VDSS sodba in sklep Pdp 1178/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-01-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

letni dopust - neizkoriščen letni dopust - odškodnina - izraba letnega dopusta

Delodajalec mora delavcu, na njegovo zahtevo, če delovni pogoji dopuščajo, omogočiti izrabo letnega dopusta. V nasprotnem primeru je delavec upravičen do odškodnine za neizrabljen letni dopust. Delavec ne more uveljavljati odškodnine za neizrabljen letni dopust, če niso podani vsi elementi odškodninske odgovornosti v skladu s splošnimi načeli odškodninske odgovornosti – nedopustno ravnanje, krivda na strani delodajalca, škoda na strani delavca in vzročna zveza med škodo in nedopustnim ravnanjem.

Delodajalec je odškodninsko odgovoren delavcu za neizrabo letnega dopusta le v primeru, če iz neupravičenega razloga odkloni delavcu izrabo letnega dopusta. Samo dejstvo, da delavec ni izkoristil letnega dopusta, še ne pomeni, da je upravičen tudi do odškodnine za neizkoriščen letni dopust. Če delavec za izrabo letnega dopusta ne zaprosi, ni mogoče očitati delodajalcu, da je s svojim ravnanjem delavcu onemogočil izrabo dopusta.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani del (2. točka izreka) sodbe delno spremeni, tako da se glasi:

„Tožena stranka je dolžna tožeči stranki izplačati odškodnino zaradi neizkoriščenega letnega dopusta za leto 2006 v trajanju 20 dni oziroma 160 ur, pri čemer znaša vrednost urne postavke, ki je veljala za plačo za mesec junij 2007, skupaj z 	zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od neto zneska od 5. 7. 2007 dalje do plačila, v roku osmih dni, da ne bo izvršbe.

Višji tožbeni  zahtevek za plačilo odškodnine za neizkoriščeni letni dopust za leto 2006 v trajanju 10 dni, se zavrne.“

V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik je dolžan toženi stranki povrniti pritožbene stroške v znesku 58,00 EUR, v roku osmih dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka do plačila.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku omogočiti koriščenje 30 dni letnega dopusta za leto 2006 (1. točka izreka sodbe); toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožniku izplačati odškodnino zaradi neizkoriščenega letnega dopusta za leto 2006 v trajanju 30 dni oziroma 240 ur, pri čemer znaša vrednost urne postavke, ki je veljala za plačo za mesec junij 2007, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od neto zneska od 5. 7. 2007 dalje do plačila, v roku osmih dni, da ne bo izvršbe (2. točka izreka sodbe); toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožniku plačati stroške predsodnega postopka v višini 379,23 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 7. 2007 dalje do plačila, v roku osmih dni, da ne bo izvršbe, višji del tožbenega zahtevka je zavrnilo (3. točka izreka sodbe). Del tožbe, ki se nanaša na plačilo stroškov pred vložitvijo tožbe v višini 407,32 EUR, je zavrglo (4. točka izreka sklepa). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 897,43 EUR, v roku osmih dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka do plačila (5. točka izreka sodbe).

Zoper sodbo sodišča prve stopnje v ugodilnem delu in zoper odločitev o stroških postopka se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne oziroma jo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, tožniku pa naloži plačilo stroškov postopka. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev oprlo na dejstvo, da je tožena stranka dne 28. 2. 2006 tožniku izdala sklep o določitvi dopusta za leto 2006. Z odločitvijo se ne strinja, mnenja je, da je prišlo pri tožniku v času do 30. 9. 2006 kljub izdanemu sklepu za specifično razmerje izobraževanja. Sodišče je spregledalo določbe Zakona o policiji, ki določa, da se za izobraževanje smiselno uporabljajo določbe šolske zakonodaje, ki pa ne predvideva letnega dopusta, temveč v ta namen določena obdobja šolskih počitnic. Tožnik je imel kar sedem tednov šolskih počitnic. Tožnik je bil na podlagi pogodbe o izobraževanju prost svojih delovnih obveznosti, v primeru, da bi mu bila priznana pravica do letnega dopusta, bi izkoristil pravico do počitka iz več pravnih naslovov. Njegova pravica in odločitev je, če je v času šolskih počitnic študiral oziroma pripravljal diplomsko nalogo. V primeru, da je sodišče ocenilo, da je potrebno uporabiti določbe delovnopravne zakonodaje, pa bi moralo upoštevati, da tožnik od 31. 7. 1998 (pravilno 2006) do 8. 9. 2006 ni prihajal na delo, kar ni sporno. Moralo bi upoštevati, da je tožnik izkoristil šolske počitnice kot dopust. Ne strinja se z odločitvijo, da mora povrniti odškodnino za neizkoriščen letni dopust za leto 2006. Za odškodninsko odgovornost delodajalca za neizrabo letnega dopusta, je potrebno ugotoviti vse elemente odškodninske odgovornosti. Samo dejstvo, da ni izkoristil letnega dopusta, še ne pomeni, da je upravičen do odškodnine. Izkazano mora biti, da je delavec zaprosil za izrabo letnega dopusta, pa mu ga delodajalec brez upravičenih razlogov ni dopustil koristiti. Sodišče prve stopnje je sicer pravilno ugotovilo, da tožnik po končanem izobraževanju ni uradno zahteval koriščenja letnega dopusta. Ni dovolj, da je le informativno spraševal, kaj je z dopustom. Praksa pri toženi stranki je že več let enaka, da mora delavec letni dopust načrtovati in ga napovedati, za koriščenje pa izpolniti vlogo. Sodišče prve stopnje se do teh dejstev ni opredelilo. Vzrok za neizrabo letnega dopusta je v tožnikovi odsotnosti z dela zaradi izobraževanja in izrabi šolskih počitnic ter v njegovem pasivnem ravnanju. Ni jasno, kako je sodišče prisodilo višino odškodnine, ker tožnik ni z ničemer izkazal nastanka škode. Odškodnina ne more biti enaka neto plači, ki bi jo tožnik prejemal, če bi dejansko delal. Pri določitvi odškodnine, kot je to storilo sodišče prve stopnje, bi moralo upoštevati, da bi tožnik vsaj 10 dni dopusta moral porabiti do konca decembra 2006, zato sodišče ne bi smelo za vseh 30 dni vzeti kot obračunsko enoto za določitev odškodnino. Enako velja za tek zakonskih zamudnih obresti. Ker izpodbija odločitev o glavni stvari, izpodbija tudi odločitev o stroških predsodnega in sodnega postopka. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99 in naslednji) in na pravilno uporabo materialnega prava.

