VDS sodba Kdp 3/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-11-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sindikat je lahko reprezentativen tudi v organizaciji, če je vanj

včlanjenih najmanj 15 % delavcev v organizaciji. Za priznanje

reprezentativnosti sindikata ne zadošča, da je vanj včlanjenih le 15

% delavcev posameznega poklica v takšni organizaciji. To sicer ne

pomeni, da sindikat v organizaciji ne bi mogel imeti predvsem

poklicnega obeležja, vendar pa le v primeru, če bi bilo vanj

vključeno najmanj 15 % vseh delavcev organizacije.

Pritožba se zavrne in se potrdi odločba sodišča prve stopnje.

Predlagatelj sam krije svoje stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano odločbo zavrnilo zahtevke

predlagatelja za ugotovitev, da sta odločbi nasprotnega udeleženca z

dne 10.6. in 15.7.2002 nezakoniti, da se odločbi kot nezakoniti

razveljavita, da se ugotovi, da predlagatelj v celoti izpolnjuje

pogoje za priznanje reprezentativnosti sidnikata za poklic

"blagajnik", v skladu s 6. členom in 3. odstavkom 9. člena Zakona o

reprezentativnosti sindikatov in da je nasprotni udeleženec dolžan v

roku 8 dni od izdaje odločbe sodišča sprejeti, izdati in vročiti

predlagatelju odločbo (za nazaj od 3.6.2002), s katero bo ugotovil,

da predlagatelj izpolnjuje pogoje in status za določitev

reprezentativnosti za poklic "blagajnik" na nivoju podjetja, v

nasprotnem primeru pa bo takšno odločbo nadomestila odločba sodišča.

Sodišče je tudi odločilo, da udeleženca trpita vsak svoje stroške

Zoper takšno odločitev se pritožuje predlagatelj, ki uveljavlja vse

tri pritožbene razloge iz 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP,

Ur. l. RS št. 26/99, 96/2002) in pritožbenemu sodišču predlaga

razveljavitev odločbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo

sojenje. V pritožbi navaja, da je sodišče nezakonito uzurpiralo

pristojnost zakonodajalca, saj le-ta vsebine norme 9. člena ni

določil tako, kot jo v konkretnem primeru tolmači sodišče. Pogoj za

reprezentativnost sindikata je vključitev 15% delavcev panoge,

dejavnosti, poklica, občine oz. širše lokalne skupnosti, isti pogoj

pa velja tudi za sindikat v podjetju. Meni, da se lahko prizna

reprezentativnost sindikata za posamezni poklic tudi sindikatu v

organizaciji, iz Zakona o reprezentativnosti sindikata (ZRS, Ur.l. RS

št. 13/93) pa ne izhaja, da bi moral imeti predlagatelj v podjetju

članstvo 15% vseh zaposlenih. Takšno tolmačenje naj bi bilo tudi v

nasprotju z Konvencijo 135, predlagatelj pa se sklicuje še na

zakonodajo Evropske unije in 76. člen Ustave RS. V nadaljevanju

navaja, da je k predlagatelju kot sindikatu pri toženi stranki

pristopilo 27 blagajnikov od skupno 135 oz. 134 zaposlenih na tem

delovnem mestu, kar pomeni, da je v sindikat včlanjenih 20% delavcev

določenega poklica v organizaciji in sicer poklica "blagajnik".

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevke predlagatelja, češ da si

le-ta napačno razlaga določbe ZRS, da bi bil sindikat, v katerega je

včlanjenih 15% delavcev določenega poklica v organizaciji, lahko v

takšni organizaciji reprezentativen prav za ta poklic. Pri ureditvi

reprezentativnosti za posamezen poklic gre po stališču sodišča prve

stopnje očitno za poklic na širši ravni in sicer na ravni države,

tako kot pri panogi in dejavnosti, saj iz zakonskih določb ne izhaja

priznanje reprezentativnosti za posamezen poklic na nivoju

organizacije. Razlaga, za katero se zavzema predlagatelj, bi

pripeljala do situacije, da bi bilo lahko v posamezni organizaciji

toliko reprezentativnih sindikatov, kolikor je različnih poklicev in

bi lahko tudi zelo majhne poklicne skupine sklepale kolektivne

pogodbe s splošno veljavnostjo in sodelovale v organih, ki

odločajo o vprašanjih ekonomske in socialne varnosti vseh

delavcev. Nasprotni udeleženec ima kot delniška družba 1548

zaposlenih in predlagatelj v svojem članstvu nima 15% vseh

zaposlenih v tej družbi, zaradi česar ne izpolnjuje pogoja za

priznanje reprezentativnosti, kot ga določa zadnji odstavek 9.

