VDS sodba Pdp 1679/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-10-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

transformacija delovnega razmerja - poskusno delo

Če se sklene PZ za določen čas iz razloga opravljanja poskusnega

dela, to ni zakonito glede na določbe 52. člena ZDR. Ker je

tožena stranka s tožnikom sklenila PZ za določen čas za obdobje

poskusnega dela, tožnik pa je z delom nadaljeval tudi po izteku

te pogodbe, se šteje, da je sklenil PZ za nedoločen čas.

Pritožbi tožeče stranke se ugodi in se izpodbijani del sodbe

spremeni tako, da izrek sodbe v celoti na novo glasi:

"Ugotovi se, da je tožnik v delovnem razmerju pri toženi stranki

za nedoločen čas, zaradi česar mu pogodba o zaposlitvi s toženo

stranko dne 31.3.2004 ni prenehala in še vedno traja.

Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo ter mu za

čas od dne 1.4.2004 dalje priznati vse pravice iz delovnega

razmerja, vključno s plačo, ki bi jo prejemal, če bi delal, z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakokratne zapadlosti

posameznega zneska plače v plačilo ter mu povrniti stroške

postopka v znesku 163.741,20 SIT, vse v roku 8 dni pod izvršbo.

Tožena stranka sama krije svoje stroške postopka."

Pritožba tožene stranke se zavrne in se v nespremenjenem delu

Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti pritožbene stroške v

znesku 49.500,00 SIT, v roku 8 dni pod izvršbo, dočim tožena

stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da tožniku

pogodba o zaposlitvi s toženo stranko dne 31.3.2004 ni prenehala

in še vedno traja. Razsodilo je tudi, da je tožena stranka dolžna

tožnika pozvati nazaj na delo in mu za ves čas, ko tožnik od

1.4.2004 ni delal, priznati vse pravice iz dela, vključno s

plačo, ki bi jo prejemal, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

vsakokratnega mesečnega zneska, ki tečejo od 18. dne v posameznem

mesecu do plačila. Zavrnilo pa je zahtevek, da se ugotovi, da je

tožnik pri toženi stranki v delovnem razmerju za nedoločen čas.

Glede na takšno odločitev o glavni stvari je odločilo, da je

tožena stranka dolžna povrniti tožniku eno polovico priznanih

stroškov postopka v znesku 81.870,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje do plačila.

Zoper sodbo sta se pritožili obe stranki iz vseh pritožbenih

razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku

(ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v skladu z določbo 1.

odst. 14. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur.

l. RS, št. 19/94) uporablja tudi v postopku pred delovnimi

Zoper zavrnilni del sodbe in zoper odločitev o stroških postopka

je vložila pritožbo tožeča stranka, ki predlaga, da izpodbijani

del sodbe spremeni tako, da zahtevku ugodi. V pritožbi navaja, da

je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, ko je

zaključilo, da bi posledice iz 54. člena ZDR nastopile šele, če

bi tožnik nadaljeval z delom pri toženi stranki po 31.12.2004.

Uveljavlja tudi bistveno kršitev določb pravdnega postopka, saj

obstaja nasprotje med razlogi izpodbijane sodbe.

Tožena stranka izpodbija sodbo sodišča prve stopnje glede

ugotovitve, da tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki

dne 31.3.2004 ni prenehalo in še traja ter posledično odločitev,

da je tožena stranka dolžna tožečo stranko pozvati nazaj na delo

in ji od 1.4.2004 naprej priznati vse pravice iz dela. Predlaga,

da sodišče druge stopnje izpodbijani del sodbe spremeni tako, da

zahtevek tožeče stranke zavrne, podrejeno pa, da sodbo sodišča

prve stopnje razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje. V pritožbi

navaja, da sta se stranki spora strinjali glede podaljšanja

pogodbe o zaposlitvi do 31.3.2004, ker pa tožnik pred iztekom

tega roka ni podpisal nove pogodbe o zaposlitvi za določen čas,

mu je dne 31.3.2004 prenehalo delovno razmerje. Podana je

bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke 2.

odstavka 339. člena ZPP, saj je sodišče prve stopnje pogodbo o

zaposlitvi z dne 1.1.2004 interpretiralo upoštevaje obvestilo

tožene stranke z dne 31.12.2003, ki ga v spisu ni najti. Tudi

sicer se sodišče prve stopnje ni opredelilo glede vseh navedb in

dokazov tožene stranke o tem, kakšna je bila prava volja

pogodbenih strank. Kot izhaja iz pritožbe je podana zmotna

uporaba materialnega prava, ko je sodišče zaključilo, da se

poskusno delo lahko podaljša le zaradi začasne odsotnosti

delavca, ne pa tudi iz razlogov, ki jih je navedla tožena

stranka. Zmotna ugotovitev dejanskega stanja pa je podana, ker je

iz dejstva, da je tožnik zavrnil sklenitev pogodbe o zaposlitvi

do 30.4.2004, sklepalo, da ni soglašal niti s podaljšanjem

prejšnje pogodbe o zaposlitvi do 31.3.2004.

