VDS sodba Pdp 1209/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2008-10-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poskusno delo - pisna ocena - zagovor

Ker tožena stranka tožniku ob zaključku poskusnega dela ni vročila pisne ocene oziroma ugotovitve o neuspešno opravljenem poskusnem delu ter mu ni omogočila zagovora (kljub temu, da niso bile podane okoliščine, zaradi katerih bi bilo neupravičeno pričakovati, da mu omogoči zagovor), je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela nezakonita.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v 5. točki izreka glede teka zakonskih zamudnih obresti spremeni tako, da se glasi:

"Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške v višini 847,03 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po preteku 8-dnevnega izpolnitvenega roka dalje do plačila, pod izvršbo."

V preostalem se pritožba zavrne in se potrdi nespremenjeni del sodbe sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razveljavilo izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 19.1.2007 (1. točka izreka sodbe). Ugotovilo je, da tožniku pri toženi stranki ni prenehalo delovno razmerje dne 5.2.2007 ter da mu še traja. Toženi stranki je naložilo, da ga pozove nazaj na delo (2. točka), mu za čas od 6.2.2007 dalje vpiše v delovno knjižico delovno dobo ter ga prijavi v socialno zavarovanje in mu do vrnitve na delo obračuna mesečna bruto nadomestila plač v višini po 1.043,23 EUR (oziroma za mesec februar 2007 v višini 819,68 EUR) ter po odvodu prispevkov in davkov tožniku izplača neto nadomestila plač skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 19. dne v mesecu za pretekli mesec (3. točka). Kar je zahteval tožnik več in drugače, je sodišče prve stopnje zavrnilo (4. točka). Odločilo je, da mora tožena stranka tožniku povrniti stroške v višini 847,03 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe dalje do plačila, v 15. dneh, pod izvršbo (5. točka).

Zoper navedeno sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov (1. odstavek 338. člen ZPP) pritožuje tožena stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi, eventualno ponovi dokaze oziroma izvede nove dokaze, ki so potrebni za pravilno in popolno ugotovitev dejanskega stanja, podrejeno pa, da sodišče v skladu s 75. členom Zakona o delovnih razmerjih ugotovi, da nadaljevanje delovnega razmerja med tožnikom in toženo stranko ni več mogoče. Tožena stranka najprej povzame dejansko stanje, nato pa navaja, da je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi napačno ugotovilo, da tožnik pred pričetkom poskusnega dela ni bil seznanjen z vsebino in zahtevami za uspešnost poskusnega dela. Vsebina dela je natančno opredeljena v IV. točki pogodbe o zaposlitvi z dne 20.7.2006, tožnik pa je bil o tem seznanjen tudi s strani direktorja tožene stranke D.K. ter člana B.M.. Tožniku je bilo večkrat ustno in pisno sporočeno, kaj od njega delodajalec pričakuje, katerih nalog ni opravil in kateri elementi njegovega dela za pritožnika niso sprejemljivi (samovoljna izbira vozila, samovoljni odhod na letni dopust, prepiri s sodelavci, nepravilno izpolnjevanje potnih nalogov, odklanjanje delovnih nalog, večkrat je bil namesto pri strankah pri svoji prijateljici, presegal je mesečni limit porabe službenega telefona in ga uporabljal v zasebne namene), tako da je tožnik vedel, s čim tožena stranka ni zadovoljna in kateri so elementi neuspešnega poskusnega dela. Razlogovanje sodišča prve stopnje v zvezi s pravico delavca do zagovora je po mnenju tožene stranke sicer "pravno korektno", prezrlo pa je številne sodbe Višjega delovnega sodišča, po katerih zagovor ni obvezen, če obstajajo okoliščine, zaradi katerih bi bilo to od delodajalca neupravičeno pričakovati. V konkretnem primeru je tožnik odklanjal prejem kakršnihkoli pošiljk in sklepov ter ni prihajal na delo in je bil s pritožnikom v sporu, zato ni realno pričakovati, da bi ga tožena stranka vabila na zagovor, še manj pa, da bi se tožnik nanj odzval. Tožena stranka je izredno odpoved podala pravočasno. Izdala in posredovala jo je dne 19.1.2007, torej pred iztekom poskusnega dela, zaradi odsotnosti delavca z delovnega mesta pa mu je bila odpoved vročena skladno z 2. in 3. odstavkom 87. člena ZDR - na naslovu prebivališča. Dejstvo, da je tožnik pošiljko dvignil šele kasneje, za pravočasnost izredne odpovedi ni odločilno.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadaljnji) in na pravilno uporabo materialnega prava. Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, dejansko stanje je pravilno in popolno ugotovilo, nanj pa je v pretežnem delu (z izjemo teka zakonskih zamudnih obresti od stroškov postopka) tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

Tožena stranka sicer uvodoma navaja, da se pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov, vendar razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka ne konkretizira. Pritožbeno sodišče je zato ugotavljalo zgolj, ali so podane kršitve postopka, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP). Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje navedenih kršitev ni zagrešilo.

Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da sta stranki s pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas z dne 20.7.2006 (priloga A1) dogovorili šestmesečno poskusno delo (od 20.7.2006 do 19.1.2007) in sicer za delovno mesto "komercialist". Dne 5.2.2007 je tožnik prejel izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga po 4. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR, ker ni uspešno opravil poskusnega dela, saj ni dosegel pričakovanih rezultatov (priloga A3). Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila sporna izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker tožena stranka ni spoštovala določil ZDR, ki urejajo poskusno delo, kot tudi ne predpisanega postopka pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Ugotovilo je, da tričlanska komisija, ki je bila zadolžena za spremljanje tožnikovega poskusnega dela, ob koncu poskusne dobe ni podala pisne strokovne ocene o neuspešno opravljenem poskusnem delu tožnika. Tožnik pred začetkom dela tudi ni bil seznanjen z vsebino in zahtevami za uspešnost dela. Prav tako tožena stranka tožniku ni vročila konkretne pisne obdolžitve in je tudi kršila njegovo pravico do zagovora pred izredno odpovedjo.

Pritožbeno sodišče soglaša s pravilnimi dejanskimi in pravnimi zaključki izpodbijane sodbe.

Skladno z določili 1. in 2. odstavka 125. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/02) se delavec in delodajalec lahko dogovorita o poskusnem delu, ki lahko traja največ šest mesecev (z možnostjo podaljšanja v primeru začasne odsotnosti z dela). Po 4. odstavku 125. člena ZDR lahko delodajalec ob poteku poskusnega dela na podlagi ugotovitve o neuspešno opravljenem poskusnem delu izredno odpove pogodbo o zaposlitvi. V času trajanja poskusnega dela pa delavcu ne sme odpovedati pogodbe o zaposlitvi, razen če so podani razlogi za izredno odpoved ali zaradi postopka za prenehanje delodajalca ali prisilne poravnave (5. odstavek 125. člena). Po določbi 1. odstavka 110. člena ZDR lahko delodajalec delavcu izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če obstajajo razlogi, določeni s tem zakonom in če ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka oziroma do poteka časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi. Posamezni razlogi za izredno odpoved so opredeljeni v 1. odstavku 111. člena ZDR in jih je glede na določbo 2. odstavka 82. člena ZDR dolžna dokazati tista stranka, ki je izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi podala - v konkretnem primeru torej tožena stranka. Po 4. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR lahko delodajalec delavcu izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če ta ne opravi uspešno poskusnega dela. Pred izredno odpovedjo mora delodajalec delavcu (razen izjemoma) omogočiti zagovor (2. odstavek 83. člena ZDR) ter spoštovati roke za dopustnost odpovedi (2. odstavek 110. člena ZDR). Izredna odpoved mora torej vsebovati zakonske razloge in pogoje za odpoved, kot je določeno v določbah 82., 110. in 111. člena ZDR, sicer je nezakonita.

Iz V. točke pogodbe o zaposlitvi ("Poskusno delo") izhaja, da mora biti delavec pred začetkom poskusnega dela seznanjen z vsebino in zahtevami za uspešnost dela, v času poskusnega dela pa bo njegovo delo spremljala tričlanska komisija, ki mora ob koncu poskusnega dela podati pisno strokovno oceno uspešnosti dela delavca, na osnovi katere direktor odloči o njegovem nadaljnjem delu. Bistvena za končno odločitev v zadevi je nedvoumna ugotovitev sodišča prve stopnje, da tričlanska komisija, ki je bila po pogodbi o zaposlitvi zadolžena za spremljanje tožnikovega poskusnega dela, ob njegovem zaključku ni podala pisne strokovne ocene uspešnosti njegovega dela ter je tako ravnala v nasprotju s pogodbo o zaposlitvi ter 4. odstavkom 125. člena ZDR.

