VDSS sodba Pdp 418/2009
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2009-11-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

zamudna sodba - sklepčnost tožbe - ugotovitev nezakonitosti odpovedi

Tožba s tožbenim zahtevkom za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih razlogov je sklepčna že na podlagi navedbe, da tožena stranka tožniku pred podajo odpovedi ni omogočila zagovora.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana zamudna sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka krije sama svoje stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zamudno sodbo ugotovilo nezakonitost pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podala tožena stranka tožniku dne 31. 12. 2008 (točka 1 izreka). Ugotovilo je, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in mu na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 21. 5. 2008 še traja, tožena stranka ga je dolžna pozvati nazaj na delo na delovno mesto projektiranje elektro instalacij ter mu za čas nezakonite odsotnosti od 1. 1. 2009 do vrnitve nazaj na delo obračunati in izplačati pripadajočo plačo, kot bi jo prejemal če bi delal, obračunati in izplačati vse predpisane davke in prispevke, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti posameznih plač in ostalih prejemkov dalje do plačila, mu vpisati v delovno knjižico kot delovno dobo obdobje, ko ni delal ter mu priznati tudi vse ostale pravice iz delovnega razmerja, vse v roku 8 dni pod izvršbo (točka 2 izreka). Toženi stranki je naložilo, da tožniku povrne potrebne pravdne stroške v znesku 154,00 EUR v roku 8 dni od poteka paricijskega roka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zamude dalje do plačila in pod izvršbo (točka 3 izreka).

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka iz pritožbenega razloga bistvene krštitve določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj razveljavi (pravilno: spremeni) izpodbijano zamudno sodbo ter tožbeni zahtevek zavrne v celoti oz. podrejeno, da sodbo razveljavi ter vrne zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek. V pritožbi navaja, da za izdajo zamudne sodbe ni bil izpolnjen temeljni pogoj, to je, da utemeljenost tožbenega zahtevka izhaja iz tožbenih navedb in da tožbene navedbe niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka. Tožena stranka je res tožniku izdala odpoved pogodbe o zaposlitvi, vendar pri izdaji odpovedi ni zagrešila v tožbi očitanih kršitev. Neutemeljen je zaključek sodišča prve stopnje, da je izpodbijana odpoved nezakonita, ker ni upoštevan odpovedni rok. Dana odpoved sicer ne navaja odpovednega roka, to pa še ne pomeni, da odpovedni rok ni bil spoštovan. Iz tožbe ne izhaja, da tožniku odpovedni rok ni bil zagotovljen, kar bi lahko privedlo do razveljavitve odpovedi. Tako glede te kršitve utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz dejanske podlage tožbe. Tožnik ni predložil nobenega dokazila, niti navajal ali dal dokazni predlog glede datuma prenehanja delovnega razmerja, kot bi bila na primer kopija delovne knjige. Tako sodišče prve stopnje ni imelo podlage za zaključek, da je bilo delovno razmerje zaključeno s 1. 1. 2009. Neutemeljen je tudi očitek tožbe, da tožniku ni bila zagotovljena pravica do zagovora. Že iz odpovedi je razvidno, da je bilo tožniku znano, kaj se mu očita, saj je bil 5. 12. 2008 seznanjen z zahtevami za izdajo manjkajočih poglavij elektroinštalacij, dan mu je bil naknadni rok, vendar delo v tem roku ni bilo opravljeno. V odpovedi je tožena stranka navedla razloge, zakaj je do odpovedi prišlo, kljub opravljenemu razgovoru z dne 5. 12. 2008. Tožnik je imel pravico do zagovora dne 5. 12. 2008. Pritožba nadalje navaja, da izpodbijane odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne gre presojati po naslovu, ampak po njeni vsebini. To, da iz naziva ne izhaja, ali gre za izredno ali redno odpoved, ne more biti merodajna okoliščina, na podlagi katere bi sodišče prve stopnje lahko ugodilo tožbenemu zahtevku. Prav tako dejstvo, da v odpovedi ni obrazloženo, zakaj je onemogočeno nadaljevanje delovnega razmerje, ne more predstavljati pravno pomembnega dejstva, ki bi ga sodišče vzelo kot dejansko podlago za svojo odločitev. ZDR namreč v 1. odstavku 110. člena določa pogoj, po katerimi sme pogodbena stranka podati izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ne določa pa obligatornih vsebinskih sestavin izredne odpovedi. Edina zapoved je pisnost izredne odpovedi ter obrazložitev utemeljenosti odpovednega razloga.

