VDSS sodba in sklep Pdp 869/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-07-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sporazum o prenehanju delovnega razmerja - prava volja - odpoved pravici

Tožnik sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi ni podpisal (ampak je le podpisal prejem listine s to vsebino, saj se je želel posvetovati z odvetnikom), zaradi česar mu na podlagi nepodpisanega sporazuma delovno razmerje ni prenehalo zakonito.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba v delu zavrnitve tožbenih zahtevkov iz 1., 2. in 4. točke spremeni tako, da se v tem delu glasi:

Ugotovi se, da je sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, sklenjen med tožečo stranko B.C., na naslovu ... in toženo stranko P. d.o.o., na naslovu ..., podpisan 20. 12. 2006 v Ljubljani, neveljaven.

Ugotovi se, da je prenehanje pogodbe o zaposlitvi, določeno v sporazumu o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, nezakonito in da pogodba o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 ostaja v celoti v veljavi.

Pogodba o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 traja od 31. 3. 2007 dalje.“

Glede zavrnitve tožbenih zahtevkov iz 3., 5., 6., 7. in 8. točke pa se izpodbijana sodba razveljavi in v tem delu vrne v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbene zahtevke tožnika za ugotovitev, da je sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, sklenjen med tožnikom in toženo stranko, podpisan dne 20. 12. 2006, neveljaven (1. točka). Zavrnilo je zahtevek za ugotovitev, da je prenehanje pogodbe o zaposlitvi določeno s sporazumom o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, nezakonito in da pogodba o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 ostaja v celoti v veljavi (2. točka). Zavrnilo je zahtevek, da se odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 3. 2007 razveljavi kot nezakonita (3. točka). Zavrnilo je zahtevek, da pogodba o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 traja od 31. 3. 2007 dalje (4. točka). Zavrnilo je tudi tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožnika od 1. 4. 2007 do 5. 4. 2007 ponovno razporediti na delo, ki ga je opravljal po veljavni pogodbi o zaposlitvi in zanjo, za čas od 1. 4. 2007 do 5. 4. 2007, ko zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni delal, plačati vse prispevke in davke iz delovnega razmerja, mu vpisati to delovno dobo v delovno knjižico in mu za ta čas izplačati neizplačano mesečno plačo, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti mesečne plače do plačila (5. točka). Zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka s tožečo stranko z dnem 6. 4. 2008 ponovno dolžna skleniti pogodbo o zaposlitvi (6. točka). Zavrnilo je tudi tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v višini 1.547,88 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne sodbe do plačila (7. točka). Zavrnilo je zahtevek za plačilo stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne odločbe do plačila (8. točka).

Tožnik je vložil pravočasno pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov po določilih 338. člena ZPP ter pritožbenemu sodišču predlagal, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku tožnika v celoti ugodi, toženi stranki pa naloži tudi plačilo stroškov postopka, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje, s tem da so stroški nadaljnji stroški postopka. Po mnenju tožnika odločitev sodišča nima dejanske podlage v listinah niti v izpovedbah strank. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev oprlo na izpoved prič, katerih verodostojnost pa je glede na dejstvo, da so vsi delavci tožene stranke in so bili tudi aktivni na spornem sestanku in so prilagajali svoje izpovedbe, močno vprašljiva. Tako je brez dejanske podlage ugotovitev sodišča, da naj bi bil tožnik k toženi stranki vabljen na zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in glede ugotavljanja odškodninske odgovornosti. Iz listinskega dokaza (kopija e-mail-a) namreč jasno izhaja, da je bil tožnik zaprošen le, da se oglasi pri delavki tožene stranke V.V. zaradi „izvajanja delovnih nalog“. Iz tega vabila jasno izhaja, da tožena stranka tožniku pri vabljenju sedež firme namenoma zamolčala razlog pogovora in ga na tem sestanku zato želela presenetiti, saj mu nikoli prej ni bilo na noben način popolnoma nič očitano v zvezi s kakršnokoli prekoračitvijo kilometrine. Izpeljava postopka izredne odpovedi tožniku ni bila nikoli poizkušana, niti ni predmet tega delovnega spora. Tožena stranka je imela besedilo spornega sporazuma pripravljeno že v naprej, kar očitno izhaja tudi iz ročno popravljenega datuma na sporazumu. Iz obeh izvodov spornega sporazuma jasno izhaja, da se podpis tožnika ne nahaja na mestu, ki je predvideno za njegov podpis. Ob tem je potrebno opozoriti tudi na primerjavo z načinom podpisovanja pogodbe o zaposlitvi z dne 23. 8. 2003, ker je jasno in nedvoumno razvidno, kdaj se je podpisal in kam se je tožnik podpisal. Glede na položaj podpisa in prepis, je po mnenju tožnika zato njegova izpoved v zvezi s podpisom oziroma nepodpisom spornega sporazuma povsem verjetna in prepričljivejša. Smešne so trditve prič, ki jim je sodišče prve stopnje seveda nekritično verjelo, da je bil tožnik s spornim sestankom celo zelo zadovoljen in se je prisotnim na sestanku celo zahvaljeval. Tožnik je  priglasil pritožbene stroške postopka.

Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo in v celoti prerekala pritožbene navedbe tožnika in pritožbenemu sodišču predlagala, da tožnikovo pritožbo kot neutemeljeno v celoti zavrne. Navajala je, da je po njeni oceni zaključek sodišča prve stopnje pravilen glede vabljenja na sestanek, na katerem je direktor tožniku predstavil možnost uvedbe postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter uveljavljanja odškodnine zoper njega zaradi napačnega obračunavanja kilometrine. Zaslišane priče so enako izpovedovale glede bistva, da je bil prav tožnik tisti, ki je predlagal sporazumno prenehanje delovnega razmerja pri toženi stranki, pred tem pa je predlagal še odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov. Besedice „prejel“ ni napisal tožnik, pač pa direktorica prodaje V.V., vendar po pomoti in šele potem, ko je sporazum tožnik že podpisal. Drugačne trditve predstavljajo zgolj sprenevedanje tožnika.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 350. člena ZPP (Ur. l. RS, št. 73/2007 – ZPP- UPB3 – v nadaljevanju: ZPP) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje v delu, kjer je pritožbeno sodišče razveljavilo sodbo storilo bistvene kršitve postopka iz 14. točke 1. odstavka 339. člena ZPP, v spremenjenem delu pa dejansko stanje nepopolno ugotovilo in posledično sprejelo napačno dokazno oceno, tako da pritožbeno sodišče nepravilnosti popravilo z dopolnitvijo in ponovljeno dokazno oceno vseh izvedenih dokazov po opravljeni glavni obravnavi.

Sodišče prve stopnje je po izvedenih dokazih ocenilo, da je tožnik dejansko podpisal sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, ker se je z njegovo vsebino strinjal, ne pa, da je podpisal le prejem navedenega sporazuma z dne 20. 12. 2006, kot je to ves čas postopka zatrjeval tožnik. Sodišče prve stopnje je v celoti sledilo izpovedbam Ž.K., takratnega zakonitega zastopnika tožene stranke, V.V., direktorice prodaje ter priče S.V., ki je opravljal kontrolo tožnikovih službenih poti na terenu in s tem ugotavljal dejanske razdalje oziroma tožnikovo previsoko obračunavanje kilometrine, pri čemer so le-ti izpovedovali v zvezi s postopkom glede spornega podpisa sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 - z dne 20. 12. 2006. Sodišče prve stopnje ni verjelo tožniku, ker so zaslišane priče skladno izpovedale, da je tožnik sporazum podpisal, saj naj bi sklenitev omenjenega sporazuma celo sam predlagal, glede datuma prenehanja delovnega razmerja pa so se pogajali. Sodišče prve stopnje je tudi verjelo pričam, da se je tožnik na koncu sestanka zahvalil za korektnost ter se rokoval z direktorjem tožene stranke in direktorice prodaje. Tako naj bi bil sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi podpisan na podlagi svobodne volje, brez sile, grožnje ali zmote in je tudi tožnik podpisal, da se odpoveduje vsem denarnim in drugim zahtevkom zoper delodajalca, tako iz delovnopravne podlage, kot iz katerekoli druge podlage. Sodišče prve stopnje je svojo obrazložitev podalo upoštevaje 45. člen Obligacijskega zakonika (OZ – Ur. l. RS, št. 83/2001 s sprem.), ki v 1. odstavku določa, da lahko stranka zahteva razveljavitev pogodbe, če druga pogodbena stranka ali kdo tretji z nedopustno grožnjo ali proti njej povzroči utemeljen strah, tako da je zaradi tega sklenila pogodbo, prav tako pa se strah šteje za utemeljenega, če se iz okoliščin vidi, da je grozila resna nevarnost življenju, telesni ali drugi pomembni dobrini pogodbene stranke ali koga drugega. Tako je sodišče prve stopnje ocenilo, da predstavitev možnosti uvedbe postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne pomeni nedopustne grožnje niti tega povprečno razumen človek ne dojema kot resne grožnje, ki bi pri njem povzročila utemeljen strah, da je ogroženo njegovo življenje, zdravje ali druga pomembna dobrina. Sodišče je v nadaljevanju pavšalno brez obrazložitve zavrnilo tudi ostale tožbene zahtevke tožnika.

