VDSS sodba Pdp 832/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-01-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

jubilejna nagrada - kolektivna pogodba - odpoved kolektivne pogodbe

Ker je tožnik izpolnil 20 let skupne delovne dobe, ko je bil normativni del kolektivne pogodbe, ki je bila odpovedana, še zmeraj v veljavi, je njegov tožbeni zahtevek za plačilo jubilejne nagrade utemeljen.

Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v 1. in 2. točki izreka spremeni tako, da se v celoti glasi:

Tožena stranka je dolžna plačati tožeči stranki jubilejno nagrado za 20 let skupne delovne dobe znesek 741,03 EUR bruto ter po odvodu davkov in prispevkov izplačati neto znesek, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneska od 1. 2. 2008 dalje do plačila, vse v roku 8 dni pod izvršbo. Višji obrestni zahtevek se zavrne.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati stroške postopka v znesku 129,00  EUR, v 8 dneh po prejemu sodne odločbe, po preteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi in pod izvršbo.“

V preostalem delu se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati jubilejno nagrado za 20 let delovne dobe, v znesku 741,03 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 2. 2008 dalje do plačila ter mu povrniti stroške postopka v znesku 531,00 EUR v 8 dneh po prejemu sodbe, po preteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi. S sklepom (ki ni pod pritožbo) je zavrglo del tožbenega zahtevka.

Zoper sodbo se pritožuje tožena stranka iz pritožbenega razloga bistvene kršitve pravil postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti kot neutemeljen zavrne. Navaja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da se je normativni del Kolektivne pogodbe za  dejavnost zasebnega varovanja iz leta 2000 uporabljal do 22. 11. 2007, od takrat naprej pa Kolektivna pogodba o načinu usklajevanja plač, povračilu stroškov v zvezi z delom in regresa za letni dopust. Sodišče prve stopnje je upravičenost tožnika do izplačila jubilejne nagrade utemeljevalo z Zakonom o izvajanju dogovora o politiki plač v zasebnem sektorju in Kolektivni pogodbi o načinu usklajevanja plač, povračilu stroškov v zvezi z delom in regresa za letni dopust. Navedeni zakon določb o jubilejni nagradi ne vsebuje, sodišče pa niti ne navaja določbe zakona, ki bi določal pravico delavca do jubilejne nagrade. Tudi ni razumljivo, zakaj je sodišče svojo odločitev oprlo na Kolektivno pogodbo o načinu usklajevanja plač, povračilu stroškov v zvezi z delom in regresu, saj je samo predhodno ugotovilo, da ne vsebuje določb o jubilejni nagradi, zapadlost jubilejne nagrade pa je vezalo na Kolektivno pogodbo za dejavnost zasebnega varovanja, za katero je samo ugotovilo, da se je normativni del prenehal uporabljati 22. 11. 2007. Tožnik je 20 let delovne dobe pri delodajalcu dosegel januarja 2008, zato je materialno pravo, na katerem temelji odločitev sodišča prve stopnje očitno nepravilno uporabljeno. ZDR delavcu ne zagotavlja pravice do jubilejne nagrade, temveč daje strankam možnost, da se o tej pravici prostovoljno dogovorita v pogodbi o zaposlitvi ali da se ta pravica uredi s kolektivno pogodbo. V konkretnem primeru tak dogovor ni obstajal, zato delodajalec ni dolžan izplačati jubilejne nagrade. V tem primeru tudi ne gre za neenako obravnavanje delavca, saj delodajalec še nikomur ni izplačal jubilejne nagrade, v kolikor ta obveznost ni bila določena v predpisih. Zaključek sodišča prve stopnje, da gre za neenako obravnavanje je očitno arbitraren. Materialno pravo je tudi glede višine nepravilno uporabljeno. Sodišče prve stopnje je tudi kljub ugovoru tožene stranke, da obresti lahko tečejo le od neto zneska jubilejne nagrade, tožniku priznalo zakonske zamudne obresti od bruto zneska. V zvezi z ugovorom ni zavzelo nobenega stališča, sodba nima razlogov in je zato podana bistvena kršitev pravil postopka. Pritožuje se tudi zoper odločitev o stroških postopka, najprej iz razloga nezakonite odločitve, poleg tega pa tudi iz razloga, da so stroški glede na vrednost spornega predmeta očitno previsoko odmerjeni. Toženi stranki ni jasno, na podlagi katere določbe Zakona o odvetniški tarifi je sodišče prve stopnje tožniku priznalo stroške v višini 531,00 EUR. Obrazložitev je nejasna do te mere, da se je ne da preizkusiti, saj sodišče ni navedlo vrednosti spornega predmeta, ki jo je vzelo pri izhodišču pri odmeri stroškov nagrade odvetnika.

