VDSS sodba Pdp 333/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-08-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - razlog nesposobnosti - rok za podajo odpovedi

Rok za podajo redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti ni začel teči, ko je tožnici pretekel naziv docentke, potreben za opravljanje pedagoškega dela, ampak šele, ko je poteklo dovoljenje tožene stranke, s katerim ji je tudi po poteku naziva v določenem obdobju dovolila opravljanje dela.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek tožnice, da se ugotovi nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi št. 3/05 512 JR z dne 5. 1. 2005 in se razveljavi, tožena stranka pa je dolžna tožnico pozvati nazaj na delo na delovno mesto, ki ustreza stopnji njene izobrazbe in z delom pridobljenim delovnim izkušnjam, ji za ves čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja vpisati delovno dobo v delovno knjižico, ji izplačati neizplačane plače, zanjo plačati vse davke in prispevke, ki bremenijo bruto plačo z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti posameznega plačila dalje ter ji povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopenjske sodbe do plačila, vse v 8 dneh, pod izvršbo (1. točka izreka). Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka (2. točka izreka).

Zoper navedeno sodbo tožnica v roku vlaga pritožbo zaradi bistvene kršitve določb postopka ter zaradi zmotne uporabe materialnega prava (po določilih prvega odstavka 338. člena ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti stroškovno ugodi oziroma podredno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Izraža svoje nestrinjanje s stališčem Vrhovnega sodišča Republike Slovenije (v nadaljevanju: VS RS), da naj bi se za obdobje od 1. 7. 2003 do 30. 11. 2004, v katerem je bilo tožnici dovoljeno podaljšano opravljanje pedagoškega dela, štelo, da je tožnica izpolnjevala pogoje za delo na svojem delovnem mestu in je lahko korektno izpolnjevala pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja. Tožnici je 30. 6. 2003 potekla izvolitev v naziv docentke za didaktiko matematike, ki je (skladno z akti tožene stranke ter s stališčem sodišča prve stopnje) bistven pogoj za opravljanje dela, s čimer je nastopil utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Dovoljenje za podaljšano opravljanje pedagoškega dela pa ne more nadomestiti zakonskega pogoja za zasedbo delovnih mest. Sodišče prve stopnje se o sklepu dekana ... fakultete z dne 28. 9. 2004 in sklepu z dne 26. 10. 2004 ni izjavilo oziroma ju ni dokazno ocenilo. Tožnica meni, da je tožena stranka z izdajo navedenih sklepov o podaljšanju opravljanja pedagoškega dela na delovnem mestu visokošolske učiteljice po izteku tožničinih pogojev za opravljanje pedagoškega dela ravnala nezakonito, kar narekuje ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Dekan ... fakultete ji je namreč komaj 28. 9. 2004 izdal prvi tak sklep o podaljšanju za čas od 30. 6. 2003 do 28. 10. 2004 (torej za več kot leto dni nazaj) in dne 26. 10. 2004 ponovno za čas do 30. 11. 2004, pri čemer je v slednjem sklepu tudi prvič opredeljeno, da se le-ta izdaja zaradi trajanja postopka habilitacije. Tožnica je tako opravljala svoje pedagoško delo od 1. 7. 2003 do 28. 9. 2004 brez vsakršne odločitve tožene stranke o podaljšanju opravljanja dela. O tej - po mnenju tožnice v sporu bistveni okoliščini – pa izpodbijana sodba nima ustrezne oziroma nobene obrazložitve. Tudi če je slediti stališču sodišča prve stopnje, da so bili tožnici z dovoljenjem dekana smiselno priznani pogoji za opravljanje pedagoškega dela, se je tožnica s takšnim dovoljenjem seznanila komaj z vročitvijo sklepa o podaljšanju z dne 28. 9. 2004. Do takrat se je celo tožnica sama zavedala, da pogojev za opravljanje pedagoškega dela na svojem delovnem mestu ne izpolnjuje, zaradi česar ne more izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja. V 3. odstavku VI. člena Obveznih strokovnih mnenj o izvajanju napredovanj na osnovi Pravilnika o napredovanju na delovnem mestu je določeno, da je dolžan visokošolski učitelj, ko mu poteče veljavna habilitacija, pridobiti ustrezen sklep senata članice, da lahko opravlja pedagoško delo. Tožnici pa sklepov tudi ni izdal senat, ampak dekan ... fakultete. Navedeno določilo Obveznih strokovnih mnenj je razumeti tako, da bi tožena stranka morala počakati na dokončno odločitev glede izvolitve tožnice v naziv in šele nato pričeti postopek po 203. členu Statuta, ne pa že pred zaključkom postopka habilitacije. Tožena stranka je zato postopala nezakonito, s tožničinim neizpolnjevanjem pogojev za opravljanje dela pa se je seznanila najkasneje 30. 6. 2003, odpoved pa je bila  podana po izteku 30-dnevnega prekluzivnega roka in je nezakonita.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo uvodoma opozarja na natančna navodila VS RS glede obsega presoje sodišča prve stopnje v ponovnem postopku, skladno s katerimi je bilo potrebno ugotoviti samo 1. dejstva glede datuma seznanitve rektorja tožene stranke o neizpolnjevanju pogojev za delo ter 2. dejstva glede tožničinega zagovora pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Ker se tožnica s sodbo (pravilno: sklepom) VS RS ne strinja, v pritožbi odpira nova vprašanja, do katerih se prvostopenjskemu sodišču sploh ni bilo potrebno opredeljevati. Zgolj iz previdnosti pa tožena stranka te pritožbene navedbe tudi vsebinsko prereka in navaja, da je v konkretnem primeru tožnici dovolil opravljanje pedagoškega dela po 30. 6. 2003 Senat ... fakultete v ..., ker do tega dne postopek njene izvolitve v naziv še ni bil zaključen. Tožnica je tako imela dovoljenje za opravljanje svojega dela vse do 30. 11. 2004, ko je Senat obravnaval njeno vlogo ter odločil, da se tožnica ne izvoli v naziv. Statut Univerze v ... nima posebnih določb o položaju visokošolskega učitelja, ki mu je že potekel naziv, postopek za njegovo izvolitev v naziv pa še ni zaključen. Zato je potrebno uporabiti določila Pravilnika o napredovanju na delovnem mestu Univerze v ... ter Obvezna strokovna mnenja o izvajanju napredovanj na njegovi osnovi. Tožena stranka oziroma Senat je tako imel podlago, na osnovi katere je lahko tožnici dovolil opravljanje pedagoškega dela do 30. 11. 2004. Tožnica je tako imela dovoljenje za opravljanje svojega dela do 30. 11. 2004, rektor Univerze v ... pa se je seznanil z dejstvom, da tožnica več ne izpolnjuje pogojev najprej 6. 12. 2004, zaradi česar je bila obravnavana odpoved pogodbe o zaposlitvi pravočasna. Tudi v zvezi z zagovorom pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi tožena stranka ni ravnala nezakonito.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je tudi po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002, 2/2004, 52/2007, 45/2008) in na pravilno uporabo materialnega prava. Ob navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo zatrjevanih bistvenih kršitev pravil postopka in ne tistih, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Tudi materialno pravo je pravilno uporabilo.

