VDS sklep Pdp 1307/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-08-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - nedenarna terjatev - verjetnost obstoja terjatve

Pri ugotavljanju nedoseganja pričakovanih rezultatov dela v smislu 2. alinee 1. odstavka 88. člena ZDR/2002, se lahko pri ugotavljanju uspešnosti dela vodje službe upošteva daljše časovno obdobje. Zato ni kršena določba 5. odstavka 88. člena ZDR (30-dnevni prekluzivni rok za podajo odpovedi), čeprav je tožena stranka za poslovne rezultate prejšnjega leta vedela že v začetku tekočega leta. Ker je bil postopek redne odpovedi iz razloga nesposobnosti izpeljan skladno z zakonom, terjatev tožnice ni verjetno izkazana.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama trpi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, s katero naj bi sodišče zadržalo učinkovanje redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 6.4.2001 in aneksa št. 1 z dne 30.5.2002, za čas do pravnomočnega zaključka delovnega spora ter naložilo toženi stranki, da je do pravnomočne reštve spora dolžna omogočiti tožnici opravljanje dela, ji izplačevati plačo in zagotavljati vse ostale pravice iz delovnega razmerja na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi z dne 6.4.2001 in njenega aneksa, v primeru zamude vse z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega zneska v plačilo do plačila.

Zoper navedeni sklep se pravočasno pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov, s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi oz. spremeni in ugodi predlagani začasni odredbi. V pritožbi navaja, da je izpodbijani sklep nezakonit, saj je verjetnost terjatve izkazana. Izkazano pa je tudi, da tožnici nastaja težko popravljiva škoda, tožena stranka pa z izdajo začasne odredbe ne bi utrpela hujših posledic od tistih, ki brez izdaje začasne odredbe nastajajo tožnici. Skladno z 2.alineo 1. odst. 88. člena ZDR je podan razlog nesposobnosti, če delavec ne dosega pričakovanih rezulatatov, ker dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno. Nedoseganje pričakovanega obsega plana samo po sebi ne more biti zakoniti razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi, saj bi morala tožena stranka dokazati, da tožnica dela ni opravljala kvalitetno, strokovno oz. pravočasno, česar pa ji tožena stranka niti ni očitala. Tožnica dela ni opravljala nekvalitetno in nestrokovno, dejstvo, da je tožena stranka zahtevala od tožnice nerealne rezultate, pa ji ne more biti v škodo. Tožena stranka pri določanju plana dela ni upoštevala vseh okoliščin, na katere je tožnica opozarjala, na kar je opozoril tudi sindikat. Tako iz tožničinega zagovora kot iz podatkov o rasti prodaje v času tožničine zaposlitve ter iz mnenja sindikata je jasno razvidno, da je bila pogodba o zaposlitvi odpovedana nezakonito. Tožena stranka je kršila 30-dnevni subjektivni rok iz 5. odstavka 88. člena ZDR. V nasprotju z listinami v spisu je trditev tožene stranke, da je za poslovne razultate leta 2002 zvedela šele 6.6.2003. Plan prodaje za leto 2003 je bil sestavljen upoštevajoč dosežene poslovne rezultate za leto 2002, s katerimi je tožena stranka razpolagala in je z njimi bila seznanjena, zato odpovedni razlog ne bi smel biti nedoseganje plana v letu 2002, v letu 2003 pa oddelek tožeče stranke dosega rezultate, ki so primerljivi ali boljši od rezultatov drugih oddelkov. Tudi dejstvo, da je tožnico že nadomestila druga delavka, kaže na to, da dejanski razlog za odpoved ni bilo slabo delo tožnice.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev sklepa sodišča prve stopnje. Meni, da je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da tožena stranka ni izkazala, da njena trejatev verjetno obstaja in je zato utemeljeno zavrnilo izdajo predlagane začasne odredbe.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je pazilo na bistvene kršitve določb postopka, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99, 96/2002) v zvezi s 366. členom ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

V postopku pred sodiščem prve stopnje ni bilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka iz 2. odstavka 339. člena ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

Skladno s 1. odstavkom 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 19/94) lahko sodišče med postopkom tudi po uradni dolžnosti izda začasne odredbe, ki se uporabljajo v izvršilnem postopku, da se prepreči samovoljno ravnanje ali odvrne nenadomestljiva škoda. Na predlog stranke pa sodišče lahko izda začasno odredbo, če so za to izpolnjeni pogoji iz 272. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ - Ur.l. RS, št. 51/98, 75/2002), ki določa pogoje za izdajo začasnih odredb v zavarovanje nedenarnih terjatev.

