VDSS sodba Pdp 906/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-08-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - kršitev obveznosti iz delovnega razmerja

Tožnik je odklonil preizkus z alkotestom v času dela v nočni izmeni, v kateri ni imel delovne obveze, ampak je le pomagal sodelavcu. Opisano ravnanje ni imelo konkretnih posledic na tožnikovo delo in ne predstavlja utemeljenega razloga za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se glasi:

„Izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožena stranka tožniku dne 12. 10.	2006 je nezakonita.

Delovno razmerje tožniku pri toženi stranki ni prenehalo in še traja tako, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo voznika manipulanta v OE Sintetične mase, v roku osem dni.

Tožena stranka je dolžna od prenehanja delovnega razmerja dalje priznati tožniku vse pravice iz delovnega razmerja, vključno z osnovno plačo v mesečnem bruto znesku 453,24 	EUR (prej 108.614,24 SIT) in na ta znesek vse dodatke ter od tako dobljenega zneska odvesti vse prispevke in davščine in dobljeni neto znesek plače izplačati tožniku z	zakonitimi zamudnimi obrestmi od vsakega 18. delovnega dne v mesecu za pretekli mesec, mu vpisati v delovno knjižico manjkajočo delovno dobo ter ga prijaviti v zavarovanje, vse v roku osem dni, da ne bo izvršbe.

Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti nastale stroške pravdnega postopka v višini 631,22 EUR, v roku 15-ih dni od prejema sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za izpolnitev do plačila, pod izvršbo.“.

Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti pritožbene stroške v znesku 172,12 EUR, v roku 15-ih dni od prejema sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za izpolnitev do plačila, pod izvršbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki mu jo je podala tožena stranka dne 12. 10. 2006 nezakonita in da mu delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in še traja tako, da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo voznika manipulanta v OE Sintetične mase, v roku osem dni. Zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna od prenehanja delovnega razmerja dalje priznati tožniku vse pravice iz delovnega razmerja, vključno z osnovno plačo v mesečnem bruto znesku 108.614,24 SIT in na ta znesek vse dodatke ter od tako dobljenega zneska odvesti vse prispevke in davščine in mu dobljeni neto znesek plače izplačati z zakonitimi  zamudnimi obrestmi od vsakega 18. delovnega dne v mesecu za pretekli mesec, mu vpisati v delovno knjižico manjkajočo delovno dobo ter ga prijaviti v zavarovanje. Zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti nastale stroške pravdnega postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopne sodbe, vse v roku osem dni, da ne bo izvršbe.

