VDSS sodba Psp 558/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-12-02

predčasna pokojnina - bivši vojaški zavarovanci

Tožnik je bil z 31. 8. 1991 razrešen aktivne vojaške službe v JLA, zavod za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev pa mu je priznal pravico do predčasne starostne pokojnine. Tožnik torej ne izpolnjuje pogoja, določenega v ZPIZVZ-A za priznanje in izplačilo pokojnine za nazaj, saj so upravičenci po navedeni določbi državljani Republike Slovenije, ki jim je 18. 10. 1991 manjkalo največ 5 let starosti ali pokojninske dobe za izpolnitev pogojev za pridobitev pravice do pokojnine po vojaških predpisih. Tega pogoja tožnik ne izpolnjuje, ker je 18. 10. 1991 izpolnjeval tako starostni pogoj kot pogoj pokojninske dobe, na ta dan je bil že uživalec pokojnine. Pri tem ni pomembno, ali in koliko časa je tožnik priznano predčasno starostno pokojnino nato pri nosilcu pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev nekdanje SFRJ tudi dejansko užival.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov zahtevek, da se odpravita odločbi tožene stranke št. ... z dne 8. 3. 2007 in št. ... z dne 16. 1. 2008 in da se tožniku prizna pravica do pokojnine za čas od 1. 9. 1991 do 31. 12. 1993 ter pravica do razlike v pokojnini za čas od 1. 1. 1994 do 16. 11. 1999.

Zoper sodbo se je zaradi zmotne uporabe materialnega prava pritožil tožnik in predlagal, da jo sodišče druge stopnje spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi. Navedel je, da je prvostopenjsko sodišče zahtevek zavrnilo po ugotovitvi, da tožnik ne izpolnjuje pogojev iz 4. odstavka 2. člena Zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Bistveno vprašanje v socialnem sporu je, ali je tožnik upravičenec po 4. alineji 1. odstavka 2. člena omenjenega zakona. Tožena stranka je tožniku šele z odločbo z dne 26. 7. 2000 priznala pravico do vojaške pokojnine od 17. 11. 1999 dalje. Pogoje za priznanje pravice je tožnik izpolnjeval ves čas od uveljavitve Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin, tega pa ni mogel dokazati. Naknadno je dokazal, da je imel vsa leta stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. Omenjeni odlok je bil nadomeščen z  Zakonom o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, ki je v 24. členu določil, da se v postopkih, začetih pred uveljavitvijo zakona uporabljajo dotedanji predpisi, v 28. členu pa je bilo določeno, da z uveljavitvijo zakona 18. 7. 1998 preneha veljati Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Razlika in nezakonitost je, da se za izplačilo akontacij po Odloku ne zahteva enakih pogojev, kot jih določa ZPIZVZ. Dejansko gre za nadaljevanje postopka, na podlagi katerega bi tožnik moral pridobiti pravico do izplačevanja akontacije že po omenjenem Odloku. Izpodbijana sodba se neutemeljeno opira na ZPIZVZ, namesto na Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Sodišče ni ugotavljalo ali tožnik izpolnjuje pogoje po Odloku. Zaradi zavlačevanja pri odločanju o njegovi zahtevi je zanj ugodnejši Odlok prenehal veljati in je zato tudi prikrajšan pri pokojnini.

Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi izpodbijane sodbe ugotovilo, da tožnik dne 18. 10. 1991 ni dopolnil zadostne starosti, da bi lahko uveljavil pravico do pokojnine na podlagi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur. l. RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98). Takšno ugotavljanje ni bilo potrebno niti pravilno, omenjenega dne ZPIZ še ni veljal (veljati je pričel 1.4.1992), tudi sicer pa tožnik uveljavlja pravico do predčasne pokojnine oz. pokojnine po Zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev (ZPIZVZ, Ur. l. RS, št. 49/98 s spremembami). Pravilno pa je ugotovilo, da tožnik ne izpolnjuje pogojev po 4. odstavku 2. člena v zvezi z 2. odstavkom 15. člena ZPIZVZ.

Tožnikova zahteva, da se mu prizna pravica do akontacije vojaške pokojnine, ki jo je 31. 1. 1992 vložil na podlagi Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Ur. l. RS, št. 4/92) je bila, kot izhaja iz listin v upravnem spisu, z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji opr. št. Sp 163/93 z dne 13. 4. 1994, pravnomočno zavrnjena.

