VDS sklep Pdp 1137/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-07-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - pogoji za izdajo začasne odredbe - verjetnost obstoja terjatve - redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - posebno varstvo pred odpovedjo - sindikalni zaupnik

Posebno pravno varstvo pred odpovedjo, ki ga določa 1. odstavek 113. člena ZDR, ni absolutno. Res je sicer, da delodajalec ne sme odpovedati pogodbe o zaposlitvi članom sveta delavcev, delavskemu zaupniku, članu nadzornega sveta, ki predstavlja delavce, predstavniku delavcev v svetu zavoda ter imenovanemu ali voljenemu sindikalnemu zaupniku, brez soglasja organa, katerega član je. Vendar je od tega pravila v citirani določbi predvidena izjema in sicer, če tak delavec v primeru poslovnega razloga odkloni ponujeno ustrezno zaposlitev, ali če gre za odpoved v postopku prenehanja delodajalca.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožnika za izdajo začasne odredbe, po kateri pogodba o zaposlitvi, ki sta jo stranki podpisali 1.7.2000 za delovno mesto "samostojnega vzdrževalca elektro in strojnih naprav - samostojnega specialista" ostane v veljavi do preteka paricijskega roka iz sodbe, ki jo bo sodišče izdalo v tej delovnopravni zadevi in po kateri je tožena stranka dolžna tožnika pozvati nazaj na delo ter mu priznati vse pravice iz delovnega razmerja, po sklenjeni pogodbi o zaposlitvi. Zoper takšen sklep se tožnik pritožuje iz vseh treh pritožbenih razlogov, navedenih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS št. 26/99 - 96/2002). Navaja, da je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo najosnovnejša dejstva, saj ni obravnavalo listin, ki so v spisu in ki izkazujejo kršitve delovnopravne zakonodaje. Tožnik je bil pri toženi stranki za nedoločen čas zaposlen na delovnem mestu samostojnega vzdrževalca elektro in strojnih naprav - vzdrževalca specialista, hkrati pa ja bil za čas opravljanja funkcije za polovični delovni čas razporejen tudi na delo profesionalnega predstavnika sveta delavcev. S prenehanjem funkcije predsednika sveta delavcev je tožnik še naprej za nedoločen čas zaposlen na delovnem mestu samostojnega vzdrževalca elektro in strojnih naprav - vzdrževalca specialista. V skladu z Zakonom o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS št. 42/02) in Zakonom o sodelovanju delavcev pri upravljanju (ZSDU - Ur. l. RS št. 42/93) je tožnik zaščiten glede na tri funkcije, ki jih opravlja oziroma jih je opravljal. Tako je bil član nadzornega sveta, je podpredsednik sindikata in sindikalni zaupnik ter član sveta delavcev, izvoljen za štiriletni mandat. Tožena stranka naj bi zaradi šikaniranja tožnika in zaradi tega, ker se kot delavski predstavnik bori za pravice delavcev, storila vse, da bi tožniku in sodišču dokazala, da tožnik ni zaščiten in da ga lahko odpusti po nezakonitem postopku. Tožena stranka je v marcu 2004 po nezakonitem postopku sprejela spremembo sistemizacije delovnih mest, saj je sindikat takšni spremembi nasprotoval, inšpekcija za delo pa je predsednika uprave tožene stranke zaradi kršitve v tej smeri predlagala v kaznovanje sodniku za prekrške. Tožena stranka nima sistemiziranega delovnega mesta, ki ga je tožniku ponudila v pogodbi o zaposlitvi, za to delovno mesto ni napravljen opis del in nalog in tudi ne izdelana ocena tveganja delovnega mesta. Iz ponujene pogodbe o zaposlitvi naj bi bilo razvidno, da tožena stranka tožniku ponuja delovno mesto voznika in hkrati delo komercialista. Tožnik je kot varovana oseba upravičeno odklonil takšno pogodbo o zaposlitvi. Tožnik ni usposobljen za profesionalnega voznika in tudi ni opravil ustrezne izobrazbe s področja komerciale. Tožnikovo delo sedaj dejansko namesto njega opravlja nekdo drug, zato je jasno, da je delo tožnika pri toženi stranki potrebno. Sodišče prve stopnje naj bi zato povsem zmotno ugotovilo, da naj bi dejansko ugasnila potreba po obstoju pogodbe o zaposlitvi z dne 1.7.2000. Samo sodišče lahko na podlagi predlagane začasne odredbe toženo stranko prisili, da vzpostavi zakonito stanje po veljavni pogodbi o zaposlitvi iz leta 2000. Tožnik predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu za izdajo začasne odredbe v celoti ugodi, podrejeno pa, da ga razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.  