Zoper to sodbo se iz razloga napačno ugotovljenega dejanskega stanja pravočasno pritožuje tožnik in pritožbenemu sodišču predlaga, da napadeno sodbo razveljavi ali spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi. Navaja, da odklonitev preizkusa z alkotestom sicer predstavlja v skladu s podjetniško kolektivno pogodbo tožene stranko hujšo kršitev delovnih obveznosti, vendar pa v konkretnem primeru odklonitev preizkusa alkoholiziranosti s strani tožnika ni mogoče okvalificirati kot naklepoma ali iz hude malomarnosti storjeno kršitev delovnih obveznosti. Kot izhaja iz izpovedi zaslišanih prič, predvsem obratovodje O.M., tožnik dotičnega večera ni imel delovne obveznosti, ker ta ni odobril zamenjave in bi tožnik, v kolikor bi opravil preizkus alkoholiziranosti in bi bil ta negativen, bil le izredna oziroma urgentna zamenjava za sodelavca A.H. Po njegovem mnenju je tožnik prišel na delo samovoljno. Tudi vodja izmene K.V. je najprej, ko ni bilo nikogar na delo v nočno izmeno, poklical A.H., ki bi moral takrat delati, kar pa ni logično, če je prej vedel in odobril njegovo zamenjavo s tožnikom. Tako se je tožnik takrat nahajal v prostorih tožene stranke, vendar pa je imel dve možnosti, in sicer, da odkloni preizkus alkoholiziranosti in tako sploh ne začne z delom, ali pa se slednjemu podredi in nastopi z delom kot izredna zamenjava. V primeru redne, to je odobrene zamenjave, bi naslednji dan A.H. nastopil delo v tožnikovi izmeni, vendar pa je tožniku bilo s strani obratovodje O.M. naročeno, da pride na delo zjutraj v svojo izmeno, kar je tudi storil. Tožnik tako ni začel delati, oziroma se ni niti preoblekel v službeno oblačilo, ko mu je bil odrejen preizkus alkoholiziranosti. Da mu ni mogoče očitati vinjenosti, izhaja iz izpovedi policistov, ki sta tožnika na poti na delo ustavila zaradi tega, ker mu ni delovala zadnja luč na avtomobilu. Oba sta ocenila, da je tožnik deloval normalno in ni kazal znakov vinjenosti, vsekakor pa bi mu v primeru suma vinjenosti odredila opravo preizkusa alkoholiziranosti in prepovedala nadaljnjo vožnjo. Tudi priči, varnostnika pri toženi stranki, nista mogla potrditi, da je tožnik kazal znake vinjenosti. Zapažanja O.M. in predvsem K.V., da naj bi tožnik čudno govoril, se obnašal in bil rdeč v obraz, pa vsekakor ne morejo biti relevantna za ugotavljanja morebitne vinjenosti tožnika. Dotičnega večera je bil zelo razburjen, ker je predhodnik zapustil delovno mesto in mu ni predal dela, nadalje, ker sta ga na poti ustavila policista, zaradi česar je zamudil ter zaradi neodobritve izmene, v posledici česar pa sta njegova nadrejena dobila občutek, da z njim nekaj ni v redu. Ne drži, da ni pred opravo preizkusa alkoholiziranosti povedal, da je bil ustavljen s strani policistov, saj je O.M. izpovedal, da je tožnik povedal, da je bil že ustavljen s strani policistov in s tem tudi opravičil svojo zamudo na delovno mesto. Tožnik meni, da mu ni mogoče očitati, da je naklepoma ali iz hude malomarnosti huje kršil delovne obveznosti, saj se ni zavedal posledic odklonitve preizkusa alkoholiziranosti, sicer pa meni, da sploh ne gre za kršitev delovne obveznosti, ker te ni imel in tako odklonitev preizkusa alkoholiziranosti sploh ni relevantna.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo nasprotuje trditvam tožnika v pritožbi in navaja, da je pomembno zgolj dejstvo, da je tožnik predmetnega dne prišel na delo, kot zamenjava A.H. ter je zaradi tega dejansko imel namen delati. Pomembno pa je, da je po podanem pouku neutemeljeno odklonil preizkus alkoholiziranosti, ki mu je bil odrejen zaradi vidnega kazanja znakov alkoholiziranosti. Gre za ravnanje iz najmanj hude malomarnosti, saj je bil tožniku razlog ter način preizkusa natančno predstavljen. Tožnik je tako ravnal zoper navodila delodajalca, ki so mu bila natančno pojasnjena in tako nikakor ne držijo navedbe tožnika, da ni kršil delovnih obveznosti, niti ne s hudo malomarnostjo, kaj šele namenoma. Prav tako pa ne morejo biti pomembne navedbe tožnika, da se ni zavedal posledic odklonitve preizkusa, saj mu je bil ves postopek oprave, kot tudi posledica odklonitve preizkusa alkoholiziranosti natančno predstavljen, na tako podan pouk pa ni imel nobenih pripomb. Sama odklonitev preizkusa pa v skladu z določbami podjetniške kolektivne pogodbe, ki zavezuje delodajalca, predstavlja hujšo kršitev delovnih obveznosti, zaradi katere je obvezen ukrep izrednega prenehanja delovnega razmerja.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji). Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, da pa na ugotovljeno dejansko stanje ni pravilno uporabilo materialnega prava.

Iz ugotovitev in izvedenega dokaznega postopka sodišča prve stopnje izhaja, da je tožena stranka izredno odpovedala tožniku pogodbo o zaposlitvi na delovnem mestu voznik manipulant OE Sintetične mase, ker je dne 22. 9. 2006 ob 23:05 uri odklonil preizkus alkoholiziranosti in mu je bila pogodba o zaposlitvi, potem, ko je podal zagovor dne 5. 10. 2006, izredno odpovedana dne 12. 10. 2006. Ugotovilo je, da je bila odpovedana pogodba v skladu z zakonskimi določili in da je tožena stranka pri izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi upoštevala vsa določila Zakona o delovnih razmerjih (ZDR – Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadaljnji), ki kot specifičen zakon ureja področje izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, vključno z določili 3. odstavka 81. člena ZDR ter določbo 110. člena ZDR. Svojo odločitev je utemeljilo z izpovedjo zaslišanih prič K.V., O.M., T.G. in F.H., ki so vsi izpovedali, da je tožnik odklonil preizkusu alkoholiziranosti z alkotestom in pri tem ni navedel razloga. Dejstvo, da je bil tožnik ustavljen istega večere pred prihodom na delo s strani Policijske postaje ..., ker mu ni delovala luč (izpoved priči policista B.H. in J.H.) pa na to, da tožnik ni hotel opraviti preizkusa z alkotestom, ni vplivalo, saj tega pred preizkusom ni povedal. Iz izpovedi prič in tudi samega tožnika pa naj ne bi izhajalo, da bi ga v tem postopku preizkusa šikanirali. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožnik dne 22. 9. 2006 prišel na delo ob cca. 22:15 uri, saj ga drugače v proizvodne prostore tožene stranke vratarji ne bi pustili in je to izkazal s tem, da je odšel v prostore garderobe z namenom, da se preobleče in ni upoštevalo navedb tožnika, da ta dan sploh ne bi prišel na delo, ker ni bila odobrena zamenjava dela med njim in sodelavcem A.H. Ocenilo je, da je tožnik s tem, ko je dne 22. 9. 2006 odklonil preizkus alkoholiziranosti huje kršil pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega razmerja po 2. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR.