Pritožbeno sodišče je v obravnavani zadevi na pritožbo tožene stranke zoper sodbo opr. št. Pd 56/2005 že enkrat odločalo s sodbo opr. št. Pdp 1380/2005 z dne 5. 1. 2007. Zoper navedeno sodbo je tožnica vložila revizijo. VS RS je s sklepom opr. št. VIII Ips 198/2007 z dne 21. 10. 2008 reviziji ugodilo, sodbi sodišča druge in prve stopnje pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V obrazložitvi je navedlo, da tožnica šele od 30. 11. 2004 (datuma, od katerega dalje tožnici ni bilo izdano oziroma podaljšano dovoljenje za opravljanje pedagoškega dela) in ne že od 30. 6. 2003 (datuma, ko je tožnici potekel naziv) ni več izpolnjevala pogojev za opravljanje dela in zaradi tega ni mogla več izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja. Ob izostanku ustreznih določb v Statutu Univerze v .... in nepodaljšanem dovoljenju za opravljanje pedagoškega dela po 30. 11. 2004 po stališču VS RS ni odločilno, ali je bil postopek za ponovno izvolitev v naziv docentke že dokončan, temveč dejstvo, da je tožena stranka (za njo ... fakulteta) dovolila tožnici opravljanje pedagoškega dela le do 30. 11. 2004 in da ji je pred tem že potekel čas izvolitve v naziv. Šele po tem datumu je nastal razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi po 2. alineji prvega odstavka 88. člena ZDR v povezavi z 203. členom Statuta tožene stranke, pri čemer je pomembno, kdaj se je s tem razlogom seznanil rektor tožene stranke, ki je zastopnik tožene stranke in odloča o delovnih razmerjih visokošolskih učiteljev na predlog dekana posamezne fakultete (članice tožene stranke). Glede zagovora pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi je VS RS zavzelo stališče, da brez izrecne opredelitve do tega, ali je bilo v obdobju po prenehanju veljavnosti naziva in dovoljenja za opravljanje pedagoškega dela od tožene stranke sploh upravičeno pričakovati, da tožnici omogoči zagovor, ni mogoče enostavno zaključiti, da je tožena stranka že s tem, ko tožnici zagovora ni omogočila, kršila 2. odstavek 83. člena ZDR.

