VDS sodba Pdp 383/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-11-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - sprememba delodajalca

Redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki jo je tožnik prejel, ker je njegovo delo postalo nepotrebno zaradi prenosa dejavnosti tožene stranke, je nezakonita. V tem primeru namreč pride do spremembe delodajalca po samem zakonu, tožnik pa bi lahko svoje pravice iz pogodbe o zaposlitvi uveljavljal pri delodajalcu prevzemniku. Iz tega razloga njegov tožbeni zahtevek za reintegracijo v delovno razmerje pri toženi stranki in za reparacijo za čas po prenehanju delovnega razmerja ni utemeljen.

Pritožbi se delno ugodi in se del izpodbijane sodbe v 1. in 4. točki 1. odstavka spremeni tako, da se v tem delu glasi:

"1. Ugotovi se, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku z dne 31.5.2006 nezakonita.

4. Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku stroške postopka v znesku 851,97 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka tega roka do plačila, na TRR X št. 61000-3001300045, pod izvršbo."

V ostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku pritožbene stroške v znesku 209,99 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka tega roka do plačila, na TRR X št. 61000-3001300045, pod izvršbo.

Tožena stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 31.5.2006, za ugotovitev, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki po izteku 45 dnevnega odpovednega roka ni prenehalo, ampak z vsemi pravicami iz pogodbe o zaposlitvi z dne 26.6.1991 še traja, za vrnitev nazaj na delo, za vpis delovne dobe v delovno knjižico, za prijavo v zavarovanje ter izplačilo zapadlih zneskov plač za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 18. v mesecu za pretekli mesec in za povrnitev stroškov postopka. Odločilo je, da tožena stranka krije sama svoje stroške postopka.

Zoper tako sodbo se pritožuje tožnik, ki uveljavlja vse pritožbene razloge. Navaja, da izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih, zlasti ne glede priglašenih separatnih stroškov, ki tožniku niso bili priznani. V preostalem delu sodišče prve stopnje povzema vsebino listin in izpovedbe zaslišanih prič, ne pove pa, kakšno dejansko stanje je na podlagi tega ugotovilo. Izvedenih dokazov ni ocenilo oziroma je edini zaključek mogoče razbrati na 7. strani obrazložitve, kjer je navedeno, da je poslovni razlog podan in da toženka za tožnika nima ustreznega delovnega mesta. Tak zaključek pa je v nasprotju z listinami v spisu, saj je bil tožnik za svoje delo le začasno nesposoben, to pa ne bi smelo biti razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. Dejansko stanje ni popolno ugotovljeno, ker ni bil zaslišan tožnikov osebni zdravnik. Sodišče prve stopnje je po mnenju pritožbe tudi napačno uporabilo materialno pravo, ker ni upoštevalo določbe Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPGd, Ur. l. RS, št. 40/97) o kriterijih za določitev presežnih delavcev, vsebovanih v 17. členu in ker se ni ukvarjalo z možnostjo prekvalifikacije v smislu 3. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002). Glede na navedeno pritožba predlaga spremembo izpodbijane sodbe z ugoditvijo tožbenemu zahtevku in povrnitvijo stroškov postopka, podrejeno pa razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša pritožbene stroške.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo navaja, da za tožnika po prodaji kamnoloma družbi Y nima več delovnega mesta strojnik separacije II v kamnolomu, pa tudi ne drugega ustreznega delovnega mesta. Vzrok za odpoved pogodbe o zaposlitvi ni bila tožnikova začasna nezmožnost za delo, ampak navedeno dejstvo. Tožena stranka predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02, 2/04, 52/07). Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in da je dejansko stanje pravilno in popolno ugotovljeno. Delno pa je napačno uporabljeno materialno pravo.

V zvezi s pritožbenim očitkom, da izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih pritožbeno sodišče ugotavlja, da je obrazložitev sicer res sestavljena v glavnem iz povzemanja izvedenih dokazov. Vendar pa vsebuje razloge o odločilnem dejstvu, to je o obstoju poslovnega razloga. Ta je po oceni sodišča prve stopnje podan s tem, da pri toženi stranki po odprodaji kamnoloma X, v katerem je delal tožnik kot strojnik separacije II, družbi Y, zanj ni več ustreznega delovnega mesta. Na podlagi določil kupoprodajne pogodbe je družba Y zaposlila delavce, ki delajo v tem kamnolomu, odklonila pa je zaposlitev tožnika, ker ta začasno ni izpolnjeval zdravstvenih zahtev za delovno mesto strojnik separacije.

Tudi očitek nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja je neutemeljen. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so za pravilno pravno presojo zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi bistvenega pomena naslednje dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje:

- da je tožena stranka sklenila z družbo Y kupoprodajno pogodbo za kamnolom X,

- da se je ta družba zavezala zaposliti vse delavce, ki so delali v kamnolomu, z izjemo tožnika, katerega zaposlitev je odklonila zaradi začasnega neizpolnjevanja zdravstvenih pogojev za opravljanje dela strojnik separacije,

- da je tožena stranka tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi, ker zaradi prodaje kamnoloma drugi družbi, ki tožnika ni sprejela, zanj ni imela več ustreznega dela.

Tako ugotovljeno dejansko stanje izhaja iz izvedenih dokazov in tem ugotovitvam tožnik tudi ne nasprotuje.

