VDS sodba in sklep Pdp 784/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-09-23

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

odpoved - odpravnina - zamudna sodba - sklepčnost tožbe - poprava tožbe

Ker je tožnica izredno odpovedala PZ po 2. odstavku 112. člena

ZDR, je upravičena do odpravnine, določene za primer redne

odpovedi PZ iz poslovnih razlogov, v višini po 109. členu ZDR.

Tožnica ni upravičena do odpravnine v višini, kot jo določa 170.

člena KP za tekstilno industrijo, saj je ta temeljila na določbah

Tožena stranka se ni udeležila poravnalnega naroka oz. naroka za

glavno obravnavo in svojega izostanka ni opravičila. Čeprav je

odgovorila na tožbo, so bili podani pogoji za izdajo zamudne

sodbe (28/1 člena ZDSS-1). Ker pa se v primeru odsotnosti tožene

stranke z naroka šteje, da odgovor na tožbo sploh ni bil podan,

je ob ugotovitvi, da je tožba delno nesklepčna, potrebno

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v 1. tč. izreka

glede zneska 466.287,30 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi za

obdobje od 29.10.2004 do plačila in glede stroškov postopka (2.

tč. izreka) razveljavi ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču

V preostalem se pritožba zavrne in se v nerazveljavljenem delu

potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zamudno sodbo naložilo

toženi stranki, da izplača tožnici 1.841.565,50 SIT neto z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 1.727.147,50 SIT od

29.10.2004 do plačila in od zneska 114.418,00 SIT od 1.11.2004 do

plačila, v roku 8 dni in pod izvršbo. Poleg tega je naložilo

toženi stranki, da povrne tožnici stroške postopka v znesku

215.158,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 18.4.2005 do

Zoper navedeno sodbo se iz pritožbenih razlogov bistvenih kršitev

določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava pritožuje

tožena stranka in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbi

ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve

stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da za izdajo zamudne

sodbe niso bili izpolnjeni pogoji po 28. čl. ZDSS-1, saj sodišče

prve stopnje ni upoštevalo določbe 5. odst. 28. čl. ZDSS-1.

Zaradi zdravstvenih težav je likvidacijski upravitelj upravičeno

izostal z naroka, kar je razvidno iz potrdila zdravnika S. R..

Sodišče v obrazložitvi izpodbijane sodbe argumentira le izostanek

tožene stranke s poravnalnega naroka, ne omenja pa glavne

obravnave. Tožena stranka je odgovorila na tožbo. Pogoji po 318.

čl. ZPP niso izpolnjeni. Po vložitvi tožbe je tožnica razširila

tožbeni zahtevek, svoja stališča pa je dopolnjevala kar z dvema

pripravljalnima vlogama. Sodišče prve stopnje bi moralo opraviti

glavno obravnavo, na kateri bi se razjasnila vsa sporna

vprašanja. V sodbi niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih

oz. so ti razlogi nejasni in med seboj v nasprotju. Sodišče ne

pojasni konkretnih postavk pri izračunu odpravnine niti ne

pojasni, za kateri izračun sploh gre. Materialno pravo je zmotno

uporabljeno, saj je sodišče o višini odpravnine odločilo na

podlagi podjetniške kolektivne pogodbe, čeprav ta ni več veljala.

Tožena stranka tožnici nikoli ni oporekala odpovedi pogodbe o

zaposlitvi in pravici do odpravnine, vendar pa je treba

spoštovati pozitivno zakonodajo. Tožnica te pri svojem tožbenem

zahtevku ni upoštevala, sodišče prve stopnje pa ji je zmotno

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah

uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni

dolžnosti poleg zatrjevanih bistvenih kršitev določb postopka iz

7. in 14. tč. 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP,

Ur. l. RS; št. 26/99 - 2/2004) pazilo tudi na preostale bistvene

kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. čl. ZPP. Pri tem

preizkusu je ugotovilo, da so bili pogoji za izdajo zamudne sodbe

izpolnjeni le v zvezi z delom tožbenega zahtevka, katerega je

tožnica vtoževala v tožbi pred razširitvijo tožbenega zahtevka.

