VDSS sodba Pdp 48/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2007-12-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - razlog nesposobnosti - rok za podajo odpovedi

Tožena stranka se je z dejstvom, da tožnik mesečno ne dosega povprečnih delovnih rezultatov, seznanila ob zagovoru, kar pomeni, da bi morala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga podati v nadaljnjih tridesetih dneh.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se glasi:

„1. Odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti s ponudbo nove pogodbe 01-93/4, ki jo je dne 3. 2. 2006 tožena stranka izdala tožniku, se kot nezakonita razveljavi.

2. Tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 22. 8. 2005 in še traja, tako da ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo.

3. Tožena stranka je dolžna za čas od 5. 4. 2006 dalje tožniku vpisati v delovno knjižico delovno dobo, ga prijaviti v zavarovanje in mu za čas do vrnitve na delo plačati nadomestilo plače, odvesti vse prispevke in davke ter mu priznati vse ostale pravice iz delovnega razmerja skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega posameznega zneska dalje do dneva plačila, vse v roku 8 dni pod izvršbo.

4. Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku stroške postopka v znesku 918,84 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne sodbe dalje do plačila, vse v roku osem dni pod izvršbo.“

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika na ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi nesposobnosti, ki jo je toženec tožniku podal dne 3. 2. 2006. Zavrnilo je tudi zahtevek za ugotovitev, delovno razmerje pri toženi stranki še traja, zaradi česar naj bi se tožencu naložilo, da tožnika pozove nazaj na delo in mu prizna vse pravice iz dela za čas, ko ni delal skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti ter plačilom davkov in prispevkov. Zavrnilo je tudi zahtevek na povrnitev stroškov postopka in sklenilo, da stranki trpita vsaka svoje pravdne stroške.

Zoper navedeno sodbo se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožnik zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, uporabe materialnega prava in zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter predlaga, da sodišče pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi. Podrejeno pa, da sodbo sodišča prve stopnje razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje pred spremenjenim sodnim senatom. Kot primarno uveljavlja, da je tožena stranka prepozno podala odpoved pogodbe o zaposlitvi, ker je tožniku očitala, da ni dosegal norme v mesecu septembru, oktobru in novembru 2005. V skladu z zakonom bi morala podati odpoved najkasneje v 30-ih dneh in je odpoved dana 3. 2. 2006, nezakonita. Obrazložitev tožene stranke, ki jo je sodišče povzelo, da so v vmesnem času morali preverjati doseganje normativa ostalih delavcev in je zato bil potreben še drug razgovor, je zgolj poskus obida zakona. Tožena stranka namreč spremlja doseg norme vsakega od delavcev in zato ne potrebuje dodatne tri mesece, da bi ugotovila, koliko in kako dosegajo njeni delavci normo. Če je odpoved pogodbe o zaposlitvi dana kasneje, ni tožniku to v korist, kot razlaga sodišče prve stopnje, saj je podana v nasprotju z zakonom, kot je bilo to narejeno v primeru tožnika in je kot taka v škodo tožnika. Tako je bil nov razlog dne 3. 2. 2006 zrežiran le z vidika, da bi se tožnika lahko rešili in mu dali odpoved. Na tak način bi lahko delodajalci, ki so zamudili zakonski rok na umeten način zaobšli zakonske predpise. Nadalje pritožba meni, da je obrazložitev v nasprotju sama s seboj, saj na enem mestu obrazlaga, da ni odpoved dana izven 30-dnevnega roka, ker je tožena stranka morala preverjati doseganje normativov ostalih delavcev, na drugi strani obrazlaga, da je tožena stranka spremljala rezultate dela, torej doseganja norme od septembra 2005 dalje. Torej je tožena stranka točno vedela že decembra 2005 kakšno je stanje in je v nasprotju z logiko, da je morala dodatno preverjati še dva meseca, še posebno glede na to, da je bila tožeča stranka v tem času v bolniškem staležu in torej ni mogla preverjati njegovih rezultatov z rezultati ostalih. Sodišče prve stopnje pa tudi ni zaslišalo predlaganih bistvenih prič tožeče stranke, ki bi vedele izpovedati, da so tožniku bila odrejena takšna dela, da ni mogel dosegati norme. Prav tako ni obrazložilo, zakaj je zavrnilo dokaz s pribavo norme, ki je visela na oglasni deski in katero je tožnik zahteval že od samega začetka.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutne bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP – Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji).

