VDS sodba Pdp 539/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

zamudna sodba - pogoji za izdajo zamudne sodbe

Iz tožbe je razvidna utemeljenost vtoževanih zahtevkov, pri čemer je za takšno ugotovitev predvsem odločilno, da zatrjevana dejstva o neizpolnjenih denarnih obveznostih tožene stranke do tožnice iz naslova delovnega razmerja niso v nasprotju s predloženimi listinami ali z dejstvi, ki so splošno znana, zaradi česar so podani pogoji za izdajo zamudne sodbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zamudno sodbo razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožnici za čas od mesecev oktobra 2001 do januarja 2002 izplačati nadomestilo plače v vsakokratnem mesečnem neto znesku 75.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi (1. tč. izreka); povrniti stroške za uporabo osebnega avtomobila za službene potrebe v znesku 588.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 7.3.2002 dalje do plačila (2. tč. izreka); povrniti stroške prevoza na delo in z dela v znesku 111.166,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 7.3.2002 dalje do plačila (3. tč. izreka); povrniti stroške regresa za prehrano med delom za čas od meseca februarja 2001 do oktobra 2001 v znesku 186.687,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 7.3.2002 dalje do plačila (4. tč. izreka); izplačati regres za letni dopust za leto 2001 v neto znesku 105.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 1.8.2001 dalje do plačila (5. tč. izreka) in povrniti stroške postopka v znesku 79.400,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe dalje do plačila (6. tč. izreka), vse v roku 8 dni pod izvršbo. Ugotovilo je, da tožena stranka ni odgovorila na tožbo v predpisanem roku, čeprav ji je bil drugopis tožbe s pozivom za odgovor pravilno vročen dne 19.6.2002, ob tem da so bili v zadevi podani vsi pogoji za izdajo zamudne sodbe iz določbe 318. čl. Zakona o pravnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99).

Tožena stranka se je pritožila zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. ZPP. Navaja, da tožnica v času od meseca oktobra 2001 dalje pri njej dejansko ni delala, vendar priznava napako, da je niso pravočasno odjavili pri pristojnih službah. V času zaposlitve je uporabljala osebni avtomobil za službene potrebe, kar je razvidno iz potnih nalogov, ki jih lahko predloži, pri čemer je službeni avto uporabljala tudi za prevoz na delo in z dela. Nadalje ni upravičena do povrnitve regresa za prehrano, saj je imela ves čas dela v podjetju zagotovljeno brezplačno malico. Priznava, da dosedaj v postopku pri sodišču ni sodelovala in na sodno pisanje ni odgovorila. Razlog temu je, da je drugopis tožbe prevzel pooblaščeni delavec, ki pisanja ni predal pristojni osebi v podjetju. V tej zvezi prosi, da se zadeva popolno obravnava v postopku, v katerem bo pojasnila vse okoliščine tožničine zaposlitve in predložila ustrezne dokaze. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi.

V skladu z določbo 2. odst. 338. čl. ZPP se zamudna sodba ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato pritožbeno sodišče v tej smeri podanih pritožbenih navedb izpodbijane sodbe ni preizkušalo, temveč jo je preizkušalo zgolj v obsegu materialnopravno pravne presoje in obstoja bistvenih kršitev postopka. V celoti soglaša z ugotovitvijo, da so bili v konkretnem primeru podani pogoji za izdajo zamudne sodbe iz določbe 318. čl. ZPP. Sodišče prve stopnje je imelo za takšno odločitev vso materialno pravno podlago, pri čemer tako v zvezi s postopkom na prvi stopnji kot izdajo izpodbijane sodbe ni storilo nobenih bistvenih postopkovnih kršitev, in tudi ne takšnih kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP). Zato v izogib ponavljanju pravilnih razlogov v izpodbijani sodbi, v zvezi s pritožbenimi navedbami le še dodaja:

Izdaja zamudne sodbe temelji na domnevi, da tožena stranka zaradi svoje pasivnosti, ker ni podala odgovora na tožbo (1. odst. 318. čl. ZPP), priznava dejanske tožbene navedbe. Zato sodišče izreče zamudno sodbo brez tega, da bi izvedlo dokazni postopek, ki ga sicer mora izvesti (2. odst. 284. čl. ZPP). Tako sodišče v zvezi z izdajo zamudne sodbe preizkusi, ali zatrjevana dejstva niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil tožnik, ali s splošno znanimi dejstvi (4. tč. 1. odst. 318. čl. ZPP). Izdaja zamudne sodbe je torej dopustna v primeru, če so navedena dejstva v tožbi takšne narave, iz katerih izhaja (sklepčnost) utemeljenost zahtevka.

V konkretnem primeru je tožnica v zvezi z delovnim razmerjem pri toženi stranki in iz tega naslova neporavnanih obveznosti naslovila svojemu delodajalcu pisno opozorilo z dne 24.12.2001 in nadalje z vlogo z dne 7.3.2002 zahtevala plačilo plač in drugih prejemkov iz delovnega razmerja. V navedenih vlogah je navedla vse bistvene okoliščine glede neizplačila plače, neporavnanih stroškov uporabe svojega vozila, stroškov prevoza na delo in neizplačila tako regresa za prehrano na delu kot letnega dopusta. Vse plačilne obveznosti iz teh naslovov je opredelila v konkretnih zneskih, nadalje toženi stranki določila rok njihove izpolnitve in jo opozorila na možnost ukrepanja pri pristojnem inšpektoratu. Tožena stranka na tako predloženi pisni vlogi ni reagirala, niti ne kasneje, ko je tožnica uveljavila sodno varstvo, saj na tožbo ni odgovorila, čeprav je sodno pisanje s pozivom na odgovor prejela. Dejstvo, da prejem pošte v nadaljevanju ni bil posredovan pristojni osebi pri toženi stranki, gre pripisati zgolj organizaciji dela in poslovanju družbe, za kar sodišče ne more nositi odgovornosti.

Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z razlogi v izpodbijani sodbi, da so bili v zadevi podani vsi pogoji za izdajo zamudne sodbe. Iz tožbe je razvidna utemeljenost vtoževanih zahtevkov. Za takšno ugotovitev je predvsem odločilno, da zatrjevana dejstva o neizpolnjenih denarnih obveznosti tožene stranke do tožnice, ki se nanašajo na njeno delovno razmerje v spornem obdobju, niso v nasprotju s predloženimi listinami ali z dejstvi, ki so splošno znana. Nesprejemljivo pa je pritožbeno opozarjanje na zmotno in nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, saj se zamudna sodba iz teh razlogov v pritožbenem postopku ne more izpodbijati (2. odst. 338. čl. ZPP).

Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

ZPP člen 318,  318/1,  318/1-3,  318/1-4,  318,  318/1,  318/1-3,  318/1-4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.