VDS sodba Pdp 1704/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

kolektivni delovni spor - izvrševanje kolektivne pogodbe - uslužbenski certifikat

Ker je država z zakoni v celoti uredila svojo obveznost, predlagatelji ne morejo uveljavljati dodatnih pravic iz obravnavanega naslova poleg pravic, ki jih iz naslova uslužbenskih certifikatov zagotavlja zakon. Zato je sodišče pravilno zavrnilo predlog na ugotovitev, da je nasprotna udeleženka RS kršila 4.alineo 2. odstavka 31. člena Zakona o lastniškem preoblikovanju podjetij, ker predlagateljem ni ponudila za odkup lastniških certifikatov delnic ali drugega premoženja RS (ali podjetij v njeni lasti). Pravilno je zavrnilo tudi predlog, naj navedeno nasprotni udeleženki naloži sodišče oz. naj nasprotna stranka izplača razliko med dejansko izplačanimi plačami in plačami po KPND z zakonitimi zamudnimi obrestmi, kot tudi podredni zahtevek, da je dolžna predlagateljem izplačati zakonite zamudne obresti od zneskov na cerifikatih. Nasprotna udeleženka je namreč s sprejetjem Zakona o prvem pokojninskem skladu RS in preoblikovnanjem PID za cerifikate izdala pokojninske bone v enakem nominalnem znesku, kot so bili izdani certifikati, z odlokom pa je zagotovila tudi dopolnilno premoženje za izdajo certifikatov.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo predlog za ugotovitev, da je nasprotna udeleženka RS, Vlada RS kršila določbe 4. alinee 2. odst. 31. čl. Zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij, ker članom predlagateljev ni ponudila za odkup lastniških certifikatov v nakup delnice ali drugo premoženje RS ter podjetij v njeni lasti v razumnem roku, niti po pisnem opominu; zavrnilo predlog, da je udeleženka dolžna članom predlagateljev za lastniške certifikate ponuditi odkup delnice ali drugo premoženje RS ter podjetij v njeni lasti v roku 30 dni, ali pa jim po preteku tega roka za čas od 1.1. do 31.10.1992 izplačati razliko plače med izplačanimi plačami in neizplačanimi plačami v skladu s kolektivno pogodbo za negospodarske dejavnosti z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dne 1.11.1992 dalje do plačila. Nadalje je zavrnilo podredni zahtevek, da je udeleženka dolžna članom predlagateljev plačati zakonite zamudne obresti od vrednosti zneskov na posameznikovem certifikatnem računu za čas od 12.6.1995 do 13.7.1999, kot nadalje zavrnilo zahtevek predlagateljev, da jim udeleženka povrne stroške postopka oz. v tej zvezi odločilo, da stranke nosijo svoje stroške postopka. Zoper sodbo so se po svojih pooblaščencih pritožili prvo, tretje, peto in šesto predlagatelj iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99). Šesto predlagatelj Sindikat delavcev državnih in družbenih organih v pritožbi navaja, da bi morala udeleženka za lastniške certifikate ponuditi v nakup delnice ali drugo premoženje v razumnem roku. Tega sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni ugotovilo, kar pomeni, da ni sledilo napotkom pritožbenega sodišča, da v zadevi ugotovi takšen rok oz. ga določi kot pravni standard ter v tej zvezi upošteva tudi norme mednarodnih konvencij. Šele na podlagi sprejetega stališča do vprašanja razumnega roka bi lahko odločilo o utemeljnosti tako primarnega kot podrednega zahtevka. Zato predlaga, da predlogu predlagateljev v celoti ugodi oz. podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Prvo predlagatelj Sindikat delavcev v zdravstveni negi, tretje predlagatelj Policijski sindikat Slovenije in peto predlagatelj Sindikat delavcev zdravstvenega zavarovanja Slovenije se v delu zavrnitve zahtevka, da je tožena stranka dolžna v roku 30 dni izpolniti obveznost iz naslova certifikatov oz. za sporno obdobje dejansko izplačati denarne razlike, ne pritožujejo, saj naj bi udeleženka z izdajo pokojninskih bonov za certifikate izpolnila svojo obveznost. Ne strinjajo pa se z odločitvijo, ki se nanaša na zavrnitev ostalih zahtevkov. Navajajo, da udeleženka ni izpolnila obveznosti v razumnem roku. Če bi pravočasno omogočila nakup delnic ali drugega premoženja, bi imeli od tega korist, zaradi česar so zaradi zamude materialno prikrajšani. Nadalje opozarjajo na naravo razumnega roka in uporabo mednarodnih konvencij. Človekove pravice ni mogoče kršiti le v primeru, če so prekoračeni z zakonom določeni roki, temveč tudi v situaciji, če državni organ ne izpolni obveznosti v razumnem roku. Ker se glede tega s sprejetim stališčem v izpodbijani sodbi ne strinjajo, predlagajo, da pritožbeno sodišče njihovim zahtevkom ugodi oz. podrejeno, da