Predpogoj za začasno odredbo je, glede na naravo začasnih odredb kot sredstev zavarovanja, verjetno izkazana terjatev (če izkaže upnik za verjetno, da terjatev obstoji ali da mu bo terjatev zoper dolžnika nastala - 1. odstavek 272. člena ZIZ). To pomeni, da je izdaja začasne odredbe utemeljena le, če je verjetno, da bo tožbenemu zahtevku ugodeno. Pritožbeno sodišče se strinja s stališčem prvostopenjskega sodišča, da tožeča stranka v dosedanjem postopku še ni verjetno izkazala, da naj bi bila izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita. Pritožbene navedbe s tem v zvezi so zato neutemeljene.

V obravnavani zadevi gre za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi na podlagi 2. alinee 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur.l. RS št. 42/02), ki določa, da delodajalec lahko delavcu redno odpove pogodbo o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti, to je zaradi nedoseganja pričakovanih delovnih rezultatov, ker delavec dela ne opravlja pravočasno, strokovno in kvalitetno, ali neizpolnjevanja pogojev za opravljanje dela, določenih z zakoni in izvršilnimi predpisi, izdanimi na podlagi zakona, zaradi česar delavec ne izpolnjuje oziroma ne more izpolnjevati pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja. Na obstoj navedenega odpovednega razloga kažejo listine v spisu, iz katerih izhaja, da se tožnici očita, da kot vodja službe I, ki odgovarja za rezultate službe, ki jo vodi in za izvajanje prodajne politike službe osebne prodaje, svojih nalog ni ustrezno opravljala, zaradi česar služba v letu 2002 in 2003 ne dosega postavljenih planov (22 oz. 20% zaostajanje za planirano neto realizacijo). Res je sicer, da samo nedoseganje plana še ne predstavlja razloga nesposobnosti za odpoved pogodbe in da mora biti izkazano, da je to posledica dejstva, da tožnica dela ne opravlja kvalitetno, strokovno in pravočasno. Tožena stranka slabe rezultate službe pripisuje tožnici kot vodji službe, tožeča stranka pa zatrjuje, da so bili plani postavljeni nerealno. Predmet nadaljnjega postopka je dokazovanje, ali so očitki glede nesposobnosti tožnice resnični in utemeljeni in ali je redna odpoved zakonita. V tej fazi postopka pa zaenkrat še ni verjetno izkazano, da bi bila odpoved nezakonita, saj je bil celotni postopek izveden v skladu z določbami ZDR. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da tožena stranka ne bi smela kot razlog za redno odpoved upoštevati nedoseganja plana v letu 2002. Ker gre za ugotavljanje nedoseganja pričakovanih rezultatov dela v smislu 2. alinee 1. odstavka 88. člena ZDR, se lahko pri ugotavljanju uspešnosti službe oz. dela vodje službe upošteva daljše časovno obdobje, torej ne le rezultati iz leta 2003, ampak tudi rezultati iz preteklega leta, čeprav je tožena stranka zanje vedela že v začetku leta 2003. S tem ni kršena določba 5. odstavka 88. člena ZDR, kot zmotno meni pritožba.

Iz navedenih razlogov je pravilna odločitev prvostopenjskega sodišča, ki je predlog za izdajo začasne odredbe zavrnilo, saj niso izpolnjeni pogoji iz 272. člena ZIZ, ker terjatev tožeče stranke ni verjetno izkazana.

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 2. točke 365. člena ZPP pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo ter potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.