Iz spisovnih podatkov je razvidno, da je tožnica v tožbi

vtoževala izplačilo odpravnine zaradi izredne odpovedi pogodbe o

zaposlitvi po 2. odst. 112. čl. Zakona o delovnih razmerjih (ZDR,

Ur. l. RS št. 42/2002) v višini 932.580,00 SIT, odškodnino

najmanj v višini izgubljenega plačila za čas odpovednega roka v

znesku 328.980,20 SIT neto, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi

od 29.10.2004 do plačila in regres za letni dopust za leto 2004 v

višini 114.418,00 SIT neto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

1.11.2004 do plačila. Znesek odpravnine je tožnica v tožbi

oblikovala na podlagi določbe 109. čl. ZDR ob upoštevanju 27 let

dela tožnice pri toženi stranki, v pripravljalni vlogi z dne

16.12.2004 pa je vtoževani znesek odpravnine zvišala z ozirom na

določbo 170. čl. podjetniške kolektivne pogodbe (A 26). Po

citirani določbi podjetniške kolektivne pogodbe je bil delavec

upravičen do izplačila odpravnine v višini polovice njegovega

povprečnega mesečnega osebnega dohodka v zadnjih treh mesecih, za

vsako leto dela v podjetju, če mu je delovno razmerje prenehalo

zaradi nujnih operativnih razlogov in je bil pri podjetju

Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno zatrjuje, da sodišče prve

stopnje pri izdaji izpodbijane zamudne sodbe ni upoštevalo

določbe 5. odst. 28. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih

(ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004). Iz spisovnih podatkov je

razvidno, da sodišče prve stopnje poravnalnega naroka in prvega

naroka za glavno obravnavo, ki je bil razpisan za 23.3.2005 ob

11.30 uri, zaradi faksiranega opravičila tožene stranke ni

opravilo in ga je preložilo na 18.4.2005 ob 14.00 uri. Tožena

stranka je svoj izostanek z razpisanega naroka opravičevala z

zdravstvenimi težavami likvidacijskega upravitelja, pri čemer je

še navedla, da si v trenutni situaciji (pomanjkanje sredstev) ne

more zagotoviti pooblaščenca. Opravičilu je priložila potrdilo,

ki ga je dne 21.3.2005 izdal S.R. dr. med., spec. spl. med.. Iz

tega potrdila izhaja, da je g. M. G. (likvidacijski upravitelj)

zaradi zdravstvenih težav od 2.2.2005 v diagnostičnem in

terapevtskem postopku v splošni ambulanti in pri specialistih.

Zdravljenje je še v teku in bo po pričakovanju trajalo še par

mesecev. Z ozirom na navedeno je sodišče prve stopnje s sklepom

opr. št. X/Y z dne 23.3.2005 poravnalni narok in prvi narok za

glavno obravnavo preložilo na 18.4.2005 ob 14.00 uri. Sklep o

preložitvi naroka je bil toženi stranki vročen 29.3.2005. Tožena

stranka se ni udeležila niti teh narokov, zato je sodišče prve

stopnje o tožničinem tožbenem zahtevku odločilo z izpodbijano

zamudno sodbo. Ker tožena stranka svojega izostanka z razpisanega

poravnalnega naroka oz. prvega naroka za glavno obravnavo z dne

18.4.2005 ni opravičila, poleg tega pa tudi ni bilo splošno

znanih okoliščin, iz katerih bi izhajalo, da tožena stranka iz

upravičenih razlogov ni mogla priti na narok, je sodišče prve

stopnje pravilno zaključilo, da so izpolnjeni pogoji za uporabo

določbe 1. odst. 28. čl. ZDSS-1. K temu pritožbeno sodišče

dodaja, da sicer tudi iz potrdila, ki ga je 21.3.2005 izdal S. R.

dr. med., spec. spl. med. ne izhaja, da se likvidacijski

upravitelj tožene stranke poravnalnega naroka oz. naroka za

Zmotno je pritožbeno zatrjevanje tožene stranke, da sodišče prve

stopnje ne bi smelo izdati zamudne sodbe, ker je tožena stranka

odgovorila na tožbo. Po 1. odst. 28. čl. ZDSS-1 namreč izda

sodišče pod pogoji iz ZPP zamudno sodbo v primeru izostanka

tožene stranke s poravnalnega naroka ali prvega naroka za glavno

obravnavo, čeprav je tožena stranka odgovorila na tožbo. Če

tožena stranka brez upravičenega razloga ne pristopi na

poravnalni narok ali na prvi narok za glavno obravnavo, se šteje,

kot da odgovora na tožbo sploh ni podala. V takšnem primeru je

torej sodišče dolžno preveriti le, če so izpolnjeni pogoji za

izdajo zamudne sodbe, kot so opredeljeni v 1. odst. 318. čl. ZPP.