Sodišče prve stopnje je izdalo zamudno sodbo v nasprotju s 1. in 3. točko 318. člena ZPP, saj tožba ni sklepčna, to pa pomeni, da je zagrešilo vse v pritožbi navedene kršitve.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano zamudno sodbo v mejah uveljavljanega pritožbenega razloga, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, kot so navedene v 2. odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. 26/99 in nasl.) in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izdalo izpodbijano zamudno sodbo v skladu z določbo 1. odstavka 318. člena ZPP. Tako je iz spisovnih podatkov razvidno, da je bila toženi stranki tožba pravilno vročena v odgovor (vročitev v skladu z določbo 141. člena ZPP), da tožnik v tem individualnem delovnem sporu ni vtoževal zahtevka, s katerim ne bi mogel razpolagati (3. odstavek 3. člena ZPP) in da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi, ta dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, pa tudi niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam tožnik ali z dejstvi, ki so splošno znana (3. in 4. točka 1. odstavka 318. člena ZPP.

Sodišče pri izdaji zamudne sodbe ne ugotavlja dejanskega stanja in ne izvaja predlaganih dokazov. Sodišče le presoja, ali je tožbeni zahtevek, kot izhaja iz dejanske podlage tožbe, utemeljen in pri tem izhaja iz predpostavke, da so trditve v tožbi resnične. V zvezi s predloženimi dokazi je edini pogoj, da dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki so bili predloženi skupaj s tožbo ali z dejstvi, ki so splošno znana.

Neutemeljena je pritožba, ko uveljavlja, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz tožbenih navedb in da so tožbene navedbe v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil tožnik. Iz tožbenih navedb, ki jih je pravilno povzelo tudi sodišče prve stopnje izhaja, da je bil tožnik od 1. 6. 2008 zaposlen pri toženi stranki na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas z dne 21. 5. 2008. Tožena stranka je tožniku odpovedala pogodbo o zaposlitvi dne 31. 12. 2008 (priloga A3). Odpoved je bila dana iz krivdnih razlogov, tožnik naj ne bi izpolnjeval delovnih nalog oz. jih je izvedel tako nekvalitetno, da je tožena stranka utrpela poslovno škodo. Iz tožbe nadalje izhaja, da je tožena stranka pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi kršila določbe Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 in nasl.), saj tožniku ni omogočila zagovora, odpoved je bila dana brez odpovednega roka in brez pravnega pouka, kar vse pomeni, da je dana odpoved nezakonita. Vsi očitki tožene stranke v odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 12. 2008 so neresnični, tožnik je vedno izpolnjeval delovne naloge in ni nikoli toženi stranki povzročil kakšne škode. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je utemeljenost tožbenega zahtevka na ugotovitev nezakonitosti izpodbijane odpovedi pogodbe o zaposlitvi podana že na podlagi dejstva, kot izhaja iz tožnikove tožbene trditve, da mu pred odpovedjo ni bil omogočen zagovor. Po določbi 2. odstavka 83. člena ZDR mora namreč delodajalec pred redno odpovedjo iz razloga nesposobnosti ali krivdnega razloga in pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delavcu omogočiti zagovor v razumnem roku, ki ne sme biti krajši od treh delovnih dni, razen če obstajajo okoliščine, zaradi katerih bi bilo od delodajalca neopravičeno pričakovati, da delavcu to omogoči, kot npr. v primerih, ko je delodajalec sam žrtev kršitve, v primeru neuspešno opravljenega poskusnega dela oz. če delavec to izrecno odkloni ali se neopravično ne odzove povabilu na zagovor. Vse okoliščine, ki jih v zvezi s tem navaja tožena stranka v pritožbi je imela možnost uveljavljati z aktivnim sodelovanjem v postopku, vendar tega ni izkoristila. Da je tožena stranka tožniku omogočila zagovor ne izhaja niti iz „krivdne odpovedi delovnega razmerja“ z dne 31. 12. 2008, zato tožbena trditev in s tem dejstvo, da tožena stranka tožniku ni omogočila zagovora ni v nasprotju s predloženim dokazom, to je odpovedjo pogodbe o zaposlitvi.

Sodišče prve stopnje je pravilno upoštevalo določbo 1. odstavka 110. člena ZDR, v kateri delodajalec lahko izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če obstajajo za to razlogi, določeni s tem zakonom in če ob upoštevanju vseh okoliščin in interesov obeh pogodbenih strank ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka oz. do poteka časa, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi. Predložena odpoved o tem nima razlogov, zato jo je šteti kot redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga, v kateri pa tožena stranka ni upoštevala oz. navedla odpovednega roka. Zaradi tega je sodišče utemeljeno upoštevalo tožbeni predlog tožeče stranke, da je tožniku glede na dano odpoved z dne 31. 12. 2008 prenehalo delovno razmerje s 1. 1. 2009 in je torej od tega datuma dalje šteti obveznost tožene stranke glede reintegracije in reparacije.

Iz navedenih razlogov pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni podan, prav tako niso podani razlogi, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti. Zaradi tega je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno, v skladu z določbo 353. člena ZPP in potrdilo izpodbijano zamudno sodbo sodišča prve stopnje.

Tožena stranka krije sama svoje pritožbene stroške, saj s pritožbo ni uspela.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.