VDSS sodba Psp 1021/2006
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2007-07-04

status zavarovanca - poslovodna oseba - cenzus

Tožnik je imel po prenehanju zavarovanja na temelju delovnega razmerja kot poslovodja d.o.o. lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja na podlagi samega zakona. Ker lastnost zavarovanca kot poslovodna oseba ni pogojevana s cenzusom, višina osnove za obračun dohodnine ni bistvena.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo tožbeni zahtevek tožnika, da se odločbi toženca št. ... z dne 15.7.2004 in št. ... z dne 10.9.2004 kot nezakoniti razveljavita (pravilno odpravita), zavrnilo (I. tč. izreka). Obenem je odločilo, da tožnik sam nosi svoje stroške postopka (II. tč. izreka).

Zoper zavrnilno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov. V pritožbi navaja, da sta sodišče prve stopnje in drugostopenjski organ upoštevala pravno podlago iz 12. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ/92; Ur. l. RS, št. 12/92 s spremembami) in od 1.1.2000 dalje 2. odstavek 15. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1; Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami), ne da bi sodišče pri tem upoštevalo tudi novelo ZPIZ-1C (Ur. l. RS, št. 109/2001), ki je spremenila prvotno besedilo določbe 15. člena ZPIZ-1. Očita kršitev določbe 140. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami), ki naj bi jo sodišče prve stopnje kršilo s tem, ko ni opravilo nadomestne vročitve, pri čemer pa je pooblaščenec predlagal zaslišanje tožnika in da se ga vabi na nov naslov, česar pa sodišče ni upoštevalo in je na ta način tožniku odvzelo možnost enakega obravnavanja pred sodiščem. Nepopolno je ugotovljeno tudi dejansko stanje, saj toženec ni upošteval minimalnega dohodka tožnika v času po uveljavitvi ZPIZ-1. Tožniku ni jasno, kako je sodišče prve stopnje prišlo do zaključka, da naj bi tožnik v obdobju od 1.1.2000 dalje prejemal dohodek, višji od minimalne plače, glede na dejstvo, da v tem obdobju ni bil zaposlen. Ves čas postopka je namreč zatrjeval, da ni prejemal plače in da njegova osnova za obračun ne dosega zneska minimalne plače, kot to določa 2. odst. 15. člena ZPIZ-1, veljaven od 1.1.2000 dalje. V tej smeri je tožnik pravočasno predlagal izvedbo dokaza s pridobitvijo dohodninskih odločb. Ta dokaz je sodišče zavrnilo kot neutemeljen, pri čemer pa razlogov zavrnitve ni obrazložilo. Ker sodbe v tem delu ni mogoče preizkusiti, očita relativno bistveno kršitev določb postopka. Opozarja tudi na to, da ne sodišče prve stopnje in ne toženec v predsodnem postopku, nista zaslišala tožnika, sodišče pa tudi ni zaslišalo predlagane priče o vodenju in poslovanju družbe. Ni namreč izključeno, da bi šlo lahko v konkretnem primeru za t.i. tiho družabništvo, česar pa tožnik v svojih vlogah ne more obširno razlagati. Sodišče prve stopnje je tako napravilo zaključek zgolj na podlagi sodbe Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani pod opr. št. II Pd 345/2001, zavrnilo pa je vpogled v delovno knjižico za tožnika. Priglaša pritožbene stroške.

Po preizkusu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje razčistilo dejstva, bistvena za odločitev v sporu ter na podlagi pravilno in popolno ugotovljenega dejanskega stanja, ob pravilni uporabi materialnega prava, tudi pravilno odločilo. Pri tem ni kršilo postopkovnih določb, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami). Sodbo je tudi ustrezno obrazložilo tako z dejanskimi kot tudi s pravnimi razlogi. Pritožbeno sodišče jih ne ponavlja in v zvezi s pritožbenimi navedbami še dodaja.

Iz zapisnika o naroku za glavno obravnavo z dne 4.10.2006 (list. št. 27) je razvidno, da je pooblaščenec tožnika obvestil sodišče, da se je tožnik preselil na naslov ..., čeprav iz zgodovinskega izpiska v sodnem registru (priloga C1) izhaja, da na starem naslovu ... ni bil prijavljen že od 22.2.2002, torej še preden je bila vložena tožba v predmetnem socialnem sporu. Zaradi zahteve po nemotenem poteku postopka je dolžna stranka, ki z vložitvijo tožbe začne postopek, navesti pravilen naslov bivališča že v tožbi in na ta način sodišču omogočiti, da jo pravočasno seznanja s procesnimi dejanji v kasnejših fazah postopka. Tožnik, ki je šele na glavni obravnavi navedel spremenjeni naslov, se zato ne more uspešno sklicevati, da mu vabilo za zaslišanje na glavni obravnavi ni bilo pravilno vročeno, saj pravila ZPP o (osebnem) vročanju, katerih namen je zagotavljati procesno disciplino strank, predpostavljajo, da naslovljenec še živi na označenem naslovu. Sodišče prve stopnje je pravilno postopalo, ko je nameravalo izvesti dokaz z zaslišanjem tožnika in je tožnika, ne glede na to, da je imel v postopku pooblaščeno odvetniško družbo, pravilno osebno vabilo na narok za glavno obravnavo, še preden je pooblaščenka obvestila sodišče o spremenjenem tožnikovem naslovu. Vročitev vabila je bila v skladu s 261. členom ZPP opravljena osebno na naslovu ..., ki je opredeljen kot tožnikov naslov v tožbi in pripravljalnih vlogah. S poskušano nadomestno vročitvijo – vročevalec dne 14.9.2006 ni mogel vročiti vabila za zaslišanje osebam iz 140. člena ZPP - in s končno fikcijo vročitve po 141. členu ZPP (uradni zaznamek na povratnici – list. št. 25), je sodišče prve stopnje naredilo vse, kar je bilo v konkretni situaciji dolžno storiti v zvezi z zaslišanjem tožnika, zato uveljavljena procesna kršitev po 8. tč. 2. odstavka 339. člena ZPP ni podana.