Ne drži pritožbena navedba tožene stranke, da je sodišče prve

stopnje argumentiralo le izostanek tožene stranke s poravnalnega

naroka. Iz obrazložite izpodbijane sodbe (str. 2 obrazložitve) je

razvidno, da se je sodišče prve stopnje opredelilo tako do

izostanka tožene stranke s poravnalnega naroka kot tudi do

izostanka tožene stranke s prvega naroka za glavno obravnavo. Pri

tem ne gre prezreti dejstva, da je iz zapisnika poravnalnega

naroka in prvega naroka za glavno obravnavo z dne 18.4.2005

razvidno, da se je prvi narok za glavno obravnavo pričel

neposredno po tem, ko je sodišče s sklepom ugotovilo, da poskus

Pritožbeno sodišče je presojalo izpodbijano zamudno sodbo tudi

glede pogojev iz 1. odst. 318. čl. ZPP. Pri tem preizkusu je

ugotovilo, da so bili vsi pogoji iz 1. odst. 318. čl. ZPP

izpolnjeni le v zvezi z delom tožničinega tožbenega zahtevka,

kakršnega je vtoževala v tožbi. Tako je sodišče prve stopnje

pravilno ugotovilo, da je tožnica utemeljeno podala izredno

odpoved pogodbe o zaposlitvi (A 21) saj so bili izpolnjeni

pogoji za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi s strani delavca,

kot jih opredeljuje 1. odst. 112. čl. ZDR.

V primeru izredne odpovedi delavca po 112. čl. ZDR je delavec

upravičen do odpravnine, določene za primer redne odpovedi

pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov in do odškodnine

najmanj v višini izgubljenega plačila za čas odpovednega roka.

Višino odpravnine v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz

poslovnih razlogov opredeljuje 109. čl. ZDR. Če je delavec

zaposlen pri delodajalcu nad 15 let, mu v skladu z določbo 3.

alinee 2. odst. 109. čl. ZDR pripada odpravnina v višini 1/3

osnove za vsako leto dela pri delodajalcu. To osnovo pa

predstavlja povprečna mesečna plača, ki jo je prejel delavec ali

ki bi jo prejel delavec, če bi delal, v zadnjih treh mesecih pred

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica v tožbi vtoževala

odpravnino v višini 932.580,00 SIT ob upoštevanju določbe 109.

čl. ZDR, da je pri vtoževani odškodnini v znesku 328.280,20 SIT

na podlagi 2. odst. 112. čl. ZDR pravilno upoštevala 150 dnevni

odpovedni rok (4. alinea 2. odst. 92. čl. ZDR) ter višino zadnje

plače, na podlagi katere je oblikovala zahtevek za izplačilo

odškodnine tudi po višini, poleg tega pa je pravilno vtoževala

tudi regres za letni dopust za leto 2004 v višini, kot ga je

določala Kolektivna pogodba za tekstilno industrijo (Ur. l. RS,

št. 5/98 in nadalj.) ter dogovor med socialnimi partnerji. V

zvezi s tem delom tožničinega tožbenega zahtevka so bili

izpolnjeni vsi pogoji za izdajo zamudne sodbe, kot jih

opredeljuje 1. odst. 318. čl. ZPP. V zvezi z navedenim je sodišče

prve stopnje pravilno ugotovilo, da je bila tožba toženi stranki

pravilno vročena v odgovor, da ne gre za zahtevek, s katerim

stranke ne morejo razpolagati, da izhaja utemeljenost tega dela

tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi in da

dejstva, na katere se opira ta del tožbenega zahtevka, niso v

nasprotju z dokazi, ki jih je predložila tožnica oz. s splošno

znanimi dejstvi. Ker so bili ob upoštevanju navedenega izpolnjeni

vsi pogoji za izdajo zamudne sodbe v zvezi z zgoraj omenjenem

delom tožbenega zahtevka, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene

stranke glede navedenega zavrnilo in v tem delu potrdilo

izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

Pritožbeno sodišče pa ugotavlja, da niso bili izpolnjeni vsi

pogoji za izdajo zamudne sodbe v zvezi z delom tožbenega

zahtevka, ki se je nanašal na razširitev tožbe, torej glede

izplačila odpravnine ob upoštevanju določbe 170. čl. podjetniške

kolektivne pogodbe. Odpravnina, kot je bila opredeljena v 170.

čl. podjetniške kolektivne pogodbe, je temeljila na določbah prej

veljavnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR/90, Ur. l. RS, št.

