VDSS sodba Psp 188/2008
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-11-06

ponovna odmera pokojnin - sporazum o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško

Ker je bila tožniku pravica do predčasne pokojnine s strani toženca priznana pred 8. 10. 1991, mu je bila na podlagi 37. člena Sporazuma o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško po uradni dolžnosti pokojnina pravilno ponovno odmerjena tako, da mu je hrvaški nosilec pokojninskega in invalidskega zavarovanja priznal pravico do sorazmernega dela pokojnine od prvega dne naslednjega meseca po mesecu, v katerem je pristojni nosilec, ki je prvi priznal pravico do pokojnine, začel postopek za ponovno odmero pokojnine, od istega dne dalje pa mu je slovenski nosilec odmeril sorazmerni del slovenske pokojnine na podlagi dobe, ki jo je prebil v Sloveniji. Toženec bi obdržal obveznost izplačevanja prvotno odmerjene predčasne pokojnine po 36. členu Sporazuma le v primeru, če bi bila le-ta tožniku priznana pred 8. 10. 2008.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo tožbenemu zahtevku delno ugodilo in izpodbijano dokončno odločbo toženca št. ... z dne 14. 7. 2006 in prvostopno odločbo št. ... z dne 24. 3. 2006 odpravilo (1. točka), zavrnilo pa je tožbeni zahtevek, s katerim tožnik zahteva, naj mu v bodoče celotno pokojnino izplačuje toženec in mu izplača celotno razliko med izplačano in z zakonom določeno pokojnino, povečano za predpisane zamudne obresti, mu obračunava in izplačuje vsa bodoča povečanja pokojnin v skladu s pozitivno zakonodajo in naj obračuna in se od hrvaškega zavoda za pokojninsko zavarovanje poplača za znesek, do katerega ima pravico v skladu s sklenjenim sporazumom.

Tožnik je vložil pritožbo, glede na pritožbene razloge zoper zavrnilni del, smiselno zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava. Navaja, da zoper odločbo z dne 15. 2. 2006 ni vložil pritožbe, ker iz te odločbe ni bilo razvidno, da bo v bodoče prišlo do znižanja njegove pokojnine, ker je v odločbi navedeno, da od 1. 1. 2000 nima več pravice do razlike pokojnine, sam pa je vse do 1. 3. 2006 prejemal polno pokojnino z vsemi povišanji kot vsi ostali upokojenci. Šele, ko je prejel en del pokojnine iz Slovenije, drugi del dne 13. 4. 2006 pa iz Hrvaške za marec 2006, je ugotovil, da je prišlo do znižanja pokojnine za 12.567,19 SIT. Meni, da je 39. člen Sporazuma o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško protiustaven, ker zakoni in drugi predpisi ne smejo učinkovati za nazaj. Samo z zakonom je možno določiti, da posamezne njegove določbe veljajo za nazaj, če to zahteva javna korist in če se s tem ne posega v že pridobljene pravice. Sporazum je stopil v veljavo v začetku 1998, uporablja pa se od 8. 10. 1991, kar pomeni, da se uporablja za nazaj in posega v njegove že pridobljene pravice, ker se z uporabo sporazuma njegova pokojnina znižuje za 12.567,19 SIT.

Po preizkusu zadeve v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje in tudi pravilno uporabilo materialno pravo, v postopku pa tudi ni prišlo do absolutnih bistvenih kršitev določb ZPP, na kar pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

Za pritožbeno rešitev zadeve je bistveno dejstvo, da je bila tožniku pravica do predčasne pokojnine priznana s sklepom št. ... z dne 24. 10. 1991 od 15. 10. 1991 dalje in nato z odločbo iste opr. št. z dne 8. 10. 1996 od 10. 10. 1996 dalje (ko je tožnik dopolnil 60 let), predčasna pokojnina priznana brez zmanjšanja. Ob takšnem dejanskem stanju pa ne glede na to, ali se je tožniku raven pokojninske dajatve znižala za znesek, ki ga navaja v pritožbi, za nadaljnje izplačevanje prvotno, pri tožencu priznane in usklajene predčasne pokojnine, ni nikakršne podlage.