Tožnik je s tožbo zahteval ugotovitev, da je bila odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti s ponudbo nove pogodbe z dne 3. 2. 2006, ki jo je podala tožena stranka, nezakonita. Pritožbeno sodišče je ob presoji pritožbenih navedb in izpodbijane sodbe ugotovilo, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo v tem, ko pri odločanju o utemeljenosti zahtevka ni upoštevalo določila 5. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR – Ur. l. RS, št. 42/2002 in naslednji), po katerem mora delodajalec odpovedati pogodbo o zaposlitvi najkasneje v roku 30 dni od seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v šestih mesecih od nastanka tega razloga.

Iz izvedenega dokaznega postopka, glede pravilnosti katerega pritožbeno sodišče nima pomislekov, enako kot iz izpodbijane sodbe izhaja, da je bilo tožniku vročeno vabilo na zagovor skupaj s pisno obrazložitvijo z dne 12. 12. 2005 in da je tožnik podal svoj zagovor dne 19. 12. 2005. Ob zagovoru tožnika dne 19. 12. 2005 je bila tožena stranka seznanjena, da tožnik že več mesecev ne dosega povprečnih delovnih rezultatov, to je od meseca septembra do meseca decembra 2005. Navedeno tudi izhaja iz obširne obrazložitve odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti s ponudbo sklenitve nove pogodbe z dne 3. 2. 2006 (priloga A2), katere tožnik ni sprejel, in sicer: „da delodajalec spremlja delovno uspešnost delavcev po ustaljenem načinu dnevno, tedensko in mesečno. Doseganje normativov delodajalec objavlja tedensko na oglasni deski v delovni enoti. V kolikor se ugotovijo odstopanja od postavljenih normativov, se o odstopanjih, o razlogih zanje, popravkih dogovorita delavec in njegov neposredni vodja“. Delodajalec je spremljal tudi delovne rezultate tožnika dne 5. 9. 2005, ko je izpisal normative in ugotovil, da je dosegel le 50 % predpisane norme, zato je bil z njim opravljen razgovor. V prvih dveh tednih septembra je bil tožnik nekoliko uspešnejši, vendar še veliko pod normativom, saj je dosegel le 63,30 % predpisanega normativa in z njim je bil ponovno opravljen ustni razgovor dne 17. 9. 2005. Tožnik je bil že na tem zagovoru opozorjen tudi na morebitno odpoved pogodbe o zaposlitvi, v kolikor se rezultati dela ne bodo izboljšali. Razgovor s tožnikom je bil opravljen tudi dne 7. 10. 2005, v katerem je bil ponovno opozorjen na pomen doseganja rezultatov dela na njegovem delovnem mestu. Slabi rezultati so se kljub temu nadaljevali in je v mesecu oktobru 2005 dosegel 76,84 % realizacijo, v mesecu novembru pa 75,23 %. Slabi rezultati so se nadaljevali tudi v mesecu decembru 2005, zato je delodajalec delavca povabil na zagovor, ki se je vršil dne 19. 12. 2005, pred tem pa mu je vročil pisno obdolžitev z vabilom je po 83. členu ZDR. Tožena stranka je v vmesnem času (od 19. 12. 2005 do 3. 2. 2006) ponovno preverjala doseganja normativov ostalih delavcev in je s tožnikom opravila ponovni razgovor dne 3.2.2006 ter mu s tem dnem tudi odpovedala pogodbo o zaposlitvi zaradi nesposobnosti.