S takšnim tolmačenjem se v celoti strinja tudi pritožbeno sodišče.

8. člen ZRS določa, da se v pogojih iz 6. člena kot reprezentativne

določijo zveze in konfederacije sindikatov za območje države. Pogoj

je, da te zveze ali konfederacije povezujejo sindikate z različnih

panog, dejavnosti ali poklicev, v katerih je včlanjenih najmanj 10%

delavcev iz posamezne panoge, dejavnosti ali poklica. Na nižjih

nivojih je reprezentativnost določena v 9. členu. 1. odstavek 9.

člena omogoča reprezentativnost sindikatov v panogi, dejavnosti,

poklicu ali občini oz. širši lokalni skupnosti, pa tudi v

organizaciji, če gre za sindikate, ki so združeni v zvezo ali

konfederacijo sindikatov, ki je reprezentativna za območje države. Ta

določba, pa tudi določba 8. člena ZRS, za predlagatelja ne pride v

2. odstavek 9. člena ne glede na določbe 8. člena omogoča priznanje

reprezentativnosti tudi tistemu sindikatu v panogi, dejavnosti,

poklicu ali občini oz. širši lokalni skupnosti (ne pa v

organizaciji), ki ni včlanjen v zvezo ali konfederacijo iz 1.

odstavka 9. člena, pod pogojem, da izpolnjuje pogoj iz 6. člena in da

je vanj vključenih najmanj 15% delavcev posamezne panoge, dejavnosti,

poklica, občine oz. širše lokalne skupnosti. Iz zadnjega odstavka 9.

člena izhaja, da so pod pogoji iz prejšnjega odstavka reprezentativni

To pa ob pravilnem tolmačenju teh določb pomeni zgolj to, da je lahko

reprezentativen nek sindikat tudi v organizaciji, če je vanj

včlanjenih najmanj 15% delavcev v takšni organizaciji, ne pa, da

zadostuje, da je vanj včlanjenih že 15% delavcev posameznega poklica

v takšni organizaciji. ZRS namreč v 2. in 3. odstavku jasno loči

pogoje za reprezentativnost sindikata v panogi, dejavnosti, poklicu

ali občini (2. odstavek 9. člena) in reprezentativnost sindikata v

organizaciji (3. odstavek 9. člena zakona). Teh določb ni mogoče

mešati. Zakon namreč ne določa, da bi bil reprezentativen tudi

sindikat posameznega poklica v organizaciji, če bi bilo vanj

vključenih več kot 15% delavcev posameznega poklica, temveč govori le

o reprezentativnosti sindikata v organizaciji. To sicer ne pomeni, da

sindikat v organizaciji ne bi mogel imeti predvsem poklicnega

obeležja, vendar pa le v primeru, če bi bilo vanj vključeno najmanj

Tolmačenje, za katero se zavzema predlagatelj, je tudi v nasprotju z

namenom reprezentivnosti sindikata, ki je predvsem v sklepanju

kolektivnih pogodb s splošno veljavnostjo in sodelovanja v organih,

ki odločajo o vprašanjih ekonomske in socialne varnosti delavcev...

(7. člen ZRS), saj takšne pristojnosti zahtevajo vsaj minimalno

članstvo oz. predstavljanje vseh delavcev organizacije. V nasprotnem

primeru, tako kot se zavzema predlagatelj (15% delavcev le določenega

poklica v organizaciji), bi to lahko pomenilo, da bi za

reprezentativnost sindikata zadoščalo že manjše število članov oz. bi

to lahko pomenilo, da bi glede na manjšo zastopanost nekega poklica v

organizaciji z večjim številom delavcev drugih poklicev postal

reprezentativen sindikat s praktično zanemarljivim številom članov

glede na število vseh zaposlenih. Seveda pa kaj takšnega ne bi

odgovarjalo niti jezikovni interpretaciji pojma reprezentativnosti,

še manj pa bi odgovarjalo namenu te opredelitve.

