VDSS sklep Pdp 239/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-05-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

zavrženje tožbe - rok za vložitev tožbe - pristojnost sodišča

Pri odstopu zadeve pristojnemu sodišču ostanejo v veljavi procesna dejanja, opravljena pred nepristojnim sodiščem, v veljavi pa ostanejo tudi vsi materialnopravni in procesno pravni učinki vložene tožbe. Tožnik tako ni zamudil roka za vložitev tožbe za razveljavitev sklepa o izbiri direktorja po 36. čl. ZZ, saj je tožba pravočasno prispela na nepristojno sodišče in bila kasneje s sklepom odstopljena pristojnemu sodišču.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da se tožba zavrže, in tožniku naložilo povrnitev stroškov postopka toženi stranki v višini 573,96 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi v primeru zamude.

Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb postopka, nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava pravočasno pritožuje tožnik, predlaga njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovni postopek ter priglaša stroške pritožbe. Povzema dosedanji postopek v zvezi z vloženo tožbo in navaja, da za zavrženje tožbe ni potreben narok oziroma izvedba dokaznega postopka, saj je v takem primeru relevantna procesna predpostavka. Meni, da Upravno sodišče RS ni upoštevalo stališča Vrhovnega sodišča RS, izraženega v sklepu opr. št. I Up 611/2006, da je ZUS mlajši zakon v primerjavi z Zakonom o zavodih, zaradi česar se mora uporabiti 2. odstavek 3. člena ZUS, ker je ZUS novejši in specialnejši predpis. Opozarja, da je sodišče prve stopnje vsebinsko odločalo o začasni odredbi kot pristojno sodišče, kasneje pa je ugotovilo, da je nepristojno in zavrglo tožbo. Poudarja, da je nepristojnost absolutna in če je sodišče zavrglo tožbo zaradi nepristojnosti, bi moralo v isti zadevi zavreči tudi predlog za izdajo začasne odredbe. Pripominja, da je sodišče v zadevi opravilo dve obravnavi in izvedlo dokazni postopek, ki je podlaga za odločitev o utemeljenosti zahtevka ter šele po zaključku postopka izdalo sklep o nepristojnosti, v katerem je najprej utemeljilo zavrženje tožbe, nato pa povzelo tudi dokazni postopek in ugotovilo, da je zahtevek tudi sicer neutemeljen. Glede slednjega tožnik navaja, da je potrebno ločiti formalne pogoje od vsebine. Meni, da je pričanje S.G. in J.H. zaradi spreminjanja njunih izjav nezanesljivo. Iz njunih pričevanj naj bi izhajalo, da se programski svet ni ukvarjal z razpisnim pogojem poznavanja problematike RTV, pri čemer naj bi se tekom postopka izkazalo, da izbrani kandidat A.G., ki je bil izvoljen z večino glasov, sploh ne pozna problematike RTV Slovenija. Tožnik opozarja, da ne more biti izbran kandidat, ki dobi večino, čeprav pogojev ne izpolnjuje, saj je s tem kršena pravica drugih, to je tožnika, ki razpisne pogoje izpolnjujejo. Pravica do sodnega varstva pripada kandidatu, ki meni, da izbrani kandidat ne izpolnjuje v razpisu določenih pogojev. Glasovanje večine ne daje priznanja kandidatu, da izpolnjuje razpisne pogoje, če jih ta v resnici ne izpolnjuje. Navaja, da se je razpisna komisija ukvarjala s formalnimi pogoji, programski svet pa se v vsebinske pogoje ni poglobil (zaslišanje priče dr. S.G.), istočasno pa je sam kandidat pojasnjeval, da z RTV nima izkušenj. Meni, da je zato odločitev programskega sveta vsebinsko nepravilna. Opozarja še, da se kot dokaz lahko uporabijo dokumenti in listine, ki jih je potrebno pregledati, drugače bi bilo dovolj opraviti razgovore z zainteresiranimi in jim verjeti na njihovo besedo, ne pa z razpisom zahtevati predložitev listin.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo navaja, da so očitki glede stvarne pristojnosti neutemeljeni, saj je sodišče tožbo zavrglo zaradi njene nepravočasnosti in ne zaradi nepristojnosti sodišča. Odločalo je kot stvarno pristojno sodišče, vendar je tožbo zavrglo zaradi njene nepravočasnosti. Strinja se s stališčem sodišča prve stopnje, da nima pristojnosti za preverjanje, ali ima kandidat resnično take kvalitete, kot se zahtevajo za določeno mesto ali položaj. Opozarja, da način glasovanja v predmetni zadevi ni bil nikoli sporen, kako natančno se priči to spomnita, pa po mnenju tožene stranke ne vpliva na njuno verodostojnost. Z dokazno oceno sodišča se strinja in je bilo pravilno ugotovljeno, da so vsi člani programskega sveta prejeli pisne vloge in se z njimi seznanili tudi vsebinsko, poleg tega pa so se tudi vsi kandidati osebno predstavili pred Programskim svetom, kjer so še ustno podali svoj program dela.

Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je na podlagi 366. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02, 2/04 in 52/07) po uradni dolžnosti pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in na bistvene kršitve določb postopka iz drugega odstavka 350. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje je svojo odločitev, da se tožba kot prepozna zavrže, oprlo na določbo 112. člena ZPP. Ta v prvem odstavku določa, da se v primeru, ko je vloga vezana na rok, šteje, da je vložena pravočasno, če je izročena pristojnemu sodišču, preden se rok izteče. Ker je Upravno sodišče Republike Slovenije tožbo sodišču prve stopnje kot pristojnemu sodišču odstopilo v nadaljnje reševanje šele 8. 7. 2008, torej po preteku 15-dnevnega roka za vložitev tožbe po 36. členu Zakona o o zavodih (ZZ, Ur. l. RS, št. 12/1991 s spremembami), jo je na podlagi 6. odstavka 112. člena v zvezi s 1. odstavkom 274. člena ZPP zavrglo. Po presoji sodišča prve stopnje vložitve tožbe pri nepristojnem sodišču ni mogoče pripisati očitni pomoti vložnika, ki je ob vložitvi tožbe imel odvetnika. Zato po zaključkih sodišča prve stopnje ni izpolnjena zakonita predpostavka iz 6. odstavka 112. člena ZPP, da bi se lahko štelo, da je tožba vložena pravočasno.

Stališče sodišča prve stopnje bi bilo pravilno, če bi sodišče zgolj posredovalo (poslalo ali izročilo) vlogo, vloženo na nepristojno sodišče. Ker pa je bila zadeva (s sicer pravočasno vloženo tožbo) šele s sklepom Upravnega sodišča Republike Slovenije opr. št. U 713/2006 z dne 22. 3. 2006 o stvarni nepristojnosti tega sodišča dne 8. 7. 2008 odstopljena v pristojno reševanje sodišču prve stopnje, pa določbe 112. člena ZPP ni mogoče uporabiti. Po presoji pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje tožbo zmotno zavrglo, ko je presodilo, da za njeno meritorno obravnavo ni izpolnjena predpostavka iz 6. odstavka 112. člena ZPP. V tej situaciji bi moralo pristojno sodišče postopati po določbi 2. odstavka 23. člena ZPP. Ta sodišču, ki mu je bila zadeva odstopljena kot pristojnemu sodišču, nalaga, da nadaljuje postopek, kot da bi se bil začel pred njim. Pri odstopu zadeve pristojnemu sodišču namreč ostanejo v veljavi vsa procesna dejanja, opravljena pred nepristojnim sodiščem, v veljavi pa ostanejo med drugim tudi vsi materialnopravni in procesnopravni učinki vložene tožbe. Eden od materialnopravnih učinkov vložene tožbe je tudi ta, da so z vložitvijo tožbe varovani prekluzivni roki, torej tudi rok iz 36. člena ZZ. Takšno stališče je pritožbeno sodišče že zavzelo v zadevi opr. št. Pdp 625/2006 (podobno tudi Jože Juhart v Civilno procesno pravo, l. 1961, str. 170).

Ob navedenih ugotovitvah tožnika ne morejo zadeti posledice zamude roka iz 112. člena ZPP, saj je potrebno šteti, da je bila tožba vložena, ko je bila vložena pri nepristojnem sodišču. Odločitev sodišča prve stopnje tako temelji na zmotni razlagi 6. odstavka 112. člena ZPP.

Skladno s povedanim je pritožbeno sodišče na podlagi 3. točke 365. člena ZPP pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek, v katerem bo sodišče prve stopnje o zadevi meritorno odločalo.

O pritožbenih navedbah se pritožbenemu sodišču ni bilo potrebno opredeljevati, ker je bilo že na podlagi zgoraj navedenih ugotovitev primorano izpodbijani sklep iz razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti, razveljaviti.

Po določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP je pritožbeno sodišče odločitev o stroških pritožbenega postopka pridržalo za končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.