VDS sodba Pdp 1303/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-05-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

pogodba o zaposlitvi za določen čas - transformacija

V primeru javnih uslužbencev se po določbi 3. odstavka 69. člena ZJU pogodba o zaposlitvi za določen čas za opravljanje strokovnih del, ki so organizirana kot projekt, sklene za čas trajanja projekta. Ker tožena stranka s tožnikom - javnim uslužbencem ni sklenila pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz tega razloga za celotno dobo trajanja projekta, ampak za krajši čas zaradi preverjanja njegove ustreznosti za opravljanje dela, je pogodba o zaposlitvi za določen čas nezakonita.

Če je pogodba o zaposlitvi za določen čas sklenjena v nasprotju z zakonom, nastopi zakonsko določena posledica iz 54. člena ZDR, to je, da se pogodba o zaposlitvi šteje za pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas že na podlagi samega zakona. V takem primeru se med delavcem in delodajalcem ne sklene nova pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas, zaradi česar je tožbeni zahtevek za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas neutemeljen.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v 2. in 4. točki izreka delno spremeni tako, da se v tem delu glasi:

"2. Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo v delovno razmerje za nedoločen čas v roku 15 dni, pod izvršbo. V preostalem se tožbeni zahtevek (za razporeditev na ustrezno delovno mesto in za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas) zavrne.

4. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 671,98 EUR v roku 15 dni od prejema te sodbe, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, pod izvršbo."

V preostalem se pritožba zavrne in se potrdi nespremenjeni del izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje.

Stranki krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo dne 11. 2. 2007, ampak še vedno traja (1. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da tožnika pozove nazaj na delo v delovno razmerje za nedoločen čas, ga razporedi na ustrezno delovno mesto in z njim sklene pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas (2. točka izreka), od dne 12. 2. 2007 do ponovne reintegracije v delovno razmerje obračuna vse zapadle bruto plače (pravilno: nadomestila plače), odvede pripadajoče davke in prispevke, tožniku pa izplača neto plače (nadomestila plače) z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posamezne plače dalje, to je od 5. dne v mesecu za pretekli mesec (3. točka izreka) ter mu povrne stroške postopka v višini 671,98 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje (4. točka izreka).

Zoper navedeno sodbo se je iz pritožbenih razlogov bistvene kršitve določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava pritožila tožena stranka. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da izpodbijano sodbo spremeni (in tožbeni zahtevek zavrne) oziroma razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navedla je, da je tožnik delal na strokovnih delih tehnične pomoči za program PPS EQUAL. Z dejstvom, da je njegovo delovno razmerje omejeno za čas enega leta, je bil predhodno seznanjen in se je kljub temu na razpis za to delovno mesto prijavil. Tako se je strinjal s pogoji zaposlitve pri toženi stranki in pod temu pogoji je tudi sklenil pogodbo o zaposlitvi za določen čas z dne 10. 10. 2005 za čas enega leta, torej do 10. 10. 2006. 5. 10. 2006 je tožnik sklenil novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas, prav tako za opravljanje strokovnega dela, ki je projektno organizirano za potrebe enote PPS EQUAL, za obdobje od 11. 10. 2006 do 10. 2. 2007. Razlog za sklenitev te pogodbe o zaposlitvi za določen čas je bilo projektno delo, za obdobje petih (štirih) mesecev so bila za tožnikovo zaposlitev zagotovljena sredstva. Pogodba o zaposlitvi za določen čas je bila sklenjena zakonito, saj bi bilo protipravno, če bi tožena stranka s tožnikom sklenila pogodbo o zaposlitvi za daljše časovno obdobje, kot je imela za financiranje njegove plače zagotovljena sredstva. Navedeno so potrdile priče K.T., M.Š. in T.P. (omejenost sredstev za projekt PPS EQUAL in dejstvo, da se pogodbe o zaposlitvi za določen čas niso sklepale za celoten predvideni čas projekta) ter delno tudi priča V.M. (vezanost sklenitve pogodb o zaposlitvi na priliv proračunskih sredstev). V dokumentu "Tehnična pomoč za PPS EQUAL za programsko obdobje 2004-2006" je določen skrajni rok za sklepanje pogodb o zaposlitvi (junij 2008) in dejstvo, da se ta delovna mesta financirajo izključno iz sredstev tehnične pomoči za projekt. Tožena stranka je po izteku pogodbe o zaposlitvi za določen čas s tožnikom ocenila, da so za zaposlitev na tem delovnem mestu zagotovljena finančna sredstva za nadaljnje tri mesece, zaradi česar mu je ponudila sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi. Ker je tožnik ponudbo zavrnil, so se ta sredstva razdelila med preostale zaposlene. Tožniku je delovno razmerje z iztekom pogodbe o zaposlitvi za določen čas prenehalo, pri tem pa ni bistveno, kakšne sankcije bi sledile v primeru neuspešno opravljenega dela, saj kvaliteta dela ni vplivala na čas, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi, kot sta povedali priči T.P. in M.Š., le priča K.T. je govorila o nezadovoljstvu nadrejenih s tožnikovim delom.