Predlagatelj se tudi neutemeljeno sklicuje na nekatere mednarodne

konvencije oz. celo zakonodajo Evropske unije, saj iz ratificiranih

in objavljenih konvencij ne izhajajo drugačne zahteve po tolmačenju

ZRS, zakonodaja Evropske unije pa s tem v zvezi sploh ni pomembna.

Tudi iz Ustave RS ne izhaja protiustavnost takšnega tolmačenja. V

konkretnem primeru bi ureditev ZRS lahko posegla le v področje, ki ga

urejata Konvencija MOD št. 87 o sindikalnih svoboščinah in varstvu

sindikalnih pravic ter Konvencija MOD št. 98 o uporabi načel o

pravicah organiziranja in kolektivnega dogovarjanja. V tem kontekstu

ni pomembna Konvencija št. 135 o varstvu in olajšavah za predstavnika

Iz Konvencij MOD št. 87 in 98 ne izhaja ničesar takšnega, kar bi

zahtevalo drugačno tolmačenje sodišča v tej zadevi, drugačni pa tudi

niso zaključki nadzornih teles za spremljanje teh konvencij, zlasti

Odbora strokovnjakov in Odbora za svobodo združevanja. Odbora sta

sicer večkrat obravnavala ureditev v različnih državah v zvezi z

različnim položajem in pristojnostjo sindikatov (razlikovanje med

reprezentativnimi in nereprezentativnimi sindikati oz. sindikati z

različnim obsegom reprezentativnosti), pa tudi ureditvijo

reprezentativnosti sindikatov v posameznih sistemih. Večkrat sta

zaključila, da ni v nasprotju z konvencijama, zlasti Konvencijo št.

87, ureditev, ki razlikuje med "bolj reprezentativnimi" sindikati in

drugimi sindikati. Pogoji za takšno razlikovanje so zgolj v tem, da

je reprezentativnost pogojena z objektivnimi in prej določenimi

kriteriji, da lahko nereprezentativni sindikati še vedno obstajajo in

predstavljajo njihove člane, vsaj v individualnih sporih, da je

razlikovanje med "bolj reprezentativnimi" in drugimi sindikati

omejeno na zadeve kot so kolektivno pogajanje, konsultacije z

avtoritetami in določanje delagatov v mednarodne organizacije in da

morajo najbolj reprezentativni sindikati, t.j. tisti, ki imajo

ekskluzivno pravico pogajanj, predstavljati pravično in enako vse

delavce v pogajalski enoti, ki niso člani sindikata (glej Comparative

Labour and Industrial Relations in Industrial Market Economies,

Kluwer law international, 2001, str. 253, oz. Digest of decisions and

principless of the Freedom of Association Committee of the Governing

body of the Ilo, Geneva, 1984, str. 50, 51, 113).

Sicer pa takšna ureditev in takšno tolmačenje tudi ni v nasprotju s

pravico do organiziranja in do kolektivnega pogajanja v Spremenjeni

Evropski socialni listi, ki jo je RS ratificirala 1999. Prav

konkretno ureditev v našem ZRS je preverjal tudi Odbor za socialne

pravice, ki je v svojem poročilu ugotovil, da je naša zakonodaja v

skladu z 2. odstavkom 6. člena Spremenjene Evropske socialne liste.

Pri tem je naša država predstavila ureditev v 8. in 9. členu ZRS in v

zvezi z 9. členom navedla, da ta omogoča reprezentativnost tistim

sindikatom v panogi, dejavnosti, poklicu, občini ali organizaciji, ki

so združeni v zvezo ali konfederacijo sindikatov, ki je

reprezentativna za območje države, sicer pa mora sindikat zajemati

najmanj 15% delavcev. Poročilo torej ne govori o posebnem položaju

poklicnih sindikatov v posamezni organizaciji, temveč le o tem, da

mora sindikat, ki ni včlanjen v zvezo ali konfederacijo in pri čemer

gre za sindikat v panogi, dejavnosti, poklicu, občini ali

organizaciji, včlanjevati najmanj 15% delavcev (glej Council of

Europe Publishing, European Committee of Social Rights, Conclusions

Glede na navedeno in v skladu z določbo 353. čl. ZPP je pritožbeno

sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v celoti potrdilo

izpodbijano sodbo. Ker predlagatelj s pritožbo ni uspel, krije tudi

sam svoje pritožbene stroške (1. odst. 154. čl. ZPP, v povezavi s 1.

ZRSin člen 9,  9/2,  9/3,  9,  9/2,  9/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.