VDS sodba Pdp 167/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Svet zavoda ni pristojni organ za odločanje o pritožbi zoper sklep o izbiri kandidata za direktorja. Zato je sodišče utemeljeno razveljavilo sklep tožene stranke z dne 13.4.2000, s katerim je svet zavoda tožene stranke razveljavil lasten sklep o izbiri direktorja. Zavod je pri odločanju o izbiri direktorja vezan na sprejeti sklep in tega sklepa ne more razveljaviti v zvezi z pritožbo neizbranega kandidata na škodo izbranega kandidata brez njegovega soglasja. Neizbrani kandidat, ki ni zadovoljen z izbiro, ima pravico zahtevati le direktno sodno varstvo pri pristojnem sodišču, kot to določa 36. člen ZZ.

Pritožbi se zavrneta in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razveljavilo sklep tožene stranke Doma upokojencev Gradišče z dne 13.4.2000 št. 31/10 in zavrnilo "pritožbo" neizbranega kandidata S. G. zoper sklep tožene stranke št. 32/5 z dne 23.2.2000, ki je bil sprejet na seji sveta zavoda 11.2.2000 o izbiri tožnice za direktorico zavoda. Odločilo je tudi, da mora tožena stranka povrniti tožeči stranki njene stroške postopka v znesku 141.216,00 SIT, skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 17.11.2000 dalje do plačila, v roku 8 dni in da tožena stranka nosi sama svoje stroške postopka.

Zoper navedeno sodbo se pritožujeta tožena stranka in stranski intervenient.

Tožena stranka izpodbija navedeno sodbo v celoti iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožničin zahtevek stroškovno zavrne, podrejeno pa, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Navaja, da sodišče 1. točko izreka sodbe utemeljuje z zaključkom, da je bilo potrebno sklep razveljaviti, ker svet zavoda ni pristojen organ za odločanje o pritožbi zoper sklep o izbiri kandidata za direktorja. Sodišče je zato očitno pravilno štelo intervenientovo pritožbo kot tožbo intervenienta na pristojno sodišče. To pa pomeni, da bi sodišče moralo intervenienta pozvati, naj tožbo ustrezno dopolni in precizira svoj zahtevek, saj pritožba, ki jo je vložil intervenient na svet zavoda, ne vsebuje vsega, kar določa zakon. Slednji je v pravdi nastopal ne kot tožnik, temveč kot intervenient na strani tožene stranke, vendar je tožnik v tem primeru lahko le S. G. Sicer pa v izogib ponavljanju navaja, da vztraja pri tem, da je sklep o izbiri tožnice za direktorico nezakonit, ker so bile v postopku izbire zagrešene kršitve, na katere sta toženka in intervenient opozarjala ves čas postopka. Meni tudi, da so na izbiro kandidata očitno vplivali osebni razgovori s kandidati, čeprav ti niso bili predvideni v postopku izbire. Očitno pa je, da so bili na te razgovore nepravilno vabljeni vsi trije kandidati, saj so bili obveščeni kar po telefonu oziroma ustno. Zato ponovno poudarja, da se ne strinja z lastnim sklepom o izbiri tožnice za direktorico, ker je sklep nezakonit že iz formalnih razlogov in ker za toženko tudi vsebinsko ni sprejemljiv.

Stranski intervenient pa v pritožbi navaja, da bi ga moralo sodišče pred odločitvijo o razveljavitvi sklepa tožene stranke z dne 13.4.2000 pozvati, da svojo pritožbo dopolni kot tožbo in jo tudi obravnavati kot tožbo. V tem primeru bi nastopal kot tožnik, sodišče pa bi moralo pozvati toženo stranko, da poda odgovor na tožbo. V kolikor bi bilo toženi stranki to omogočeno, bi tožena stranka tožbeni zahtevek nedvomno pripoznala, saj je svet doma tožene stranke kot najvišji organ enkrat že tako odločil, ko je obravnaval njegovo pritožbo. Ne glede na navedeno je mnenja, da je bil sklep o izbiri direktorja doma z dne 23.2.2000 nezakonit, ker je bilo v postopku izbire zagrešenih več kršitev, na katere je opozarjal že v postopku na sodišču. Sodišče sicer njegovih utemeljitev v zvezi s kršitvami v postopku izbire ni sprejelo, s čemer se v celoti ne strinja. Tako v zvezi z obrazložitvijo sodišča glede glasovanja o izbiri direktorja, ko ni bilo glasovanja z dvigom rok navaja, da je bil tak način glasovanja pri toženi stranki doslej res običajen in sprejemljiv, vendar le v primeru, ko so bili člani sveta pri svojih odločitvah soglasni in ko je šlo za manj pomembne zadeve. V zvezi z ugotovitvijo sodišča, da sta tako anketa, ki so jo opravili člani sveta med zaposlenimi, kot sklep zbora delavcev zavoda irelevantna, pa navaja, da se sicer strinja, da je anketa med zaposlenimi irelevantna, saj jo ne predvideva nobeden akt ali pravilnik zavoda. Ne more pa biti irelevanten sklep zbora delavcev, saj statut zavoda predvideva in določa njegovo delo in veljavnost njegovih sklepov. Res ni nikjer izrecno določeno, da morajo člani sveta delavcev doma upoštevati mnenje večine delavcev. Vendar pa je član sveta doma, ki so ga izvolili delavci, odgovoren za svoje delo delavcem, ki so ga izvolili. Ravno sklep zbora delavcev je bil po njegovem mnenju zato eden izmed glavnih razlogov, da je svet doma dne 13.4.2000 soglasno razveljavil svoj prejšnji sklep o izbiri tožnice za direktorico doma.