Tožnik je na pritožbo odgovoril z vlogo z dne 11. 10. 2007, naslovljeno kot "Ugovor zoper poskus zavajanja sodišča v opr. št. Pd 228/2007", v kateri je navedel, da tožena stranka z netočnimi podatki v pritožbi namerno zavlačuje postopek in odlaga učinek pravnomočnosti izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje. Tožena stranka je podpisala pogodbo z Evropsko skupnostjo in pridobila pravico do črpanja finančnih sredstev iz evropskih strukturnih skladov, s čimer si je še pred podpisom pogodb z izbranimi razvojnimi partnerji in izvajalci tehnične pomoči zagotovila sredstva za izvajanje programa PPS EQUAL. Ta sredstva morajo biti porabljena do 31. 12. 2008, s tem datumom je tudi določen zaključek del tehnične pomoči, kot je navedeno v dokumentu "Načrt tehnične pomoči za potrebe PPS EQUAL" (dostopen na spletu). Natančno črpanje sredstev je določeno z Uredbo o izvajanju porabe sredstev strukturne politike v RS, izplačilo plač pa se glede na navedeni akt vrši skladno z določili letnega zakona o izvrševanju proračuna in pravilnika, ki ureja postopke za izvrševanje proračuna. Iz slednjega izhaja, da je bilo financiranje tožnikove plače zagotovljeno za obdobje enega leta.

V odgovoru na pritožbo, ki ga je tožnik podal prek pooblaščenca, je prav tako prerekal navedbe tožene stranke, pritožbenemu sodišču pa je predlagal, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje. Navedel je, da so razlogi za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas v zakonu navedeni taksativno. Na zakonitost pogodbe o zaposlitvi ne more vplivati domnevno soglasje tožnika oziroma dejstvo, da je pogodbo o zaposlitvi za določen čas podpisal. Projekt, na katerega je bila pogodba vezana, še vedno traja, iz izpovedb prič pa izhaja, da je bil resnični razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas dejstvo, da tožena stranka ni bila zadovoljna s tožnikovim delom. Omejenosti finančnih sredstev tožena stranka v sodnem sporu ni dokazala, sicer pa to tudi ni zakoniti razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, ki jih je uveljavljala tožena stranka v pritožbi, pri tem pa je skladno z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02, 2/04 in 52/07) po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, da je popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje ter da je izpodbijana sodba - razen glede odločitve o tožbenem zahtevku za razporeditev na ustrezno delovno mesto in za sklenitev pogodbe o zaposlitvi ter odločitve o teku zakonskih zamudnih obresti od prisojenih stroškov postopka - materialno pravno pravilna in zakonita.

Pravdni stranki sta sklenili dve pogodbi o zaposlitvi za določen čas. Prva pogodba o zaposlitvi z dne 7. 10. 2005 (priloga A1) je bila sklenjena za eno leto od 10. 10. 2005 dalje (do 10. 10. 2006) za opravljanje strokovnih del, ki so organizirana kot projekt z omejenim časom trajanja za potrebe projektne enote PPS EQUAL, druga pogodba o zaposlitvi z dne 5. 10. 2006 (priloga B3) pa iz istega razloga za nadaljnje štiri mesece (do 10. 2. 2007). Po izteku te pogodbe o zaposlitvi je tožena stranka tožniku ponudila novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas nadaljnjih treh mesecev (priloga B12).

Razlogi za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas so za zaposlene v državnih organih - kjer je bil zaposlen tožnik - določeni v 68. členu Zakona o javnih uslužbencih (ZJU; Ur. l. RS, št. 56/02 in nadaljnji). Skladno s 3. točko 1. odstavka citiranega člena ZJU se lahko sklene delovno razmerje za določen čas za strokovna dela, ki se organizirajo kot projekti z omejenim časom trajanja. V tem primeru se po določbi 3. odstavka 69. člena ZJU delovno razmerje sklene za čas trajanja projekta oziroma za čas začasno povečanega obsega dela. Sodišče prve stopnje je pri presoji zakonitosti tožnikove pogodbe o zaposlitvi za določen čas pravilno ugotovilo, da ni bila sklenjena za celotno dobo trajanja projekta, zaradi česar je nadalje presojalo, ali so obstajale začasno povečane potrebe za izvajanje tega projekta tudi za krajše časovno obdobje. O tem je zaslišalo priče K.T., M.Š., V.M. in T.P. in na podlagi izpovedb K.T. in T.P. ugotovilo, da je bila praksa tožene stranke takšna, da je z delavci oziroma javnimi uslužbenci sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas, krajši od enega leta, nato pa - če so se pri delu izkazali - za daljše časovno obdobje. Na opisano prakso kaže tudi dejstvo, da je bila s tožnikom najprej sklenjena pogodba o zaposlitvi za čas enega leta, nato za štiri mesece, po izteku te pogodbe o zaposlitvi pa mu je tožena stranka ponudila novo pogodbo o zaposlitvi za nadaljnjih pet mesecev (ki je tožnik ni sprejel). Ker sklepanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi preverjanja ustreznosti delavca za opravljanje določenega dela ni zakoniti razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, je sodišče prve stopnje pravilno štelo, da se je tožnikova pogodba o zaposlitvi za določen čas transformirala v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Navedena posledica nezakonito sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas je določena v 54. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/02), kar pomeni, da nastopi neodvisno od volje pogodbenih strank, njen namen pa je v zaščiti delavca kot šibkejše stranke delovnega razmerja. Iz tega razloga niso upoštevne pritožbene navedbe, da je tožnik s pogodbo o zaposlitvi za določen čas soglašal.