Tožeča stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga,

da se pritožba tožene stranke kot neutemeljena zavrne. Poudarja,

da stranki tega delovnega spora nista nikoli soglašali glede

podaljšanja pogodbe o zaposlitvi do 31.3.2004. Enostransko

obvestilo tožene stranke o podaljšanju ne more imeti pravnih

učinkov, saj se lahko v skladu z ZDR čas trajanja delovnega

razmerja spremeni le sporazumno. Po mnenju tožeče stranke je

določilo pogodbe o zaposlitvi, ki omejuje njeno trajanje zgolj na

čas poskusnega dela, nično, saj poskusno delo ni samo sebi namen.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega

izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve

določb postopka ter pravilno uporabo materialnega prava (2.

odstavek 350. člena ZPP). Po takšnem preizkusu ni ugotovilo

zatrjevanih bistvenih nasprotij v izreku sodbe ter nadalje tudi

ne v obrazložitvi med listinskimi podatki in izpovedbami prič,

kot to zmotno opozarja pritožba tožene stranke. Vendar pa je v

zvezi z odločitvijo v zavrnilnem delu sodbe glede presoje, da

tožnik ni bil v delovnem razmerju s toženo stranko za nedoločen

čas, ugotovilo zmotno uporabo materialnega prava, kar vse

utemeljuje z naslednjimi dejanskimi in pravnimi razlogi.

Iz izvedenih dokazov je razvidno, da je bila med strankama

sklenjena pisna pogodba o zaposlitvi za določen čas od 1.1.2004

do 28.2.2004 za delo tožnika na delovnem mestu neposrednega vodje

v proizvodnji in skladišču gotovih izdelkov. V 1. čl. pogodbe o

zaposlitvi je določeno, da se sklepa pogodba za določen čas

zaradi poskusnega dela, pri čemer je po uspešnem poskusu možnost

sklenitve nove pogodbe do konca leta 2004. Tožnik je v

nadaljevanju dejansko opravljal delo po navedeni pogodbi še do

31.3.2004, vendar med strankama v pisni obliki ali z aneksom k

prvotni pogodbi ni bilo dogovorjeno, da se delo za določen čas

podaljša še do navedenega datuma. Tožnik je nastopil delo tudi

dne 1.4.2004, pa ga je tožena stranka odstranila z dela.

Delavec in delodajalec se v skladu z določbo 1. odst. 125.čl.

Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02) v pogodbi

o zaposlitvi lahko dogovorita o poskusnem delu, ki dejansko

pomeni preizkus znanja in sposobnosti delavca za opravljanje del

na delovnem mestu, za katero se sklepa pogodba. Če delavec

poskusnega dela ne opravi, kar ugotovi delodajalec do izteka

dogovorjene dobe, lahko delavcu po določbi 4. alinee 1. odst.

111. čl. ZDR iz tega razloga izredno odpove pogodbo o zaposlitvi.

Vendar je po ugotovitvi pritožbenega sodišča za presojo

odločilno, da se lahko dogovori poskusno delo le v primeru

Zato v konkretnem primeru, ko je tožena stranka sklenila s

tožnikom pogodbo o zaposlitvi od 1.1.2004 do 28.2.2004 zaradi

poskusnega dela, ni podane zakonske podlage za sklenitev pogodbe

o zaposlitvi za določen čas, če se takšna pogodba sklepa samo iz

razloga poskusnega dela. Glede na to, da je tožnik ostal na delu

pri toženi stranki tudi po datumu 28.2.2004 dalje, brez tega da

bi bilo takšno delovno razmerje sklenjeno z ustrezno pogodbo v

pisni obliki, je po zaključku pritožbenega sodišča v skladu z

določbo 54. čl. ZDR potrebno šteti, da je tožnik sklenil s toženo

stranko pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, in ne do konca

leta 2004, kot je to zmotno ugotovilo sodišče prve stopnje. V

skladu z navedeno zakonsko določbo se namreč šteje, da je delavec

sklenil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, če je pogodba za

določen čas sklenjena v nasprotju z zakonom ali kolektivno

pogodbo, ali če ostane delavec na delu tudi po poteku časa, za

katerega je sklenil pogodbo o zaposlitvi. Zato je pritožbeno

sodišče v skladu z določbo 4. tč. 358. čl. ZPP ugodilo pritožbi

tožnika in izpodbijani del sodbe spremenilo tako, da je

tožnikovim zahtevkom v celoti stroškovno ugodilo, kot je to

razvidno iz izreka te sodbe. Na drugi strani je zavrnilo pritožbo

tožene stranke in v nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča

Ker je tožnik v postopku na prvi stopnji z vtoževanimi zahtevki v

celoti uspel, mu je pritožbeno sodišče priznalo stroške

zastopanja po predloženem stroškovniku njegovega pooblaščenca.

Stroške mu je odmerilo v skladu z dejansko potrebnimi opravili

pooblaščenca in veljavno odvetniško tarifo (OT, Ur. l. RS, št.

67/03) v znesku 163.741,20 SIT ter jih v navedeni višini naložilo

v plačilo toženi stranki. Glede priglašenih stroškov tožene

stranke pa je odločilo, da jih krije stranka sama, saj v sporih o

prenehanju delovnega razmerja nosi delodajalec svoje stroške, ne

glede na izid postopka (2. odst. 22. čl. ZDSS).

Tožnik in tožena stranka sta v zvezi z vloženima pritožbama

priglasila stroške. Ker je s pritožbo uspel samo tožnik, mu je

pritožbeno sodišče priznalo za pritožbo 49.500,00 SIT ter jih

naložilo v plačilo toženi stranki, glede pritožbenih stroškov

tožene stranke pa je odločilo, da jih krije stranka sama.

Odločitev o stroških ima podlago v določbi 2. odst. 165. čl. v

ZDR člen 52,  52/1,  54,  52,  52/1,  54.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.