Utemeljena je pritožbena navedba tožnika, da iz zaslišanja prič predvsem pa obratovodje O.M. izhaja, da tožnik spornega večera ni imel delovne obveznosti, ker mu O.M.k ni odobril zamenjave s sodelavcem A.H., ki bi tega večera moral opravljati delo. Tožnik tega večera ni imel delovnih obveznosti in v kolikor bi delo opravljal, bi bil le izredna oziroma urgentna zamenjava za sodelavca A.H. Vodja izmene K.V. je najprej, ko ni bilo nikogar na delo v nočno izmeno, poklical A.H., ki bi moral opravljati delo v nočni izmeni. Ker le-tega ni priklical, je o tem obvestil obratovodja O.M. in ga obvestil, da A.H. ni na delo. Tožnik je prišel na delo, ker ga je sodelavec A.H., ki bi moral opravljati nočno izmeno poklical, da naj le-to opravi namesto njega in da je zamenjavo odobril obratovodja O.M. Vendar je obratovodja izpovedal, da za zamenjavo ni vedel in je tudi ni odobril in bi bil tožnik izredna zamenjava za A.H., v kolikor bi se odredila oprava preizkusa z alkotestom, in bi bil ta negativen, ne pa, da bi bil redna, odobrena zamenjava. V primeru redne, to je odobrene, zamenjave bi naslednji dan A.H. nastopil delo v tožnikovi izmeni, vendar pa je bilo tožniku s strani obratovodje O.M. naročeno, da pride sam delati zjutraj v svojo izmeno, kar je tudi storil.

Pritožbeno sodišče meni, da pomeni utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi pravni standard, pri presoji katerega sta dolžna tako delodajalec kot sodišče upoštevati vse pomembne okoliščine primera. Posebej to velja tudi za odpovedni razlog, zaradi katerega ob upoštevanju vse okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka v smislu določb 110. člena ZDR, ki je ob pogojih iz 111. člena ZDR razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo materialno pravo, ko je zaključilo, da tožnikovo ravnanje predstavlja hujšo kršitev obveznosti iz delovnega razmerja, ki utemeljuje izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Hujša kršitev pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja je pravni standard, katerega vsebino ugotavlja sodišče, upoštevaje okoliščine posameznega primera. Dejstvo, da kolektivna pogodba tožene stranke kot hujšo kršitev delovnih obveznosti opredeljuje odklonitev preizkusa z alkotestom, še ne predstavlja razloga za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz 2. alinee 1. odstavka 111. člena ZDR, saj v sporu o zakonitosti podane izredne odpovedi težo kršitve presoja sodišče glede na vse okoliščine primera. Zato je utemeljena pritožbena navedba tožnika, da sodišče prve stopnje teh okoliščin ni upoštevalo. V konkretni zadevi je bistveno, da tožnik tega večera ni imel delovne obveze, kar je izpovedal obratovodja O.M., ker sam ni odobril te zamenjave, in v kolikor bi delo opravljal, bi bil le izredna urgentna zamenjava za sodelavca A.H. Dejstvo je tožnik šel na roko sodelavcu A.H., ki bi moral opravljati delo v nočni izmeni. To dejstvo dokazuje tudi, da je vodja izmene K.V. najprej, ko ni bilo nikogar na delo v nočno izmeno, poklical A.H., ki bi moral delati v tej izmeni, kar pa ni logično, če je prej vedel in odobril zamenjavo s tožnikom. Tožnik torej tega dne sploh ni imel obveznosti v nočni izmeni, ker bi moral opravljati delo A.H. Obratovodja O.M. je pojasnil, da je tožnik odklonil preizkus z alkotestom, ker ga je pred prihodom ustavila policija, in je tudi zaradi tega zamudil na delo. Policista sta tožnika ustavila na poti na delo, ker mu ni gorela zadnja luč v avtomobilu, ga opozorila, pri čemer sta ocenila, da je deloval normalno in ni kazal znakov vinjenosti, saj bi mu v primeru suma vinjenosti odredila opravo preizkusa alkoholiziranosti in prepovedala nadaljnjo vožnjo. Vse navedene okoliščine kažejo na to, da tožnikovo ravnanje, ko je prišel opravljati delo namesto sodelavca, čeprav to sploh ni bil dolžan in izmena sploh ni bila odobrena (torej sploh ni imel delovnih obveznosti) in je odklonil preizkus z alkotestom, ni imelo nobenih konkretnih posledic na njegovo delo.

