VDSS sodba in sklep Pdp 352/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-09-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog

Ob ugotovitvi, da je pri toženi stranki prišlo do prenehanja potrebe po delu tožnika iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ukinitve proizvodnje, je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zakonita. Za presojo ni bistveno, da je tožnik v času odpovednega roka delo opravljal v drugem obratu, saj to ne pomeni, da je obstajala možnost za zaposlitev na drugem delovnem mestu.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Pritožba tožnika se, v delu, ki se nanaša na podrejeni zahtevek, šteje kot predlog za izdajo dopolnilne sodbe.

Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek, da se ugotovi, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21. 3. 2008 nezakonita, zavrnilo je zahtevek, da se ugotovi, da je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo skladno s pogodbo o zaposlitvi z dne 27. 1. 2006, oziroma na drugo delovno mesto, ki ustreza tožnikovi izobrazbi, znanjem, izkušnjam in omejitvam ter mu za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja vpiše v delovno knjižico delovno dobo. Zavrnilo je tudi zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku za čas nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi do vrnitve tožnika nazaj na delo, obračunati mesečne bruto nadomestila plače, plačati davke in prispevke ter tožniku obračunati in izplačati neto mesečna nadomestila plače skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od posameznih mesečnih neto zneskov plače od 18. dne v mesecu za pretekli mesec do plačila. Zavrnilo je tudi zahtevek na plačilo stroškov postopka. Odločilo je, da tožena stranka sama trpi svoje stroške postopka.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožnik iz pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava v smislu 2. in 3. točke 1. odstavka 338. člena ZPP v zvezi z 19. členom ZDSS-1. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno, da sodbo sodišča prve stopnje razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, stroške pritožbenega postopka pa šteje za nadaljnje pravdne stroške. Navaja, da je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bila odpoved tako po vsebinski plati kot po postopkovni plati pravilna in zakonita. Dejansko je odpovedni razlog, zaradi katerega ni bilo več mogoče nadaljevati delovnega delovnega razmerja pod pogoji pogodbe o zaposlitvi, to je ukinitev obrata testenin s 1. 1. 2008, obstajal. Sklicuje se na 3. odstavek 88. člena ZDR v zvezi s 6. členom ZDR, na podlagi katerega je dolžan delodajalec dejansko preveriti ali je mogoče z delavcem nadaljevati delovno razmerje pod spremenjenimi pogoji. Meni, da osebna okoliščina na strani delavca oziroma invalidnost delavca ne sme biti tako merilo, na podlagi katerega bi se delodajalec smel odločati, ali bo z delavcem nadaljeval delovno razmerje ali ne. Navaja, da je tožena stranka pred nekaj leti prevzelo gospodarsko družbo I. d.d. iz ... ter ima v tedanjem podjetju I. sedaj profitni center Intes. V okviru Profitnega centra I. je v ... imela dva obrata, in sicer obrat jušnih kroglic in obrat testenin, katerega je dne 1. 1. 2008 ukinila. Tožnik je zaslišan kot stranka izpovedal, da so z njim v obratu testenin delali skupaj M.P., B.B., I.L., M.H., M.V., F.P., od katerih sta odpoved dobila tožnik ter B.B., ki sta oba invalida. Drugi delavci so nadaljevali z delom v obratu jušnih zakuh. Tožnik je pojasnil, da je od 1. 1. 2008 do izteka odpovednega roka delal v obratu jušnih zakuh. Vodja obrata PC I. I.L. pa je zaslišan kot priča izpovedal, da je zaradi ukinitve obrata testenin postalo nepotrebno delo 10-ih delavcev, ki so bili zaposleni v obratu testenin. Zaradi omejitev (invalidnosti) je bila odpovedana pogodba o zaposlitvi tožniku in še enemu delavcu. Priča je potrdila, da je tožnik v prehodnem obdobju v času odpovednega roka delal v obratu jušnih zakuh. Iz izpovedb tožnika in priče I.L. izhaja, da je tožnik kljub ukinitvi obrata testenin pri toženi stranki od 1. 1. 2008 do izteka odpovednega roka 22. 