VDSS sklep Pdp 649/2011
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2011-09-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - sodno varstvo - vročanje odpovedi - zasebni detektiv - rok za vložitev tožbe

Tožena  stranka je tožniku izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi vročala preko zasebnega detektiva na podlagi določil ZPP. Ker tožnik brez opravičenega razloga pisanja ni želel prevzeti, se je kljub temu pisanje štelo za vročeno. Tožnik v nadaljnjih 30ih dneh ni vložil tožbe za ugotovitev nezakonitosti odpovedi, tožbo je vložil kasneje, tako da se ta kot prepozna zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep, s katerim je odločilo, da se zavrže tožba tožnika s tožbenim zahtevkom:

„1. Izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi sklenjena med tožečo stranko in toženo stranko  je nezakonita.

2. Tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, temveč mu še vedno traja z vsemi pravicami, ki iz njega izhajajo.

3. Tožena stranka je dolžna tožečo stranko ponovno prijaviti v zdravstveno in pokojninsko zavarovanje ter jo pozvati nazaj na delo, ji v delovno knjižico kot delovno dobo vpisati obdobje do vrnitve na delo, ji nadalje za čas trajanja nezakonitega prenehanja delovnega razmerja izplačati mesečne zneske bruto nadomestila plače, ki bi ji šla, če bi delala, od njih obračunati in plačati prispevke za socialno varnost ter ji od mesečnih neto zneskov plačati zakonske zamudne obresti, ki tečejo od 19. dne vsakega meseca za znesek nadomestila iz preteklega meseca, vse v roku osem dni, da ne bo izvršbe.

4. Tožena stranka je dolžna v roku osem dni tožeči stranki povrniti njene stroške pravdnega postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva izteka paricijskega roka, do plačila.“.

Tožnik vlaga pravočasno pritožbo zoper sklep in sicer zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da je tožnik pred sodiščem prve stopnje podal obsežne trditve o tem:

- da mu odpoved ni bila vročena na zakonit način;

- da je odpoved našel v poštnem nabiralniku šele dne 21. 9. 2010;

- da se je šele 21. 9. 2010 vrnil z letnega dopusta, ki ga je preživel pri svoji družini v I.;

- da vročevalca do trenutka njegovega zaslišanja na sodišču sploh še ni videl.

Navaja, da je še istega dne, ko je prejel odpoved, sestavil zahtevo za zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi (datirano 21. 9. 2010) in to zahtevo še isti dan osebno vročil delodajalcu (potrdilo z dne 21. 9. 2010). Tožnik je podal številne trditve, s katerimi izpodbija nasprotne trditve o nepravočasnosti vložitve tožbe. Sodišče se v obrazložitvi svoje odločbe do trditev tožnika sploh ni opredelilo, čeprav so pravno pomembne in pravočasne. Z navedenim je sodišče storilo bistveno kršitev pravil postopka po 8. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Tako je ugotovitev sodišča, da je tožba vložena prepozno, napačna. Je rezultat napačne dokazne ocene izvedenih dokazov in slabega izbora dokaznih sredstev. Nesprejemljivo je tudi, da je sodišče zavrnilo dokazni predlog za zaslišanje tožnikove partnerice, saj ne gre za pričo, katere izpoved bi bila brez dokazne vrednosti. Ravno obratno. Tožnik bi tako dokazoval kdaj je prišel domov tudi z zaslišanjem svoje partnerice. Vročitev odpovedi tako ni bila zakonita, saj mu pisanje, ki se vroča osebno, ne bi smelo biti puščeno v poštnem nabiralniku. Poleg tega se je vročitev opravljala po tretji osebi, ki bi morala biti registrirana za opravljanje takšne dejavnosti.

