VDSS sklep Pdp 1278/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-03-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - ukinitev delovnega mesta - rok za podajo odpovedi - objektivni rok - subjektivni rok

Na dan, ko je začel veljati novi akt o sistemizaciji delovnih mest, s katerim je bilo ukinjeno tožnikovo delovno mesto, je začel teči objektivni rok za podajo redne odpovedi iz poslovnega razloga. Istočasno je začel teči subjektivni rok (in ne pred tem), saj ni mogoče šteti, da bi se delodajalec že pred ukinitvijo delovnega mesta seznanil s tem, da je prenehala potreba po delu tožnika pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi na tem delovnem mestu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani del sodbe se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je v 1. točki izreka izpodbijane sodbe ugotovilo, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi z dne        22. 10. 2007 nezakonita in jo je razveljavilo. V 2. točki izreka izpodbijane sodbe je ugotovilo, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo s to odpovedjo, temveč mu še traja, toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo, mu v delovno knjižico vpisati manjkajočo delovno dobo, obračunati bruto razliko v plači med plačo, ki bi jo prejemal pri toženi stranki in plačo, ki jo prejema pri drugem delodajalcu za čas od                7. 12. 2007 do 7. 6. 2008. Za čas od 8. 6. 2008 dalje pa mu je tožena stranka dolžna obračunati pripadajočo bruto plačo in mu po odvodu davkov in prispevkov izplačati neto plačo skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi ter druge zapadle prejemke iz delovnega razmerja, prav tako z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti teh prejemkov dalje do plačila, v 8 dneh in pod izvršbo. V 3. točki izreka izpodbijane sodbe, ki ni pod pritožbo, je v preostalem zahtevek tožnika za vpis delovne dobe ter obračun in izplačilo celotne plače za celotno obdobje nezakonitega prenehanje delovnega razmerja zavrnilo. V 4. točki izreka izpodbijane sodbe je odločilo, da je tožena stranka dolžna sama kriti svoje stroške postopka, tožniku pa povrniti njegove pravdne stroške v višini 1.077,95 EUR v 8 dneh, po tem roku pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila, pod izvršbo.

Zoper navedeno sodbo, smiselno pa zoper njen ugodilni del in zoper odločitev o pravdnih stroških se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožena stranka in predlaga pritožbenemu sodišču, da izpodbijano sodbo razveljavi in tožbeni zahtevek tožnika v celoti zavrne. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje nepopolno ugotovilo dejansko stanje in posledično napačno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da naj bi bila tožena stranka seznanjena z razlogi za redno odpoved dne 19. 9. 2007, to je z dnem sprejetja novega Akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v K. d.d. (s katerim je bilo tožnikovo delovno mesto ukinjeno) in ne takrat, ko je pričel ta akt veljati. Akt o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest pri toženi stranki je bil javno objavljen in 8 dni obešen na oglasni deski, tako da je pričel veljati 27. 9. 2007. Napačno je stališče prvostopenjskega sodišča, da uveljavitev navedenega akta ni bila vprašljiva in je bila odvisna izključno od izteka 8 dnevnega roka. V vseh primerih se pravni akti, ne glede na kateri ravni se sprejemajo, uporabljajo šele z dnem uveljavitve, tako da dan objave akta nima nikakršnih pravnih posledic, razen če je uveljavitev določena na dan objave. Ker je Akt o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest toženi stranki stopil v veljavo 27. 9. 2007, je šele s tem dnem pričel teči 30 dnevni rok iz člena 88/5 ZDR. Takšno stališče je sprejelo tudi pritožbeno sodišče v sodbi opr. št. Pdp 844/2006 z dne 29. 1. 2007. Glede na to je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi dana pravočasno, posledično pa je odločitev sodišča prve stopnje napačna.

Tožnik je podal odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev pritožbe tožene stranke in potrditev izpodbijanega dela sodbe.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni storilo, vendar pa je zmotno uporabilo materialno pravo, zaradi česar je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno.

Sodišče prve stopnje je praktično v celoti ugodilo tožnikovemu tožbenemu zahtevku (razen za vpis delovne dobe in izplačilo celotne plače za čas, ko je bil tožnik zaposlen pri drugem delodajalcu), ker je ugotovilo, da je tožena stranka tožniku podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove (ki je tožnik ni podpisal) po izteku roka tridesetih dni iz petega odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002). V postopku pred sodiščem prve stopnje je bilo ugotovljeno, da je tožena stranka tožniku podala izpodbijano redno odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove zato, ker je tožnikovo delovno mesto s sprejemom novega Akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest dne    19. 9. 2007 ukinila. Ta akt je bil sprejet s sklepom tožene stranke z dne 19. 9. 2007 (A4). Glede na to je sodišče prve stopnje zaključilo, da je najkasneje s sprejemom novega akta o sistemizaciji, torej 19. 9. 2007, pričel teči rok za podajo odpovedi, ne pa šele z njegovo uveljavitvijo. Ker je ob upoštevanju zgoraj opisanega stališča ugotovilo, da je izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi že iz tega razloga nezakonita, je tožnikovemu tožbenemu zahtevku praktično v celoti ugodilo in se v izpodbijani sodbi do vsebinske utemeljenosti izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni opredeljevalo.