V tem individualnem delovnem sporu je tožnik zahteval, da mu tožena stranka omogoči koriščenje 30 dni letnega dopusta za leto 2006 oziroma s podrejenim zahtevkom, da mu plača odškodnino za neizrabljeni letni dopust v trajanju 30 dni za leto 2006.

Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku, v okviru katerega je izvedlo vse relevantne dokaze in na podlagi tega ugotovilo vsa odločilna dejstva, utemeljeno zaključilo, da tožena stranka tožniku ni omogočila koriščenje letnega dopusta za leto 2006 kljub temu, da formalno (s pisno vlogo za dopust ni zaprosil), zato mu je dolžna izplačati odškodnino za neizkoriščeni letni dopust. Pritožbeno sodišče v pravilnost dokazne ocene izvedenih dokazov nima pomislekov, razen v delu, ki se nanaša na pravico do izrabe celotnega letnega dopusta za leto 2006, kar bo pojasnjeno v nadaljevanju.

Delodajalec mora delavcu, v kolikor ta zahteva in delovni pogoji dopuščajo, omogočiti izrabo letnega dopusta. V nasprotnem primeru je delavec upravičen do odškodnine za neizrabljeni letni dopust. Delavec ne more uveljavljati odškodnine za neizrabljen letni dopust, če niso podani vsi elementi odškodninske odgovornosti v skladu s splošnimi načeli odškodninske odgovornosti – nedopustno ravnanje, krivda na strani delodajalca, škoda na strani delavca in vzročna zveza med škodo in nedopustnim ravnanjem.

Delodajalec je odškodninsko odgovoren delavcu za neizrabo letnega dopusta le v primeru, če iz neupravičenega razloga odkloni delavcu izrabo letnega dopusta. Samo dejstvo, da delavec ni izkoristil letnega dopusta, še ne pomeni, da je upravičen tudi do odškodnine za neizkoriščeni letni dopust. Če delavec za izrabo letnega dopusta ne zaprosi, ni mogoče očitati delodajalcu, da je s svojim ravnanjem delavcu onemogočil izrabo dopusta.

