VDSS sodba Pdp 697/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-02-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog

Redna odpoved pogodbe o zaposlitvi je zakonita, ker je tožena stranka dokazala obstoj resnega in utemeljenega poslovnega (organizacijskega) razloga za odpoved, to je, da osnovna šola njene telovadnice ni več uporabljala in da se je spremenil način kurjave, zaradi česar je postalo delo hišnika, ki ga je po pogodbi o zaposlitvi opravljal tožnik, nepotrebno.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi (iz poslovnega razloga) z dne 25.8.2006 in za ugotovitev, da tožniku na podlagi te redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi delovno razmerje ni prenehalo, zaradi česar ga je dolžna tožena stranka sprejeti nazaj na delo in mu izplačati neizplačane plače (pravilno: nadomestila plače) za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamezne plače (neto nadomestila plače) do plačila (I. točka izreka). Odločilo je, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

Zoper zavrnilni del navedene sodbe (I. točka izreka) se je iz pritožbenih razlogov bistvene kršitve določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava pritožil tožnik. Pritožbenemu sodišču je predlagal, da izpodbijani del sodbe spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, oziroma ga razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi je navedel, da v obrazložitvi sodbe niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, saj sodišče prve stopnje številnih očitanih kršitev v postopku redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga (tožena stranka tožnika o nameravani odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ni pisno obvestila, v odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni določena odpravnina, niti nista navedena odpovedni rok in pravni pouk, tožniku ni bila dana možnost izreči se o nameravani odpovedi ter ni bilo obvestila sindikatu) ni presojalo. Vse navedene kršitve so takšne narave, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki jo je tožniku podala tožena stranka, nezakonita. Iz odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni razvidno, ali je bila podana zaradi nepotrebnosti dela hišnika ali zato, ker za delo hišnika tožena stranka ni imela zagotovljenih sredstev s strani Mestne občine .... To, da hišnika ne bo potrebovala, je tožena stranka vedela že vrsto let pred reintegracijo tožnika na podlagi pravnomočne sodbe, saj je bližnja osnovna šola pridobila lastno telovadnico in se je v telovadnici, v kateri je delal tožnik, zmanjšala potreba po njegovemu delu. Tako je bil odveč poskus pridobiti sredstva za njegovo plačo s strani občine. Tožena stranka je imela tudi druge prihodke iz naslova donacij in članarin, o čemer sta izpovedali priči A.Š. in A.K. Do njunih izpovedb se sodišče prve stopnje ni opredelilo, kljub temu, da so bila povezana z odločilnim dejstvom glede zagotavljanja sredstev za delo tožene stranke (in tožnikove plače). Če bi kljub temu štelo, da prenehanje financiranja tožnikove plače predstavlja poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi, je rok za podajo odpovedi začel teči 3.7.2006, ko je tožena stranka dopis Mestne občine ... prejela. Teka roka ni mogla podaljšati tako, da je o potrebnosti tožnikovega dela 25.8.2006 odločal izvršilni odbor društva. Dejstva, da je v vmesnem času do tega dne poizkušala najti možnost prehoda tožnika k drugemu delodajalcu, v sodnem postopku ni dokazala. Takšna dolžnost je določena le v okviru delodajalca (tožene stranke), pri čemer ni dvoma, da tožena stranka za tožnika drugega delovnega mesta ni imela, saj je bil edini zaposleni. Poleg tega, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo pri presoji pravočasnosti odpovedi, je zagrešilo bistveno kršitev določb postopka, saj je zaslišalo le zakonitega zastopnika tožene stranke, ne pa tožnika.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (I. točka izreka) v mejah razlogov, ki jih je uveljavljal tožnik v pritožbi, pri tem pa je skladno z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02, 2/04 in 52/07) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Sodišče prve stopnje ni zagrešilo niti tistih absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, niti tistih absolutnih in relativnih bistvenih kršitev, na katere se sklicuje pritožba. Še zlasti neutemeljena je pritožbena navedba, da sodišče prve stopnje ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih. Zgolj zaradi tega, ker se v obrazložitvi sodbe sodišče ni opredelilo do vseh tožnikovih navedb, še ni podana absolutno bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Izpodbijana sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo mogoče preizkusiti, nima, saj je ustrezno obrazložena in vsebuje jasne razloge o vseh odločilnih dejstvih.

Prav tako neutemeljena je pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje zagrešilo kršitev določb postopka, ki je vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe, ker ni zaslišalo tožnika. Zavrnitev posameznega dokaznega predloga namreč sploh ne more predstavljati relativno bistvene kršitve določb postopka iz 1. odstavka 339. člena ZPP, lahko edino povzroči nepopolno oziroma nepravilno ugotovitev dejanskega stanja. Ker pa je po oceni pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje v obravnavanem primeru ugotovilo vsa odločilna dejstva, ki so bila potrebna za materialnopravno presojo tožbenega zahtevka, tudi ta uveljavljani pritožbeni razlog ni podan. Do tega se sodišče prve stopnje sicer v obrazložitvi izpodbijane sodbe ni posebej opredelilo, kar pa je pravilno, saj dejstva, ki bi se ugotovila z  zaslišanjem tožnika (glede sredstev tožene stranke, iz katerih bi se lahko financirala njegova plača), niso odločilnega pomena.