Na podlagi ponovne zahteve, vložene pri toženi stranki 22. 11. 1999, h kateri je priložil odločbo o sprejemu v državljanstvo Republike Slovenije po 40. členu Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (ZDRS, Ur. l. RS, št. 1/91-I, 30/91-I, 38/92, 13/94 in 96/02), je tožena stranka z odločbo št. ... z dne 26. 7. 2000 tožniku od dneva sprejema v državljanstvo Republike Slovenije 17. 11. 1999 priznala pravico do predčasne pokojnine po ZPIZVZ. Zahtevo za izplačilo pokojnine za nazaj od 1. 9. 1991 dalje do 16. 11. 1999 pa je  z odločbo št. ... z dne 14. 5. 2002, potrjeno z dokončno odločbo št. ... z dne  4. 2. 2003 zavrnila. Enaki zavrnilni odločbi je tožena stranka izdala v ponovljenem postopku. Gre za odločitev prve stopnje št.... z dne 8. 3. 2007, potrjeno z dokončno odločbo opr. št. ... z dne 16. 1. 2008, ki se presojata v tem socialnem sporu.

Zakonitost posamičnega upravnega akta se presoja po predpisih, veljavnih v času, ko je bil izdan. Samo izjemoma je mogoče uporabiti predpis, ki je nehal veljati pred izdajo odločbe prve stopnje, če je pravno razmerje nastalo pred uveljavitvijo novega predpisa in se izda ugotovitvena odločba, nov predpis pa ne določa, da se mora tudi takšno pravno razmerje obravnavati po novem postopku. Za presojo tožnikovih zahtev, vloženih 22. 11. 1999 in 28. 3. 2002, je tožena stranka pravilno upoštevala ZPIZVZ. Po določbi 24. člena se predpisi, ki so veljali do uveljavitve ZPIZVZ, v postopkih za uveljavitev pravice do akontacije vojaške pokojnine uporabljajo le, če so bili ti postopki začeti pred uveljavitvijo ZPIZVZ. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev (ZPIZVZ-A, Ur. l. RS, št. 118/2006) v 1. členu določa, da se upravičencu, ki je pridobil državljanstvo po 40. členu ZDRS na njegovo zahtevo starostna, predčasna, invalidska oz. vdovska ali družinska pokojnina, za katero je izpolnil pogoje iz 4. odstavka 2. člena ZPIZVZ, prizna in izplača za nazaj, od dneva izpolnitve pogojev, če ni bil zavarovan oz. od prvega dne naslednjega meseca po prenehanju aktivne vojaške službe oz. zavarovanja pri zavodu, vendar največ od 18. oktobra 1991 dalje.

Listine v upravnem spisu dokazujejo, da je bil tožnik s sklepom komandanta vojaške pošte št. ... z dne 9. 8. 1991 z 31. avgustom 1991 razrešen aktivne vojaške službe v JLA, zavod za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev pa mu je z odločbo št. ... z dne 25. 9. 1991 od 1. 9. 1991 priznal pravico do predčasne starostne pokojnine. Tožnik torej ne izpolnjuje pogoja, določenega v ZPIZVZ-A, ker za starostno oz. predčasno pokojnino tudi ni izpolnil pogoja iz 4. odstavka 2. člena ZPIZVZ. Upravičenci po navedeni določbi so državljani Republike Slovenije, ki jim je 18. oktobra 1991 manjkalo največ 5 let starosti ali pokojninske dobe za izpolnitev pogojev za pridobitev pravice do pokojnine po vojaških predpisih. Tega pogoja pa tožnik ne izpolnjuje, ker je 18. oktobra 1991 izpolnjeval tako starostni pogoj kot pogoj pokojninske dobe, saj mu je bila pravica do predčasne pokojnine priznana že od 1. 9. 1991, na kritični datum 18. 10. 1991 je bil torej uživalec pravice in ga zato ni mogoče uvrstiti med upravičence, na katere se nanaša določba dopolnjenega 15. člena ZPIZVZ. Ni pomembno, ali in koliko časa je tožnik priznano predčasno starostno pokojnino nato pri nosilcu pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev nekdanje SFRJ tudi dejansko užival.

Tožena stranka je neutemeljeno zahtevo za priznanje pravice in izplačilo pokojnine za nazaj od 1. 9. 1991 utemeljeno zavrnila, prvostopenjsko sodišče pa z izpodbijano sodbo takšno odločitev zakonito potrdilo. Neutemeljeno pritožbo je zato sodišče druge stopnje na podlagi 353. člena ZPP zavrnilo.

(1) Vilko Androjna in Erik Kerševan: Upravno procesno pravo, GV založba, Ljubljana 2006, str. 512, 513.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.