Pritožba ni utemeljena.  V skladu z drugim odstavkom 350. čl. ZPP je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. tč. drugega odstavka 339. čl. ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Sodišče prve stopnje je o predlagani začasni odredbi enkrat že odločalo in jo takrat izdalo, vendar pa je pritožbeno sodišče prvostopenjski sklep zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Tožnik sicer uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, vendar pri tem ne navaja, katerih določb ZPP sodišče prve stopnje ni uporabilo ali pa jih je uporabilo nepravilno, pa bi to lahko vplivalo na zakonitost in pravilnost sodbe. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče preizkušalo le, ali je podana katera od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, vendar takšnih kršitev ni ugotovilo. Pritožba sodišču prve stopnje neutemeljeno očita, da ni popolno in pravilno ugotovilo dejanskega stanja. Pri tem je potrebno upoštevati, da mora sodišče prve stopnje v skladu z drugim odstavkom 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS št. 19/94) o predlogu za izdajo začasne odredbe odločiti brez odlašanja, najkasneje pa v treh dneh. Navedeno pomeni, da sodišče prve stopnje dejansko stanje ugotavlja na podlagi listin v spisu in navedb v tožbi oziroma predlogu za izdajo začasne odredbe, praviloma pa ne izvaja popolnega dokaznega postopka, saj bi sicer kršilo instrukcijski rok za odločitev o predlogu za izdajo začasne odredbe. Ob upoštevanju navedene omejitve je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva, od katerih je odvisna odločitev o utemeljenosti predlagane začasne odredbe. Iz listin v spisu tako ne izhaja, da je bil postopek odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe v resnici posledica šikaniranja tožnika zaradi njegove sindikalne dejavnosti oziroma zaradi njegovega delovanja v svetu delavcev in nadzornem svetu tožene stranke. Protispisno je pritožbeno zatrjevanje, da tožena stranka sploh nima sistemiziranega delovnega mesta, ki je bilo tožniku ponujeno z novo pogodbo o zaposlitvi. Iz Pravilnika o organizaciji dela s sistemizacijo delovnih mest, metodi za vrednotenje delovnih mest, o napredovanju zaposlenih na delovnih mestih in o merilih za ugotavljanje delovne uspešnosti (priloga B2, v nadaljevanju pravilnik o sistemizaciji) je razvidno, da je v 20. členu v IV. tarifnem razredu predvideno delovno mesto voznika. Tožnik se ne strinja z opredelitvijo nalog v ponujeni pogodbi o zaposlitvi, češ da naj bi šlo za fantomsko delovno mesto, sestavljeno iz delovnega mesta voznika in komercialista. Res je sicer, da je preverjanje teh navedb stvar nadaljnjega dokaznega postopka, vendar pa opravila, ki naj bi jih delavec opravljal po nalogu nadrejenega in ki so navedena v 2. členu ponujene pogodbe o zaposlitvi, ne pomenijo nalog, ki jih ne bi bilo mogoče naložiti vozniku, ki razvaža izdelke tožene stranke, saj je razumljivo, da tak voznik v okviru kontaktov s strankami skrbi tudi za podpis dobavnic, razdeli promocijski material strankam, vodi evidenco o vračilih blaga, sporoča reklamacije in piše zapisnike o tem ipd. