VDSS sodba Pdp 911/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-03-04

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sporazumna razveljavitev pogodbe o zaposlitvi - ničnost

Dogovor, iz katerega izhaja, da se tožnica zavezuje, da bo uresničila in dosegla promet po planu za mesec oktober 2008 in da za primer, če plana ne doseže, s svojim podpisom potrjuje, da soglaša sporazumnim prenehanjem delovnega razmerja, ima sicer vse značilnosti sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, vendar je ničen. Pogojevanje veljavnosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi z razlogom nedoseganja plana dokazuje, da je bil namen sklenitve dogovora s strani tožene stranke obid kogentnih določb o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti in prikrajšanje tožnice za vse pravice, ki bi ji v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz tega razloga šle, kar pa ni dopustno.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Stranki sami krijeta vsaka svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in ugotovilo, da je prenehanje pogodbe o zaposlitvi z dnem 17. 11. 2008 nezakonito, da pogodba o zaposlitvi, sklenjena med tožečo stranko in toženo stranko dne 22. 8. 2007, velja, da delovno razmerje tožeče stranke s 17. 11. 2008 ni prenehalo in še traja z vsemi pravicami iz delovnega razmerja, dogovor, sklenjen med pravdnima strankama dne 8. 10. 2008, pa se razveljavi (točka 1 izreka). Tožena stranka je dolžna pozvati tožečo stranko nazaj na delo na isto delovno mesto, ji za čas, ko ni delala, priznati vse pravice iz delovnega razmerja, ji med drugim plačati tudi plače in druge denarne prejemke za čas od 17. 11. 2008 dalje, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega mesečnega zneska dalje do plačila ter ji za ta čas plačati tudi prispevke za zdravstveno, pokojninsko in invalidsko zavarovanje, vse v roku 15 dni pod izvršbo (točka 2 izreka). Odločilo pa je tudi, da je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v skupnem znesku 859,32 EUR v roku 8 dni od prejema  sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izteka tega roka do plačila (točka 3 izreka).

Zoper sodbo se pravočasno pritožuje tožena stranka iz vseh treh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.). Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne ter tožeči stranki naloži v plačilo pravdne in pritožbene stroške tožene stranke. Navaja, da so zaključki sodišča prve stopnje, na katerih temelji odločitev v tej zadevi, materialno pravno napačni in nimajo podlage v izvedenih dokazih, zlasti ne v izpovedbah prič in tožeče stranke. Tožeča stranka je svoje navedbe tekom postopka spreminjala, saj je najprej zatrjevala, da je bila v podpis sporazuma prisiljena, potem pa je, zaslišana na naroku dne 8. 10. 2008, izpovedala, da v podpis ni bila prisiljena in ob tem ni bila deležna groženj, da je dogovor ob podpisu prebrala in da predstavniku delodajalca ni dejala, da se z dogovorom ne strinja. Napačno je sodišče sledilo navedbam tožnice v tožbi, saj je priča D.G. izpovedala, da je tožnico ob podpisu sporazuma izrecno opozorila, da se bo sporazum v primeru, da cilji ne bodo doseženi, izvršil in da bo tožnica v tem primeru izgubila službo ter pravice na zavodu. Da je to res, izhaja že iz tožničinih tožbenih navedb, kjer je zapisano, da je bila tožnica tudi zaradi predhodnih dogovorov in podaljšanja rokov za dosego postavljenih ciljev prepričana, da je v primeru nedoseganja cilja ne bodo doletele neugodne posledice s prenehanjem veljavnosti pogodbe in s tem delovnega razmerja ter pravice iz zavarovanja za primer brezposelnosti, kar dokazuje, da se je tožnica posledic podpisa tega sporazuma zavedala. Nepravilna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnica ni izrazila osebne, jasne in nedvoumne volje, da želi, da ji sporazumno preneha pogodba o zaposlitvi, saj je tožnica dogovor pred podpisom prebrala, k podpisu ni bila prisiljena in tudi ni dejala, da se z dogovorom ne strinja, s tem ravnanjem pa je, po pritožbenem stališču, jasno izkazala svojo voljo, da se z vsebino dogovora v celoti strinja. Tako ni bil podan niti eden izmed razlogov, ki ga Obligacijski zakonik (OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadalj.) določa kot razloge, na podlagi katerih je mogoče razveljaviti podpisan sporazum zaradi napake volje. Tako je sodišče prve stopnje v tej zvezi nepravilno ugotovilo dejansko stanje in napačno uporabilo materialno pravo, sodba pa ima tudi take pomanjkljivosti, da je ni mogoče preizkusiti, saj ne vsebuje razlogov o odločilnem dejstvu, to je o obstoju pravno priznane napake volje na strani tožeče stranke, kar je bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 14. tč. 2. odstavka 339. člena ZPP. Poleg tega pa je sodišče tudi napačno uporabilo določbo 79. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002). Dogovor izpolnjuje vse pogoje za njegovo veljavnost po 79. členu ZDR , je pisen in izrecno določa, da tožnici 17. 11. 2008 sporazumno preneha pogodba o zaposlitvi, če ne doseže dogovorjenih ciljev. Res pa je, da ne vsebuje opozorila na posledice pri uveljavljanju pravic iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, vendar pa ta pomanjkljivost nima za posledico neveljavnosti sporazuma. Navaja tudi, da sodišče nima nikakršne pravne podlage za zaključek, da delavcu, v primeru, da ne dosega pričakovanih rezultatov, delodajalec ne more posredovati v podpis dogovora po 79. členu ZDR, saj se lahko delavec in delodajalec kadarkoli, in ne glede na morebiten obstoj odpovednih razlogov, dogovorita za podpis sporazuma o prenehanju pogodbe o zaposlitvi, ki je ob upoštevanju določbe 11. člena ZDR lahko sklenjen tudi pod odložnim ali razveznim pogojem skladno z določili OZ. Zato je takšno stališče sodišča prve stopnje neutemeljeno in pravno zmotno. Priglaša pritožbene stroške.