Za sankcioniranje tožnikovega ravnanja v danih okoliščinah je imela tožena stranka več možnosti od neformalnega ustnega opozorila, izreka disciplinskih sankcij iz 175. člena ZDR do formalnega pisnega opozorila na izpolnjevanje obveznosti in možnost odpovedi pogodbe o zaposlitvi v primeru ponovne kršitve iz 1. odstavka 83. člena ZDR. Namesto naštetih možnosti sankcioniranja s strani tožene stranke sicer zakonito prepovedanega ravnanja, se je neposredno odločila za najstrožjo možnost, to je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi. Gornji sistem sankcij in ukrepov je namenjen uravnoteženju ravnanj v primeru odstopanja od pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja. Pri tem tudi za pogodbo o zaposlitvi velja načelo o mirnem reševanju sporov z usklajevanjem, posredovanjem ali na drug miren način, ki velja za urejanje obligacijskih razmerij nasploh (glej 11. člen Obligacijskega zakonika – OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001). V ZDR je odpoved pogodbe o zaposlitvi predvidena kot neke vrste zadnje sredstvo (2. odstavek 88. člena), izredna odpoved pa izključno za primere, ko nadaljevanje delovnega razmerja tudi do izteka odpovednega roka ni več mogoče (110. člen ZDR). Tožnikovo ravnanje, ko je odklonil preizkus z alkotestom, za delo v nočni izmeni, v kateri ni imel delovne obveze, temveč je želel le pomagati sodelavcu, ki ni imelo nobenih konkretnih posledic na tožnikovo delo, saj ta večer ni imel delovne obveze in tudi ni bila odobrena, po presoji pritožbenega sodišča ni predstavljalo takšne hujše kršitve pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki bi v skladu z določbami 110. in 111. člena ZDR lahko predstavljala utemeljen razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, čeprav je odklonitev preizkusa alkoholiziranosti po določilih 17. b točke 119. člena kolektivne pogodbe tožene stranke hujša kršitev delovnih obveznosti. Sodišče prve stopnje je zmotno materialno-pravno razsodilo, da takšnih dejstev pri sprejeti odločitvi ni upoštevalo, zato je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 4. točke 358. člena ZPP ugodilo tožnikovi pritožbi in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da ugodilo zahtevkom za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožena stranka tožniku dne 12. 10. 2006. Ugotovilo je, da tožniku še vedno traja delovno razmerje pri toženi stranki z vsemi dajatvenimi pravicami ter vpisom delovne dobe v delovno knjižico, kot je razvidno iz izreka te sodbe.

Ker je tožnik v sporu v celoti uspel, je v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, kot ga določa 154. člen ZPP upravičen do povrnitve utemeljeno priglašenih stroškov postopka pred sodiščem prve stopnje. Ti znašajo 1375,20 odvetniških točk (300 točk za tožbo, 225 točk za pripravljalno vlogo, 300 točk za prvi narok za glavno obravnavo, 150 točk za drugi narok za glavno obravnavo in 150 točk urnine, 21 točk materialnih stroškov in 20 % DDV 229,20 točk), kar ob vrednosti točke 0,459 EUR znaša 6631,22 EUR. Tožena stranka je navedene stroške dolžna povrniti tožniku, v roku 15-ih dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne do plačila.

Tožnik je s pritožbo uspel, zato je v skladu z že citiranim 154. členom ZPP upravičen do povrnitve utemeljeno priglašenih pritožbenih stroškov. Utemeljeno priglašena nagrada za pritožbo znaša 375 točk, kar ob vrednosti točke 0,459 EUR znaša 172,12 EUR, kolikor je tožena stranka tožena stranka tudi povrniti tožniku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.