Tožnik v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe, sodišče prve stopnje je v celoti pravilno uporabilo materialno pravo, nanj pravilno upoštevalo dejansko stanje ter utemeljeno ugodilo zahtevku tožnika. Zato predlaga, da se pritožba tožene stranke zavrne v celoti. Priglaša  stroške odgovora na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na absolutno bistvene kršitve določb postopka ter na pravilno uporabo materialnega prava. Na podlagi navedenega preizkusa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje, pri tem ni zagrešilo bistvenih kršitev določb postopka ter sprejelo odločitev, ki je pravilna, vendar iz deloma drugih materialnopravnih razlogov, kot jih navaja izpodbijana sodba.

V tem individualnem delovnem sporu je tožnik zahteval plačilo jubilejne nagrade za 20 let skupne delovne dobe, ki jo je dosegel 1. 1. 2008.

Sodišče prve stopnje se je pri obravnavanju konkretne zadeve postavilo na stališče, da je bila Kolektivna pogodba za dejavnost zasebnega varovanja (v nadaljevanju panožna pogodba – Ur. l. RS št. 73/2000 in naslednji) odpovedana s sklepom o odpovedi panožne pogodbe, objavljen v Uradnem listu RS št. 44/2007 z dne 21. 5. 2007, normativni del pogodbe pa se je na podlagi 3. odstavka 66. člena lahko uporabljal do sklenitve nove pogodbe, vendar najdlje šest mesecev po prenehanju veljavnosti kolektivne pogodbe, torej do 22. 11. 2007. Ker v vmesnem času veljavna Kolektivna pogodba o načinu usklajevanja plač, povračilu stroškov v zvezi z delom in regresu za letni dopust (Ur. l. RS št. 76/2006) ni vsebovala določb o jubilejni nagradi, je v vmesnem času izplačevanje jubilejne nagrade določal Zakon o izvajanju dogovora o politiki plač v zasebnem sektorju v obdobju 2004 - 2005 ( ZIDPPZS – Ur. l. RS št. 70/2004).