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu izpodbijane sodbe v mejah pritožbenih razlogov obeh pritožiteljev ugotovilo, da nobeden izmed teh razlogov ni podan. Sodišče prve stopnje je dejansko stanje popolno ugotovilo, pravilno presodilo odločilna dejstva in odločilo ob pravilni uporabi materialnega prava. Pritožbeno sodišče tudi ugotavlja, da pritožbene navedbe pritožiteljev niso bistvene, saj se ne nanašajo na pravno odločilna dejstva, zato ne morejo vplivati na drugačno pravno presojo odločitve sodišča. Pritožbeno sodišče se zato v celoti strinja z dokazno oceno in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje ter ustrezno razlago odločitve, ki je ne ponavlja.

Pravilna je pravna presoja sodišča prve stopnje, da svet zavoda ni pristojen organ za odločanje o pritožbi zoper sklep o izbiri kandidata za direktorja in je v posledici tega sodišče utemeljeno razveljavilo sklep tožene stranke z dne 13.4.2000, s katerim je svet zavoda tožene stranke razveljavil lasten sklep o izbiri direktorja. Zavod je namreč pri odločanju o izbiri direktorja vezan na sprejeti sklep in tega sklepa ne more razveljaviti na škodo izbranega kandidata brez njegovega soglasja. Tudi statut tožene stranke v 2. odst. 27. člena izrecno določa, da svet zavoda razreši direktorja le v primerih in po postopku, določenim z Zakonom o zavodih (ZZ - Ur.l. RS št. 12/91 - 8/96), kar pomeni, da je direktor lahko razrešen pred potekom časa, za katerega je imenovan le pod pogoji, kot so določeni v 38. členu ZZ. Tožena stranka zato lastnega sklepa v zvezi s pritožbo enega izmed prijavljenih kandidatov nikakor ne bi smela razveljaviti, saj ima neizbrani kandidat, ki ni zadovoljen z izbiro, pravico zahtevati le direktno sodno varstvo pri pristojnem sodišču, kot to določa 36. člen ZZ.

Pritožbeno sodišče se strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da napačen pravni pouk ne more iti v škodo delavca, zato je sodišče prve stopnje ravnalo prav, ko je sklep tožene stranke o izbiri tožnice za direktorja z dne 23.2.2000 presojalo tudi po vsebini. Pri tem je pravilno ugotovilo, da postopek za izvedbo razpisa ni bil tako kršen, da bi to lahko bistveno vplivalo na odločitev o izbiri kandidata in da bi bilo zaradi tega potrebno sklep o izbiri razveljaviti. Kot namreč izhaja iz listinskih dokazov, je tožena stranka razpis za imenovanje direktorja pravilno objavila v sredstvih javnega obveščanja, v razpisu pa so bili tudi določeni pogoji, ki jih mora izpolnjevati kandidat, čas za katerega bo imenovan in rok, do katerega se sprejemajo prijave kandidatov. Svet zavoda je na svoji seji dne 20.1.2000 tudi ugotovil, da so na razpis direktorja zavoda v roku prispele tri prijave in da vsi trije kandidati, ki so se prijavili na razpis izpolnjujejo pogoje razpisa. Izbira kandidata je bila opravljena na seji sveta 11.2.2000 in prijavljeni kandidati so bili o izbiri obveščeni v naslednjih 30 dneh. O izbiri kandidatov se na seji sveta zavoda res ni glasovalo z dvigom rok, temveč z osebnim izjavljanjem članov sveta o kandidatih. Vendar glede na izpoved člana sveta I. D. B., ki je pri zaslišanju povedal, da je bil tak način glasovanja na svetu zavoda običajen in v zvezi z njegovo nadaljnjo izjavo, da je bil zanj izid glasovanja jasen, saj je pet od sedmih članov sveta glasovalo za tožnico, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da ne glede na to, da se ni glasovalo v skladu s 26. členom statuta z dvigom rok, ta kršitev ni bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata.

Pritožbeno sodišče pa se strinja tudi z ugotovitvami sodišča prve stopnje, da anketa, ki so jo opravili notranji člani sveta zavoda med zaposlenimi in sklep zbora delavcev zavoda z dne 15.3.2000, za izbiro kanidata nista relevantna, saj zaposleni niso vključeni v postopek izbire in imenovanja direktorja. Pritožbene navedbe intervenienta v tej smeri so zato brezpredmetne. V zvezi s pritožbenimi navedbami tožene stranke in interevenienta, da bi moralo sodišče prve stopnje še pred pričetkom obravnavanja zadeve intervenienta pozvati, naj svojo pritožbo dopolni kot tožbo in to vlogo obravnavati kot tožbo, pa je potrebno poudariti, da so te pritožbene navedbe neutemeljene iz razloga, ker je intervenient prijavil intervencijo le na strani tožene stranke in na sodišču ni zahteval, naj se sodišče izreče o njegovi pritožbi. Sodišče je zato zakonitost sklepa tožene stranke z dne 23.2.2000 v zvezi s "pritožbo" zoper sklep o izbiri direktorja presojalo izključno na predlog tožeče stranke. Upoštevaje vse navedeno je sodišče prve stopnje ob ugotovitvi, da v postopku izvedbe razpisa za izbiro direktorja tožene stranke ni bil kršen postopek, zato utemeljeno ugodilo tudi nadaljnjemu zahtevku tožeče stranke in zavrnilo "pritožbo" neizbranega kandidata S. G. zoper sklep tožene stranke z dne 23.2.2000.

Zaradi vsega navedenega in ker pritožbeni razlogi pritožiteljev niso podani, prav tako pa ne razlogi, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, Ur.l. RS št. 26/99 in 96/2002), je pritožbeno sodišče obe pritožbi zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato je pritožbeno sodišče odločilo, da toženka krije sama svoje stroške pritožbenega postopka (1. odst. 165. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.