Če delavec ne opravi uspešno poskusnega dela, mu delodajalec skladno s 4. alineo 1. odstavka 111. člena ZDR lahko poda izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, pri tem pa mora upoštevati tako določbe, ki se nanašajo na institut poskusnega dela (125. člen ZDR), kot tudi postopek, ki ga ZDR predpisuje za podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi (2. odstavek 83. člena ZDR ter 2. odstavek 110. člena ZDR). V konkretnem primeru je bilo poskusno delo ustrezno določeno v pogodbi o zaposlitvi, upoštevana je bila tudi časovna omejitev trajanja (največ šest mesecev), vendar pa tožena stranka ni postopala skladno s 4. odstavkom 125. člena ZDR, saj izredne odpovedi ni podala na podlagi ugotovitve o neuspešno opravljenem poskusnem delu. Skladno z navedeno določbo, pa tudi s V. točko pogodbe o zaposlitvi bi morala tožena stranka tožniku najprej podati oziroma vročiti pisno ugotovitev o neuspešno opravljenem poskusnem delu in šele na podlagi takšne ugotovitve podati izredno odpoved po postopku, urejenem v 2. odstavku 82. člena ZDR. Pri izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi neuspešno opravljenega poskusnega dela delodajalec sicer ne obdolži delavca za neuspeh pri opravljenem poskusnem delu, temveč ugotovi oziroma oceni, da je bilo to delo neuspešno. Kljub temu mu je glede na 4. odstavek 125. člena ZDR, ob pravilni uporabi 177. člena ZDR in v povezavi z 2. odstavkom 83. člena ZDR dolžan omogočiti zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, pred tem pa mu vročiti pisno oceno oziroma ugotovitve o neuspešno opravljenem poskusnem delu (sklep in sodba Vrhovnega sodišča RS opr. št. VIII Ips 236/2006 z dne 26.9.2006). Takšna pisna ugotovitev oziroma pisna strokovna ocena poskusnega dela tožniku ni bila vročena, česar pritožba niti ne izpodbija. Navaja pa (sicer neutemeljeno), da je bilo v konkretnem primeru zaradi odnosa tožnika do tožene stranke, od le-te neupravičeno pričakovati, da mu omogoči zagovor (2. odstavek 83. člena ZDR). Odnos med strankama je bil sicer od 18.11.2006 dalje, ko je tožnik odklonil podpis spornega sklepa (priloga B1) resda skrhan do te mere, da je tožnik celo prenehal hoditi na delo, vendar je do tega prišlo (tudi) po volji tožene stranke same, ki mu je do poteka poskusne dobe tudi še izplačevala plačo. Ne gre torej za takšne okoliščine, zaradi katerih bi bilo od delodajalca neupravičeno pričakovati, da delavcu pred izredno odpovedjo omogoči zagovor oziroma pravico do obrambe kot eno temeljnih pravic delavca.

Ker torej tožena stranka tožniku ob zaključku poskusnega dela ni vročila pisne ocene oziroma ugotovitve o neuspešno opravljenem poskusnem delu skladno s 4. odstavkom 125. člena ZDR ter mu tudi ni omogočila zagovora (po predhodni vročitvi pisne ugotovitve) oziroma ni postopala, kot je predpisano v primeru podaje izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavcu (2. odstavek 83. člena ZDR), je predmetna izredna odpoved z dne 19.1.2007 nezakonita.

Pritožbeno sodišče ostalih pritožbenih navedb, ki za odločitev v zadevi niso odločilnega pomena, ni presojalo (1. odstavek 360. člena ZDR).

V okviru preizkusa izpodbijane sodbe po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP) pa glede pravilne uporabe materialnega prava pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki deloma nepravilno naložilo plačilo zakonskih zamudnih obresti od prisojenih stroškov postopka. Rok za prostovoljno povrnitev stroškov postopka, ki ga določi sodišče na podlagi 313. člena ZPP oziroma 29. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004), je hkrati rok za izpolnitev obveznosti iz 1. odstavka 299. člena Obligacijskega zakonika (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001, 40/2007). Zakonske zamudne obresti od stroškov postopka začnejo teči prvi dan po preteku tega izpolnitvenega roka. Takšno je načelno pravno mnenje, sprejeto na Občni seji Vrhovnega sodišča RS z dne 13.12.2006. Zato je pritožbeno sodišče 4. točko izreka izpodbijane sodbe spremenilo tako, da zakonske zamudne obresti od prisojenih stroškov postopka pričnejo teči po preteku 8-dnevnega roka, ki je po 29. členu ZDSS-1 rok za prostovoljno izpolnitev.

Glede odločitve o stroških postopka je torej pritožba delno utemeljena in je pritožbeno sodišče v tem delu sodbo spremenilo (4. odstavek 358. člena ZPP), v preostalem delu pa je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

ZDR člen 83,  83/2,  125,  125/4,  83,  83/2,  125,  125/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.