Na podlagi določil 30. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 s sprem.) je pritožbeno sodišče opravilo obravnavo, na kateri je ponovilo vse izvedene dokaze, ki jih je izvedlo sodišče prve stopnje ter dodatno zaslišalo tožnika glede posameznih vprašanj, kot je bilo po oceni pritožbenega sodišča potrebno za pravilno in popolno ugotovitev dejanskega stanja.

Ob navedenem pritožbeno sodišče ugotavlja, da se v spisu nahajata dva (v delu z roko napisana) različna sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 20. 12. 2006, in sicer prilogah pod A 4 in B 7 spisa, ki sta različna v zapisu pod 2. in 3. točko. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da gre za sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 - z dne 20. 12. 2008, ko sta bila oba izvoda predložena  na sestanku dne 20. 12. 2006, pri je en izvod tisti, ki ga je prejel tožnik (priloga A 4), drugi izvod - različen (priloga B 7) pa je izvod, ki ga je obdržala tožena stranka. Tožnik je v postopku ves čas zatrjeval, da je podpisal le prejem sporazuma, pri čemer je direktorica prodaje V.V. tudi napisala „prejel“, ne pa, da se s predloženo vsebino sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003 strinja. Pritožbeno sodišče je zaradi dvoma v dokazno oceno sodišča prve stopnje dodatno zaslišalo tožnika in ponovilo vse izvedene dokaze, ki jih je izvedlo že sodišče prve stopnje. Pri tem je  ocenilo, da je verjeti tožnikovim navedbam le o podpisu prejema sporazuma, saj se tožnik na obeh predloženih izvodih sporazuma dejansko ni podpisal na mestu, „delavec: - B.C.“, pač pa na obeh izvodih bistveno nižje (cca 2 cm) in poleg dostavka „prejel“ oziroma v izvodu, ki ga je predložila tožena stranka celo pod dostavkom „prejel“.

V postopku po oceni pritožbenega sodišča tudi ni bilo nesporno izkazano, da bi se tožnik kakorkoli dogovarjal s toženo stranko glede sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 2003, pri čemer pa je bilo tudi ugotovljeno, da je tožena stranka tožniku predložila v podpis že pripravljen sporazum, ki ga je v osnutku hranila v računalniku. Tako tudi ni mogoče sprejeti zatrjevanj tožene stranke, da so priče in zakoniti zastopnik izpovedali, da je tožnik podpisal sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi iz razloga, ker je to sam želel in to tudi sam predlagal. Tožena stranka je le zatrjevala, vendar tega ni izkazala s kakršnimkoli predhodnim pisnim predlogom tožnika, da bi tožnik podal predlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov. Tožnik pa je svoja zatrjevanja, da je bil na sestanek z dne 20. 12. 2006, ko naj bi podpisal sporni sporazum, da je bil k toženi stranki vabljen le na sestanek v zvezi z opravljanjem delovnih nalog in navedeno tudi dokazal s predložitvijo mail-a tožene stranke (priloga A3). Iz vabila tožniku nedvomno izhaja, da je tožnik vabljen zaradi izvajanja delovnih nalog in ne zaradi morebitnega njegovega predloga v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov ali celo zaradi vabila na zagovor v zvezi z možno izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in uveljavljanja odškodnine zaradi tožnikovega domnevnega oškodovanja tožene stranke iz naslova neupravičeno uveljavljane kilometrine. V mail-u direktorice prodaje V.V. (priloga A 3) je namreč izrecno navedeno: „B., tema sestanka je izvajanje delovnih nalog.“ Tako tožnik niti ni mogel vedeti, da želi tožena stranka zoper njega izvajati postopek izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi oziroma vtoževanje odškodnine iz naslova neresnično prikazanih kilometrih, kot je to zatrjevala tožena stranka in naj bi tožnik sam predlagal, da naj mu tožena stranka poda redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov oziroma sta se v nadaljevanju stranki dogovorili glede sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi.

