VDSS sklep Pdp 1630/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-06-04

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

javni uslužbenec - premestitev - sklep o premestitvi - sodno varstvo

Sklep o premestitvi ni upravna odločba in javni uslužbenec nima na voljo sodnega varstva pred upravnim sodiščem, ampak mora – po pritožbi na komisijo za pritožbe sodno varstvo zahtevati pred delovnim sodiščem.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se razveljavita sklep Ministrstva za ... z dne 4. 5. 2007 ter sklep Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja z dne 27. 6. 2007. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožnika v roku osmih dni od pravnomočnosti te sodbe pozvati na delo na delovno mesto policist – starejši policist na Postaji ... in mu priznati vse pravice iz delovnega razmerja, ki bi mu šle, če ga tožena stranka ne bi premestila na drugo delovno mesto, pod izvršbo. Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v višini 376,53 EUR v roku osmih dni od prejema te sodbe na račun pooblaščenca tožnika, v primeru zamude z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izteka paricijskega roka dalje, pod izvršbo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov iz 1. odstavka 338. člena ZPP ter predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek kot neutemeljen zavrne ter tožniku naloži povrnitev stroškov postopka oziroma, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Z odločitvijo sodišča prve stopnje se ne strinja. Sodišče prve stopnje je  zaradi napačne uporabe materialnega prava prišlo do zaključka, da sta izpodbijana sklepa tožene stranke z dne 4. 5. 2007 in 27. 6. 2007 neobrazložena in ju kot taka ni mogoče preizkusiti. Navaja, da je tožena stranka sklepa izdala na podlagi 4., 34., 147., 149., 150. in 152. a člena Zakona o javnih uslužbencih. Za sklep nedvomno veljajo določila 24. člena Zakona o javnih uslužbencih, kot je to zapisalo sodišče prve stopnje v svoji obrazložitvi. V tem členu je med drugim določeno, da mora biti sklep obrazložen in vročen javnemu uslužbencu, pri tem se za vročitev smiselno uporabljajo določbe zakona, ki urejajo upravni postopek. Sodišče prve stopnje je brez ustrezne pravne podlage odločilo, da se za „vprašanja v zvezi s sklepom na podlagi ZJU uporabljajo določbe ZUP“, v 24. členu je le za vročitev sklepa določeno, da se uporabljajo določbe ZUP. Uporaba ZUP je v skladu z določili ZJU zgolj izjema in ne pravilo, kot to zmotno meni sodišče prve stopnje. ZJU je lex specialis v razmerju do ZDR. Ker v ZJU, ki je lex specialis ni izrecno določeno, da se pri odločanju o premestitvi zaradi delovnih potreb uporabljajo postopkovne določbe ZUP, velja ureditev, ki jo določa ZDR. 11. člen ZDR določa, da se glede sklepanja veljavnosti prenehanja in drugih vprašanj pogodbe o zaposlitvi smiselno uporabljajo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali z drugim zakonom drugače določeno. Za področje civilnega prava se praviloma uporabljajo postopkovna pravila, ki so določena v ZPP. Tožnik bi moral v sporu dokazati, katera pravica iz delovnega razmerja, mu je bila s premestitvijo kršena. Dokazno breme je na tožniku. Tožnik niti v tožbi niti na glavni obravnavi ni izrecno navedel, katera pravica mu je bila kršena, tudi ni uspel dokazati, da je bil s premestitvijo šikaniran, ali da naj bi šlo v tem primeru za mobbing. Sprašuje se, kako naj delodajalec organizira delovni proces, če bo sodišče v vsakem konkretnem primeru vsebinsko presojalo, ali je v zadostni meri upošteval vse razloge za premestitev. Naloga predstojnika je, da oceni, na kakšen način je mogoče zagotoviti učinkovitejše oziroma smotrnejše delo organa in ne sodišča. Meni, da bi sodišče že na podlagi izvedenega dokaznega postopka s pravilno uporabo materialnega prava lahko izpodbijana sklepa tožene stranke vsebinsko presodilo in ugotovilo, da je tožnikova premestitev zakonita. Zgolj iz previdnosti tožena stranka uveljavlja tudi pritožbeni razlog iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in pritožbeni razlog nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Sodišče prve stopnje sploh ni vsebinsko preizkusilo izpodbijanih sklepov tožene stranke, s katerima je bil tožnik zakonito premeščen. Meni, da ni nujno potrebno v obrazložitev sklepa o premestitvi zapisati prav vseh razlogov za premestitev. Ti razlogi so razvidni iz predloga za premestitev, ki je vloženo v tožnikovo personalno mapo v kadrovski službi in je tožniku kadarkoli na voljo na vpogled. Iz tega predloga izhaja, da tožnik ima vozniško dovoljenje A kategorije, vendar zaradi strahu pred poškodbami ne želi opravljati dela z motornimi kolesi. Dejansko tožnik že od leta 2004, ko je nastopil bolniški stalež, ni vozil kot prometnik motorja. Zato bi bilo absurdno zapisati, da je premeščen iz zdravstvenih razlogov. Sam tožnik je v pritožbi z dne 17. 5. 2007 pisal o svojih omejitvah pri delu zaradi zdravstvenih razlogov. Sodišče prve stopnje tudi ni izvedlo dokaza z zaslišanjem J.G., komandirja Postaje prometne policije ..., ki bi lahko izpovedal o razlogih tožnikove premestitve na drugo delovno mesto. Meni, da za zakonitost same premestitve ni bilo potrebno v obrazložitvi sklepa zapisati vseh konkretnih dejstev in okoliščin, ki so vplivale na premestitev tožnika. Priglaša pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99 in nadaljnji) in na pravilno uporabo materialnega prava.

