VDSS sodba Pdp 739/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-07-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - utemeljen razlog - poslovni razlog - razlog invalidnosti - komisija za ugotavljanje podlag za odpoved pogodbe o zaposlitvi

Razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi ni v tem, da bi zaradi ekonomskih razlogov prenehala potreba po tožnikovem delu, ampak v tem, da mu tožena stranka kot invalidu III. kategorije invalidnosti ni mogla zagotoviti zaposlitve na drugem ustreznem delovnem mestu. Utemeljenost tega razloga za odpoved je ugotovila pristojna komisija, tako da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi zakonita, kljub temu da tožena stranka ni dokazovala (niti dokazala) obstoja poslovnega razloga.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožnikov zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ki jo je tožena stranka tožniku podala 17. 8. 2009 in za njeno razveljavitev ter za ugotovitev, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo. Zavrnilo je tudi zahtevek, da se toženi stranki naloži, da tožnika s 5. 10. 2009 pozove nazaj na delovno mesto obdelovalca kovin v livarni in mu od tega datuma dalje do vrnitve nazaj na delovno mesto vpiše delovno dobo v delovno knjižico ter mu za ves čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja obračuna nadomestilo plače, izplača davke in prispevke na mesečni neto znesek nadomestila, tega pa izplača tožniku vključno z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 18. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila. Zavrnilo je tudi zahtevek za povrnitev stroškov postopka. S sklepom, ki pa ni pod pritožbo, je odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka.

Zoper takšno sodbo tožnik uveljavlja pritožbena razloga nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je bilo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno v tistem delu, ko sodišče prve stopnje ugotavlja, da je bilo z novo sistemizacijo predvideno zmanjšanje števila zaposlenih na delovnem mestu obdelovalca kovin, na katerem je bil zaposlen tožnik. Iz sistemizacije delovnih mest, ki nosi datum 1. 3. 2009 je razvidno, da se v PE ..., kjer je bil zaposlen tožnik, število delavcev ni spremenilo niti v celotni proizvodnji (86 dejansko in planirano zaposlenih), niti na delovnem mestu obdelovalca kovin v livarni (18 dejansko in planirano zaposlenih). To posledično pomeni, da ni bil podan utemeljen poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi znižanja števila zaposlenih v proizvodnji oziroma na tožnikovem delovnem mestu. Zmotno je stališče sodišča prve stopnje, da je šestmesečni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga začel teči od dneva izdaje mnenja Komisije za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Utemeljen razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov nastane takrat, ko delodajalec delavcu ne more več zagotoviti dela. Komisija nato samo preverja, če so razlogi, ki jih navaja delodajalec, utemeljeni glede na zdravstveno stanje delavca. Odločanje komisije pomeni odločanje o primernosti (pravilnosti) odpovedi, kar pomeni, da morajo biti utemeljeni razlogi za odpoved podani, še preden se lahko o tem odloča. Če za tožnika že od maja 2008 dalje ni bilo mogoče najti dela, ki bi ustrezalo njegovi preostali delovni zmožnosti, potem je že takrat nastopil poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka drugega ustreznega dela tožniku ni mogla zagotoviti že ob njegovi vrnitvi nazaj na delo po zaključenem bolniškem staležu v maju 2008, kar pomeni, da je že takrat bila seznanjena z razlogom za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Ta razlog je tako nastal z dnem, ko je bil tožnik napoten na čakanje, zato se je 6-mesečni rok iz 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002, 103/2007) iztekel najkasneje 23. 11. 2009. Glede na vse navedeno je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi podana prepozno. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku.

Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo navedla, da je bil tožnik z odločbo ZPIZ z dne 1. 4. 2008 uvrščen v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni. Tožena stranka tožniku ni mogla zagotoviti ustreznega dela, zato ga je s 26. 5. 2008 napotila na čakanje na delo in sicer vse, dokler se ne najde njegovemu zdravstvenemu stanju primerno delovno mesto, kar je zakonska obveznost tožene stranke. Zaradi gospodarske recesije se je obseg proizvodnje pri toženi stranki od avgusta 2008 do marca 2009 zmanjšal za 40 %, tožena stranka pa se je drastičnemu zmanjšanju obsega naročil prilagodila tudi tako, da je spremenila mikroorganiziranost oziroma sistemizacijo delovnih mest in posledično zmanjšala število zaposlenih, še posebej na lažjih delovnih mestih v režijskih službah, kot so na primer vratarstvo, recepcija in skladišče. To so najlažja delovna mesta pri toženi stranki, ki bi lahko bila primerna za delo osebe z zdravstvenimi omejitvami. Niso relevantne pritožbene navedbe o tem, da se ni zmanjšalo število izvrševalcev na delovnem mestu obdelovalca kovina v livarni. Tožnik zaradi zdravstvenih omejitev na tem delovnem mestu ni mogel več delati. Relevantno pa je, da se je s spremembo sistemizacije zmanjšalo število izvrševalcev na „lažjih delovnih mestih“, kar je povzročilo, da za tožnika kljub velikim prizadevanjem ni bilo možno zagotoviti ustreznega dela. Nesporno je, da tožnik zaradi priznanja invalidnosti, ni bil več zmožen opravljati dela na delovnem mestu, na katerega je bil razporejen, prav tako pa zaradi zdravstvenih omejitev ni bil zmožen opravljati dela na drugih delovnih mestih v proizvodnji. To pomeni, da je bil podan utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposliti zaradi nezmožnosti prerazporeditve tožnika na druga lažja delovna mesta v režijskih službah. S spremembo sistemizacije dne 1. 3. 2009 je bilo dokončno ugotovljeno, da tožena stranka tožniku ne more zagotoviti drugega ustreznega dela, zato je dne 14. 4. 2009 tožnika obvestila o nameravani odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi znižanja obsega naročil in posledično nezmožnosti prerazporeditve na drugo ustrezno delovno mesto. Tožena stranka je dne 23. 4. 2009 v skladu s 103. členom Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur. l. RS, št. 106/1999 s spremembami) komisiji za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi pri Ministrstvu za delo, družino in socialnega zadeve predlagala, da ugotovi podlago za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku. Komisija je 29. 7. 2009 podala mnenje, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi brez ponudbe nove pogodbe. To mnenje je tožena stranka prejela 5. 8. 2009 in na njegovi podlagi 21. 8. 2009 tožniku vročila odpoved pogodbe o zaposlitvi. Stališče tožnika, da je šestmesečni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi začel teči od dneva čakanja na delo doma, je brez pravne podlage. Iz sodbe Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 143/2008 izhaja, da je za začetek teka tako subjektivnega kot objektivnega roka za odpoved pogodbe o zaposlitvi odločilen datum, ko je delodajalec od pristojne komisije prejel mnenje, v katerem ta skladno z določbo 103. člena ZPIZ-1 ugotovi obstoj oziroma utemeljenost odpovednega razloga. Tožena stranka predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999, 96/2002, 2/2004, 52/2007, 45/2008) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Za pravilno odločitev v tem sporu ni bistveno, ali je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, da je pri toženi stranki prišlo do zmanjšanja števila izvajalcev na delovnem mestu obdelovalca kovin. Navedeno ne more biti odločilno dejstvo v tem sporu, saj tožnik kot invalid III. kategorije ni več sposoben za opravljanje tega dela. Tožniku pogodba o zaposlitvi ni bila odpovedana, ker bi prenehala potreb po njegovem delu na delovnem mestu obdelovalca kovin v livarni, temveč zaradi tega, ker tožnik zaradi invalidnosti ni več zmožen opravljati tega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi, obenem pa tožena stranka nima možnosti, da bi mu zagotovila drugo zaposlitev v skladu z omejitvami iz odločbe o razvrstitvi v III. kategorijo invalidnosti zaradi posledic bolezni.

Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva, ta pa so naslednja:

- tožnik je bil z odločbo ZPIZ z dne 1. 4. 2008 razvrščen v III. kategorijo invalidnosti s 	pravico do premestitve na drugo delovno mesto z ročnim premeščanjem bremen do 10 kg, 	brez dolgotrajnih in pogostih fleksijsko rotacijskih obremenitev hrbtenice, s polnim 	delovnim časom od 8. 10. 2007 dalje,

- tožena stranka tožniku ni mogla zagotoviti delovnega mesta, ki bi ustrezalo tem omejitvam, zato ga je po izteku bolniškega staleža in letnega dopusta s 26. 5. 2008 napotila na čakanje na delo,

- komisija za ugotavljanje podlag za odpoved pogodbe o zaposlitvi je 29. 7. 2009 podala mnenje, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da zato obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi brez ponudbe nove,

- tožena stranka je odločitev o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi sprejela 17. 8. 2009,	tožnik pa jo je prejel 21. 8. 2009.