Pravilno pa pritožba opozarja na napačno uporabo materialnega prava. Tožniku je bila odpovedana pogodba o zaposlitvi zaradi prenosa dela podjetja - kamnoloma - in delavcev, ki so delali v njem, k drugemu delodajalcu. Ob tem je sodišče prve stopnje spregledalo določbo 1. odstavka 73. člena ZDR, po kateri preidejo v primeru, ko pride zaradi pravnega prenosa podjetja ali dela podjetja, izvedenega na podlagi zakona, drugega predpisa, pravnega posla oziroma pravnomočne sodne odločbe ali zaradi združitve ali delitve do spremembe delodajalca, pogodbene in druge pravice in obveznosti iz delovnih razmerij, ki so jih imeli delavci na dan prenosa pri delodajalcu prenosniku, na delodajalca prevzemnika. Tožena stranka sklenila z družbo Y kupoprodajno pogodbo za kamnolom X. S pravnim prenosom dela podjetja je družba Y v razmerju do delavcev, ki so delali v kamnolomu, postala delodajalec prevzemnik. Na podlagi citirane določbe 1. odstavka 73. člena ZDR so pogodbene in druge pravice in obveznosti iz delovnih razmerij, ki so jih imeli delavci na dan prenosa pri delodajalcu prenosniku, prešle na delodajalca prevzemnika.

Odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi prenosa dela podjetja, zaradi katerega je delo posameznega delavca, v konkretnem primeru tožnika, postalo nepotrebno, je nezakonita. V takem primeru namreč pride do spremembe delodajalca po samem zakonu in pogodba o zaposlitvi ne preneha veljati. Prenos podjetja ali dela podjetja ni zakonit in torej ni utemeljen razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi. O tem je Vrhovno sodišče RS že večkrat zavzelo jasno stališče (npr. v zadevah opr. št. VIII Ips 328/2006 z dne 13.2.2007, VIII Ips 175/2007 z dne 25.3.2008), znana pa je tudi bogata sodna praksa Evropskega sodišča o tem pravnem vprašanju (npr. C-24/85 Spijkers v. Gebroederes Benedik, v katerem je Evropsko sodišče odločilo, da velja direktiva sveta 2001/23/ES z dne 12.3.2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov tudi za pomočnika direktorja klavnice, ki je prenehala poslovati in je v novem podjetju začela spet delovati, pri čemer je novo podjetje prevzelo večino v prejšnjem podjetju zaposlenih delavcev; C-13/95- Süzen v. Zehnacker, v katerem je Evropsko sodišče odločilo, da gre za prenos v smislu direktive tudi v primeru prenosa skupine delavcev, združenih v skupni aktivnosti za nedoločen čas, pa taka skupina obstaja tudi po prevzemu bistvenega dela zaposlenih s strani novega pogodbenika; C 324/86 Foreningen af Arbejdsledere I Denmark v. Daddy's Dance Hall, v katerem je Evropsko sodišče odločilo, da direktiva prepoveduje spremembe delovnega razmerja zgolj zaradi prenosa podjetja oziroma da prenos sam po sebi nikoli ne more biti razlog za spremembo delovno pravnega statusa delavca). Zato je pritožbeno sodišče ob uporabi 4. točke 358. člena ZPP pritožbi delno ugodilo in izpodbijano sodbo delno (v 1. točki 1. odstavka) spremenilo tako, da je ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 31.5.2006.

V reintegracijskem in reparacijskem delu je pritožbo zavrnilo in potrdilo ta del izpodbijane sodbe. Kot izhaja že iz zgornje obrazložitve, so ob pravnem prenosu dela podjetja vse tožnikove pravice in obveznosti iz delovnega razmerja, ki jih je imel na dan prenosa pri delodajalcu prenosniku (toženi stranki), prešle na delodajalca prevzemnika (Y). Zato tožniku ni mogoče vzpostaviti delovnega razmerja pri toženi stranki, ampak bo ta lahko svoje pravice iz pogodbe o zaposlitvi (v smislu določb 1. in 2. odstavka 204. člena ZDR) uveljavljal pri delodajalcu prevzemniku.

Ob navedeni ugotovitvi ostale pritožbene navedbe niso relevantne, zato pritožbeno sodišče nanje ne odgovarja.

Zaradi delne spremembe izpodbijane sodbe je bilo potrebno spremeniti tudi odločitev o stroških postopka v 4. točki 1. odstavka izreka (sodišče prve stopnje je sicer napačno zavrnilo "zahtevek" za povrnitev stroškov postopka). Tožena stranka je dolžna tožniku, ki je v sporu sicer delno uspel, povrniti stroške, odmerjene glede na predmet spora (prenehanje delovnega razmerja) v skladu z Odvetniško tarifo (OT, Ur. l. RS, št. 67/2003) v višini 300 točk za tožbo, 300 točk za pristop na poravnalni in prvi narok za glavno obravnavo s trajanjem 50 točk, po 150 točk za pristop na naslednje tri naroke s trajanjem 350 točk, skupaj 1.450 točk oziroma 665,55 EUR, povečano za 2 % materialnih stroškov in 20 % DDV pa 811,97 EUR. Potni stroški za pristop na štiri naroke (priglašenih štirikrat po 10,00 EUR) znašajo 40,00 EUR. Z zavrnjenim delom zahtevka posebni stroški niso nastali.

Tožnik je s pritožbo, ki se nanaša na odpoved pogodbe o zaposlitvi uspel, glede ostalega dela pa posebni stroški niso nastali. Zato je upravičen do povrnitve pritožbenih stroškov, ki znašajo za pritožbo 375 točk oziroma 172,12 EUR, povečano za 2 % materialnih stroškov in 20 % DDV pa 209,99 EUR. Tožena stranka v sporu ni uspela, zato krije sama svoje stroške odgovora na pritožbo.

ZDR člen 73,  73/1,  88,  88/1,  88/1-1,  73,  73/1,  88,  88/1,  88/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.