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo materialno pravo, ko je predlagano začasno odredbo zavrnilo zaradi tega, ker v tej fazi postopka tožnik še ni izkazal verjetnosti obstoja terjatve. Tožnik je izdajo predlagane začasne odredbe utemeljeval predvsem s tem, da tožena stranka ni upoštevala zaščite, ki jo tožnik uživa kot sindikalni zaupnik oziroma član sveta delavcev. Pri tem pa je tožnik spregledal, da posebno pravno varstvo pred odpovedjo, ki ga določa prvi odstavek 113. člena ZDR, ni absolutno. Res je sicer, da delodajalec ne sme odpovedati pogodbe o zaposlitvi članu sveta delavcev, delavskemu zaupniku, članu nadzornega sveta, ki predstavlja delavce, predstavniku delavcev v svetu zavoda ter imenovanemu ali voljenemu sindikalnemu zaupniku, brez soglasja organa, katerega član je. Vendar je od tega pravila v citirani določbi predvidena izjema in sicer, če tak delavec v primeru poslovnega razloga odkloni ponujeno ustrezno zaposlitev, ali če gre za odpoved v postopku prenehanja delodajalca. Tožniku je bila hkrati z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga ponujena nova pogodba o zaposlitvi, zato je takšna odpoved lahko zakonita, čeprav je tožnik član sveta delavcev in sindikalni zaupnik ter bivši član nadzornega sveta tožene stranke. Vendar pa je pogoj za zakonitost podane odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove ta, da je bila tožniku ponujena ustrezna zaposlitev. Kaj je ustrezna zaposlitev, pa je določeno v 3. odstavku 90. člena ZDR. Ustrezna zaposlitev je zaposlitev, za katero se zahteva enaka vrsta in stopnja izobrazbe, kot se je zahtevala za opravljanje dela na prejšnjem delovnem mestu, za katero je imel delavec sklenjeno pogodbo o zaposlitvi. V spisu ni podatkov o tem, kakšna izobrazba se je zahtevala za prejšnje delovno mesto, zato v tej fazi postopka še ni mogoče zaključiti, da tožniku z novo pogodbo o zaposlitvi ni bila ponujena ustrezna zaposlitev. V skladu s 1. odstavkom 272. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ - Ur. l. RS št. 51/98) sodišče izda začasno odredbo v zavarovanje nedenarne terjatve, če upnik za verjetno izkaže, da terjatev obstoji, ali da mu bo nastala. Verjetnost obstoja terjatve je izkazana, če iz navedb v tožbi in predloženih dokazov izhaja verjetnost, da bo tožbenemu zahtevku ugodeno. Takšna verjetnost v tej fazi postopka še ni podana, zato je sodišče prve stopnje predlagano začasno odredbo utemeljeno zavrnilo. Izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove ni nezakonita zgolj zaradi tega, ker tožnikovo prejšnje delo sedaj opravlja nek drug delavec. Iz spisa je namreč razvidno, da je tožena stranka celotno dejavnost vzdrževanja prenesla na hčerinsko družbo K. d.o.o.. Zaradi navedenega je tožena stranka tožniku najprej nameravala ponuditi sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi v hčerinski družbi K. d.o.o. za delovno mesto vzdrževalca specialista, kakor je to razvidno iz dopisa izvršilnega odbora Sindikata pekov Slovenije - K. (priloga A4). Navedeno pomeni, da so bili izpolnjeni pogoji za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi prenehanja potreb po opravljanju tožnikovega dela, pod pogoji iz pogodbe o zaposliti, saj je tožniku prenehala pol profesionalna funkcija predsednika sveta delavcev, obenem pa je bilo opravljanje vzdrževalnih del že prej prenešeno na družbo K. d.o.o., kar pomeni, da so podani organizacijski razlogi na strani delodajalca v smislu določb 1. alinee prvega odstavka 88. člena ZDR. Spremembe in dopolnitve pravilnika o sistemizaciji (priloga B5) niso nezakonite zgolj zaradi tega, ker jim je nasprotoval sindikat. Verjetnost obstoja terjatve je prav tako osnovni pogoj za izdajo začasne odredbe po uradni dolžnosti na podlagi prvega odstavka 19. člena ZDSS, čeprav v citirani določbi ta pogoj niti ni naveden. Vendar je samo po sebi razumljivo, da niti po uradni dolžnosti ni mogoče izdati začasne odredbe, če ni izkazano, da obstoji verjetnost, da terjatev obstoji. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da v pritožbi zatrjevani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 272, 272/1. ZDR člen 113, 113/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.