VDS sodba in sklep Pdp 1446/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-10-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Do delovnopravne kontinuitete pride takrat, kadar delavec preide k

drugemu delodajalcu brez svoje volje na podlagi enostranske odločitve

delodajalca. O obstoju delovnopravne kontinuitete govori dejstvo, da

delavec tudi po prehodu k novemu delodajalcu še vedno opravlja enako

delo, v istem delovnem okolju, z istimi sredstvi in brez prekinitve

delovnega razmerja. Poleg tega je bila pogodba o zaposlitvi med

tožnikom in toženo stranko sklenjena na podlgi 135. člena ZDR, ki je

v zvezi s sklepanjem veljal le za delavce, ki so že bili v delovnem

razmerju. Delovnopravna kontinuiteta ni nujna posledica formalnega

pravnega nasledstva prejšnjega in novega delodajalca, saj je lahko

podana tudi ob upoštevanju navedenih dejanskih okoliščin.

Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se izpodbijani sklep delno

- v delu, kjer se taksnemu zavezancu nalaga plačilo dolžne takse

tako, da mora taksni zavezanec plačati dolžno takso v znesku 1.950,00

- v delu, kjer se naroča pristojni organizaciji, pooblaščeni za

plačilni promet, tako, da z razpoložljivega dobroimetja taksnega

zavezanca prenese znesek 18.125,00 SIT (namesto 58.025,00 SIT) na

V preostalem se pritožba tožene stranke zavrne in se v

nespremenjenenem delu potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da tožena

stranka kot taksni zavezanec ni plačala dolžne takse za odgovor na

tožbo in za pritožbo v predpisanem 15 dnevnem roku ter takse za

taksni opomin, poleg tega je naložilo toženi stranki, da plača

dolžno takso v znesku 41.850,00 SIT in kazensko takso v višini 50 %

pribitka na dolžno takso v znesku 16.175,00 SIT. Z izpodbijanim

sklepom je zaradi plačila ugotovljenih taksnih obveznosti naročilo

pristojni organizaciji, pooblaščeni za plačilni promet, da z

razpoložljivega dobroimetja tožene stranke prenese znesek 58.025,00

Zoper ta sklep se pritožuje tožena stranka smiselno zaradi nepopolno

ugotovitve dejanskega stanja in navaja, da je takso za pritožbo v

znesku 39.900,00 SIT plačala po opominu dne 24.9.2003, potrdilo o

vplačilu pa posredovala prvostopenjskemu sodišču. Poleg tega je

Okrajno sodišče v Ljubljani na predlog tožnika dne 2.9.2003 izdalo

predhodno odredbo opr. št. Z 2003/1150, s katero je banki tožene

stranke prepovedalo izplačati znesek 3,645.174,00 SIT do

pravnomočnega zaključka tega delovnega spora. Zaradi tega je banka

toženi stranki blokirala njen račun, tako da tožena stranka svojih

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sklep v mejah

uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti

pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. čl.

Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/2004) v

zvezi s 366. čl. ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožbeno sodišče najprej ugotavlja, da je sodišče prve stopnje

na podlagi 1. odst. 30. čl. Zakona o sodnih taksah (ZST, Ur. l.

SRS, št. 1/90 - preč. besedilo, Ur. l. RS, št. 48/90 in nadalj.)

utemeljeno izdalo izpodbijani sklep, saj tožena stranka sodne

takse za odgovor na tožbo, za pritožbo ter opominske takse za

pritožbo ni plačala v roku 15 dni od vročitve opomina. Ker je

znašala sodna taksa za odgovor na tožbo 1.950,00 SIT, sodna taksa

za pritožbo 30.400,00 SIT in opominska taksa za pritožbo 9.500,00

SIT, je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom povsem

pravilno zavezalo toženo stranko, da plača dolžno takso v znesku

41.850,00 SIT in kazensko takso v znesku 16.175,00 SIT ter

naročilo pristojni organizaciji, pooblaščeni za plačilni promet,

da z računa tožene stranke prenese znesek 58.025,00 SIT na

vplačilni račun sodnih taks. Iz fotokopije plačilnega naloga, ki

ga je tožnik priložil pritožbi, je razvidno, da je del dolžne

takse v znesku 39.900,00 SIT plačal 24.9.2003, torej po izdaji

Po 1. odst. 30. čl. ZST ugotovi sodišče s sklepom, koliko znaša

neplačana taksa in kazenska taksa oz. koliko znaša kazenska taksa, če

taksni zavezanec ni predložil potrdila o plačilu takse v gotovini, če

je taksni zavezanec pravna oseba. 3. odst. 30. čl. ZST je določil, da

odloča o pritožbi, ki je dopustna v 15 dneh od vročitve sklepa po 1.

odst. 30. čl. ZST, sodišče druge stopnje. Po 4. odst. 30. čl. ZST

lahko sodišče prve stopnje na podlagi pritožbe spremeni ali

razveljavi sklep iz 1. odst., če je pritožbi priloženo potrdilo o

plačilu takse. Ker je iz plačilnega naloga, ki ga je tožena stranka

priložila pritožbi, razvidno, da je tožena stranka del dolžne takse

poravnala (v višini 39.900,00 SIT), je pritožbeno sodišče na podlagi

3. odst. 30. čl. ZST v zvezi s 4. odst. 30. čl. ZST in na podlagi 3.

tč. 365. čl. ZPP pritožbi tožene stranke delno ugodilo in izpodbijani

sklep delno spremenilo tako, da je znižalo znesek dolžne takse, ki jo

je tožena stranka dolžna plačati (od 41.850,00 SIT na 1.950,00 SIT)

in znesek, ki ga je dolžna pristojna organizacija, pooblaščena za

plačilni promet, z razpoložljivega dobroimetja tožene stranke kot

taksnega zavezanca prenesti na vplačilni račun sodnih taks (od

58.020,00 SIT na 18.125,00 SIT). Tožena stranka navedbe, da ima

zaradi predhodne odredbe, izdane po Okrajnem sodišču v Ljubljani,

blokiran račun, ni podkrepila z nikakršnimi dokazi, zato je

pritožbeno sodišče ni upoštevalo. K temu pritožbeno sodišče

dodaja, da dejstvo, da ima tožena stranka kot taksni zavezanec

blokiran račun, ne vpliva na zakonitost izpodbijanega sklepa.

ZDR člen 36 f,  36 f/3,  135,  36 f,  36 f/3,  135.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.