TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sklep Pdp 221/2006
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2007-01-25

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Neposredno sodno varstvo, brez predhodne zahteve za odpravo kršitve, je poleg primerov odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja pogodbe o zaposlitvi in denarnih terjatev iz delovnega razmerja, predvideno tudi za izpodbijanje odločitve o disciplinski odgovornosti delavca. (3. odstavek 204. člena ZDR). Sodišče 1. stopnje je tožbo za razveljavitev sklepa o disciplinski odgovornosti napačno zavrglo iz razloga, ker tožniki pred vložitvijo tožbe niso zahtevali varstva svojih pravic pri delodajalcu.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo z zahtevkom na razveljavitev sklepov o disciplinski odgovornosti tožnikov z dne 18.10.2005 za L.B., z dne 14.10.2005 za R.B. in z dne 14.10.2005 za R.K. ter za povrnitev stroškov postopka.

Zoper sklep se pritožujejo tožniki, ki uveljavljajo pritožbeni razlog napačne uporabe materialnega prava po 3. točki 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002, 2/2004). Navajajo, da je zoper sklep o disciplinski odgovornosti dopustna tožba neposredno na sodišče, saj noben predpis ne določa, da je treba tudi v tem primeru zahtevati od delodajalca odpravo kršitve. Predlagajo razveljavitev sklepa in priglašajo pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep na podlagi 366. člena ZPP v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je na podlagi 2. odst. 350. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v tej določbi ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Sodišče prve stopnje je napačno uporabilo materialno pravo, ker je tožbo zavrglo zaradi pomanjkanja procesne predpostavke. Zavzelo je stališče, da bi morali tožniki od tožene stranke zahtevati odpravo kršitve v smislu 1. odstavka 204. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002).

To stališče ni pravilno. Tožniki so izpodbijali sklepe o disciplinski odgovornosti. Po 3. odstavku 204. člena ZDR ima delavec pravico pred pristojnim delovnim sodiščem zahtevati med drugim tudi ugotovitev nezakonitosti odločitve o disciplinski odgovornosti v roku 30 dni od dneva vročitve. Neposredno sodno varstvo, brez predhodne zahteve za odpravo kršitve, je torej poleg primerov odpovedi pogodbe o zaposlitvi, drugih načinov prenehanja pogodbe o zaposlitvi in denarnih terjatev iz delovnega razmerja, predvideno tudi za izpodbijanje odločitve o disciplinski odgovornosti delavca.

Ker sodišče prve stopnje zaradi napačne uporabe materialnega prava sodnega varstva ni dopustilo, je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo v meritorno obravnavanje sodišču prve stopnje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1247/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-09-24

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ker stranski intervenient v pravdi deluje poleg glavne stranke, odločitev sodišča prve stopnje, da je dolžan tožniku povrniti pravdne stroške, ni pravilna, saj ga na plačilo le-teh ni mogoče obsoditi.

Pritožbi stranskega intervenienta se ugodi in se razveljavi izpodbijani del sklepa, ki se glasi:

"Stranski intervenient mora povrniti tožeči stranki stroške postopka v znesku 31,14 EUR, vse v roku osem dni, v primeru zamude s plačilom pa dolguje zakonske zamudne obresti od dneva zapadlosti do dneva plačila.".

Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo, s katero je razsodilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 10.900,00 EUR odškodnine za nepremoženjsko škodo z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 5. 2005 do plačila, v osmih dneh, kar pa je zahtevala tožeča stranka več, pa zavrnilo. Tožeči stranki je naložilo, da mora povrniti toženi stranki stroške postopka v znesku 536,41 EUR, stranskemu intervenientu pa, da je dolžan tožeči stranki povrniti stroške v znesku 31,14 EUR, vse v roku osem dni, v primeru zamude s plačilom pa dolgujeta zakonske zamudne obresti od dneva zapadlosti do dneva plačila.

V odprtem pritožbenem roku se zoper sklep o odmeri stroškov postopka pritožuje stranski intervenient in navaja, da je po določbi 154. člena ZPP stranski intervenient lahko subjekt stroškovnega zahtevka, vendar je lahko le upravičenec, ne pa tudi zavezanec za povračilo pravdnih stroškov. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sodbo v tem delu razveljavi.

Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo določbe 154. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji), saj navedeni člen določa, da v primeru, če stranka deloma zmaga v pravdi, lahko sodišče glede na dosežen uspeh odloči, da krije vsaka stranka svoje stroške, ali pa ob upoštevanju vseh okoliščin primera, naloži eni stranki, naj povrne drugi stranki in intervenientu ustrezen del stroškov. Zato ima pritožba prav, ko zatrjuje, da sodišče prve stopnje ne bi smelo prisoditi stroškov stranskemu intervenientu. Intervenient namreč deluje v pravdi poleg glavne stranke ali namesto nje, če je glavna stranka neaktivna. Intervenient je le pomočnik glavne stranke, ni sospornik in tudi ne stranka. Njemu se nič ne prisodi in nič ne zavrne in tako ne more biti obsojen na stroške glavne pravde. Ker je odločitev sodišča prve stopnje, da je stranski intervenient dolžan tožeči stranki povrniti stroške postopka napačna, je sodišče druge stopnje na podlagi 154. člena v zvezi s 1. odstavkom 165. člena ZPP pritožbi stranskega intervenienta v tem delu ugodilo in razveljavilo izpodbijani del sklepa (3. točka 365. člena ZPP).

ZPP člen 154,  154/2,  199,  199/1,  154,  154/2,  199,  199/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 598/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-10-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Izrazi, ki jih je tožnik uporabil v pritožbi, so žaljivi, žaljivo je ocenil delo in osebnost sodnice, ki je sodila na prvi stopnji, ter je zanikal ugled sodišča v celoti. Ker njegova negativna in podcenjujoča ocena predstavlja žalitev po objektivnih in po subjektivnih merilih, je pritožbeno sodišče tožnika kaznovalo za denarno kaznijo.

Tožnika se kaznuje z denarno kaznijo v višini 250,00 EUR.

Tožnik je dolžan plačati denarno kazen na račun Delovnega sodišča v Kopru, št. ..., v roku 15 dni po prejemu pisnega odpravka tega sklepa.

Po določbi prvega odstavka 109. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99 in naslednji) sodišče kaznuje po določbah 11. člena tega zakona tistega, ki v vlogi žali sodišče, stranko ali drugega udeleženca v postopku.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so besede tožnika zapisane v dopolnitvi pritožbe „prokleti krivosodni smrad od Z.!!!“, brez dvoma žaljive in predstavljajo podlago za izrek denarne kazni. Z navedenimi besedami je tožnik žaljivo ocenil delo in osebnost sodnice in s tem izničeval tako dostojanstvenost sodnice, kot tudi izničeval ugled sodišča v celoti. Po oceni pritožbenega sodišča gre za napad na čast in dobro ime z žaljivo vsebino, kar predstavlja razžalitev tako posameznika kot tudi funkcionarja sodne veje oblasti. Izrazi, ki jih je uporabil tožnik so žaljivi. Kot žalitev je možno opredeliti vsako dejanje, s katerim storilec nekomu neupravičeno odreka spoštovanje, mu jemlje ugled ali s katerim zoper nekoga izraža sovraštvo, prezir ali zasmehovanje. Besede, ki jih tožnik uporablja v dopolnitvi pritožbe izražajo negativno in podcenjujočo oceno sodnice in s tem tako po objektivnih kot subjektivnih merilih predstavljajo žalitev sodnice kot sodišča.

Tožnik je žalil sodišče in sodnico, zato v takšnem primeru 109. člen ZPP v povezavi s tretjim odstavkom 11. člena ZPP daje sodišču možnost, da stranki, ki žali, izreče denarno kazen do 1.300,00 EUR. Pritožbeno sodišče je kazen izreklo znotraj tega razpona, pri višini pa je bila ustrezno upoštevana tudi okoliščina, da je tožnik očitno še vedno brez zaposlitve.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep Dsp 1/2012, enako tudi Dsp 2/2012, Dsp 3/2012
VDSS sklep Pdp 881/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-10-28

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

obnova postopka - predlog za obnovo postopka - predlagatelj - pravniški državni izpit

Ker predlagatelj obnove postopka v predlogu za obnovo postopka, ki ga je vložil sam, ni zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit, se predlog za obnovo postopka zavrže.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep, s katerim je predlog za obnovo postopka z dne 10. 4. 2009 po 2. točki 394. člena ZPP zavrglo, predlog za obnovo postopka z dne 10. 4. 2009 po 5. in 6. točki 394. člena ZPP zavrnilo in ni dovolilo predlagane obnove postopka ter predlagatelju naložilo, da je dolžan toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 140,45 EUR, v roku 15 dni pod izvršbo.