7. 2008 oziroma 21. 8. 2008, še naprej opravljal delo pri toženi stranki v drugem obratu, obratu jušnih zakuh še štiri mesece po vročeni odpovedi. Zato meni, da je bilo v smislu določbe 88. člena ZDR s tožnikom mogoče nadaljevati delovno razmerje pod spremenjenimi pogoji na drugem delovnem mestu v drugem obratu tožene stranke, kjer je dejansko po vročitvi odpovedi tožnik tudi delal polni delovni čas. Meni, da je bilo delo tožnika na drugem delovnem mestu dejansko potrebno za toženo stranko, saj bi sicer tožnik, katerega delovno mesto je bilo ukinjeno s 1. 1. 2008, lahko čakal do izteka odpovednega roka doma. V tem delu je prvostopno sodišče glede na izvedene dokaze napravilo zmoten zaključek glede dejanskega stanja. Opozarja, da izvedeni dokazi kažejo na to, da se s tožnikom delovno razmerje v obratu jušnih kock oziroma pod spremenjenimi pogoji ni nadaljevalo v smislu 3. odstavka 88. člena ZDR v zvezi z 90. členom ZDR izključno iz razloga, ker je tožnik invalid III. kategorije. Zato meni, da bi tožena stranka s tožnikom kljub izkazanemu poslovnemu razlogu ukinitev proizvodnje testenin s 1. 1. 2008 lahko nadaljevala delovno razmerje pod spremenjenimi pogoji in bi tožniku morala ponuditi v podpis novo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto, na katerem je delal od vročitve odpovedi do izteka odpovednega roka. Uveljavlja tudi razlog relativne bistvene kršitve določb postopka  zaradi kršitve določbe 1. odstavka 2. člena ZPP. Tožnik je v tožbi poleg primarnega zahtevka za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi postavil tudi podrejeni zahtevek na ugotovitev dolžine odpovednega roka in s tem povezanimi pravicami iz delovnega razmerja za čas trajanja odpovednega roka. Sodišče o podrejenem zahtevku ni odločalo, kljub temu, da ga tožnik ni umaknil. Glede na dejstvo, da je tožena stranka z dopisom z dne 10. 6. 2008 tožniku odpovedni rok podaljšala, je še vedno pravni interes za odločitev o tem zahtevku vsaj v delu, ki se nanaša na pravdne stroške glede podrednega zahtevka, kar utemeljuje za okoliščino, da je bila tožba za ta zahtevek potrebna. Pri izračunu odpovednega roka je prišlo do napačnega tolmačenja ZDR s strani tožene stranke, tožnik pa je moral ukrepati s tožbo v prekluzivnem roku 30-ih dni, sicer bi mu ta pravica ugasnila. Priglaša pritožbene stroške.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo tožnika predlaga, da jo sodišče v celoti zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje. Navaja, da je tožena stranka poskušala poiskati drugo ustrezno delovno mesto za tožnika primerno njegovim delovnim omejitvam ter je preverila možnosti za njegovo zaposlitev pod spremenjenimi pogoji dela kot je to pojasnila priča I.Š. Tožena stranka je tožniku poskušala najti drugo ustrezno delo tako znotraj same skupine Ž., kot tudi pri drugem delodajalcu, vendar žal neuspešno. Glede pritožbenega navajanja, da je tožnik v tožbi postavil tudi podrejeni tožbeni zahtevek zaradi napačno določene dolžine odpovednega roka v odpovedi pogodbe o zaposlitvi, navaja, da je tožnik ob vložitvi tožbe sicer res imel pravni interes za vložitev podrejenega zahtevka, vendar pa je tožena stranka pred izdajo sodbe sodišča prve stopnje zahtevek v tem delu dejansko pripoznala. Tožnika je obvestila, da je pomotoma določila 120-dnevni in ne 150-dnevni odpovedni rok, zato je tožniku priznala pravico do daljšega odpovednega roka, prav tako pa s tem povezane pravice iz delovnega razmerja za čas trajanja odpovednega roka. Ne strinja se tudi z očitkom tožnika, da bi sodišče moralo odločiti o stroških postopka v tem delu. Z uveljavljanjem podrednega zahtevka niso nastali nobeni posebni stroški postopka, zato je odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

Pritožba ni utemeljena, del pritožbe, ki se nanaša na odločitev o podrejenem zahtevku, se šteje kot predlog za izdajo dopolnilne sodbe.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS št. 26/99 in naslednji). Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, da je pravilno ugotovilo dejansko stanje in na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