V konkretnem primeru se je tožnik po pogodbi o izobraževanju v času od 1. 10. 2005 do 30. 9. 2006 izobraževal. Tožnik je v skladu s pogodbo (2. člen) izobraževanje končal, diplomiral in pridobil višjo stopnjo izobrazbe. V tem času je 28. 2. 2006 s strani tožene stranke prejel sklep, da se mu za leto 2006 določi letni dopust v trajanju 30-ih dni. Pritožba neutemeljeno uveljavlja, da je sodišče spregledalo določbo 102. člena Zakona o policiji (ZPol, Ur. l. RS št. 49/98 in naslednji), ki določa, da se za izobraževanje smiselno uporabljajo določbe šolske zakonodaje, če ni s tem zakonom drugače določeno. Pogodba o izobraževanju sklenjena med tožnikom in toženo stranko 30. 10. 2005 ne vsebuje določb, ki bi izključevale pravico tožnika do letnega dopusta. Navajanje pritožnice, da je tožnik v času izobraževanja koristil počitnice, kar naj bi bilo enakovredno letnemu dopustu, ne vzdrži presoje. Tožnik je imel obvezo po pogodbi o izobraževanju, da do 30. 9. 2006 konča obveznosti, vključno z diplomo, svojo obveznost pa je tudi izpolnil. Z izstavitvijo sklepa o določitvi dopusta z dne 28. 2. 2006 pa je sama tožena stranka priznala tožniku pravico do izrabe letnega dopusta, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Obveznosti tožnika po pogodbi o izobraževanju, so se nanašale le do 30. 9. 2006. Zaradi stališča tožene stranke, da tožnik nima pravice do letnega dopusta, tožnik dejansko ni formalno zaprosil za izrabo, saj sama tožena stranka oziroma tožniku nadrejeni delavec A.A. ni bil prepričan, ali tožniku dopust za leto 2006 pripada, zato v konkretno primeru ni relevantno, da tožnik ni zaprosil za izrabo letnega dopusta. Pritožbeno navajanje, da je bila praksa pri toženi stranki že več let enaka, da mora delavec letni dopust načrtovati in ga napovedati, ni podprta z relevantnimi dokazi. Dokazi, ki jih je tožena stranka predlagala v pripravljalni vlogi z dne 18. 1. 2008, na katero se v pritožbi sklicuje tožena stranka, ne odražajo okoliščin v zvezi s prijavo dopustov v letu 2006, temveč za obdobja po tem letu. Zato je zaključek sodišča prve stopnje, da na podlagi izvedenih dokazov ni mogoče zanesljivo zaključiti, kakšen postopek je imela tožena stranka v letu 2006 za prijavo in nastop dopusta, pravilen.

Po določbi 2. odstavka 163. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS št. 42/2002 in naslednji) je delodajalec dolžan delavcu zagotoviti izrabo letnega dopusta do konca koledarskega leta, delavec pa je dolžan do konca tekočega koledarskega leta izrabiti najmanj dva tedna, preostanek letnega dopusta pa v dogovoru z delodajalcem do 30. junija naslednjega leta. Tožnik do konca leta 2006 ni izrabil dva tedna letnega dopusta, zato pritožba utemeljeno uveljavlja, da sodišče prve stopnje pri določitvi odškodnine, navedenega ni upoštevalo in mu je priznalo odškodnino za vseh 30 dni neizrabljenega letnega dopusta za leto 2006.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v 2. točki izreka spremenilo tako, kot izhaja iz izreka sodbe, za kar je imelo podlago v 4. točki 358. člena ZPP, v preostalem delu je pritožbo zavrnilo in potrdilo nespremenjeni izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Glede same višine odškodnine pa pritožbeno sodišče poudarja, da je pritožba neutemeljena. Tožnik je imel pravico izkoristiti letni dopust za leto 2006 do konca junija 2007, zato je sodišče prve stopnje kot merilo za višino odškodnine pravilno izhajalo iz višine urne postavke za plačo za mesec junij 2007.

Sprememba odločitve v 2. točki izreka na odmero stroškov postopka pred sodiščem prve stopnje ne vpliva. Pravilna je tudi odločitev o stroških predsodnega postopka, ki mu jih je sodišče prve stopnje priznalo, saj je pogoj za sodno varstvo predhodno uveljavljano pravno varstvo pri delodajalcu (24. člen Zakona o javnih uslužbencih, ZJU, Ur. l. RS št. 56/2002 in naslednji).

Tožena stranka je s pritožbo delno uspela, zato je pritožbeno sodišče odločilo, da ji mora tožnik povrniti pritožbene stroške. Od priglašenih stroškov je pritožbeno sodišče priznalo za sestavo pritožbe 125 točk, kar ob vrednosti odvetniške točke in 2 % materialnih stroškov znaša 58,00 EUR.

Pritožbeno sodišče je v skladu s 5. točko 31. člena in v zvezi z 32. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS št. 2/2004 in 10/2004) odločalo o tem, ali v tem delovnem sporu dopusti revizijo. Zahtevek iz naslova odškodnine zaradi neizkoriščenega letnega dopusta ne presega zneska 4.172,93 EUR. Zato v tem delu revizija po določbah ZPP ni dovoljena (2. odstavek 367. člena ZPP). Lahko pa jo pritožbeno sodišče dopusti.

Po 1. odstavku 32. člena ZDSS-1 pritožbeno sodišče lahko dopusti revizijo v primerih, ki niso zajeti v 1. do 4. točki 31. člena ZDSS-1, če je od vrhovnega sodišča mogoče pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju (1. alinea 1. odstavka 32. člena ZDSS-1), ali če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo (2. alinea 1. odstavka 32. člena ZDSS-1). Po oceni pritožbenega sodišča v sporni zadevi ne gre za nobenega od naštetih primerov, zato se revizija zoper sodbo ne dopusti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.