Tožena stranka podaja odgovor na pritožbo in v celoti prereka pritožbene navedbe tožnika ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijani sklep. Sodišče je v dokaznem postopku zaslišalo tožnika in pričo M.P. ter vpogledalo in prebralo listinsko dokumentacijo priloženo v spisu. Na podlagi izvedenega dokaznega postopka je tako sprejelo svojo odločitev. Sodišče tudi ni storilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jo zatrjuje tožnik. Dokazovanje obsega vsa dejstva, ki so pomembna za odločbo. O tem, kateri dokazi naj se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev odloča sodišče (213. člen ZPP). Dokazna ocena je v prvi vrsti pridržana sodišču prve stopnje, ki se lahko o verodostojnosti posameznih dokazov prepriča tudi z neposrednim vtisom. Načelna dolžnost sodišča je, da predlagane dokaze izvede, ni pa jih treba izvajati zlasti, če so ti nepotrebni. Sodišče je jasno navedlo, zakaj je verjelo priči M.P., ki je natančno pojasnil potek dogodkov in z gotovostjo ugotovilo, da pisanje ni bilo puščeno v poštnem nabiralniku, temveč je bila vročitev opravljena na naslovu tožnika in je šlo za odklonitev prejema poštne pošiljke.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z 2. odstavkom 350. člena v povezavi s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da ni podana smiselno zatrjevana bistvena kršitev pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, ki določa, da je kršitev podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da iz obrazložitve sodišča jasno izhaja, zakaj je presodilo tako, kot izhaja iz izreka in obrazložitve sklepa, prav tako pa razlogi iz obrazložitve ne nasprotujejo sami sebi in tudi niso nejasni, prav tako ni podano nasprotje med razlogi in izrekom sklepa. Ugotoviti je tudi, da ni podana smiselno zatrjevana bistvena kršitev iz 15. točke 339. člena ZPP, ki je podana, je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Razlogi sklepa o odločilnih dejstvih so jasni in prepričljivi. Pritožbeno sodišče tudi pojasnjuje, da sodišče prve stopnje tudi ni bilo dolžno izvajati vseh predlaganih dokazov, pač pa le tiste dokaze, za katere oceni, da so potrebni, da se ugotovi dejansko stanje in pravno razmerje, ki je pomembno za odločbo kot izhaja iz določbe 185. člena ZPP. Sodišče prve stopnje se je opredelilo do vseh relevantnih dejstev in izvedlo vse bistvene dokaze. Obveznost sodišča je, da dokazne predloge strank oceni, pretehta njihovo relevantnost glede na zatrjevana dejstva, ki jih želi stranka s tem dokazati ter izvede in se opredeli le do tistih dokazov, ki so bistvenega pomena za odločitev. ZPP v 8. členu določa, da katera dejstva se štejejo za dokazana, odloči sodišče po svojem prepričanju in na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega dokaznega postopka. Načelo kontradiktornosti tudi ne zavezuje sodišča k izvajanju vseh predlaganih dokazov. Glede na podane pritožbene navedbe pritožbeno sodišče tudi navaja, da po določilih 213. člena ZPP dokazovanje obsega vsa dejstva, ki so pomembna za odločbo, o tem, kateri dokazi pa naj se izvedejo za ugotovitev odločilnih dejstev, odloča sodišče. Sodišče je tudi pri vodenju dokaznega postopka vezano na načelo procesne ekonomije iz 11. člena ZPP, ki med ostalim določa, da si mora sodišče prizadevati, da se opravi postopek brez zavlačevanja in s čim manjšimi stroški.  Prav tako ni podana bistvena kršitev pravil postopka iz 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, ki sicer določa, da je le-ta podana, če kakšni stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti pa z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem, saj je tudi po oceni pritožbenega sodišča v konkretnem primeru prišlo do vročitve po določilih 144. člena ZPP iz razlogov v nadaljevanju.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje po izvedenih dokazih z vpogledom v celotno listinsko dokumentacijo, ki sta jo predložili tožeča stranka in po zaslišanju tožnika ter priče M.P. – zasebnega detektiva, ugotovilo, da je bila tožba tožnika zaradi razveljavitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, reintegracije in reparacije vložena prepozno in jo je zato zavrglo. Kot je pravilno navedlo sodišče prve stopnje 3. odstavek 204. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 42/2002 – 103/2007 – ZDR) določa, da ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja veljavnosti pogodbe o zaposlitvi ali odločitev o disciplinski odgovornosti delavca lahko delavec zahteva v roku 30 dni od dneva vročitve oziroma od dneva, ko je zvedel za kršitev pravice, pred pristojnim sodiščem. Iz predloženega spisa izhaja, da je tožnik vložil tožbo pred pristojnim sodiščem dne 21. 