14/90, 5/91, 73/93). Novi ZDR pa je uvedel nov koncept urejanja

delovnih razmerij in na novo uredil pravico do odpravnine, zato

pri odmeri višine odpravnine ni mogoče uporabiti določb

podjetniške kolektivne pogodbe, ki je, kot je bilo že

ugotovljeno, temeljila na prej veljavni zakonodaji. Ker je bila

torej v tem delu tožba tožnice nesklepčna, saj z ozirom na

določbe materialnega prava tožnica ni bila upravičena do

odpravnine po določbi 170.čl. podjetniške kolektivne pogodbe,

temveč le do odpravnine v skladu z določbo 109. čl. ZDR, je

pritožbeno sodišče glede tega pritožbi tožene stranke ugodilo in

v tem delu izpodbijano sodbo razveljavilo ter vrnilo zadevo

sodišču prve stopnje v novo odločanje (1. odst. 354. čl. ZPP v

zvezi s 7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP). V ponovljenem postopku bo

moralo sodišče prve stopnje postopati po 39. čl. ZDSS-1 in

tožnici s sklepom določiti rok za odpravo nesklepčnosti

razširjenega dela tožbe. Če tožnica v postavljenem roku te tožbe

ne bo ustrezno popravila, bo njen tožbeni zahtevek v tem delu

K temu pritožbeno sodišče dodaja, da bi moralo na podlagi 1.

odst. 28. čl. ZDSS-1 sodišče prve stopnje izdati zamudno sodbo že

zaradi izostanka tožene stranke s poravnalnega naroka (ob

upoštevanju določbe 5. odst. 28. čl. ZDSS-1 in določbe 318. čl.

ZPP). Tako ni bilo potrebno, da je sodišče prve stopnje po

ugotovitvi, da zaradi izostanka tožene stranke s poravnalnega

naroka poskus poravnave ni uspel, nadaljevalo s prvim narokom za

glavno obravnavo, na katerem je izdalo izpodbijano zamudno sodbo.

Pred izdajo zamudne sodbe tudi ni potrebno sprejemati dokaznega

sklepa. Z dokaznim sklepom se dopusti ali zavrne izvedba

določenih dokazov. Predlog dokazovanja so dejstva, pravila

stroke, znanosti in izkustvena pravila (v določenih primerih tudi

pravna pravila - tuje pravo). Namen dokazovanja je popolna in

pravilna ugotovitev dejanskega stanja. Zamudna sodba temelji na

fikciji, da je tožena stranka priznala tožnikove dejanske

trditve, oz., da je dejansko stanje, ki izhaja iz tožnikovih

tožbenih navedb, resnično, zato se dejansko stanje pred izdajo

zamudne sodbe ne ugotavlja, takšne sodbe pa tudi ni mogoče

izpodbijati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega

stanja. Pred izdajo zamudne sodbe sodišče le preveri, da ne

obstaja nasprotje med dejstvi, na katera se opira tožbeni

zahtevek, in dokazi, ki jih je predložil tožnik (samih dokazov pa

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 4. odst. 165. čl.

ZPP, na podlagi katere pridrži sodišče odločitev o stroških

postopka v zvezi s pravnim sredstvom za dokončno odločbo tudi v

primeru, kadar delno razveljavi odločbo, zoper katero je bilo

Pritožbeno sodišče je potrdilo del izpodbijane zamudne sodbe

v zvezi z prisojeno odpravnino v višini 932.580,00 SIT z

vtoževanimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, prisojeno odškodnino v

višini 328.280,20 SIT z vtoževanimi zakonskimi zamudnimi

obrestmi in regres za letni dopust v višini 114.418,00 SIT z

vtoževanimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Ker glavnični deli

navedenih denarnih terjatev ne presegajo revizijskega minimuma

(2. odst. 367. čl. ZPP) je bilo potrebno v skladu z 5. tč. 31.

čl. ZDSS-1 in 32. čl. citiranega zakona odločati tudi o tem, ali

se revizija dopusti. V skladu z 1. odst. 32. čl. ZDSS-1 sodišče

dopusti revizijo le v primeru, če je od odločitve vrhovnega

sodišča pričakovati odločitev o pomembnem pravnem vprašanju, ali

če odločba sodišča druge stopnje odstopa od sodne prakse

vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za

odločitev, ali če v sodni praksi sodišč druge stopnje o tem

pravnem vprašanju ni enotnosti, vrhovno sodišče pa o tem še ni

odločalo. V konkretni zadevi ne gre za nobenega od teh primerov,

zaradi česar je pritožbeno sodišče sklenilo, da revizije ne

ZPP člen 318,  318/1,  318,  318/1.  ZDR člen 109,  109/2,  112,  112/2,  109,  109/2,  112,  112/2.  ZDSS-1 člen 28,  28/1,  39,  39/1,  28,  28/1,  39,  39/1,  28,  28/1,  39,  39/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.