VDSS sodba Pdp 42/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-07-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov - kriteriji za izbiro presežnih delavcev - kriterij delovne uspešnosti - kriterij zdravstvenega stanja

Ker tožena stranka pri izbiri tožnice kot presežne delavke ni pravilno uporabila kriterija delovne uspešnosti (ker je o dodatnih znanjih sklepala le na podlagi naziva delovnega mesta in ni ugotavljala, kaj je tožnica dejansko delala in katere operacije v delovnem procesu je obvladala) in  kriterija zdravstvenega stanja (ker ni upoštevala bolezni tožnice), redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ni zakonita.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (prvi odstavek izreka) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 10. 3. 2009 nezakonita in da delovno razmerje med strankama ni prenehalo (prvi odstavek). Tožbeni zahtevek je v delu, ki se nanaša na poziv tožnice nazaj na delo in priznanje vseh pravic iz dela, vključno z izplačilom mesečne plače v bruto znesku 468,48 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, obračunom in izplačilom vseh davkov in prispevkov ter vpisom delovne dobe v delovno knjižico, zavrnilo (drugi odstavek izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti njene stroške postopka v višini 853,08 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo po poteku 15-dnevnega izpolnitvenega roka.

Zoper navedeno sodbo, smiselno zoper njen ugodilni del in odločitev o stroških postopka, se pritožuje tožena stranka. V pritožbi povzema navedbe iz odgovora na tožbo in dodatno navaja, da tožnica na dan sprejema programa razreševanja presežnih delavcev ni bila v bolniškem staležu niti ni bila tožena stranka informirana o kakršni koli spremembi tožničinega zdravstvenega stanja. Upoštevala je odločbe pristojnega organa, ki so se spreminjale. Tožnica v telefonskem pogovoru ni nikoli razkrila narave svoje bolezni, čeprav jo je tožena stranka spraševala o njenem stanju. Tožnica ima samo znanje na delovnem mestu montaža termostata 4330 in nikoli ni imela pogodbe o zaposlitvi z nazivom vodje linije. Žigosanje pokrova je sestavni del delovnega mesta montaže termostata, ki se opravlja brez prisotnosti delavca. V obrazložitvi se sodišče prve stopnje sklicuje na delavki V. in U., ki jima je delovno razmerje prenehalo z iztekom pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Direktor tožene stranke pozna celotno proizvodnjo v podrobnostih in način opravljanja del na posameznih delovnih mestih. Našteva, kaj zajema celotni proizvodni program in število proizvodnih družin ter navaja, da je priča G. opravljala delo medfazne kontrolorke v dopoldanski izmeni in ni imela vpogleda v znanje posameznih delavcev, niti ni bila pristojna za organizacijo in sistem vodenja proizvodnje. Delovna mesta predpisujejo tehnološki in posledično izdelavni postopki. Dokumenta o izdelavnem postopku sodišče prve stopnje ni upoštevalo. Priča D. obvlada več znanj kot tožnica, med ostalim tudi delo varjenje pletenice in nosilca gibljivega kontakta, kar je glede na naziv zahtevno delo. Tožnica je v zadnjih dveh letih znala in obvladala le eno sedmino delovnega mesta 4330. Podjetje je v celoti vezano na zunanja naročila in mora imeti ob zmanjšanem obsegu proizvodnje na razpolago usposobljene in kvalitetne delavce. Ker ima tožnica v proizvodnji premalo znanj, ni mogla obdržati zaposlitve. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sodbo sodišča prve stopnje razveljavi in po izvedbi dokazov zavrne tožbeni zahtevek.

Tožnica je zoper pritožbo tožene stranke vložila odgovor, v katerem prereka navedbe tožene stranke in vztraja, da je odločitev sodišča v ugodilnem delu pravilna in zakonita. Uveljavljala je povrnitev stroškov odgovora na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in spremembe) preizkusilo izpodbijani (ugodilni) del sodbe v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Na podlagi izvedenega preizkusa je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in tudi ne tistih, ki jih v pritožbi zatrjuje tožena stranka. Popolno in pravilno je ugotovilo dejansko stanje, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna in zakonita.