Zakon o javnih uslužbencih (ZJU, Ur. l. RS št. 56/2002 in naslednji) v 1. odstavku 147. člena določa, da se javni uslužbenec v okviru istega delodajalca premesti na drugo delovno mesto zaradi delovnih potreb (brez soglasja) ali s soglasjem oziroma na lastno željo. Zaradi delovnih potreb se po 3. točki 1. odstavka 149. člena ZJU javni uslužbenec premesti na prosto uradniško delovno mesto oziroma strokovno tehnično delovno mesto pri istem ali drugem organu, če predstojnik oceni, da je mogoče na ta način zagotoviti učinkovitejše oziroma smotrnejše delo organa.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da sta sklepa tožene stranke z dne 4. 5. 2007 in 27. 6. 2007 neobrazložena in jo kot taka ni mogoče preizkusiti. Postavilo se je na stališče, da mora biti sklep o premestitvi obrazložen in da se za vprašanja v zvezi s sklepom na podlagi ZJU uporabljajo določbe Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP, Ur. l. RS, št. 80/99 in naslednji). Ugotovilo je, da sklepov ni mogoče preizkusiti, ker ni navedenih razlogov in dejanske podlage, ki so privedli do odločitve o premestitvi tožnika, zato sama navedba, da gre za bolj učinkovito in smotrnejše delo organa, ni dovolj. Zato je zahtevku v celoti ugodilo.

O pravici oziroma obveznosti javnega uslužbenca se odloča s pisnim sklepom, ki mora biti obrazložen, kot je to določeno v 1. odstavku 24. člena ZJU in kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Tožena stranka je tožniku izdala sklep o premestitvi zaradi zagotovitve učinkovitejšega oziroma smotrnejšega dela organa po določbi 3. odstavka 149. člena ZJU. Zmotno je stališče sodišča prve stopnje, da je potrebno šteti sklep o razporeditvi za upravno odločbo. Pri tem je napačno razlogovalo 1. odstavek 24. člena ZJU, ki določa, da se o pravici oziroma obveznosti javnega uslužbenca razen navodil za delo v okviru opisa nalog delovnega mesta oziroma o zahtevi za odpravo kršitev pravice iz delovnega razmerja odloči s pisnim sklepom, ki mora biti obrazložen in vročen javnemu uslužbencu. Za vročitev se smiselno uporabljajo določbe zakona, ki ureja upravni postopek. Sodišče prve stopnje je napačno štelo, da se tudi v zvezi s pisnim sklepom v skladu s 1. odstavkom 24. člena ZJU uporabljajo določbe zakona, ki ureja upravni postopek. Pritožba utemeljeno opozarja, da je uporaba Zakona o upravnem postopku v skladu z določili ZJU zgolj izjema in ne pravilo. Sodišče prve stopnje ni upoštevalo 2. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji), ki v 1. odstavku določa, da če ni s posebnim zakonom drugače določeno, ureja ta zakon tudi delovna razmerja delavcev, zaposlenih v državnih organih, lokalnih skupnostih in zavodih, drugih organizacijah ter pri zasebnikih, ki opravljajo javno službo. ZJU je torej lex specialis v razmerju do ZDR. Ker ZJU kot lex specialis ne določa, da se pri odločanju o premestitvi zaradi delovnih potreb uporabljajo postopkovne določbe ZUP, velja ureditev, kot jo določa ZDR. Glede sklepanja, veljavnosti, prenehanja in drugih vprašanj pogodbe o zaposlitvi, se po določbi 11. člena ZDR smiselno uporabljajo splošna pravila civilnega prava, če ni s tem ali drugim zakonom drugače določeno. Za področje civilnega prava, pa se praviloma uporabljajo postopkovna pravila, ki so določena v ZPP.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev sodišča prve stopnje, zaradi napačne uporabe materialnega prava, preuranjena. Pritožbeno sodišče se sicer strinja, da iz skope obrazložitve v izpodbijanem sklepu ni razvidno, da je premestitev potrebna, da se ugotovi učinkovitejše oziroma smotrnejše delo organa. Vendar zaradi te pomanjkljivosti sklep ni nezakonit, zato bi morala tožena stranka v postopku pred sodiščem prve stopnje dokazati, da je bila premestitev res potrebna zaradi zagotovitve učinkovitega in smotrnega dela organa. Dokazno breme, da je bila premestitev potrebna, je ob tožnikovem zatrjevanju, da premestitev ni zakonita in da za delo na novih delovnih nalogah nima potrebnih izkušenj, je na strani tožene stranke. Sodišče prve stopnje zaradi napačne uporabe materialnega prava, predlaganih dokazov ni izvedlo, zato je tudi napačen zaključek, da je nezakonitost premestitve dokazana.

Glede na navedeno in v skladu z določbo 355. člena ZPP, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter jo vrača sodišču prve stopnje v nov postopek.

V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje moralo dopolniti dokazni postopek v nakazani smeri in o zadevi ponovno odločiti.

Pritožbeno sodišče se je opredelilo le do navedb pritožbe, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP) in se do ostalih pritožbenih navedb ne opredeljuje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

ZDR člen 2, 2/1. ZJU člen 24, 24/1, 149, 149/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.