Zoper 2. in 3. točko izreka sklepa je predlagatelj vložil pritožbo, v kateri predlaga, da sodišče razveljavi navedeni sklep in dovoli obnovo postopka.

Obnova postopka je tako kot revizija izredno pravno sredstvo, ki ga je mogoče vložiti potem, ko je postopek s sodno odločbo pravnomočno končan. V tretjem odstavku 86. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji), ki se uporablja tudi v individualnih delovnih sporih, kot to izhaja iz določbe 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDDS-1 – Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji), je določeno, da v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. V četrtem odstavku 86. člena ZPP je določena izjema, ki omogoča, da pravdna stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi nastopa brez pooblaščenca, če ima opravljen pravniški državni izpit. Predlagatelj obnove postopka v tem individualnem delovnem sporu ne zatrjuje, da ima opravljen pravniški državni izpit. Po pravnem mnenju, ki ga je sprejelo Vrhovno sodišče Republike Slovenije na občni seji dne 26. 6. 2002, sodišče zavrže revizijo, ki jo je vložila stranka sama, če ni najpozneje v njej izkazala, da ima opravljen pravniški državni izpit. Predlagatelj v tem sporu ni nikoli zatrjeval, da ima opravljen pravniški državni izpit.

Sodišče prve stopnje je sicer zgoraj navedene zakonske določbe spregledalo in ni ravnalo v skladu z določbo 91. člena ZPP, ki določa, da sodišče zavrže kot nedovoljeno izredno pravno sredstvo, ki ga vloži stranka sama, če ne izkaže izpolnitve pogojev iz 4. odstavka 86. člena ZPP.

Kljub temu pa predlagatelj obnove postopka, to je sama stranka, s tem ni pridobila pravice, da v postopku z izrednim pravnim sredstvom, to je v postopku obnove, vloži pritožbo zoper sklep, s katerim je predlog za obnovo postopka zavržen oziroma zavrnjen in se predlagana obnova postopka ne dovoli. Zato je moralo pritožbeno sodišče pritožbo stranke v tem individualnem delovnem sporu v zvezi z obnovo postopka zavreči kot nedovoljeno v skladu z določbo 86. in 91. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 888/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-10-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Revizija, ki jo je vložil tožnik, ki ni univerzitetni diplomirani pravnik in nima opravljenega državnega pravniškega izpita, se zavrže, četudi jo naknadno odobri odvetnik, ker takšne revizije ni mogoče šteti za revizijo, vloženo po odvetniku.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom kot nedovoljeno zavrglo revizijo, ki jo je vložil tožnik sam.

Zoper sklep se pritožuje tožnik, ki smiselno uveljavlja pritožbeni razlog iz 1. točke 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002, 2/2004, 52/2007, 45/2008). Navaja, da je bila revizija pravočasno vložena. Imel je razloge za še pravočasno vložitev (časovna stiska, nova dejstva po pregledu spisa) in je sodišče pisno obvestil, da ga zastopa odvetniška družba. „Operativni“ odvetnik je bil na dopustu. Ker ob vložitvi revizije ni predložil pooblastila, bi ga sodišče lahko pozvalo, da naknadno v postavljenem roku to stori (1. odstavek 98. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je svojo odločitev pravilno oprlo na 1. odstavek 91. člena ZPP, ki določa, da sodišče zavrže kot nedovoljeno izredno pravno sredstvo, vloženo po pooblaščencu, ki ni oseba, določena v 3. odstavku 86. člena ZPP in izredno pravno sredstvo, ki ga vloži stranka sama ali njen zakoniti zastopnik, če ne izkaže izpolnitve pogojev iz 4. odstavka 86. člena ZPP.

Pritožba se neutemeljeno sklicuje na 1. odstavek 98. člena ZPP, saj revizija ni bila vložena po pooblaščencu. Tožnik z revizijo, ki jo je evidentno vložil sam, s tem, ko je v uvodu zapisal, da ga zastopa odvetniška družba, ni zadostil pogoju iz 3. odstavka 86. člena ZPP, saj revizije, ki jo vloži stranka sama, niti v primeru, če jo naknadno „odobri“ odvetnik, ni mogoče šteti za revizijo, ki bi jo vložil odvetnik (tako Sklep Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 319/2006, VIII Ips 320/2006). Če bi bila vložena po pooblaščencu, ki je odvetnik, pa bi jo moralo sodišče prve stopnje prav tako zavreči in sicer na podlagi 5. odstavka 98. člena ZPP. Vloge, ki jo vloži odvetnik brez pooblastila, namreč ni mogoče šteti za nepopolno in zato sodišče niti stranke niti odvetnika ni dolžno pozivati na dopolnitev v smislu 1. odstavka 98. člena ZPP.

