VDSS sodba Pdp 238/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-07-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

plača - pogodba o zaposlitvi - pisna oblika

Skladno s sodno prakso so veljavni naknadni ustni dogovori o posameznih sestavinah pogodbe o zaposlitvi, med katere sodi plača. Ker je tožena stranka v konkretnem sporu dokazala obstoj takšnega ustnega dogovora s tožnikom, njegov tožbeni zahtevek do višje plače, kot je bila prvotno dogovorjena s pogodbo o zaposlitvi, ni utemeljen.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo toženi stranki naložilo, da tožniku plača premalo izplačano plačo v višini 2.295,11 EUR neto, na navedeni znesek obračuna vse pripadajoče davke in prispevke ter izplača zakonske zamudne obresti, ki tečejo od posameznih mesečnih zneskov, ki so razvidni iz izreka, od dni zapadlosti, ki so prav tako razvidni iz izreka, do plačila. V presežku je tožbeni zahtevek iz naslova plače (5.409,62 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi) zavrnilo (1. točka izreka). Toženi stranki je naložilo tudi, da tožniku plača stroške prehrane ter prevoza na delo in z dela v skupni višini 934,34 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od posameznih mesečnih zneskov, ki so razvidni iz izreka, od dni zapadlosti, ki so prav tako razvidni iz izreka, do plačila (2. točka izreka) in da mu povrne stroške postopka v višini 672,61 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka izpolnitvenega roka do plačila (3. točka izreka).

Zoper zavrnilni del navedene sodbe se je iz vseh pritožbenih razlogov, to je zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava, pritožil tožnik. Pritožbenemu sodišču je predlagal, da izpodbijani del sodbe spremeni in tožbenemu zahtevku ugodi oziroma da ga razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navedel je, da je sodišče prve stopnje zmotno ocenilo izvedene dokaze. Razen iz izpovedi prič T.D.U. in M.P. iz izvedenih dokazov ne izhaja, da bi se s toženo stranko dogovoril o znižanju plače, dogovoril se je le za izplačilo plače v dveh delih. V času trajanja pogodbe o zaposlitvi je bila plača neredno izplačevana, slabo poslovanje tožene stranke s tem ni povezano. Ker je šele pričela s poslovanjem, je samoumevno, da bi morali ustanovitelji zagotoviti zagonska sredstva, če ne bi bili zadovoljni z delom tožnika, pa bi morali uporabiti druge ukrepe, ki so skladni z zakonom, ne neredno izplačevati plače. V zvezi z zmotno uporabo materialnega prava je tožnik navedel, da je za pogodbo o zaposlitvi z zakonom predpisana pisna oblika. Spremembe pogodbe o zaposlitvi veljajo le, če nanje pristane nasprotna pogodbena stranka, vsaka sprememba mora biti enako kot pogodba o zaposlitvi sprejeta v pisni obliki. To še posebej velja za spremembo višine plače, saj določilo o plači predstavlja bistveno sestavino pogodbe o zaposlitvi. Na podlagi navedenega in upoštevaje, da se tožnik z znižanjem plače ni strinjal, bi sodišče prve stopnje moralo zaključiti, da znižanje plače ni bilo dogovorjeno, in presoditi, da je tožbeni zahtevek za plačilo prikrajšanja pri plači utemeljen v celoti, to je v višini 7.496,08 EUR.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah pritožbenih razlogov, ki jih je uveljavljal tožnik, in v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka po 1., 2., 3., 6., 7., 11. točki, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, 12. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, da je popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje ter da je izpodbijana odločitev materialnopravno pravilna in zakonita.

Tožnik je s toženo stranko 4. 5. 2005 sklenil pogodbo o zaposlitvi za opravljanje funkcije direktorja, v 4.1. točki pogodbe o zaposlitvi je bila določena bruto plača za polni delovni čas v pogojih normalnega uresničevanja gospodarskega načrta v višini 550.000,00 SIT (2.295,11 EUR). Plače v tako določeni višini v obdobju od julija 2005 do marca 2006 tožnik ni prejel. Iz tega razloga je vložil tožbo, tožena stranka je utemeljenosti tožbenega zahtevka za plačilo višje plače oporekala z navedbo, da se je plača zaradi težke finančne situacije v soglasju s tožnikom znižala na 250.000,00 SIT (1.043,23 EUR).

