VDS sodba Psp 625/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-09-22

pokojninsko in invalidsko zavarovanje - sorazmerni del slovenske pokojnine

Uživalcu starostne pokojnine, priznane s strani hrvaškega nosilca

zavarovanja pred 8.10.1991 po predpisih bivše SFRJ, na podlagi

pokojninske dobe, dopolnjene pri slovenskem nosilcu zavarovanja,

ne more uveljaviti samostojnega, niti sorazmernega dela

pokojnine, ne uveljavljati ponovne odmere pokojnine, saj je v 36.

členu Sporazuma o socialni varnosti med Republiko Slovenijo in

Republiko Hrvaško izrecno dogovorjeno, da ostanejo dajatve

obveznost tiste države pogodbenice, ki jih je do 8.10.1991

Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožnikov zahtevek na

razveljavitev odločbe toženca opr. št. 9013996 z dne 19.6.2001

ter priznanje pravice do starostne pokojnine, ker je presodilo,

da je izpodbijani zavrnilni upravni akt pravilen in zakonit.

Zoper cit. sodbo je tožnik vložil pravočasno pritožbo, smiselno

zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja in napačno

uporabljenega materialnega prava. Vztraja na stališču, da je

upravičen do sorazmernega dela slovenske starostne pokojnine za

dopolnjenih 10 let pokojninske dobe pri slovenskem nosilcu

zavarovanja. Navaja, da je sicer hrvaški starostni upokojenec od

15.4.1985, vendar naj bi mu bila pokojnina v višini 950 kun

izplačevana le za hrvaško pokojninsko dobo. Ker pokojnina, ki jo

prejema od hrvaškega nosilca zavarovanja, ne zadošča za

preživljanje, uveljavlja slovenski del pokojnine in prosi za

Pritožnik v pritožbi ne navaja nobenih takšnih novih dejstev,

niti ne ponuja kakršnihkoli dokazov v smislu 1. odstavka 337.

člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, s

poznejšimi spremembami; v nadaljevanju ZPP), da bi sploh nastal

dvom v pravilnost in zakonitost izpodbijane zavrnilne sodbe.

Izdana je ob dovolj razčiščenem dejanskem stanju in pravilno

uporabljenem materialnem pravu. V postopku ni prišlo niti do

procesnih kršitev iz 2. odstavka 339. člena ZPP, na katere je

potrebno paziti po uradni dolžnosti. Sodba je utemeljena s

prepričljivimi dejanskimi in pravnilnimi pravnimi razlogi, zato

je na pritožbene navedbe potrebno dodati le še naslednje.

Za pritožbeno rešitev zadeve je bistveno le dejstvo, da je tožnik

uživalec starostne pokojnine od 15.4.1985 dalje, priznane s

strani hrvaškega nosilca zavarovanja z odločbo št. 03160601445 z

dne 25.6.1985, iz katere določno izhaja, da je bila tako pri

ugotavljanju pogojev za priznanje pravice, kot odmeri pokojnine,

upoštevana tudi pokojninska doba, dopolnjena pri slovenskem

nosilcu zavarovanja. Ob takšnem dejanskem stanju pa ne glede na

raven pokojninske dajatve, ki jo izplačuje hrvaški nosilec

zavarovanja, tožnik pri slovenskem nosilcu zavarovanja ne more

uveljaviti samostojne, niti sorazmernega dela slovenske starostne

pokojnine, četudi ima pri njem dopolnjenih zatrjevanih 10 let

pokojninske dobe, kot pravilno razloguje sodišče prve stopnje in

pred njim že tožena stranka v izpodbijanem upravnem aktu.

Pravna podlaga za rešitev predmetne zadeve je izključno podana v

meddržavnem Sporazumu o socialnem zavarovanju med Republiko

Slovenijo in Republiko Hrvaško (Ur. l. RS - MP, št. 21/97), ki se

uporablja od 1.2.1998 dalje. V 36. členu cit. sporazuma sta se

državi izrecno dogovorili, da ostanejo dajatve, ki jih je do

8.10.1991 priznal nosilec ene države pogodbenice po pravnih

predpisih nekdanje SFRJ, z upoštevanjem tudi zavarovalne dobe,

dopoljnjene po pravnih predpisih druge države pogodbenice,

obveznost tistega nosilca države pogodbenice, ki je dajatev

priznala. To seveda pomeni, da uživalci pokojninskih dajatev,

priznanih pri nosilcu zavarovanja ene od držav pogodbenic pred

razpadom bivše SFRJ, v drugi državi pogodbenici, ne morejo

uveljaviti samostojne, ne sorazmernega dela pokojnine, niti

zahtevati ponovne odmere pokojnine na podlagi dopolnjene

pokojninske dobe v drugi državi pogodbenici. Cit. mednarodno

pravno ureditev je glede na načelo 8. člena Ustave Republike

Slovenije, po katerem se objavljene mednarodne pogodbe

uporabljajo neposredno, bila pri odločanju o zahtevi dolžna

uporabiti tako tožena stranka v predsodnem postopku, kot sodišče

prve stopnje. Iz istih materialnopravnih razlogov je tudi

pritožba ostala brezuspešna. Pritožbene navedbe tožnika, da je v

R Sloveniji dopolnil 10 let pokojninske dobe, oziroma da nizka

pokojnina, ki jo izplačuje hrvaški nosilec zavarovanja, ne

zadošča niti za preživljanje, namreč pravno sploh niso

relevantne, ker ne pogojujejo drugačne odločitve od izpodbijane.

Zato je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in na

podlagi 353. člena ZPP potrditi sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.