Revizijo z dne 8.7.2009 je vložil tožnik sam. Taka revizija bi bila dovoljena v skladu s 4. odstavkom 86. člena ZPP le v primeru, če bi imel tožnik opravljen pravniški državni izpit. Tožnik, ki ni univerzitetni diplomirani pravnik, takega izpita nima in torej ni izkazal obstoja pogojev iz 4. odstavka 86. člena ZPP. Zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, da je revizijo kot nedovoljeno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Psp 617/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-01-11

CIVILNO PROCESNO PRAVO - SOCIALNO VARSTVO

Če vložnik vloge ne popravi ali dopolni tako, da je primerna za obravnavo, sodišče vlogo zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je vlogo vložnika z dne 15. 10. 2009 zavrglo, ker jo le-ta v roku 15 dni po prejemu sklepa z dne 16. 10. 2009, s katerim mu je bilo naloženo, da vlogo dopolni in popravi ni dopolnil in popravil.

Zoper sklep se pravočasno pritožuje vložnik in v laični pritožbi navaja, da postaja zaradi sklepa depresiven, doživlja telesne zaplete, saj je zdravljen alkoholik. 25 let je že abstinent, hodi v klub zdravljenih alkoholikov, opisuje, da si pomaga tudi s strokovno literaturo, hodi po parkih in pove s kom se druži ter kakšen je program v klubu zdravljenih alkoholikov.

V skladu s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami - ZPP) se v postopku s pritožbo zoper sklep smiselno uporabljajo določbe, ki veljajo za pritožbo zoper sodbo, razen določb o odgovoru na pritožbo in o obravnavi pred sodiščem druge stopnje. Pritožbeno sodišče je tako preizkusilo sklep sodišča prve stopnje v skladu s 350. členom ZPP v tistem delu, v katerem se izpodbija s pritožbo ter pri tem pazilo po uradni dolžnosti na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11., 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena tega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Po preizkusu predmetne zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ob pravilno ugotovljenih bistvenih dejstvih pravilno odločilo ter postopkovnih določb, na katere se pazi po uradni dolžnosti, ni kršilo.

V predmetni zadevi je vložnik dne 13. 10. 2009 na prvostopenjsko sodišče posredoval vlogo v enem izvodu iz katere ni razvidno, ne kaj ta vloga je, niti kaj tožnik z njo od sodišča želi, ni bila navedena tožena stranka, niti odločba, ki jo tožnik s to vlogo izpodbija. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 16. 10. 2009 tožniku naložilo, da vlogo v roku 15 dni ustrezno popravi in ga opozorilo, da ima pravico zaprositi za brezplačno pravno pomoč in v tem primeru naj sodišču v istem roku predloži dokazilo o vložitvi prošnje za dodelitev brezplačne pravne pomoči, sicer bo sodišče vlogo zavrglo. Citirani sklep je bil tožniku vročen dne 20. 10. 2009, vendar tožnik v določenem 15. dnevnem roku ni predložil dopolnjene in popravljane vloge, zato je sodišče s sklepom z dne 10. 11. 2009 vlogo tožnika pravilno zavrglo.

Sodišče prve stopnje za svojo odločitev imelo materialno pravno podlago v 5. odstavku 108. člena ZPP, ki določa, da če vložnik vloge ne popravi ali dopolni tako, da je primerna za obravnavo, sodišče vlogo zavrže.

Pritožbeno sodišče iz pritožbenih navedb ne razbere ničesar takega, kar bi kazalo na drugačno dejansko stanje, kakor ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, zato je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Psp 634/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-01-11

CIVILNO PROCESNO PRAVO - SOCIALNO VARSTVO

Ker vložnik vloge na poziv sodišča z opozorilom na pravne posledice v roku ni popravil ali dopolnil, tako da bi bila primerna za obravnavo, je sodišče prve stopnje vlogo pravilno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo vlogo vložnika z dne 16. 9. 2008, ker svoje vloge ni dopolnil, kakor mu je bilo naloženo s sklepom sodišča prve stopnje z dne 29. 9. 2008.