Skladno s 1. odstavkom 15. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/02) se pogodba o zaposlitvi sklene v pisni obliki, skladno s 47. členom ZDR lahko vsaka stranka predlaga spremembo pogodbe, ki velja, če nanjo pristane nasprotna stranka. Glede na predpisano obličnost za pogodbo o zaposlitvi, mora biti tudi sprememba pogodbe o zaposlitvi v pisni obliki, kot navaja pritožba. Vendar je treba pri tem upoštevati 4. odstavek 15. člena ZDR, ki določa, da dejstvo, da stranki ne skleneta pogodbe o zaposlitvi v pisni obliki ali če ne izrazita v pisni obliki vseh sestavin pogodbe o zaposlitvi, ne vpliva na veljavnost pogodbe o zaposlitvi. Iz tega razloga je v sodni praksi uveljavljeno stališče, da so veljavni naknadni ustni dogovori o posameznih sestavinah pogodbe o zaposlitvi, med katere sodi plača (sodba VDSS opr. št. Pdp 22/2000 z dne 13. 4. 2001; sodba in sklep VDSS opr. št. Pdp 356/2002 z dne 9. 10. 2006; sodba in sklep VDSS opr. št. Pdp 1501/2006 z dne 19. 10. 2007).

Obstoj in vsebino naknadnega ustnega dogovora o plači je sodišče prve stopnje ugotavljalo na podlagi izpovedi prič M.P. (soustanovitelja tožene stranke) in M.Z. (računovodkinje pri toženi stranki), zakonitega zastopnika tožene stranke T.D.U. (drugega soustanovitelja tožene stranke) ter tožnika. Priči M.P. in zakonitemu zastopniku tožene stranke je utemeljeno verjelo, skladno sta izpovedala, da sta na sestanku v avgustu 2005 zaradi slabega poslovanja družbe tožniku predlagala, da vrne službeno vozilo. Tožnik se s predlogom ni strinjal, predlagal je, da službeno vozilo obdrži in da se njegova plača zniža na 250.000,00 SIT (1.043,23 EUR), soustanovitelja tožene stranke sta njegov predlog sprejela. Tak zaključek dodatno potrjuje izpoved priče M.Z., da je nižjo plačo od pogodbeno dogovorjene izplačala na podlagi odredb tožnika. Na podlagi navedenega je sodišče prve stopnje utemeljeno ocenilo za neprepričljivo tožnikovo izpoved, da se z znižanjem plače ni strinjal oziroma da ustnega dogovora o nižji plači s soustanoviteljema tožene stranke ni sklenil. Sprejeto dokazno oceno je v obrazložitvi izpodbijanega dela sodbe izčrpno pojasnilo, zato so pritožbene navedbe v delu, v katerem oporekajo dokaznim zaključkom, neutemeljene.

Sodišče prve stopnje je na podlagi pravilne ugotovitve, da je tožnik s soustanoviteljema tožene stranke v avgustu 2005 sklenil ustni dogovor o plači v višini 250.000,00 SIT (1.043,23 EUR), tožbeni zahtevek za plačilo višje plače za obdobje od septembra 2005 do marca 2006 utemeljeno zavrnilo.

Ker niso bili podani niti pritožbeni razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, niti tisti, ki jih je uveljavljal tožnik, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in po 353. členu ZPP potrdilo izpodbijani del sodbe.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP v povezavi s 1. odstavkom 154. člena ZPP. Tožnik krije svoje stroške za sestavo pritožbe, ker v pritožbenem postopku ni uspel.

ZDR člen 15, 15/1, 15/4, 29, 29/1, 29/1-8, 47.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.