določba 89. člena ZDR, ki določa, da se kot neutemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi med drugimi šteje tudi začasna odsotnost z dela zaradi nezmožnosti za delo zaradi bolezni ali poškodbe (1. alinea prvega odstavka 89. člena ZDR).

Sodišče prve stopnje utemeljenosti tožničinega tožbenega zahtevka na tej pravni podlagi (torej na podlagi četrtega odstavka 81. člena v zvezi s 6. členom ZDR in 89. členom ZDR) ni presojalo, ker je zmotno materialnopravno zaključilo, da je njen zahtevek utemeljen že ob upoštevanju določbe drugega odstavka 88. člena ZDR. Pritožbeno sodišče pa nadalje tudi ugotavlja, da sodišče prve stopnje prav tako ni raziskalo vseh okoliščin, ki so pomembne za presojo utemeljenosti tožničinega tožbenega zahtevka na navedeni pravni podlagi.

Glede na navedeno materialnopravno izhodišče, ob upoštevanju trditvene podlage pravdnih strank, je ključno vprašanje, od katerega je odvisna rešitev tega spora, ali je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi, kljub izkazanemu formalnemu pogoju, dejansko zaradi njene odsotnosti zaradi bolniškega staleža. S tem v zvezi v izpodbijani sodbi manjka ugotovitev sodišča prve stopnje, ali je tožena stranka, ob kadrovski zamenjavi tožnice v poslovno enoto K., že vedela, da bo zaradi slabih poslovnih rezultatov to poslovno enoto zaprla. Tožnica  je v tožbi navedla, da je tožena stranka v času njene premestitve v poslovno enoto K. očitno že vedela, da bo to poslovno enoto zaprla. Tožena stranka je tem njenim navedbam nasprotovala. V odgovoru na tožbo je navedla, da je bila odločitev o zaprtju te poslovne enote s strani tožene stranke sprejeta šele v septembru 2010 (torej kasneje). Do navedenega pa se sodišče prve stopnje, zaradi zmotnega materialnopravnega izhodišča, ni opredelilo, zato je v tem delu dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

Z ozirom na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP). Razveljavitev stroškovne odločitve je posledica razveljavitve odločitve o glavni stvari.

Pritožbeno sodišče se pooblastil o razpisu pritožbene obravnave ni poslužilo. Glede na naravo stvari in okoliščine primera je namreč ocenilo, da postopka ne bo samo dopolnjevalo. Pri presoji, ali naj samo razpiše pritožbeno obravnavo, je izhajalo predvsem iz načela ekonomičnosti in hitrosti postopka ter ustavne pravice do pravnega sredstva. V skladu z navedenim je ocenilo, da bi postopek sojenja na drugi stopnji trajal nesorazmerno več časa in bi bil nesorazmerno dražji od dopolnjenega postopka na prvi stopnji, kar bi bilo v nasprotju z načelom ekonomičnosti. Upoštevati pa je treba tudi, da bo moralo sodišče prve stopnje ponovno presoditi utemeljenost tožničinega tožbenega zahtevka na drugi pravni podlagi in tako ponovno celovito ugotoviti vse pravnoodločilne okoliščine. Kolikor bi te okoliščine prvič obravnavalo šele pritožbeno sodišče, bi bila s tem strankam v postopku odvzeta tudi možnost vložitve pravnega sredstva zoper dejansko stanje, ki bi ga prvič ugotavljalo šele pritožbeno sodišče.

V novem sojenju bo moralo sodišče prve stopnje ugotoviti vse pravno odločilne okoliščine in po potrebi v ta namen dopolniti dokazni postopek. Po dokazni oceni vseh izvedenih dokazov ter ob upoštevanju navedenega materialnopravnega izhodišča se bo moralo ponovno opredeliti do odločilnega vprašanja, ali je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi dejansko zaradi njene odsotnosti zaradi bolniškega staleža in nato o tožničinem tožbenem zahtevku ponovno odločiti.

V posledici razveljavitve izpodbijane odločitve zaradi ugotovljenih kršitev, se pritožbeno sodišče ni ukvarjalo s presojo ostalih pritožbenih očitkov.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, ker jih pravdni stranki v pritožbi oziroma odgovoru na pritožbo nista zaznamovali.

ZDR člen 88, 88/1, 88/1-1, 88/2, 89, 89/1, 89/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.