Tožena stranka je tožniku na sestanku že predložila pripravljen sporazum v osnutku, kar ne bi bilo mogoče, če bi tožnik šele takrat predlagal njegovo vsebino in celo ročno naknadno pripisala oziroma spremenila datume glede prenehanja pogodbe o zaposlitvi. Tako je verjeti tožnikovi izpovedbi, da do navedenega sestanka ni bil seznanjen s postopkom izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, kar sicer tudi ni bilo predmet presoje v konkretnem sodnem postopku, gre pa za vsebinsko povezano situacijo, ko naj bi po zatrjevanju tožene stranke tožnik sam predlagal sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi iz razloga, da bi se izognil hujšim sankcijam, ki so mu domnevno grozile - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi in uveljavljanje njegove odškodninske odgovornosti zaradi neupravičeno uveljavljane kilometrine. V kolikor bi tožnik na sestanku predlagal sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi, le-tega tožena stranka nikakor ne bi mogla imeti pripravljenega in tudi ne bi prišlo do popravkov, zapisanih z roko. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče ocenilo, da tožnik sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi ni podpisal in je podpisal le njegov prejem, da bi lahko preučil njegovo vsebino in se tudi posvetoval z odvetnikom in mu tako tudi delovno razmerje ni prenehalo skladno z določili iz 79. člena Zakona o delovnih razmerjih  (Ur. l. RS št. 42/2003 – ZDR). Zato je pritožbeno sodišče pritožbi tožnika v tem delu ugodilo in izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbenim zahtevkom v 1., 2. in 4. točki ugodilo.

V ostalem pa je v 3., 5., 6., 7. in 8. (stroški postopka) točki pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ponoven postopek, saj je po že opravljeni pritožbeni obravnavi ugotovilo, da sodišče prve stopnje glede odločitve pod 3. točko, s katero je sodišče zavrnilo tožbeni zahtevek, da se odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 3. 2007 razveljavi kot nezakonita, da niti iz predložene listinske dokumentacije niti iz dodatnega zaslišanja tožnika ne izhaja, da bi le-ta prejel še kakšno „odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 3. 2007“. Sodišče prve stopnje se do tega dela tožbenega zahtevka ni opredelilo oziroma svoje odločitve obrazložilo. Glede tožbenega zahtevka v 7. točki glede zavrnjenega tožbenega zahtevka za izplačilo odškodnine v višini 1.547,88 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne sodbe dalje do plačila, je pritožbeno sodišče prav tako ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni razčistilo in tudi ne obrazložilo svoje odločitve glede zavrnitve tožbenega zahtevka plačila odškodnine v tej višini. Pritožbeno sodišče je ob dodatnem zaslišanju tožnika vprašalo, kaj naj bi pomenila ta odškodnina, le-ta pa je navedel, da gre za škodo, ko je bil pet dni brez zaposlitve, pri tem pa je tudi kasneje prihajalo do razlike v plači, ker je dobival nižjo plačo pri novem delodajalcu, tožena stranka pa je navajala, da je med postopkom predlagala, da sodišče odloči o odškodnini na podlagi določil 118. člena ZDR, ko sodišče prizna delavcu na njegov predlog ali tudi po uradni dolžnosti namesto reintegracije. Tako iz obrazložitve sodbe ni razvidno o kakšni odškodnini je sodišče prve stopnje sploh odločalo. Navedeno pomeni, da je sodišče v tem delu storilo bistveno kršitev pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, ki določa, da je kršitev podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe, ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju; ali če je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe, v vsebini listin ali v zapisniku o izpovedbah v postopku in med samimi temi listinami oziroma zapisniki. V ponovljenem postopku bo tako moralo sodišče prve stopnje glede razveljavljenih odločitev v točkah 3, 5, 6, 7 in 8 primarno razčistiti  tožbeni zahtevek tožnika, pri čemer pa bo moralo svoje odločitve tudi ustrezno obrazložiti, tako da bo mogoč njihov preizkus.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče po opravljeni obravnavi pritožbi tožnika v delu ugodilo in sodbo sodišča spremenilo, v delu pa razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeno sodišče je odločilo, da so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka. Odločitev o pritožbenih stroških postopka temelji na določilih 165. člena ZPP.

Po 30. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 2/2004 in 10/2004, v nadaljevanju: ZDSS-1) zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ali bistvene kršitve določb postopka sodišče druge stopnje izpodbijane sodbe, s katero je sodišče prve stopnje na podlagi obravnave odločilo o zahtevku, ne sme razveljaviti in zadeve vrniti v nov postopek, če je nepravilnost mogoče popraviti z dopolnjeno ali ponovljeno izvedbo dokazov oziroma izvedbo drugih procesnih dejanj na obravnavi pred sodiščem druge stopnje. Namen citirane določbe ZDSS-1 je zlasti v tem, da se postopki pred sodiščem po nepotrebnem ne podaljšujejo. Pritožbeno sodišče je v zadevi opravilo narok za glavno obravnavo in v delu, ko je bilo mogoče odločiti tudi odločilo, v delu pa tudi po opravljeni glavni obravnavi ni bilo mogoče odločitve sodišča prve stopnje niti preizkusiti, saj sodišče prve stopnje svoje odločitve v tem delu ni v ničemer obrazložilo in zahtevkov tudi ne v ničemer razčistilo, kaj le-ti sploh pomenijo (odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 31.3.2007 in odškodnina v višini 1.547,88 EUR).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.