Tožeča stranka je v odgovoru na pritožbo navedla, da je ta neutemeljena, zato jo naj pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje, toženi stranki pa naloži v plačilo tudi stroške odgovora na pritožbo, ki jih priglaša.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in spremembe) preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Na podlagi izvedenega preizkusa je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in tudi ne v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj sodba vsebuje razloge o odločilnih dejstvih in se da preizkusiti.  Dejansko stanje glede odločilnih dejstev je ugotovljeno pravilno in popolno, sprejeta odločitev pa je tudi materialno pravno pravilna, vendar deloma iz drugih razlogov, kot jih je za agumentacijo svoje odločitve uporabilo sodišče prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo sicer pravilno ugotovilo, da je prenehanje delovnega razmerja s 17. 11. 2008 nezakonito, vendar je nepravilno ugotovilo, da dogovor, ki ga je dne 8. 10. 2008 s toženo stranko sklenila tožnica, nima značaja sporazuma o prenehanju delovnega razmerja po 79. členu ZDR. Tožnici je namreč dne 8. 10. 2008 tožena stranka dala v podpis dogovor, iz katerega izhaja, da se tožnica z njim zavezuje, da bo uresničila in dosegla promet po planu za mesec oktober 2008 in sicer 8.000,00 EUR do 12. 11. 2008. Cilj se ovrednoti in oceni dne 13. 11. 2008 in v primeru, da tožnica postavljenega in dogovorjenega cilja ne doseže, s svojim podpisom potrjuje, da se strinja, da ji s 17. 11. 2008 sporazumno preneha delovno razmerje, s tem pa se strinja tudi predstavnik tožene stranke D.G. Ta dogovor ima vse značilnosti sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, saj je pisen in glede na to, da je priča D.G. izpovedal, da naj bi tožnico ob podpisu tega sporazuma opozoril na posledice pri uveljavljanju pravic iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti, odsotnost tega pisnega opozorila v sporazumu, še ne pomeni njegove neveljavnosti. Vendar pa je ta dogovor ničen. Pogojevanje veljavnosti prenehanja pogodbe o zaposlitvi z razlogom nedoseganja plana, dokazuje, da je bil namen sklenitve tega sporazuma s strani tožene stranke obid kogentnih določil ZDR o odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavcu zaradi nedoseganja pričakovanih delovnih rezultatov oziroma morda iz krivdnega razloga. ZDR v 88. členu določa, da je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu s strani delodajalca med drugim tudi nedoseganje pričakovanih delovnih rezultatov, ker delavec dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno in v takem primeru delodajalec delavcu redno odpove pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Delavcu, ki mu je iz tega razloga odpovedana pogodba o zaposlitvi, pa pripada po 109. členu ZDR odpravnina, po 92. členu ZDR pa tudi odpovedni rok. S tem, ko je tožena stranka tožnici ponudila v podpis dogovor, s podpisom katerega se je tožnica strinjala s tem, da ji v primeru, če ne bo uresničila in dosegla prometa po planu za mesec oktober, preneha pogodba o zaposlitvi, oziroma se je strinjala s prenehanjem delovnega razmerja na podlagi takega sporazuma, je tožena stranka zaobšla določila o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti in tožnico prikrajšala za vse pravice, ki bi ji v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz tega razloga šle, kar pa ni dopustno. Sporni dogovor nasprotuje moralnim načelom, takšen dogovor pa je po 1. odstavku 86. člena OZ ničen, kar pomeni, da je absolutno neveljaven že od začetka, t. j. od dneva podpisa. Na podlagi tega se pritožbeno sodišče strinja z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da je prenehanje pogodbe o zaposlitvi z dnem 17.11.2008 nezakonito in da pogodba o zaposlitvi, sklenjena med tožečo in toženo stranko dne 22.8.2007, velja ter tako tožeči stranki delovno razmerje ni prenehalo 17.11.2008 in ji še traja z vsemi pravicami iz delovnega razmerja. Glede na to, da je dogovor ničen, ga ne bi bilo potrebno razveljaviti. Vendar pa, ker je odločitev po vsebini pravilna, pritožbeno sodišče v ta del izreka sodbe ni posegalo. Iz navedenega izhaja, da je pritožba tožene stranke neutemeljena.

Pritožbeno sodišče je presojalo le pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP).

Ker niso podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in  skladno s 353. členom ZPP potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato skladno s 1. odstavkom 154. člena ZPP v zvezi s 3. odstavkom 165. člena ZPP sama krije svoje pritožbene stroške, tožeča stranka pa sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj k pravilni odločitvi v postopku odgovor ni pripomogel.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.