Peti odstavek 88. člena ZDR določa, da mora delodajalec podati odpoved pogodbe o zaposlitvi najkasneje v 30 dneh od seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v šestih mesecih od nastanka razloga. Glede opredelitve rokov za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi je torej po eni stani pomemben nastanek razloga (takrat prične teči šestmesečni objektivni rok za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi), po drugi strani pa datum seznanitve delodajalca o tem, da je ta razlog nastal (takrat prične teči 30 dnevni subjektivni rok za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi). Datum seznanitve z razlogi za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki je bistven za presojo pravočasnosti te odpovedi, je dejanska ugotovitev. Delodajalec se lahko z razlogom za odpoved pogodbe o zaposlitvi (s čimer prične teči subjektivni rok za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi) seznani s samim dnem nastanka razloga, lahko pa tudi kasneje. Subjektivni rok za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi pa ne more pričeti teči pred pričetkom teka objektivnega roka, torej še preden razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi nastane.

V dokaznem postopku je bilo ugotovljeno, da je bil razlog za podajo izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi v tem, da je prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi tožnika, zaradi organizacijskih razlogov, ker je bilo delovno mesto, za katero je imel tožnik sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, ukinjeno (A6 – obvestilo o nameravani odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 10. 2007, A8 – redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga s ponudbo nove z dne 22. 10. 2007). Razlog za sporno redno odpoved pogodbe o zaposlitvi je bil torej v prenehanju potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, do prenehanja teh potreb pa je prišlo zaradi ukinitve tožnikovega delovnega mesta. To delovno mesto je bilo ukinjeno z novim Aktom o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest pri toženi stranki, ki je bil sprejet           19. 9. 2007 (A4). Ta akt pa je pričel veljati osmi dan po objavi na oglasni deski, kar izhaja iz njegovega 17. člena. Ker je bil Akt o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest toženi stranki objavljen 19. 9. 2007 (drugi odstavek sklepa z dne 19. 9. 2007 – A4) pritožbeno sodišče ugotavlja, da je stopil ta akt v veljavo dne 27. 9. 2007. S tem dnem je bilo torej tožnikovo delovno mesto ukinjeno, kar po stališču pritožbenega sodišča pomeni, da je s tem dnem nastal razlog za izpodbijano redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Ker je pričel teči šestmesečni rok iz petega odstavka 88. člena ZDR 27. 9. 2007, pritožbeno sodišče glede na zgoraj navedeno ugotavlja, da je pričel istega dne teči tudi subjektivni rok za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Podobno stališče je zavzelo pritožbeno sodišče tudi v sodbi opr. št. Pdp 844/2006 z dne 29. 1. 2007 (na katero se sklicuje tožena stranka v pritožbi) v zvezi s sodbo Delovnega sodišča v Celju, opr. št. Pd 399/2005 z dne 20. 4. 2006. Zoper citirano sodbo pritožbenega sodišča je tožnica vložila tudi revizijo, ki pa jo je Vrhovno sodišče RS s sodbo opr. št. VIII Ips 211/2007 z dne 6. 10. 2008 zavrnilo. Tudi v navedeni zadevi se je pojavilo vprašanje pravočasnosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila delavki dana v posledici ukinitve njenega delovnega mesta. To delovno mesto je bilo ukinjeno s spremembo pravilnika delodajalca. V citirani zadevi so tako prvostopenjsko sodišče kot pritožbeno sodišče in tudi Vrhovno sodišče RS glede pričetka teka subjektivnega roka za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi zavzeli podobno stališče, kot je obrazloženo v tem sklepu.

Ker je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo, da je tožena stranka tožniku izpodbijano redno odpoved pogodbe o zaposlitvi podala po izteku 30 dnevnega roka iz petega odstavka 88. člena ZDR, s čimer je zmotno uporabilo materialno pravo, ni ugotavljalo, če so bili podani ostali pogoji za zakonitost izpodbijane redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ker je zaradi tega ostalo dejansko stanje v tem pogledu nepopolno ugotovljeno, je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke ugodilo in izpodbijani del sodbe razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP). V ponovnem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ugotoviti, če je tožena stranka tožniku podala izpodbijano redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga s ponudbo nove pogodbe skladno z določbami ZDR in nato ponovno odločiti o utemeljenosti njegovega tožbenega zahtevka, posledično pa bo moralo odločiti tudi o pravdnih stroških.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP, ki določa, da v primeru, če sodišče razveljavi odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, in zadevo vrne v novo sojenje, pridrži odločitev o stroških postopka v zvezi s pravnim sredstvom za končno odločbo.

Pritožbeno sodišče se je ob upoštevanju določbe 30. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004) odločilo za razveljavitev izpodbijanega dela sodbe, saj izvedbe dokazov o odločilnih dejstvih (na podlagi katerih se bo ugotavljala utemeljenost tožnikovega tožbenega zahtevka) ni mogoče v celoti prepustiti sodišču druge stopnje. Za „popravo nepravilnosti“ po prvem odstavku 30. člena ZDSS-1 je po stališču pritožbenega sodišča mogoče šteti le dopolnitev oziroma preverjanje dokaznega postopka, ki je bil izveden pred sodiščem prve stopnje, oziroma popravo določenih procesnih napak, vse v skladu z načelom pospešitve postopka. Prelaganje sojenja od sodišča prve stopnje na sodišče druge stopnje pa po stališču pritožbenega postopka ni bil namen zakonodajalca pri oblikovanju določbe 30. člena ZDSS-1, saj bi bila v takšnem primeru strankam odvzeta tudi možnost vložitve pravnega sredstva zoper dejansko stanje, ugotovljeno v postopku pred drugostopenjskim sodiščem.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.