Prav tako neutemeljeno je sklicevanje tožene stranke na omejena finančna sredstva za zagotavljanje tožnikove plače. V 5. odstavku 68. člena ZJU je sicer določeno, da se pogodba o zaposlitvi za določen čas lahko sklene le, če so zagotovljena finančna sredstva, vendar je namen te določbe v tem, da prepreči zaposlovanje za določen čas, za katerega ni zagotovljenih sredstev. Na podlagi te določbe pa ni mogoče presojati, v katerih primerih in za kakšno obdobje je zakonito skleniti posamezno pogodbo o zaposlitvi. Te zaključke potrjuje tudi 1. odstavek 68. člena ZJU, ki med razlogi za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas ne navaja razloga omejenih finančnih sredstev, ter 69. člen istega zakona, ki izrecno določa, da se pogodba o zaposlitvi za določen čas za opravljanje strokovnih del, ki so organizirana kot projekt, sklene za čas trajanja projekta. Pritožbene navedbe glede omejenosti finančnih sredstev pa so tudi protispisne, saj so bila sredstva za izvajanje programa PPS EQUAL predvidena in zagotovljena iz državnega proračuna oziroma proračuna Evropske skupnosti za celotno obdobje od 1. 1. 2004 do 31. 12. 2008, kot je razvidno iz Načrta tehnične pomoči (priloga B13).

Če je pogodba o zaposlitvi za določen čas sklenjena v nasprotju z zakonom, nastopi zakonsko določena posledica iz 54. člena ZDR, to je, da se pogodba o zaposlitvi šteje za pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas že na podlagi samega zakona. V takem primeru se med delavcem in delodajalcem ne sklene nova pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas, zaradi česar je tožbeni zahtevek za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas neutemeljen. Šteje se namreč, da je pogodba o zaposlitvi z dne 5. 10. 2006 sklenjena za nedoločen čas. Zaradi pogodbenega principa delovnega razmerja tudi ni pravne podlage za tožbeni zahtevek, da je dolžna tožena stranka tožnika razporediti na ustrezno delovno mesto. Na podlagi ugotovitve, da med pravdnima strankama še naprej velja pogodba o zaposlitvi z dne 5. 10. 2006, ki se šteje za pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, ima tožnik pravico do vrnitve na delo k toženi stranki in sicer na delovno mesto, na katero se navedena pogodba o zaposlitvi nanaša.

Pri presoji odločitve o povračilu stroškov postopka pa je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je sodišče prve stopnje sicer pravilno uporabilo določbe ZPP (3. odstavek 154. člena ZPP, 1. odstavek 155. člena ZPP), ker je tožniku priznalo le utemeljeno priglašene stroške postopka in odločilo, da mu jih je dolžna povrniti tožena stranka. Zmotno pa je odločilo glede teka zakonskih zamudnih obresti, saj ni upoštevalo načelnega pravnega mnenja občne seje Vrhovnega sodišča RS z dne 13. 12. 2006, iz katerega izhaja, da tečejo zakonske zamudne obresti šele od poteka roka za prostovoljno izpolnitev, ki ga sodišče določi v sodbi, s katero naloži stranki izpolnitev določene dajatve.

Ker je sodišče prve stopnje pri presoji tožbenega zahtevka za razporeditev na ustrezno delovno mesto in za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas ter pri odločanju o teku zakonskih zamudnih obresti od stroškov postopka delno zmotno uporabilo materialno pravo, je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke delno ugodilo in po določbi 4. točke 358. člena ZPP odločitev v 2. in 4. točki izreka izpodbijane sodbe delno spremenilo tako, da je zavrnilo tožbeni zahtevek za razporeditev na ustrezno delovno mesto in za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ter tako, da tečejo zakonske zamudne obresti od prisojenih stroškov postopka šele od poteka paricijskega roka dalje. Ker v preostalem niso bili podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi niti tisti, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je v tem obsegu pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in po določbi 353. člena ZPP potrdilo nespremenjeni del izpodbijane sodbe.

Odločitev pritožbenih stroških temelji na določbah 1. in 2. odstavka 165. člena ZPP v povezavi s 5. odstavkom 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1; Ur. l. RS, št. 2/04) in 1. odstavka 155. člena ZPP. Tožena stranka sama krije svoje pritožbene stroške, saj gre za spor o prenehanju delovnega razmerja, tožnik pa krije svoje pritožbene stroške, ker odgovor na pritožbo ni bistveno pripomogel k rešitvi tega spora.

ZDR člen 54,  54.  ZJU člen 68,  68/1,  68/1-3,  69,  69/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.