VDSS sklep Pdp 217/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-01-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - posebno varstvo pred odpovedjo

ZDR določa zaščitene kategorije delavcev, vendar ne določa, da se ti delavci ne upoštevajo v programu razreševanja trajno presežnih delavcev. Delavci so zaščiteni le pred prenehanjem delovnega razmerja in ne pred uvrstitvijo med trajno presežne delavce.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (3. in 4. odst. izreka) razveljavi in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je s sodbo tožbenemu zahtevku delno ugodilo in sklep o razporeditvi delavke, kot trajno presežne delavke št. 1519 z dne 7.10.1998 v 1. tč. besedila "z dnem 1.9.1998" nadomestilo "z dnem 12.11.1998" in toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki povrniti razliko v plači od dne 1.9.1998 do vključno 11.11.1998, skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamezne plače v plačilo do plačila. Kar je zahtevala tožeča stranka več je zavrnilo in sklenilo, da tožeča stranka sama krije svoje stroške postopka.

Zoper zavrnilni del zgoraj navedene sodbe se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožeča stranka zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi oz. podrejeno, da zavrnilni del sodbe razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša pritožbene stroške. Meni, da je sodišče kršilo določbe 286. člena Zakona o pravdnem postopku, ker je upoštevalo listinske dokaze, ki so bili predloženi po prvem naroku za glavno obravnavo. Meni, da je tožena stranka sproti prilagajala navedbe v zvezi z obravnavano zadevo glede na to, kar se je tekom postopka ugotovilo. Tožena stranka je izvedla postopek ugotavljanja trajno presežnih delavcev, vendar v obratnem vrstnem redu, saj so delavke podpisale sklepe 28.8.1998, razporejene so bile s 1.9.1998, program za razreševanje viškov delovne sile pa je bil sprejet šele 4.9.1998 na seji sveta vrtca. Delavkam je bila zagotovljena le ena od pravic - zagotovitev delovnega mesta pomočnice vzgojiteljice, niso pa imele izbire med odpravnino, Zavodom za zaposlovanje in delovnim mestom pomočnice vzgojiteljice. Tožeča stranka se ne strinja tudi s pravilnostjo ocene delovne uspešnosti, saj je ravnateljica vse delavke ocenila z istim številom točk, čeprav je bil razpon od 0 do 30 točk. Ravnateljica ni pojasnila načina ocenjevanja delovne uspešnosti in ni predložila nobenih podatkov. Do razlike točk prihaja tudi glede kriterija dosežene delovne dobe, saj je točkovno izenačeno delo med 15 in 25 let, kar postavlja tožnico v slabši položaj, ker je imela daljšo delovno dobo kot ostale delavke, ki so dosegle enako število točk (65). Meni, da so bile s tem kršene določbe 38. in 39. člena kolektivne pogodbe. Tudi glede na naziv mentorice bi bila upravičena do višjega števila točk iz naslova delovne uspešnosti. Tožeča stranka je bila razporejena k novemu delodajalcu na delovno mesto z nižjo plačo, prav tako pa ji ni bil predložen sporazum med obema delodajalcema in pogodba o zaposlitvi pri novem delodajalcu.

Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem prereka pritožbene navedbe in predlaga zavrnitev pritožbe ter priglaša pritožbene stroške. Navaja, da so neutemeljene pritožbene navedbe v zvezi s postopkom sprejema programa trajno presežnih delavcev, saj je svet zavoda saniral napako v postopku sprejemanja programa trajno presežnih delavcev. V zvezi s pritožbenimi navajanji, da sindikat ni sodeloval v postopku pa poudarja, da je iz zapisnika četrte seje sveta tožene stranke z dne 4.9.1998 razvidno, da je sindikalna zaupnica V. V. povedala, da naj bi delavkam bila zagotovljena le ena od pravic in to zagotovitev delovnega mesta pomočnice vzgojiteljice. Iz navedenega je razvidno, da so bile vse delavke, tudi tožeča stranka, seznanjene s sklepom o razporeditvi k drugemu delodajalcu ves čas postopka reševanja presežnih delavcev.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002). Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ko preizkuša sodbo sodišča prve stopnje, da pa je zaradi napačne uporabe materialnega prava nepopolno ugotovilo dejansko stanje, zaradi česar je moralo pritožbeno sodišče pritožbo ugoditi in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje razveljaviti.