Pritožba utemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da je pravna podlaga za ugoditev tožbenemu zahtevku ZIDPPZS in Kolektivna pogodba o načinu usklajevanja plač, povračilu stroškov v zvezi z delom in regresu za letni dopust. Že sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je bil sklep o odpovedi kolektivne pogodbe objavljen v Uradnem listu RS št. 44/2007 dne 21. 5. 2007. V primeru odpovedi kolektivne pogodbe je potrebno uporabiti določbo 17. člena Zakona o kolektivnih pogodbah (ZKoIP – Ur. list RS št. 43/2006), ki ureja uporabo kolektivne pogodbe po prenehanju veljavnosti. Po citirani zakonski določbi se po prenehanju veljavnosti kolektivne pogodbe do sklenitve nove, vendar najdalj eno leto, če stranki ne določita drugače, še naprej uporabljajo določbe normativnega dela, s katerimi se urejajo pravice in obveznosti delavcev in delodajalcev pri sklepanju pogodb o zaposlitvi, med trajanjem delovnega razmerja in v zvezi s prenehanjem pogodbe o zaposlitvi, plačilo za delo ter drugi osebni prejemki in povračila v zvezi z delom ter varnost in zdravje pri delu. V skladu s 16. členom ZkoIP se kolektivna pogodba odpove z odpovednim rokom šestih mesecev, zato je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, da je kolektivna pogodba prenehala veljati 6 mesecev po objavi odpovedi, torej 22. 11. 2007. 66. člen kolektivne pogodbe določa v 3. odstavku, da se po prenehanju te kolektivne pogodbe do sklenitve nove, vendar najdlje 6 mesecev, uporabljajo določbe normativnega dela te kolektivne pogodbe. Ob ugotovitvi, da je tožnik izpolnil 20 let skupne delovne dobe 1. 1. 2008, je bil normativni del kolektivne pogodbe 1. 1. 2008 še zmeraj v veljavi. Pravica do izplačila jubilejne nagrade je določena v normativnem delu te pogodbe, ki v 2. odstavku 50. člena določa, da delavcu pripada jubilejna nagrada za 20 let delovne dobe v višini najmanj ene in pol izhodiščne plače tarifnega razreda, v katerem je delavec. Sodišče prve stopnje je višino jubilejne nagrade sicer pravilno odmerilo, v skladu z kolektivno pogodbo, pri tem pa ni upoštevalo, kljub ugovoru tožene stranke, da obresti lahko tečejo le od neto zneska. Pritožba utemeljeno uveljavlja, da se po določbi 9. člena Uredbe o davčni obravnavi povračil stroškov in drugih dohodkov iz delovnega razmerja (Ur. l. RS št. 140/2006 in naslednji) jubilejna nagrada ne všteva v davčno osnovo dohodka iz delovnega razmerja do višine 689,00 EUR za 20 let delovne dobe. V primeru jubilejne nagrade v višini 741,03 EUR, se torej od razlike odvedejo davki in prispevki.

Sodišče prve stopnje je v tem delu nepravilno uporabilo materialno pravo, zato je pritožbeno sodišče pritožbi v tem delu ugodilo ter na podlagi 5. odstavka 358. člena ZPP sodbo sodišča prve stopnje v 1. točki izreka spremenilo, kot izhaja iz izreka sodbe. V preostalem delu je pritožbo zavrnilo in potrdilo nespremenjeni izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje, za kar je imelo podlago v določbi 353. člena ZPP.

Pritožba je utemeljena tudi v delu, v katerem graja odločitev sodišča prve stopnje o stroških postopka. Sodišče prve stopnje je tožniku priznalo za sestavo tožbe po tar. št. 3100 Zakona o odvetniški tarifi (ZOdvT – Ur. l. RS št. 67/2008 in naslednji) 230,10 EUR za zastopanje na obravnavi po tar. št. 3102 212,40 EUR in 20 % DDV, skupaj 531,00 EUR. Ob preizkusu odmerjenih stroškov pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje pri odmeri stroškov ni upoštevalo vrednosti predmeta Odvetniške tarife, v skladu s 3. členom ZOdvT. Pri vrednosti predmeta do 900,00 EUR znaša nagrada 43,00 EUR. Nagrada za postopek na prvi stopnji po tar. št. 3100 tako znaša 43,00 EUR x 1,3 oziroma 55,90 EUR, nagrada za narok po tar. št. 3102 pa 43,00 EUR x 1,2 oziroma 51,60 EUR. Ob upoštevanju 20 % DDV znaša nagrada skupaj 129,00 EUR. Ker je sodišče prve stopnje v tem delu zmotno uporabilo materialno pravo, je pritožbeno sodišče v tem delu utemeljeni pritožbi ugodilo in odločitev o stroških postopka spremenilo tako, da je zmanjšalo višino stroškov, ki jih mora tožena stranka povrniti tožniku, na znesek 129,00 EUR.

Tožnik je priglasil stroške odgovora na pritožbo. Pritožbeno sodišče je odločilo, da jih krije sam, ker odgovor na pritožbo ni prispeval k rešitvi zadeve.

ZKolP člen 16. Kolektivna pogodba za dejavnost zasebnega varovanja člen 50, 50/2, 66, 66/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.