V novem sojenju je sodišče prve stopnje ugotovilo, da se rektor tožene stranke z obravnavanim razlogom za odpoved pogodbe o zaposlitvi (da torej tožnica ne izpolnjuje več pogojev za opravljanje dela na svojem delovnem mestu) ni mogel seznaniti pred 6. 12. 2004, ko je tožena stranka prejela dopis dekana ... fakultete, s katerim ga je le-ta obvestil o tem, da je Senat ... fakultete dne 30. 11. 2004 odločil, da se tožnica ne izvoli ponovno v naziv docentke za didaktiko matematike. Z navedenim se je torej mogel seznaniti najprej 6. 12. 2004, zato je zaključilo, da je bila redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 1. 2005 podana pravočasno oziroma v 30-dnevnem prekluzivnem zakonskem roku iz 5. odstavka 88. člena ZDR. Presodilo je, da je obravnavana redna odpoved tudi vsebinsko utemeljena (obstajal je utemeljen razlog, ki je onemogočal nadaljevanje delovnega razmerja med strankama, tožena stranka pa je tudi preverila možnost zaposlitve tožnice pri vseh svojih članicah ter možnost prekvalifikacije ali dokvalifikacije za drugo delo, a neuspešno). Glede zagovora je sodišče prve stopnje zaključilo, da v obdobju po prenehanju veljavnosti naziva in dovoljenja za opravljanje pedagoškega dela od tožene stranke ni bilo upravičeno pričakovati, da tožnici omogoči zagovor, saj (kot je v razveljavitvenem sklepu navedlo že VS RS) v konkretnem primeru ne bi šlo za zagovor v smeri pravočasnega, strokovnega in kvalitetnega opravljanja dela, temveč v smeri izpolnjevanja pogojev za delo, ki se ugotavlja v drugem – posebnem habilitacijskem postopku. Na podlagi navedenega je tožbeni zahtevek kot neutemeljen zavrnilo.

Tožnici, ki je bila na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 9. 1999 pri toženi stranki zaposlena na delovnem mestu visokošolske učiteljice – docentke za didaktiko matematike, je bila s strani rektorja tožene stranke dne 5. 1. 2005 podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neizpolnjevanja pogojev za opravljanje dela po 2. alineji prvega odstavka 88. člena ZDR. Po tej določbi je razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu tudi neizpolnjevanje pogojev za opravljanje dela, določenih z zakoni in izvršilnimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona, zaradi česar delavec ne izpolnjuje ali ne more izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja. Skladno s 3. odstavkom 88. člena ZDR mora delodajalec preveriti možnost zaposlitve delavca pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oziroma možnost dokvalifikacije oziroma prekvalifikacije, odpoved pa mora podati najkasneje v 30 dneh od seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v 6 mesecih od nastanka razloga (5. odstavek 88. člena ZDR). Po 2. odstavku 83. člena ZDR mora delodajalec pred redno odpovedjo iz razloga nesposobnosti delavcu omogočiti tudi zagovor (smiselno upoštevaje prvi in drugi odstavek 177. člena ZDR), razen če obstajajo okoliščine, zaradi katerih bi bilo od delodajalca neupravičeno pričakovati, da delavcu to omogoči, oziroma če delavec to izrecno odkloni ali če se neupravičeno ne odzove povabilu na zagovor.