Na podlagi navedenega in ob upoštevanju dejstva, da je tožena stranka tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti s ponudbo nove šele dne 3.2.2006 (priloga A2), pritožbeno sodišče zaključuje, da je tožena stranka v konkretnem primeru prekoračila 30-dnevni rok iz 5. odstavka 88. člena ZDR, v skladu s katerim mora delodajalec podati odpoved najkasneje v 30-ih dneh od seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v šestih mesecih od nastanka razloga. To velja tudi za redno odpoved iz razloga nesposobnosti, čeprav je lahko razlog nesposobnosti že po svoji naravi trajen. Iz opredelitve, da „delodajalec mora podati odpoved“ v navedenih rokih izhaja, da po poteku teh rokov odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga, s katerim je bil seznanjen pred več kot enim mesecem, oziroma ki obstaja že več kot šest mesecev, delodajalec ne more več podati. Tožena stranka je namreč spremljanja doseganje norme vsakega od delavcev, kakor je sama zapisala, po ustaljenem načinu dnevno, tedensko in mesečno. Tožniku je vročila obdolžitev z vabilom na zagovor dne 12. 12. 2005, zaradi nedoseganja norme v času od septembra 2005 do decembra 2005. Bistveno je torej, katero obdobje je spremljala delavca in so te njene ugotovitve podlaga za redno odpoved iz razloga nesposobnosti. Zato je 30-dnevni prekluzivni rok začel teči, ko je ugotovila ta dejstva. Najkasneje že ob zagovoru tožnika dne 19. 12. 2005 je točno vedela, kakšno je njegovo doseganje oziroma nedoseganje norme od septembra do decembra 2005 in bi v mesecu februarju 2006 tako lahko obravnavala tožnikovo morebitno nedoseganje norme za mesec januar 2006.

Glede na povedano, je sodišče toženkino odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti z dne 3. 2. 2005 štelo za nezakonito, ker je bila podana po poteku 30-dnevnega subjektivnega roka, ko je bila toženka seznanjena z razlogom odpovedi, to je tožnikovo nesposobnostjo doseganja delovnih rezultatov. Ker je bila najkasneje ob zagovoru dne 19. 12. 2005, seznanjena kakšno je njegovo doseganje norme, ponovni zagovor tožnika dne 3. 2. 2006, ne more podaljšati roka za odpoved pogodbe o zaposlitvi, ker to ni vplivalo na njeno seznanitev z dejstvom, da tožnik že od septembra do decembra 2005 ne dosega normativov.

Pritožbeno sodišče je na podlagi zaključka, da je tožena stranka prekoračila 30-dnevni rok za podajo odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožniku in je ta posledično nezakonita, skladna z določilom 4. točke 358. člena ZPP spremenilo izpodbijani del sodbe tako, da je tožbenemu zahtevku ugodilo. Nadaljnjih pritožbenih navedb tožnika, ki se nanašajo dokazno oceno izpovedi prič oziroma zaslišanje dodatnih prič, sodišče ni presojalo, ker da odločitve v sporu niso bistvene.

Ker je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi tožnika in ustrezno spremenilo izpodbijano sodbo, je po določilu 2. odstavka 165. člena ZPP ponovno odločalo tudi o stroških postopka pred sodiščem prve stopnje. Ob upoštevanju prijavljenih in potrebnih stroškov ter Odvetniške tarife (OT – Ur. l. RS, št. 67/2003) je tožniku priznalo 300 odvetniških točk za sestavo tožbe, 2-krat po 225 točk za dve pripravljalni vlogi, 300 točk za pristop na prvi narok za glavno obravnavo, 2-krat po 150 točk za dva sledeča naroka in urnine 200 točk (za narok dne 2.10.2006) in 100 točk (za narok 26.10.2006). Poleg tega ji je priznalo stroške zaslišanja prič v višini 2.400,00 SIT, ne pa prijavljenih stroškov za končno poročilo stranki in pridobitev pravnomočnosti, saj so ti že zajeti v priznani nagradi za sestavo posamezne vloge. Skupaj to predstavlja 1650 točk ter ob upoštevanju vrednosti točke v času odločanja pred sodiščem prve stopnje (110,00 SIT oziroma 0,459 EUR) in 20 % DDV, kar skupaj znaša 1980 točk oziroma 908,82 EUR. K temu znesku je prištet še znesek 2.400,00 SIT oziroma 10,02 EUR nastalih stroškov zaslišanja prič tako, da skupni znesek znaša 918,84 EUR. Navedeni znesek mora tožena stranka tožniku, ki je z zahtevkom v celoti uspel, po določbi 1. odstavka 154. člena ZPP povrniti skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 26. 10. 2006 dalje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.