Pravna podlaga za rešitev predmetne zadeve je podana v meddržavnem sporazumu o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško (Ur. l. RS – MP, št. 21/97, v nadaljevanju sporazum), ki se uporablja od 1. 2. 1998 dalje. V 37. členu sporazuma je določeno, da se pokojnine, ki jih je pristojen nosilec ene države pogodbenice priznal v obdobju od 8. 10. 1991 do uveljavitve tega sporazuma z upoštevanjem zavarovalnih dob, dopolnjenih po pravnih predpisih druge države pogodbenice, po uradni dolžnosti odmerijo po določbah tega sporazuma. V teh primerih velja za dan vložitve zahtevka po pravnih predpisih druge države pogodbenice dan, ko je pristojni nosilec prve države pogodbenice začel postopek. Pokojnine se odmerijo po pravnih predpisih obeh držav pogodbenic od prvega dne naslednjega meseca po mesecu, v katerem je pristojni nosilec, ki je prvi priznal pravico do pokojnine, začel postopek za ponovno odmero pokojnine.

Kot izhaja iz dokumentacije je toženec z dne 26. 2. 1998 za tožnika, ki mu je bila pravica do predčasne pokojnine nedvomno priznana po 8. 10. 1991, po uradni dolžnosti pričel postopek za preračun pokojnine po citirani določbi 37. člena sporazuma, hrvaški nosilec zavarovanja pa je tožniku priznal pravico do sorazmernega dela pokojnine od 1. 3. 1998 dalje. Od istega dne, ko je bila odmerjena hrvaška sorazmerna pokojnina, je tudi toženec preračunal pokojnino v skladu z določbo 37. člena sporazuma, oziroma odmeril sorazmerni del slovenske pokojnine na podlagi dobe, ki jo je tožnik prebil v Republiki Sloveniji.

Torej je bila odmera pokojnine opravljena v skladu s 37. členom sporazuma od prvega dne naslednjega mesta po mesecu, v katerem je toženec, ki je prvi priznal pravico do pokojnine, dne 26. 2. 1998 začel postopek za ponovno odmero pokojnine. Dne 1. 3. 1998 je že veljal sporazum tako, da ne drži, da bi bil v konkretnem primeru sporazum uporabljen za nazaj kot zmotno meni pritožba.

Sicer sta se pa državi v določbi 36. člena sporazuma tudi izrecno dogovorili, da ostanejo le dajatve, ki jih je do 8. 10. 1991 priznal nosilec ene države pogodbenice po pravnih predpisih nekdanje Socialistične federativne Republike Jugoslavije z upoštevanjem zavarovalnih dob, dopolnjenih po pravnih predpisih druge države pogodbenice, obveznost pristojnega nosilca države pogodbenice, ki je te dajatve priznal. To seveda pomeni, da bi toženec obdržal obveznost izplačevanja prvotno odmerjene predčasne pokojnine le v primeru, če bi bila tožniku priznana predčasna pokojnina pred 8. 10. 1991, ne pa po 8. 10. 1991, kot je bilo to v tožnikovem primeru. Ker je toženec tožniku priznal pravico do predčasne pokojnine po 8. 10. 1991, tožnik možnosti določene v citirani določbi 36. člena sporazuma, nima.

Neutemeljene pa so tudi nadaljnje pritožbene navedbe. V sporazumu je v določbah 36. člena oziroma 37. člena izrecno določeno, kateri je tisti relevanten datum, do katerega odmerjene pokojnine še nadalje izplačuje država, ki je to dajatev priznala oziroma od kdaj dalje se odmerjene dajatve na novo odmerijo po 37. členu sporazuma. Torej je v sporazumu, ki se glede na določbo 8. člena Ustave Republike Slovenije uporablja neposredno in ima torej moč zakona, izrecno določeno, da se za dajatve odmerjene do 8. 10. 1991 uporablja določba 36. člena sporazuma oziroma za dajatve odmerjene po 8. 10. 1991, določba 37. člena sporazuma tako, da tudi iz tega vidika ne drži, da bi bil sporazum uporabljen v nasprotju z Ustavo oziroma, da bi se uporabljal za nazaj, ne da bi bilo to izrecno določeno.

Glede na vse obrazloženo, ker je izpodbijana sodba pravilna in zakonita, je pritožbeno sodišče tožnikovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

URS člen 8. Sporazum o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško člen 36, 37.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.