Skladno z 203. členom Statuta Univerze v ... (v nadaljevanju: Statut) visokošolski učitelj (tudi docent), ki ni ponovno izvoljen v naziv, ne more več opravljati pedagoškega dela na univerzi in se mu, če je mogoče, ponudi sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi, sicer pa mu pogodba preneha. Tožena stranka v Statutu nima posebnih določb o položaju visokošolskega učitelja, ki mu je že potekel naziv, še vedno pa teče postopek za njegovo ponovno izvolitev v naziv; Obvezna strokovna mnenja o izvajanju napredovanj na podlagi Pravilnika o napredovanju na delovnem mestu Univerze v ... (v nadaljevanju: Obvezna strokovna mnenja)  pa v 3. odstavku VI. člena določajo, da morajo visokošolski učitelji oz. sodelavci, ki jim poteče veljavna habilitacija, pridobiti ustrezen sklep senata članice, da lahko opravljajo pedagoško delo, v nasprotnem primeru pa ne smejo izvajati pedagoškega procesa. Kadar delavec v postopku habilitacije ni izvoljen v ustrezen naziv, se prične postopek po določilih 203. člena Statuta.

Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje (ki jih pritožba ne izpodbija) izhaja, da je tožnici potekla izvolitev v naziv docentke za didaktiko matematike dne 30. 6. 2003. Tožnica je sicer pred tem dne 10. 2. 2003 podala vlogo za ponovno izvolitev, vendar se ta postopek pri toženi stranki do 30. 6. 2003 ni končal, zato je Senat ... fakultete ( v nadaljevanju: Senat) odločil, da se tožnici dovoli opravljanje pedagoškega dela do 30. 11. 2004, po tem obdobju pa takega dovoljenja ni več imela. Dne 30. 11. 2004 je Senat po obravnavanju njene vloge odločil, da se tožnice ponovno ne izvoli v naziv docentke za didaktiko matematike. Dekan je o tem dejstvu obvestil rektorja tožene stranke z dopisom z dne 3. 12. 2004, rektor pa se z njim ni mogel seznaniti pred 6. 12. 2004, ko je navedeni dopis tožena stranka prejela. Dne 5. 1. 2005 je rektor tožene stranke tožnici podal odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neizpolnjevanja pogojev za opravljanje dela (2. alineja prvega odstavka 88. člena ZDR).

Dejstva, da je bilo tožnici opravljanje pedagoškega dela dejansko dovoljeno tudi po 30. 6. 2003 (do 30. 11. 2004), tožnica v postopku na prvi stopnji sploh ni prerekala in ni bilo sporno. Šele v pritožbi pa se sklicuje na to, da ji je dekan ... fakultete (in ne Senat) komaj 28. 9. 2004 izdal sklep o podaljšanju opravljanja pedagoškega dela za čas od 30. 6. 2003 do 28. 10. 2004 (torej za več kot leto dni nazaj) in dne 26. 10. 2004 še sklep o podaljšanju za čas do 30. 11. 2004. Glede na to, da je tožnica dejansko imela dovoljenje za opravljanje pedagoškega dela za celotno obdobje od 30. 6. 2003 do 30. 11. 2004, saj je z opravljanjem svojega pedagoškega dela tudi dejansko nadaljevala ter še naprej zanj prejemala plačo, tožena stranka pa ji tega z ničemer ni preprečevala, zgolj dejstvo, da je bil prvi (formalni) sklep o podaljšanju izdan šele 28. 9. 2004 (tudi za nazaj), ne more vplivati na veljavnost in dejanski obstoj dovoljenja za tožničino opravljanje pedagoškega dela v obdobju od 1. 7. 2003 do 28. 10. 2004 oziroma do 30. 11. 2004. Zlasti to velja zato, ker je bila skladno z določilom tretjega odstavka VI. člena Obveznih strokovnih mnenj za opravljanje nadaljnjega pedagoškega dela (tudi po poteku veljavnosti naziva) tožnica sama dolžna pridobiti sklep senata članice, ki ji nadaljevanje dela dovoljuje. Kljub temu, da tožnica tega sklepa ni pridobila v naprej, pa je gotovo, da ji je bilo s strani tožene stranke nadaljevanje pedagoškega dela dejansko dovoljeno, formalna pomanjkljivost pa je bila pozneje sanirana na način, da je bil formalni sklep o podaljšanju izdan tudi za nazaj. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da na zakonitost obeh sklepov vpliva dejstvo, da ju je izdal dekan in ne senat članice. Skladno z že citiranim določilom tretjega odstavka VI. člena Obveznih strokovnih mnenj je namreč morala tožnica pridobiti „ustrezni sklep senata članice, da je lahko opravljala pedagoško delo“. Iz obravnavanih sklepov z dne 28. 9. 2004 in z dne 26. 10. 2004 je sicer res razvidno, da ju je izdal dekan, vendar iz njune vsebine izhaja, da je možnost opravljanja pedagoškega dela v času trajanja postopka izvolitve v naziv obravnaval Senat ter le-ta odločil, da se tožnici le-to dovoli.