Na tako ugotovljeno dejansko stanje je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da je tožena stranka tožniku zakonito in v roku podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Gre za odpoved na podlagi določbe prvega odstavka 116. člena ZDR. V skladu s to določbo delodajalec lahko odpove pogodbo o zaposlitvi invalidu zaradi nezmožnosti za opravljanje dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi invalidnosti in v primeru poslovnega razloga v primerih in pod pogoji, določenimi s predpisi, ki urejajo pokojninsko in invalidsko zavarovanje, oziroma s predpisi, ki urejajo zaposlitveno rehabilitacijo in zaposlovanje invalidov. Te primere in pogoje določata Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 109/2006) in Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov (ZZRZI-UPB2, Ur. l. RS, št. 16/2007).   Tako 1. odstavek 102 člena ZPIZ-1 določa, da zavarovancu, kateremu so z dokončno odločbo priznane pravice na podlagi invalidnosti II. ali III. kategorije in ima sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, delodajalec lahko odpove pogodbo o zaposlitvi brez ponudbe nove pogodbe v skladu s predpisi o delovnih razmerjih le v primeru, če mu zaradi ugotovljene invalidnosti II. ali III. kategorije ali iz poslovnega razloga utemeljeno ne more zagotoviti pravice do premestitve na drugo delovno mesto brez ali po končani poklicni rehabilitaciji oziroma pravice do dela s krajšim delovnim časom od polnega. Četrti odstavek 40. člena ZZRZI-UPB2 pa določa, da o tem, ali delodajalec invalidu utemeljeno ni mogel ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi v skladu s prvim oziroma drugim odstavkom istega člena, odloča Komisija za ugotovitev razlogov za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Komisija je s citiranim mnenjem ugotovila, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da zato obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi brez ponudbe nove pogodbe o zaposlitvi.

Razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku tako ni v tem, da bi zaradi ekonomskih razlogov prenehala potreba po njegovem delu (tožena stranka se v odpovedi po nepotrebnem sicer sklicuje tudi na bistveno zmanjšanje obsega naročil in zmanjšanje obsega dela), temveč je razlog za odpoved v tem, da tožena stranka tožniku kot invalidu III. kategorije ni mogla zagotoviti pravice do zaposlitve na drugem ustreznem delovnem mestu. Utemeljenost tega razloga za odpoved pogodbe o zaposlitvi je v skladu z določbo 103. člena ZPIZ-1 ugotovila pristojna komisija. Obstoj razloga za odpoved pogodbe o zaposlitvi je bil tako ugotovljen v posebnem, za tovrstne odpovedi v zakonu predpisanem postopku, zato toženi stranki ni bilo potrebno dokazovati obstoja poslovnega razloga v smislu določbe drugega odstavka 88. člena ZDR.

Zmotno je pritožbeno stališče, da je rok, v katerem bi tožena stranka morala podati odpoved pogodbe o zaposlitvi, začel teči z napotitvijo tožnika na čakanje na delo. Glede na to, da je tožniku odpoved pogodbe o zaposlitvi dejansko bila podana na podlagi določb 116. člena ZDR, 102. člena ZPIZ-1 in 40. člena ZZRZI razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi sploh ni obstajal, dokler Komisija za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi ni ugotovila, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Enotna praksa pritožbenega sodišča je, da tako subjektivni kot objektivni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi pričneta teči šele z dnem, ko delodajalec od komisije prejme mnenje iz 103. člena ZPIZ-1. Takšno stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče v sodbi opr. št. VIII Ips 143/2008 z dne 21. 9. 2009, na katero se tožena stranka sklicuje v odgovoru na pritožbo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnik s pritožbo ni uspel, zato v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP, sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

ZDR člen 88, 116, 116/1. ZPIZ-1 člen 102, 102/1, 103. ZZRZI člen 40, 40/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.