Zoper sklep se pritožuje tožnik in v laični pritožbi navaja, da mu je bila priznana pokojnina šele z dopolnitvijo 70 let in 5 mesecev, moral pa bi jo dobiti s starostjo 63 let.

V skladu s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami - ZPP) se v postopku s pritožbo zoper sklep smiselno uporabljajo določbe, ki veljajo za pritožbo zoper sodbo, razen določb o odgovoru na pritožbo in o obravnavi pred sodiščem druge stopnje. Pritožbeno sodišče je tako preizkusilo sklep sodišča prve stopnje v skladu s 350. členom ZPP v tistem delu, v katerem se izpodbija s pritožbo ter pri tem pazilo po uradni dolžnosti na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11., 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena tega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Po preizkusu predmetne zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ob pravilno ugotovljenih bistvenih dejstvih pravilno odločilo in ni kršilo postopkovnih določb, na katere se pazi po uradni dolžnosti.

Bistvenega pomena v predmetni zadevi je, da je sodišče prve stopnje s sklepom z dne 29. 9. 2008 naložilo vložniku, da vlogo z dne 15. 9. 2008 popravi tako, da jo prevede v slovenski jezik in prevedeno v roku 30 dni dostavi sodišču v dveh izvodih in v primeru, da gre za tožbo, jo mora dopolniti tako, da navede toženko, številko in datum izdaje odločbe, ki jo je izdal pristojni organ druge stopnje, navede razloge, zaradi katerih se ta odločba izpodbija in opredeli tožbeni zahtevek. Vložnik je bil opozorjen, da lahko zahteva brezplačno pravno pomoč in opozorjen na to, da če ne bo ravnal po sklepu sodišča in vloge ne bo popravil v postavljenem roku, bo sodišče vlogo zavrglo, kakor je to določeno v 4. odstavku 108. člena ZPP. Tožnik je sklep o dopolnitvi in popravi vloge prejel 9. 10. 2008, rok se je iztekel 8. 11. 2008. Sodišče prve stopnje v postavljenem roku niti kasneje, do dneva izdaje sklepa dne 10. 6. 2009, ni prejelo dopolnjene oz. popravljene vloge, zato je ravnalo pravilno, ko je vlogo tožnika z dne 16. 9. 2008 na podlagi 5. odstavka 108. člena ZPP zavrglo.

Pritožnik v pritožbi ne navaja ničesar takega, kar bi lahko vplivalo na drugačno odločitev pritožbenega sodišča, saj samo ponavlja zahtevke, ne obrazloži pa, zakaj se ni ravnal po sklepu sodišča prve stopnje z dne 29. 9. 2008.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 840/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-07-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - sklep o začasni odredbi - sklep o izvršbi - ugovor

O ugovoru zoper sklep o začasni odredbi, ki ima učinek sklepa o izvršbi, ne odloča pritožbeno sodišče, ampak sodišče, ki je izdalo sklep začasni odredbi.

Zadeva se odstopi sodišču prve stopnje v pristojno reševanje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 16. 6. 2010 ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe. Zoper sklep o začasni odredbi  je tožena stranka dne 23. 6. 2010 vložila ugovor, na katerega je dne 7. 7. 2010 tožnik podal ugovor.

Kadar je sklep o začasni odredbi izdan v pravdnem ali kakšnem drugem postopku, ima učinek sklepa o izvršbi (268. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju – ZIZ, Ur. l. RS št. 51/98 in naslednji). Sklep o izvršbi, s katerim je predlogu za izvršbo ugodeno, lahko dolžnik izpodbija z ugovorom, razen če izpodbija samo odločitev o stroških (53. člen ZIZ).

Po določbi 54. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ – Ur. l. RS št. 51/98 in naslednji) o ugovoru odloča sodišče, ki je izdalo sklep o izvršbi, če zakon ne določa drugače. S sklepom, ki ga izda o ugovoru, sodišče ugovoru ugodi ali ga zavrne ali pa zavrže kot prepoznega, nepopolnega ali nedovoljenega (3. odstavek 58. člena ZIZ).

Ker sodišče prve stopnje ni postopalo po citiranih zakonskih določbah, pritožbeno sodišče zadevo odstopa sodišču prve stopnje v pristojno reševanje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.