VDS sodba Pdp 657/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-05-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Odpoved PZ lahko učinkuje šele z vročitvijo delavcu. Pogodbeni

princip, ki je bistvena lastnost nove delovnopravne zakonodaje,

ne dopušča, da bi odstop od pogodbe (izredna odpoved PZ)

učinkoval, še preden bi bila nasprotna stranka z odstopom od

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča

Toženec sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je

tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo z

dnem vročitve izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, to je z dnem

16.4.2004, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki v delovno

knjižico vpisati delovno dobo za čas od 14.4.2004 do 16.4.2004 in

ji za ta čas plačati nadomestilo plače, kot da bi delala pri

toženi stranki na delovnem mestu "odvetniški pripravnik", vse v

8-ih dneh pod izvršbo (tč. 1 izreka). V presežku je zavrnilo

zahtevek tožeče stranke, ki se je v celotnem besedilu glasil, da

se ugotovi, da je sklep o izredni odpovedi delovnega razmerja

tožene stranke, izdan tožeči stranki, nezakonit in se v celoti

razveljavi, da je tožena stranka dolžna tožečo stranko pozvati

nazaj na delo in ji za čas nezakonitega prenehanja pogodbe o

zaposlitvi vpisati delovno dobo v delovno knjižico, izplačati

neizplačane plače z vsemi dodatki in ostalimi prejemki iz naslova

delovnega razmerja, skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

dneva zapadlosti posameznega zneska do izplačila, ter da mora

tožena stranka tožeči stranki povrniti stroške postopka (tč. 2.

Zoper ugodilni del sodbe se pritožuje toženec zaradi bistvene

kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega

prava. Navaja, da obstaja nasprotje med razlogi sodbe in izrekom

sodbe. Razlogi sodbe navajajo, da je tožnik samovoljno zapustil

delovno mesto in se ni več vrnil na delo, iz izreka pa izhaja, da

mora toženec tožniku priznati delovno dobo in tudi izplačati

plačo za čas, ko je samovoljno trajno prenehal delati, pa do

vročitve odločbe. Tožnik za ta čas ne more biti upravičen do

priznanja delovne dobe in plače. Tožnik je 14.4.2004 opravljal

delo kot s.p., toženec mu je za cel dan izplačal plačo, čeprav je

bil na delu le 10 minut. Sodišče bi moralo pri uporabi

materialnega prava šteti, da je tožnik samovoljno prenehal

delati, ter da ima izpodbijani sklep o odpovedi naravo

ugotovitvene odločbe. Odvetniška dejavnost ne prenese, da bi

pripravnik žalil delodajalca in samovoljno trajno odšel z dela,

delodajalec pa bi moral čakati na vročitev odločbe o izredni

odpovedi, saj bi lahko delavec odpotoval za dalj časa in bi bila

vročitev celo nemogoča. Predlaga, da se mu priznajo pravdni

stroški v breme tožnika, saj je očitno vložil tožbo iz

nagajivosti in špekulacije in gre za zlorabo procesnih pravic.

Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano

sodbo spremeni, tožniku pa naloži pritožbene stroške.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v okviru

pritožbenih razlogov in pri tem na podlagi 2. odstavka 350. člena

Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99 - 2/2004) po

uradni dolžnosti pazilo na absolutno bistvene kršitve določb

pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14.

točke 339. člena ZPP, ter na pravilno uporabo materialnega prava.

Ugotovilo je, da sodišče prve stopnje navedenih postopkovnih

kršitev ni storilo, ter da je sprejelo tudi pravilno

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je toženec tožniku izredno

odpovedal pogodbo o zaposlitvi skladno s 1. odstavkom 110. člena

Zakona o delovnih razmerjih (ZDR/02, Ur. l. RS št. 42/2002), ki

določa, da lahko delodajalec izredno odpove pogodbo o zaposlitvi,

če obstajajo razlogi, določeni s tem zakonom (v konkretnem

primeru je šlo za razlog iz 2. alinee 1. odstavka 111. člena ZDR;

tožnik je naklepoma kršil obveznost opravljanja dela) in če ob

upoštevanju vseh okoliščin in interesov pogodbenih strank ni

mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izteka odpovednega roka.

V zvezi z izpodbijanim delom sodbe je sodišče prve stopnje

pravilno ugotovilo, da izredna odpoved z dne 14.4.2004 lahko

učinkuje šele z vročitvijo tožniku dne 16.4.2004, ne pa že z

datumom podaje odpovedi. Prej veljavni Zakon o delovnih razmerjih

(ZDR/90, Ur. l. RS. št. 14/90 s sprem.) je v 6. točki 100. člena

določal, da delavcu delovno razmerje preneha s prvim dnem

odsotnosti, če je bil neupravičeno odsoten z dela zaporedoma pet

delovnih dni, pa se ni vrnil na delo. ZDR/02 tovrstne določbe, da

bi delavcu pogodba o zaposlitvi lahko prenehala še preden bi bil

seznanjen z izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ne vsebuje.

Ob tem pa pogodben princip, ki je bistvena lastnost nove

delovnopravne zakonodaje, ne dopušča, da bi odstop od pogodbe

(izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi) učinkoval še preden bi

bila nasprotna stranka z odstopom od pogodbe seznanjena. Ne drži

torej pritožbena trditev, da tožnik za čas od samovoljnega

prenehanja z delom dne 14.4.2004 do vročitve izredne odpovedi

16.4.2004 ne more biti upravičen do priznanja delovne dobe in

plače, saj je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je

tožniku delovno razmerje pri tožencu prenehalo z vročitvijo

Tožencu tudi ni mogoče priznati stroškov prvostopenjskega

postopka v breme tožnika, kar uveljavlja v pritožbi. Zakon o

delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS št. 2/2004,

10/2004) v 5. odstavku 41. člena določa, da delodajalec v sporih

o prenehanju delovnega razmerja krije svoje stroške postopka ne

glede na izid postopka, razen če je delavec z vložitvijo tožbe

ali z ravnanjem v postopku zlorabljal procesne pravice. Toženec

povrnitve stroškov v prvostopenjskem postopku sploh ni zahteval.

Ker je to pogoj za odločanje o stroških postopka, so posledično

nerelevantne pritožbene trditve, da je tožnik z vložitvijo tožbe

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in

potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje (353. člen

Ker toženec s pritožbo ni uspel, krije na podlagi 165. člena ZPP

v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP sam svoje pritožbene

ZDR člen 87,  87/1,  111,  111/1,  111/1-2,  87,  87/1,  111,  111/1,  111/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.