Tožnici je bila odpovedana pogodba o zaposlitvi v okviru odpovedi večjemu številu delavcev iz poslovnih razlogov, ki jo urejajo 96. do 102. člen Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 s spremembami). Ob ugotovitvi, da je tožena stranka dokazala obstoj poslovnega razloga, zaradi katerega je bila prisiljena zmanjšati število delavcev in da je postopala v skladu z določbami 96., 97., 98., 99. in 101. člena ZDR, je sodišče v nadaljevanju ugotavljalo, ali so bili kriteriji za izbiro presežnih delavcev glede izbire tožnice in odpovedi njene pogodbe o zaposlitvi pravilno uporabljeni. Ugotovilo je, da je tožena stranka uporabljala kriterije za izbiro presežnih delavcev, določene v 100. členu ZDR, med drugimi tudi kriterija delovne uspešnosti in zdravstvenega stanja delavca. V okviru kriterija delovne uspešnosti so se upoštevala merila dodatnih znanj operacij v proizvodnji, delovno samostojnost in zanesljivost. Sodišče prve stopnje je na podlagi izpovedi priče D. ugotovilo, da je tožnica montirala termostate na celotni liniji 13 in na tej liniji žigosala pokrove, opravljalo ročno montažo na liniji 13, lepila diastate na liniji 11, in opravljala dela, ki jih sicer opravlja vodja linije v popoldanski izmeni. Njeno pričanje je dodatno potrdila priča G., ki je ugotovila, da je bila tožnica povprečno zanesljiva, povprečno usposobljena za delo na treh linijah in v obsegu svoje usposobljenosti samostojna delavka. Pojasnila je, da poznavanje dela vodje linije spada med dodatna znanja, ker jih imajo samo delovodje, vzdrževalec in nastavljalec. Na podlagi njunih izpovedi je sodišče prve stopnje utemeljeno zaključilo, da tožnica po kriteriju delovne uspešnosti ni bila ocenjena pravilno, na pridobljena dodatna znanja delavke pa ni mogoče sklepati le na podlagi naziva delovnega mesta iz pogodbe o zaposlitvi, temveč je potrebno upoštevati, kaj je tožnica dejansko delala in katere operacije v delovnem procesu je obvladovala, o čemer sta skladno izpovedali priči G. in D. Za oceno delovne uspešnosti tudi ni pomembno, da je D. med drugim opravljala delo varjenje pletenice, ker tožnica ni bila primerjana samo z njo, temveč tudi z drugimi delavci (od skupnega števila 92 zaposlenih). Glede na navedeno pritožbeno sodišče sprejema dokazno oceno o nepravilnem ocenjevanju tožnice po kriteriju delovne uspešnosti, ki temelji na izpovedih prič D. in G., sodišče prve stopnje pa je navedlo tudi prepričljive razloge, zaradi katerih ni sledilo izpovedi direktorja. Pritožbene navedbe v zvezi z nepoznavanjem proizvodnih procesov s strani zaslišanih prič so tako neutemeljene. Enako velja za pritožbeno sklicevanje, da delovna mesta določajo izdelavni postopki, saj iz priloženega dokumenta izdelavni postopek (B9) ni razvidno, katere delovne operacije so se izvajale na delovnem mestu 4330 v okviru proizvodnega programa T 55.13.

Nadalje pritožbeno sodišče pritrjuje zaključku sodišča prve stopnje, da pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožena stranka ni pravilno upoštevala tožničinega zdravstvenega stanja. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila tožnica od 8. 1. 2009 upravičeno odsotna z dela, kar izhaja iz potrdila o upravičeno zadržanosti z dela (B3). V času zdravljenja so pri tožnici diagnosticirali epilepsijo. Zaradi bolezni je bila tožnica odsotna z dela od 8. 1. 2009 do vročitve odpovedi, narave svoje bolezni pa direktorju ni pojasnila, ker je računala, da se bo o njej pozanimal pri izbrani zdravnici. Iz izpovedi direktorja izhaja, da je že 8. 1. 2009 vedel, da je tožnica v bolniškem staležu. Pritožbeno sodišče je v zadevi opr. št. Pdp 1278/2006 z dne 7. 6. 2007 že zavzelo stališče, da je za presojo zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi presežnemu delavcu odločilno stanje na dan, ko je odpoved podana. Za presojo zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi je torej pomembno zdravstveno stanje tožnice v času odpovedi pogodbe o zaposlitvi, zato bi tožena stranka pri izbiri tožnice kot presežne delavke morala upoštevati tožničino bolezen. Tožena stranka se sicer sklicuje na to, da za naravo tožničine bolezni ni vedela, ker ji tožnica tega ni sporočila, vendar tožnica ni vedela, da bo tožena stranka pri izbiri presežnih delavcev uporabila tudi kriterij zdravstvenega stanja. Razen tega je v skladu s prvim odstavkom 82. člena ZDR tožena stranka tista, ki mora sodišču predložiti ustrezne dokaze in dokazati, da odpoved temelji na podlagi pri njej pravilno vrednotenih kriterijev, zato bi morala tožena stranka poskrbeti, da se je v času odpovedi pogodbe o zaposlitvi ustrezno upoštevalo takratno tožničino zdravstveno stanje. Ker glede na izvedeni dokazni postopek v tožničinem primeru tožena stranka ni pravilno uporabila kriterijev delovne uspešnosti in zdravstvenega stanja, je ravnala v nasprotju z določbo 1. odstavka 82. člena ZDR in ni uspela dokazati, da je glede tožnice obstajal utemeljen poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz 1. alineje prvega odstavka 88. člena ZDR. Redna odpoved iz poslovnih razlogov je tako nezakonita, medtem ko na ostale pritožbene navedbe toženke pritožbeno sodišče ne odgovarja, ker za odločitev v predmetni zadevi niso odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP).

Ker niso podani razlogi, uveljavljani s pritožbo in tudi ne razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožene stranke zavrniti kot neutemeljeno in v izpodbijanem (ugodilnem) delu potrditi sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Navedbe v odgovoru na pritožbo tožnice niso pripomogle k razrešitvi zadeve, zato slednja sama nosi svoje stroške odgovora na pritožbo (prvi odstavek 165. člena ZPP v povezavi s 155. členom ZPP).

ZDR člen 82, 82/1, 88, 88/1, 88/1-1, 96, 100.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.