Sodišče prve stopnje se sicer do datumov izdaje sklepov o podaljšanju opravljanja tožničinega pedagoškega dela res ni izrecno opredelilo, (čeprav je oba sklepa vzelo v dokazno podlago sodbe), vendar zaradi tega ni zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, kot to smiselno uveljavlja pritožba. Skladno s to določbo je bistvena kršitev določb pravdnega postopka vselej podana, če ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek sodbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom sodbe ali če sodba sploh nima razlogov ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Navedena kršitev ni podana. Sodišče prve stopnje je v tej zvezi obrazložilo (2. in 3. odstavek na strani 3), da se postopek za izvolitev ali ponovno izvolitev v naziv visokošolskega učitelja (docenta) lahko zavleče in traja tudi po obdobju veljavne habilitacije za visokošolskega učitelja (tako kot v obravnavanem primeru) in ker je pogoj za opravljanje dela visokošolskega učitelja (docenta) ustrezen naziv, je pomembno, ali tudi po poteku obdobja izvolitve v naziv obstajajo pogoji za opravljanje dela. Skladno s stališčem Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v razveljavitvenem sklepu je sodišče prve stopnje štelo, da je za presojo nastanka obravnavanega odpovednega razloga ob izostanku ustreznih določb v Statutu (Univerze v ...) odločilno, da je tožena stranka (za njo ... fakulteta) dovolila tožnici opravljanje pedagoškega dela do 30. 11. 2004 in da ji je že pred tem potekel čas izvolitve v naziv. Da je tožnica za podaljšano opravljanje pedagoškega dela dejansko imela dovoljenje tožene stranke, je bilo sicer tudi v postopku ugotovljeno. Dejstvo, da je bil sklep o tem izdan pozneje in za nazaj (čeprav za celotno obdobje od 30. 6. 2003 do 26. 10. 2004) pa glede na stališče VS RS v tej zvezi ni odločilno dejstvo, zato sodišče prve stopnje s tem, ko se do njega ni izrecno opredelilo, ni storilo bistvena kršitve določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tudi sicer pritožbeno sodišče ob presoji izpodbijane sodbe ni ugotovilo pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi moglo preizkusiti.

Skladno z določilom tretjega odstavka VI. člena Obveznih strokovnih mnenj ter s stališčem Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v izpodbijani sodbi je torej sodišče prve stopnje utemeljeno štelo, da je tožnica kljub poteku naziva dne 30. 6. 2003 na podlagi dovoljenja senata ... fakultete (oziroma članice tožene stranke) izpolnjevala pogoje za opravljanje svojega pedagoškega delala tudi v obdobju od 1. 7. 2006 do 30. 11. 2004. Odpovedni razlog po 2. alineji prvega odstavka 88. člena ZDR – neizpolnjevanje pogojev za opravljanje dela, določenih z zakoni in izvršilnimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona, zaradi česar delavec ne izpolnjuje oziroma ne more izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja (razlog nesposobnosti) - je zato nastal šele po tem datumu in ne že 30. 6. 2003, kot neutemeljeno navaja pritožba. Pritožba zato neutemeljeno vztraja, da je tožena stranka postopala nezakonito ter da se je s tožničinim neizpolnjevanjem pogojev za opravljanje pedagoškega dela seznanila najkasneje 30. 6. 2003, zaradi česar naj bi bila obravnavana odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 5. 1. 2005 podana prepozno.

Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da niso podani razlogi, iz katerih se sodba sodišča prve stopnje izpodbija in ne razlogi, na katere sámo pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo tožnice kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

Tožnica s pritožbo ni uspela, zato na podlagi 1. odstavka 154. člena ZPP v povezavi s 1. odstavkom 165. člena ZPP sama krije svoje stroške. Tožena stranka kot delodajalec pa na podlagi 5. odstavka 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1; Ur. l. RS, 2/2004) tudi sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Do ostalih pritožbenih navedb, ki v zadevi niso odločilnega pomena, se pritožbeno sodišče  skladno z določilom 1. odstavka 360. člena ZPP posebej ne opredeljuje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.