Sodišče je ravnalo zakonito, ko je izvedlo vse predlagane dokaze. Kdaj je tožena stranka vložila posamezne listine v spis ni pomembno, saj je iz dokaznih predlogov tožeče stranke v tožbi razvidno, da je izvedbo vseh dokazov, ki jih sedaj kot prepozne izpodbija, tožeča stranka predlagala sama. Dejansko izvedbo dokazov odredi sodišče, kot to določa 287. člen ZPP. Pri tem je potrebno opozoriti tudi na določbo 285. člena ZPP, ki nalaga predsedniku senata dolžnost, da v okviru procesnega vodstva poskrbi, da stranke med obravnavo navedejo vsa odločilna dejstva in ponudijo ali dopolnijo dokazila. Zato upoštevanje listin, ki jih je tožena stranka predložila po prvem naroku za glavno obravnavo, ne predstavlja kršitev pravil postopka.

Neutemeljene so sicer pritožbene navedbe v zvezi s postopkovnimi kršitvami pri sprejemu programa trajno presežnih delavcev. Tožena stranka je namreč te kršitve odpravila in sklepe o trajno presežnih delavcih izdala na podlagi dne 4.9.1998 sprejetega programa trajno presežnih delavcev na svetu vrtca. Individualni sklep je bil tožnici izdan 7.10.1998. Iz izvedenega dokaznega postopka je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je v postopku sprejema programa trajno presežnih delavcev pri toženi stranki sodeloval tudi sindikat in so zato pritožbene navedbe v tej smeri protispisne.

Prav tako so neutemeljene pritožbene navedbe v zvezi z ocenjevanjem delovne uspešnosti delavk pri toženi stranki. Ravnateljica je bila pooblaščena za ocenjevanje delovne uspešnosti in je tudi obrazložila, zakaj je vse vzgojiteljice ocenila iz tega naslova delovne uspešnosti z 10-imi točkami. Izpodbijana ocena delovne uspešnosti je bila tudi podlaga za izračun plač. Zato so pritožbene navedbe, da je bilo ocenjevanje delovne uspešnosti nezakonito, neutemeljene.

Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe v zvezi s kriteriji v pravilniku o delovnih razmerjih pri toženi stranki, saj so te postavljeni enako, kot jih določa Kolektivna pogodba dejavnosti vzgoje in izobraževanja (Ur. l. RS, št. 52/94). Navedena pogodba namreč ravno tako določa enako število točk za doseženo delovno dobo, kot jo določa pravilnik v 69. členu.

Pritožbeno sodišče pa je ob preizkusu pravilne uporabe materialnega prava ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, zakaj tožeča stranka pri ugotavljanju trajno presežnih delavk ni upoštevala vseh delavk, ki so dosegle točke v razponu od 60 do 70 točk. Zakon o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS, št. 14/90 - 38/94) določa zaščitene kategorije delavcev, vendar ne določa, da se ti delavci ne upoštevajo v programu razreševanja trajno presežnih delavcev. Delavci so namreč zaščiteni le pred prenehanjem delovnega razmerja in ne pred uvrstitvijo med trajno presežne delavce. Tako 36c. člen ZDR določa, da delovno razmerje zaradi nujnih operativnih razlogov v organizaciji oz. pri delodajalcu ne preneha, ne pa, da jih delodajalec ne sme opredeliti kot trajno presežne delavce. Pri tem je potrebno poudariti, da je zaščita po 36c. členu začasna in lahko v skladu z določbo 2. odst. 36e. člena ZDR takemu delavcu po prenehanju zaščite preneha delovno razmerje kot trajno presežnemu delavcu. Ravno tako niso zaščiteni pred določitvijo za trajno presežne delavce, delavci opredeljeni v 36d. členu ZDR, temveč so zaščiteni le pred prenehanjem delovnega razmerja, pa še to v omejenem obsegu, saj jim lahko preneha delovno razmerje, če jim delodajalec zagotovi sklenitev delovnega razmerja za nedoločen čas na drugem ustreznem delu v drugi organizaciji oz. pri delodajalcu. Pri toženi stranki pa trajno presežnim delavcev delovno razmerje ni prenehalo, temveč jim je bilo zagotovljeno delo pri drugem delodajalcu.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavilo ter jo vrnilo v novo sojenje. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje dopolniti dokazni postopek v smeri presoje pravilne uporabe 36c. in 36d. člena ZDR v postopku ugotavljanja trajno presežnih delavcev pri toženi stranki. Po dopolnjenem dokaznem postopku bo lahko o zahtevku tožeče stranke zakonito odločilo.

Pritožbeno sodišče je sklenilo, da so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka.

ZDR (1990) člen 35, 36c, 36d. ZPP člen 285, 286, 287.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.