Pritožbena izvajanja v smeri nepravilne ugotovitve dejanskega stanja, ker naj sodišče prve stopnje ne bi upoštevalo tožnikovih minimalnih dohodkov oziroma naj ne bi ugotavljalo dohodkov v višini minimalne plače v času veljavnosti 2. odst. 15. člena ZPIZ-1, so neutemeljena. Po določbi 2. odst. 15. člena ZPIZ-1, ki je veljal do novele ZPIZ-1C s 1.1.2002, je bilo sicer določeno, da se obvezno zavarujejo poslovodne osebe in družbeniki, katerih osnova za obračun dohodnine dosega najmanj znesek minimalne plače, če niso obvezno zavarovani na drugi podlagi. Vendar te določbe ni možno pravilno razlagati tako, kot zmotno meni tožnik, da bi bilo zavarovanje poslovodnih oseb, kot družbenikov obvezno le ob izpolnjevanju predpisanega cenzusnega pogoja. Omenjeno določbo je potrebno tolmačiti le v povezavi s 3. in 4. alinejo osnovnega besedila 33. člena ZPIZ-1, veljavnega do 1.1.2002. Po 3. alineji 33. člena ZPIZ-1 so bili družbeniki zasebnih družb obvezno zavarovani s prvim dnem naslednjega koledarskega leta po letu, za katero je bil prijavljen dohodek iz udeležbe v družbi, ki je presegal letno minimalno plačo in se je zaključilo z zadnjim dnem članstva v družbi. Po 4. alineji istega člena pa se je obvezno zavarovanje za poslovodne delavce zasebnih družb, ki niso bili obvezno zavarovani na drugi podlagi, začelo z dnem vpisa v sodni register in zaključilo z dnem izbrisa iz navedenega registra. To pa pomeni, da so bile poslovodne osebe, ne glede na to, ali so bile hkrati družbeniki zasebnih družb ali ne, že v skladu z načelno določbo 2. odst. 7. člena v zvezi s citirano 4. alinejo 33. člena ZPIZ-1 po samem zakonu (ex lege) zavarovane z vzpostavitvijo pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje. Torej z vpisom v sodni register in vse do izbrisa iz sodnega registra ne glede na cenzus, predpisan za zavarovanje družbenikov. Takšno stališče je Višje delovno in socialno sodišče že zavzelo v zadevi opr. št. Psp 638/2006 z dne 6.9.2006.

Iz dejanskega stanja, kakor ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, je razvidno, da je bilo s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Pdp 1534/2005 z dne 5.1.2006 pravnomočno ugotovljeno prenehanje delovnega razmerja tožnika z dnem 1.8.1999. Navedeno izhaja tudi iz kopije delovne knjižice (priloga A7). Po prenehanju zavarovanja na temelju delovnega razmerja pa je tožnik, družbenik in direktor oziroma poslovodja pri D. d.o.o. (prej: T.P., d.o.o.), kar je razvidno iz zgodovinskega izpiska iz sodnega registra (priloga C1). Torej je že po samem zakonu imel tožnik od 1.1.2000 dalje lastnost zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja na podlagi 2. odstavka 15. člena ZPIZ v zvezi s 4. alinejo 33. člena ZPIZ-1, kot poslovodna oseba, ki pa ni pogojevan s cenzusom. Smiselno enako je zaključilo tudi sodišče prve stopnje, ko je izhajalo iz dejstva, da je imel tožnik status družbenika, povezan s poslovodenjem družbe, za katerega ni bilo potrebno ugotavljati osnove za obračun dohodnine. Zato utemeljeno ni sledilo dokaznemu predlogu tožnika po pridobitvi dohodninskih odločb.

Glede na vse obrazloženo je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Pri tem pa poudarja, da se tako drugostopenjski akt toženca z dne 10.9.2004 kot tudi sodba sodišča izrecno sklicujeta tudi na spremenjeni določbi 15. in 33. člena ZPIZ-1, ki sta se pričeli uporabljati 1.1.2002 z uveljavitvijo novele ZPIZ-1C (Ur. l. RS, št. 109/01). Na tej pravni podlagi je bil pravilno ugotovljen status zavarovanca obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja tudi za obdobje od 1.1.2002 dalje, zato so pritožbene navedbe o neupoštevanju te pravne podlage s strani sodišča, pred tem pa tudi s strani toženca, neutemeljene.

Ker tožnik s pritožbo ni uspel, je pritožbeno sodišče v skladu s 1. odstavkom 154. člena v povezavi s 1. odst. 165. člena ZPP odločilo, da sam krije stroške pritožbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.