10. 2010 in sicer neposredno, kot to izhaja iz dohodne štampiljke. Med postopkom pred sodiščem prve stopnje in v pritožbi tožnik zatrjuje, da mu je bila vročena izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi dne 21. 9. 2010, ko je prišel z dopusta in v svojem poštnem nabiralniku našel pošto. ZDR v 87. členu (sodišče prve stopnje pomotoma navede 86. člen ZDR) ureja vročitev odpovedi in določa, da redno ali izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi mora delodajalec vročiti delavcu osebno, praviloma v prostorih delodajalca oziroma na naslov, določen v pogodbi o zaposlitvi, razen če je delavec naknadno pisno sporočil drug naslov, pri tem pa delodajalec delavcu vroča odpoved po pravilih pravdnega postopka. Po pogodbi o zaposlitvi je bivališče, s katerega prihaja tožnik na delo, M. 7, S. in glede na to, da je bil tožnik takrat na rednem letnem dopustu, mu je tožena stranka vročala izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi na ta naslov in ne na delovno mesto. Tožena stranka je tožniku vročala odpoved pogodbe o zaposlitvi po zasebnem detektivu M.P., ki ga je sodišče neposredno zaslišalo tako kot tudi tožnika. Sodišče je pri tem pričo M.P. ocenilo kot verodostojno in prepričljivo pričo, saj je le-ta natančno opisal kraj, njegova izpoved je bila identična pisnemu poročilu toženi stranki z dne 16. 9. 2010. Takrat je zasebni detektiv M.P. na podlagi prejetega pooblastila tožene stranke z dne 14. 9. 2010 istega dne vročal poštno pošiljko tožniku na naslov M. 7, S.. Priča je izpovedala, da je tožnik odprl vrata, pri tem se je prepričal, da gre osebno za tožnika in tožnik mu je rekel, naj pusti pošto v poštnem nabiralniku, ta pa mu je rekel, da gre za osebno vročitev in da mora prevzem podpisati. Tožnik tega ni hotel, zato mu je vrgel pošto skozi priprta vrata v stanovanje. Vročevalec se je tudi osebno prepričal, da gre za tožnika, saj mu je le-ta rekel, da je R.P., njegov opis pa je bil enak, kot so mu sicer povedali pri toženi stranki.  Zasebni detektiv ni v ničemer zainteresiran za izid pravde, saj le-ta niti ni vedel, kakšno pošto vroča tožniku, predlagana izven zakonska partnerica tožnika D.Č. pa je ali je bila v tesnem osebnem odnosu s tožnikom in nedvomno zainteresirana za izid pravde v tožnikovo korist. Tožnik v svoji pritožbi navaja, da vročevalca do trenutka zaslišanja na sodišču še ni videl in poznal. Priča pa je izpovedala ravno nasprotno in (detektiv) je pojasnila, da je oseba, ki mu je odprla vrata in s katero se je pogovarjala enaka kot so mu jo opisali pri toženi stranki. V pritožbi tožnik izrecno navaja, da je „še istega dne, ko je prejel odpoved, sestavil zahtevo za zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi (datirano 21. 9. 2010), da je to zahtevo še isti dan osebno vročil delodajalcu (potrdilo z dne 21. 9. 2010).“. Iz zapisnika o zaslišanju tožnika na glavni obravnavi pa izhaja, da je šlo za datum 20. 9. 2010, ko naj bi našel v poštnem nabiralniku poštno pošiljko. Pritožbo naj bi napisal istega dne in se istega dne odpravil v P. oziroma je prej še pritožbo poslal po pošti s povratnico. Iz dopisa (list. št. A4), s katerim je tožnik zahteval zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe pa izhaja, da je je vloga datirana z datumom 21. 9. 2010. Ob navedenem je neutemeljen tudi pritožbeni ugovor o tem, da gre za napačno vročitev, saj zasebni detektiv nima posebne licence za vročanje. Pomembno je, da je tožena stranka zasebnega detektiva s pisnim pooblastilom pooblastila za vročanje poštne pošiljke in da je le-ta vročitev opravil skladno z določili ZPP, pri čemer je šlo za vročitev po določilih 144. člena ZPP, saj je zasebni detektiv glede na to, da je tožnik izrecno odklonil sprejem poštne pošiljke, pustil le-to v stanovanju tožnika, saj le-ta ni imel utemeljenega razloga za odklonitev pošiljke. Glede na navedeno pritožbeno sodišče ne dvomi v dokazno oceno sodišča prve stopnje, ki je štelo, da je bila tožniku z dnem 14. 9. 2010  vročitev opravljena na podlagi 144. člena ZPP in bi tožnik moral vložiti tožbo v nadaljnjih 30-ih dneh od vročitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz 3. odstavka 204. člena ZDR, kar pa ni storil, saj je tožbo vložil dne 21. 10. 2010.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, za kar je imelo pravno podlago v določilih 2. točke 365. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.