Sodišče prve stopnje je na podlagi preostalih izvedenih dokazov popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje ter na ustrezni materialnopravni podlagi utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 25.8.2006, reintegracijo v delovno razmerje pri toženi stranki ter reparacijo za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja. Glede na določbo 2. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/02) v povezavi s 1. odstavkom 82. člena ZDR je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je tožena stranka dokazala obstoj resnega in utemeljenega poslovnega razloga, ki je onemogočal nadaljevanje delovnega razmerja tožnika. Poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi je definiran v 1. alinei 1. odstavka 88. člena ZDR kot prenehanje potreb po opravljanju določenega dela, pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, zaradi ekonomskih, organizacijskih, strukturnih in podobnih razlogov na strani delodajalca. V konkretnem primeru je šlo predvsem za organizacijski (in delno ekonomski) razlog: ker ... šola R. ni več uporabljala telovadnice tožene stranke, ter zaradi spremembe načina kurjave, je postalo delo hišnika, ki ga je opravljal tožnik (čiščenje in ogrevanje telovadnice), nepotrebno. Poleg tega tožena stranka tudi ni razpolagala s posebnimi sredstvi za zagotavljanje njegove plače ter ni našla možnosti, da bi tožniku zagotovila drugo ustrezno delo ali prevzem s strani drugega delodajalca. Na podlagi vseh teh razlogov je na seji izvršilnega odbora sprejela sklep, da se njegovo delovno mesto ukine.

Redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 25.8.2006 je tožena stranka podala pravočasno, torej znotraj tridesetdnevnega subjektivnega in šestmesečnega objektivnega roka iz 5. odstavka 88. člena ZDR, kot je pravilno zaključilo sodišče prve stopnje. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da bi bilo potrebno kot trenutek, ko se je tožena stranka seznanila z odpovednim razlogom, šteti dan prejema dopisa Zavoda za šport Mestne občine ... z dne 3.7.2006, s katerim ji sporoča, da ne more zagotavljati sredstev za financiranje hišnika. Tožena stranka se je z vsemi okoliščinami, da je tožnikovo delo postalo nepotrebno, dokončno seznanila šele na seji izvršilnega odbora društva dne 25.8.2006, na kateri je bila sprejeta odločitev, da se njegovo delovno mesto hišnika ukine. Ker je redno odpoved pogodbe o zaposlitvi podala istega dne, kot je potekala seja izvršilnega odbora, ni prekoračila zakonsko določenega roka in so pritožbene navedbe o zamudi prekluzivnega roka neutemeljene. Protispisne pa so navedbe, da pred tem ni preverila, ali bi lahko prišlo do spremembe tožnikovega delodajalca, saj sta o tem izpovedala zakoniti zastopnik tožene stranke M.K. in priča Z.Š. Tega sicer ni bila dolžna storiti, saj je takšna obveznost po določbi 3. odstavka 88. člena ZDR predvidena le glede zaposlitve delavca pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih pri istem delodajalcu, ta določba pa tožene stranke kot majhnega delodajalca niti ni zavezovala – 4. odstavek istega člena ZDR.

Prav tako tožena stranka ni ravnala v nasprotju z 2. odstavkom 86. člena ZDR, ki določa, da mora delodajalec v redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi navesti odpovedni razlog in ga pisno obrazložiti ter delavca opozoriti na pravno varstvo in njegove pravice iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, kot neutemeljeno očita pritožba. Res je sicer, da „odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi spremenjenih okoliščin in nemožnosti sofinanciranja“ z dne 25.8.2006 ni obrazložena (vsebuje le pouk glede uveljavljanja pravic pri Zavodu za zaposlovanje), vendar je tožnik istočasno prejel dopis z naslovom „odpoved delovnega razmerja (ZDR, 88. člen – iz poslovnih razlogov)“, v katerem je tožena stranka navedla odpovedni razlog in ga zadostno obrazložila. Zgolj zaradi tega, ker je tožniku izdala dve ločeni listini in ker ga ni poučila o pravici do sodnega varstva, pa redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ni nezakonita, kot je pravilno zaključilo tudi sodišče prve stopnje.

Redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tudi ni nezakonita zgolj zaradi tega, ker tožena stranka ni izpolnila dolžnosti predhodnega obveščanja tožnika o svoji nameri skladno z določbo 3. odstavka 83. člena ZDR. Predhodno obvestilo o nameravani redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne more imeti neposrednega učinka na samo redno odpoved, saj je eventualno zadržanje redne odpovedi po določbi 1. odstavka 85. člena ZDR predvideno le za primere redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga in iz razloga nesposobnosti (če sindikat odpovedi pogodbe o zaposlitvi pisno nasprotuje). Iz istega razloga na zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne vpliva dejstvo, da tožena stranka ni obvestila sindikata (česar tožnik niti ni zahteval), kot je določeno v 1. odstavku 84. člena ZDR.

Ker tako niso bili podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in po določbi 353. člena ZPP potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi 1. odstavka 165. člena ZPP v povezavi s 1. odstavkom 154. člena ZPP. Pritožbeno sodišče je sklenilo, da tožnik sam krije svoje pritožbene stroške, ker s pritožbo ni uspel.

ZDR člen 82, 82/1, 88, 88/1, 88/1-1, 88/2, 88/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.