Sodišče prve stopnje je svojo odločitev o zavrnitvi tožbenega zahtevka oprlo na ugotovitev, da so bili razlogi za odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga po 1. alinei 1. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS št. 42/2002 in naslednji) resni in utemeljeni, ker je tožena stranka v celoti ukinila proizvodnjo testenin in jo prenesla na drugo lokacijo v ... Tožena stranka je v skladu z zahtevo iz 3. odstavka 88. člena ZDR tudi preverila ali je možno tožnika zaposliti pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oziroma ali ga je mogoče prekvalificirati za drugo delo, vendar teh možnosti ni imela. Ob ugotovitvi, da je pri toženi stranki dejansko prišlo do prenehanja potrebe po opravljanju dela tožnika iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ukinitve proizvodnje, je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da je bil podan poslovni razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi tožniku. V skladu s 1. odstavkom 88. člena ZDR je poslovni razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, prenehanje potreb po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih, organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov na strani delodajalca (poslovni razlogi). Ukinitev proizvodnje in prenos na drugo lokacijo je prav gotovo resen in utemeljen ekonomski razlog, zaradi katerega je prenehala potreba po opravljanju določenega dela pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. Tožnik je invalid III. kategorije invalidnosti. Komisija za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi je dne 22. 2. 2008 podala mnenje, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi po 1. odstavku 102. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur. l. RS, št. 106/99 in naslednji) in 40. člena Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov (ZZRP, Ur. l. RS, št. 100/2005). Tožnik v pritožbi neutemeljeno uveljavlja, da je sodišče prve stopnje glede na izvedene dokaze napravilo zmoten zaključek glede dejanskega stanja. Delavec invalid je deležen splošnega delovnopravnega varstva tako kot vsi delavci in posebnega delovnopravnega varstva glede na njegov položaj invalida. Tako mu mora delodajalec zagotoviti ustrezno zaposlitev glede na njegovo preostalo delovno zmožnost, ki ne poslabša njegove invalidnosti na drugem ustreznem delovnem mestu. Tožena stranka bi torej morala tožniku ponuditi glede na njegovo invalidnost ustrezno delovno mesto. V skladu s 3. odstavkom 88. člena ZDR mora delodajalec v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi preveriti, ali je možno zaposliti delavca pod spremenjenimi pogoji ali na drugih delih, oziroma ali ga je mogoče dokvalificirati za delo, ki ga opravlja oziroma prekvalificirati za drugo delo. Če ta možnost obstoji, mora delodajalec delavcu ponuditi sklenitev nove pogodbe. Iz izvedenega dokaznega postopka izhaja, da tožena stranka ni imela drugega prostega delovnega mesta, na katerem bi bilo možno zaposliti tožnika, ob upoštevanju da je invalid III. kategorije. Dejstvo, da je tožnik v času odpovednega roka opravljal delo v drugem obratu, pa še ne pomeni, da je obstajala možnost za zaposlitev tožnika na drugem delovnem mestu.

Glede na navedeno pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožena stranka dokazala obstoj utemeljenega razloga za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Zato je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek na ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi utemeljeno zavrnilo. Posledično je utemeljeno zavrnilo tudi zahtevke, ki se nanašajo na čas po prenehanju delovnega razmerja, za vrnitev nazaj na delo, vpis delovne dobe v delovno knjižico in plačilo nadomestila plače.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni odločilo o podrejenem zahtevku. Tožnik je poleg primarnega zahtevka s podrejenim zahtevkom zahteval, da ima pravico do 150-dnevnega odpovednega roka in ne 120-dnevnega ter tudi ostale pravice za ta čas (od 27. 7. 2008 do 21. 8. 2008). Tožena stranka je tekom postopka pred sodiščem prve stopnje tožnika obvestila, da se mu odpovedni rok podaljša. Tožnik podrejenega zahtevka ni umaknil, zato bi sodišče o njem moralo odločiti. Ker v tem delu zahtevka ni odločeno, se pritožba v tem delu šteje kot predlog za izdajo dopolnilne sodbe.

Tožnik s pritožbo ni uspel, zato je pritožbeno sodišče odločilo, da pritožbene stroške krije sam, odgovor na pritožbo tožene stranke pa ni v ničemer prispeval k rešitvi zadeve, zato je pritožbeno sodišče odločilo, da stroške krije sama.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.