v izpodbijanem delu razveljavi sodbo in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja in ugotovilo, da vsebuje v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge, ki jih v izogib ponavljanju ne navaja znova. Zato v zvezi s pritožbenimi navedbami le še dodaja: Pri lastniških certifikatih gre za listine, ki so bile izdane članom predlagateljev v skladu z določbo 6. odst. 31. čl. Zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij (ZLP, Ur. l. RS, št. 55/92 - 1/96) le za določen namen in sicer za nakup delnic ali drugega premoženja RS, ponudenega imetnikom za vrednost iz certifikatov. Izbira za takšno realizacijo certifikatov je bila dana samo državi in ne njihovim imetnikom, ki ne morejo biti upravičeni do denarnega izplačila njihove vrednosti. V tej zvezi je Republika Slovenija sprejela Zakon o prvem pokojninskem skladu RS in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb (ZPSPID, Ur. l. RS, št. 50/99 z dne 28.6.1999), na podlagi katerega je lastniške certifikate poimenovala v uslužbenske (12. tč. 1. čl. ZPSPID). Z uveljavitvijo navedenega zakona je prenesla certifikate na ločen račun sklada (2. odst. 9. čl. ZPS) ter v nadaljevanju izdala pokojninske bone v nematerializirani obliki. Republika Slovenija je na to v skladu z določbo 8. tč. 28. čl. ZPSPID prenesla izdane pokojninske bone na račune imetnikov uslužbenskih certifikatov, tako da je vsak imetnik pridobil pokojninske bone v skupnem nominalnem znesku, enakim nominalnemu znesku njegovih uslužbenskih certifikatov. Poleg tega je Republika Slovenija z odlokom zagotovila dopolnilno premoženje za zamenjavo certifikatov (odlok Ur. l. RS, št. 102 in 103/2000 v zvezi z določbo 4. odst. 11. čl. ZPSPID). Po ugotovitvi pritožbenega sodišča je tako država s takšno zakonsko ureditvijo dejansko uresničila izvedbo določbe 4. alinee 2. odst. 31. čl. ZLPP, na podlagi katere so bili članom predlagateljev izdani lastniški certifikati. V tej zvezi je bila članom predlagateljev priznana nominalna razlika, kot je bila razvidna iz posameznega certifikatnega računa, pri čemer jim je pripadala v enaki višini tudi v obliki izdanih pokojninskih bonov. Glede tega je potrebno poudariti, da so bili zneski na posameznem certifikatnem izračunu že valorizirani do vključno dne 31.12.1992 v skladu z Navodili o dostavljanju podatkov za izdajo lastniških certifikatov delavcem, zaposlenim v javnih zavodih, državnih organih in drugih organih in organizacijah, ob tem da ZPSPID v svojih določbah nadaljnje revalorizacije izračunov ni predvidel. Če pa se je vrednost pokojninskih bonov tekom časa začela spreminjati, gre pri tem zgolj za vprašanje borznega prometa in trženja, kar velja nasplošno tudi v primerih delnic ali skladov. Zato v tej smeri podano pritožbeno izpodbijanje, da so bili člani predlagateljev z izdajo pokojninskih bonov in prenosom na njihove račune materialno oškodovani, oz. so zaradi zamude pri izdaji bonov upravičeni še do vtoževanih obresti, ne more biti upoštevno. Pritožbeno sodišče v zvezi z opozarjanjem predlagateljev, da je država z navedeno realizacijo lastniških certifikatov prekoračila razumen rok navaja, da je sicer sodišče v odvisnosti okoliščin posamezne zadeve pristojno ugotoviti razumen rok oz. ga določiti tudi kot pravni standard. Vendar gre v sporni zadevi za specifičen primer, ko je država z zakonom (ZPSPID) v celoti predpisala in uredila način izpolnitve obveznosti iz uslužbenskih certifikatov do državljanov in imenikov (zamenjava certifikatov v nominalnem znesku za pokojninske bone). Kolikor predlagatelji v tej zvezi poleg zamenjave za pokojninske bone zahtevajo tudi plačilo zamudnih obresti, smiselno izpodbijajo določbe ZPSPID, ki takšne obveznosti ob uzakonitvi realizacije pravic iz certifikatov ni predvidel. Skladnost ZPSPID z Ustavo RS je Ustavno sodišče RS že presojalo (odločba št. U-I-200/99, z dne 17.2.2000) in pobudo za njegovo ustavno presojo zavrnilo, siceršnja primernost rešitev v tem zakonu pa ne more biti stvar redne presoje. Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu sodbe ugotovilo, da pritožbeni razlogi niso podani. Nadalje tako v zvezi s postopkom na prvi stopnji kot izdano sodbo ni ugotovilo nobenih bistvenih postopkovnih kršitev ali to, da bi sodišče pri svoji presoji zmotno uporabilo materialno pravo. Zato je zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo izpodbijano sodbo (353. čl. ZPP).

ZLPP člen 31, 31/2, 31/2-4. ZPSPID člen 1, 1-12, 28, 28-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.