VDSS sodba Pdp 136/2010
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2010-06-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Treba je ločiti med prevedeno plačo delovnega mesta in prevedeno plačo javnega uslužbenca. Prevedena plača delovnega mesta je osnovna plača plačnega razreda, v katerega je uvrščen nominalni znesek osnovne plače iz prevedbe delovnega mesta, dočim predstavlja prevedena plača javnega uslužbenca osnovno plačo plačnega razreda, v katerega je uvrščen nominalni znesek osnovne plače iz prevedbe javnega uslužbenca. V prevedbi se upoštevajo osnovni količnik delovnega mesta in pripadajoči dodatki, kot tudi količnik, ki ga je javni uslužbenec dosegel z napredovanjem, ter dodatki, ki mu pripadajo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnica sama krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, da se razveljavita pogodba o zaposlitvi št. 100-52/2007-(0001) z dne 31. 7. 2008 in Aneks št. 1 k tej pogodbi z dne 30. 9. 2008; zavrnilo je tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna s tožnico skleniti novo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto s šifro C 027005 svetovalec II za osnovni plačni razred delovnega mesta 29 z vsemi napredovanji plačni razred 33, kot zavrnilo zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške postopka. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tudi podredni tožbeni zahtevek, da se razveljavita pogodba o zaposlitvi št. 100-52/2007-(0001) z dne 31. 7. 2008 in Aneks št. 1 k tej pogodbi z dne 30. 9. 2008; zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna s tožnico skleniti novo pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto s šifro C 025003 referent III za osnovni plačni razred delovnega mesta 19 z vsemi napredovanji plačni razred 24, kot zavrnilo zahtevek za povrnitev stroškov postopka. Sodišče prve stopnje je v skladu z uspehom v sporu odločilo, da je tožnica dolžna toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 1.098,23 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, pod izvršbo.

Tožnica se je pritožila zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po določbi prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/1999 in spremembe), ki se v skladu z določbo 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004) ) uporablja tudi v sporih pred delovnim sodiščem. Navaja, da je sodišče prve stopnje zmotno zavrnilo tako primarni kot podredni tožbeni zahtevek, pri čemer ni upoštevalo zakonskih predpisov, kolektivnih pogodb in Akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest pri toženi stranki. Sklicuje se na določbo tretjega odstavka 3. člena Zakona o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS, Ur. l. RS, št. 56/2002 – 58/2008), po kateri se javnemu uslužbencu ne sme določiti plača v drugačni višini, kot je določena z zakonom, predpisi in drugimi akti, izdanimi na njihovi podlagi ter kolektivnimi pogodbami. To za tožničino plačo pomeni, da je za vsa delovna mesta v nazivu referent III določena v uredbi in Kolektivni pogodbi za državno upravo. Pridobila je količnik plače v višini 2,75, pri čemer od leta 1994 do 31. 7. 2008 ni pravilno napredovala, kar je dokazala s priloženimi listinami. Opozarja na različno višino plačnega razreda glede na pogodbo o zaposlitvi in aneks k pogodbi o zaposlitvi. Že od leta 1994 dalje je bila pri toženi stranki prikrajšana v pravicah iz delovnega razmerja. Tožena stranka bi morala tako v pogodbi o zaposlitvi kot v aneksu k pogodbi o zaposlitvi upoštevati enako ugodnost, kot jo imajo zaposleni v državni upravi, to je za referenta v nazivu III osnovni količnik plačnega razreda 19, kar zagotavlja ustavno načelo enakosti pred zakonom. Tožena stranka ji je s prehodom na nov plačni sistem določila osnovni plačni razred 18, ki se v nazivu referenta IV sploh ne opravlja. Poleg tega je v letu 2002 pridobila visokošolsko izobrazbo in zbrala zadostno število točk za napredovanje. Glede tega je bila prikrajšana v primerjavi z sodelavci. Tako bi morala ob prehodu na nov plačni sistem doseči 29. plačni razred za delovno mesto svetovalca II oziroma z napredovanji v 34. plačni razred, pri čemer bi morala s 1. 5. 2009 napredovati v 35. plačilni razred na delovnem mestu v nazivu svetovalec I. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijano sodbo in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožnica v dopolnitvi pritožbe z dne 2. 6. 2010 navaja, da je od leta 1994 dalje imela pet napredovanj, zaradi česar je zmotna trditev sodišča prve stopnje, da je v starem sistemu dosegla le štiri napredovanja. Tožena stranka ni imela nobene podlage, da jo je leta 1994 premestila na nižje delovno mesto iz referenta I na sodelavca I. Tožena stranka jo je ves čas zapostavljala z namenom, da ji povzroči škodo. Opozarja tudi na zmotno odločitev o stroških postopka.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja po prvotno vloženi pritožbi, ne pa tudi iz dopolnjene pritožbe, saj je bila ta vložena prepozno, to je že po izteku 15-dnevnega pritožbenega roka. Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje izpodbijana sodba v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče prve stopnje je na ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Poleg tega tako v zvezi z izvedenim postopkom kot z izdano sodbo ni storilo nobene bistvene postopkovne kršitve, na katere je opozorila pritožba in na katere je moralo pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti. Zato pritožbeno sodišče na tožničine pritožbene navedbe še odgovarja.

Tožnica v sporu uveljavlja nestrinjanje z višino osnovne plače, določene v postopku prevedbe v plačni razred, zaradi česar izpodbija pogodbo o zaposlitvi med njo in toženo stranko z dne 31. 7. 2008 ter Aneks št. 1 k tej pogodbi z dne 30. 9. 2008. Poleg tega zahteva, da je tožena stranka dolžna z njo skleniti (pravilno ponuditi) novo pogodbo o zaposlitvi z ustrezno višjim plačilnim razredom, ki bo v skladu tudi s pridobljeno izobrazbo.

Z določbami ZSPJS je urejen sistem plač v javnem sektorju, pravila za njihovo določanje, obračunavanje in izplačevanje ter pravila za določanje obsega sredstev za plače. Namen ZSPJS je torej v poenotenju sistema plač v javnem sektorju. Vendar ZSPJS ne določa pogojev za zasedbo delovnim mest oziroma za sklepanje pogodb o zaposlitvi, zaradi česar je potrebno glede na določbo 5. člena Zakona o javnih uslužbencih (ZJU, Ur. l. RS, št. 56/2002 in spremembe) upoštevati določbe predpisov, ki urejajo delovna razmerja, v tožničinem primeru Kolektivno pogodbo za javni sektor (Ur. l. RS, št. 57/2008), Kolektivno pogodbo za državno upravo, uprave pravosodnih organov in uprave samoupravnih lokalnih skupnosti (Ur. l. RS, št. 60/2008), Uredbo o notranji organizaciji, sistemizaciji delovnih mest in nazivov v organih javne uprave in v pravosodnih organih (Ur. l. RS, št. 58/2003 – 66/2008), Uredbo o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede (Ur. l. RS, št. 51/2008) ter Akt o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v Upravni enoti ...

V skladu z določbo drugega odstavka 3. člena ZSPJS se plača javnega uslužbenca določi s pogodbo o zaposlitvi, tako da se v pogodbi določi plačni razred in druge sestavine plače v skladu s tem zakonom, predpisi in drugimi akti, izdanimi na njihovi podlagi ter kolektivnimi pogodbami. Vendar se v skladu z določbo 48. člena ZSPJS (navedena določba je uvrščena med prehodne in končne določbe zakona) javni uslužbenci uvrstijo v plačne razrede v skladu s predpisi in kolektivnimi pogodbami, ki so usklajeni s tem zakonom. Za določitev plačnega razreda javnega uslužbenca na podlagi tega zakona se opravi prevedba nominalnih zneskov osnovnih plač, določenih za delovno mesto oziroma nazive in nominalnih zneskov osnovnih plač javnih uslužbencev po predpisih in kolektivnih pogodbah, ki se uporabljajo do izplačila plač po tem zakonu (49.a člen ZSPJS). Navedena določba je tudi uvrščena med prehodne in končne določbe in se nanaša na prevedbo osnovne plače javnega uslužbenca ter njegovo uvrstitev v plačni razred.

Zato je glede tega potrebno ločiti med prevedeno plačo delovnega mesta in prevedeno plačo javnega uslužbenca. Prevedena plača delovnega mesta je osnovna plača plačnega razreda, v katerega je uvrščen nominalni znesek osnovne plače iz prevedbe delovnega mesta, dočim predstavlja prevedena plača javnega uslužbenca osnovno plačo plačnega razreda, v katerega je uvrščen nominalni znesek osnovne plače iz prevedbe javnega uslužbenca. V prevedbi se upoštevajo osnovni količnik delovnega mesta in pripadajoči dodatki iz določbe 49.b člena ZSPJS, kot tudi količnik, ki ga je javni uslužbenec dosegel z napredovanjem ter dodatki, ki pripadajo javnemu uslužbencu v skladu z navedeno zakonsko določbo.

Po ugotovitvi pritožbenega sodišča ima uvrstitev tožnice v plačni razred na delovnem mestu referenta – matičarja pri toženi stranki po pogodbi o zaposlitvi z dne 31. 7. 2008 podlago v določbi 48. člena ZSPJS zaradi uveljavitve novih predpisov in kolektivnih pogodb v letu 2008, ki so usklajeni s tem zakonom. V nadaljevanju je bil tožnici z Aneksom št. 1, sklenjenim med strankama dne 30. 9. 2008, spremenjen 9. člen pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 7. 2008, s katerim je bil tožnici po izpolnitvi pogojev za napredovanje v skladu s Pravilnikom o napredovanju zaposlenih v javni upravi ter Uredbo o napredovanju javnih uslužbencev v plačne razrede preveden njen nominalni znesek osnovne plače ob prehodu na nov plačni sistem iz 23. v novi 24. plačni razred s tem, da se vrednost plačnega razreda usklajuje v skladu z določbo 5. člena ZSPJS, pri čemer se predvidena nesorazmerja odpravijo po dinamiki, določeni v 50. členu Kolektivne pogodbe za javni sektor, do vključno 1. 3. 2010. Poleg tega je tožnica v skladu z navedenim aneksom upravičena do dodatka za delovno dobo, dela plače iz naslova delovne uspešnosti, povečanega obsega dela in do preostalih dodatkov, ki se obračunavajo glede na izpolnjene pogoje v skladu z zakonom in Kolektivno pogodbo za javni sektor.

Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo tožene stranke, da je tožnica do 1. 8. 2008 z napredovanjem na takratnem delovnem mestu dosegla količnik plače 2,75, ki je predstavljal podlago za prevedbo plače javne uslužbenke. Tožnici je bil pravilno določen nominalni znesek osnovne plače ob upoštevanju navedenega količnika in pripadajočih dodatkov v višini 907,83 EUR, ki je bil v skladu z določbo drugega odstavka 49. člena ZSPJS pravilno po vrednosti in ob upoštevanju dodatkov iz priloge I ZSPJS preveden v najbližji 18. plačni razred. Glede na določbo prvega odstavka 49.č člena ZSPJS je bil tako njen naziv referent III v skladu s prilogo Kolektivne pogodbe za državno upravo, uprave pravosodnih organov in uprave samoupravnih lokalnih skupnosti, uvrščen v 19. plačni razred, zaradi česar je bila v nadaljevanju pravilno uvrščena (z upoštevanjem potrebnih napredovanj) v 23. plačni razred z osnovno plačo v višini 1.118,69 EUR. Takšna ugotovitev tožene stranke je bila podlaga za sklenitev pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 7. 2008 ter sklenitev Aneksa št. 1 z dne 30. 9. 2008, na podlagi katerega je bil spremenjen 9. člen pogodbe o zaposlitvi, ko se je tožničin nominalni znesek osnovne plače zaradi napredovanja za en plačni razred povečal v 24. plačni razred. Ne glede na to je bila tožnica v skladu s Pravilnikom o napredovanju zaposlenih v državni upravi z dnem 1. 5. 2009 napredovana v višji naziv – referent II z uvrstitvijo osnovne plače v 25. plačni razred. Zato je v skladu s tako ugotovljenimi razlogi neutemeljena pritožba, da je bila tožnici z izpodbijanima aktoma zmotno prevedena osnovna plača v novi plačni razred.

Nesprejemljivo je pritožbeno zavzemanje, da bi moralo sodišče v tem sporu obravnavati zakonitost in ustreznost vseh tožničinih razporeditev na delovna mesta pri toženi stranki od leta 1994 do 2008, se opredeliti do dejstev, da je bila v tem času v pravicah iz delovnega razmerja prikrajšana in upoštevati, da je v tem času pridobila tudi visokošolsko izobrazbo. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča to ne more biti predmet preizkusa v tem sporu, temveč zgolj zahtevki, ki se nanašajo na njeno prevedeno plačo v letu 2008 po pogodbi o zaposlitvi z dne 31. 7. 2008 in Aneksom št. 1 k tej pogodbi z dne 30. 9. 2008. Poleg tega sodišče ne more naložiti delodajalcu, na katero delovno mesto je dolžan razporediti delavca oziroma mu je dolžan ponuditi v sklenitev novo pogodbo o zaposlitvi, če je delavec pridobil višjo izobrazbo. Navedeno je izključno v njegovi pristojnosti glede na organizacijo delo in kadrovske potrebe, vse to pa je pri državnemu organu odvisno tudi od dopustnosti proračunskih sredstev. Zato v konkretnem primeru ni bilo podanih razlogov, da bi moral predstojnik tožene stranke razporediti tožnico na delovno mesto svetovalca II z osnovnim plačnim razredom 29, za katero je po novi sistemizaciji predpisana visokošolska izobrazba. V skladu z obrazloženimi dejstvi je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko je ustrezno zavrnilo tožničine zahtevke.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo tudi odločitev o stroških postopka v izpodbijani sodbi. Ugotovilo je, da jih je sodišče prve stopnje odmerilo v skladu z uspehom strank v sporu, ki jih je v skladu z dejansko potrebnimi opravili zastopanja tožene stranke po določbah Zakona o državnem pravobranilstvu in Zakonom o odvetniški tarifi pravilno naložilo v plačilo tožnici.

Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Tožnica je v zvezi s pritožbo priglasila stroške. Ker z njo ni uspela, je pritožbeno sodišče odločilo, da sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 155. člena ZPP).

ZJU člen 5. ZSPJS člen 3, 3/2, 5, 48, 49, 49/2, 49.a, 49.b, 49.č.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.