TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sklep Pdp 1102/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

zavrženje revizije - ugotovitev vrednosti spornega predmeta - obresti

Tožeča stranka je uveljavljala plačilo glavnice v znesku 600.000,00 SIT, zamudne obresti od tega zneska pa je uveljavljala le kot stransko terjatev. Skladno z 39. čl. ZPP se za ugotovitev vrednosti spornega predmeta vzame vrednost glavnega zahtevka, ne pa tudi vrednosti stranskih terjatev, če se te ne uveljavljajo kot glavni zahtevek. Zato je sodišče prve stopnje, upoštevajoč 2. odstavek 370. člena ZPP, revizijo zakonito zavrglo kot nedopustno.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot nedovoljeno zavrglo revizijo tožeče stranke zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča Pdp 325/2001, z dne 17.4.2002, v zvezi s sodbo (sklepom) Delovnega sodišča v Celju, opr. št. Pd 443/2000 z dne 19.12.2000, ker je ugotovilo, da vrednost spora revizije v tej zadevi ne omogoča.

Zoper gornji sklep se pritožuje tožeča stranka in smiselno zatrjuje, da je sodišče prve stopnje določbe ZPP glede ugotovitve vrednosti spora zmotno uporabilo, oziroma da je zmotno štelo, da vrednost spora v tem primeru ne presega revizijske meje 1.000.000,00 SIT. Upoštevaje sporno glavnico 600.000,00 SIT in doslej že natekle zamudne obresti znaša vrednost spora 4.912.858,00 SIT, tako da bi moralo sodišče ob tej ugotovitvi revizijo dopustiti.

Tožeča stranka je v tej zadevi ob zaključku postopka pred sodiščem prve stopnje kot glavni zahtevek uveljavljala plačilo glavnice 600.000,00 SIT, zamudne obresti od tega zneska pa je uveljavljala le kot stransko terjatev. V skladu z 39. čl. ZPP se za ugotovitev vrednosti spornega predmeta vzame vrednost glavnega zahtevka, ne pa tudi vrednosti postranskih terjatev, če se te ne uveljavljalo kot glavni zahtevek. Upoštevaje navedena pravila je v tem primeru prvostopno sodišče pravilno ugotovilo, da vrednost spora v tej zadevi ne dosega revizijske meje 1.000.000,00 SIT iz 2. odst. 370. čl. ZPP in je glede na to revizijo tožene stranke utemeljeno kot nedopustno zavrglo.

Glede na povedano tožnica s svojo pritožbo ni mogla uspeti.

ZPP člen 39,  39/2,  370,  370/2,  39,  39/2,  370,  370/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1754/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-03-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

nepopolna vloga - poprava vloge - zavrženje nepopolne vloge

Sodišče mora tožnika, ki ga ne zastopa odvetnik ali sindikalni predstavnik, opozoriti, da lahko nepopolno vlogo vrne sodišču brez ustrezne poprave in da ga bo v takem primeru sodišče po 2. odst. 17. člena ZDSS povabilo na sodišče in mu pomagalo vlogo popraviti ali dopolniti. Šele potem lahko vlogo na podlagi 4. odst. 108. člena ZPP zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo vlogo, ki jo je tožnik vložil dne 29.5.2002. Ugotovilo je, da tožnik ni ravnal v skladu s sklepom, na podlagi katerega bi moral v določenem roku vloženo vlogo ustrezno popraviti in dopolniti.

Tožnik se je pravočasno pritožil zoper takšen sklep z navedbo, da je prejel sklep o dopolnitvi vloge dne 19.8.2002, vendar, ker je bil čas dopustov, pa tudi zaradi nepoučenosti glede teh stvari, je zamudil rok za popravo vloge. Zato predlaga, da dobi pozitiven odgovor, oziroma nasvet, kako naprej.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah smiselno uveljavljanega pritožbenega razloga, to je zmotne ugotovitve dejanskega stanja, pri tem pa po 2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99 in 96/2002) v zvezi s 366. členom ZPP pazilo na bistvene kršitve določb postopka, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti in zmotno uporabo materialnega prava in pri navedenem preizkusu ugotovilo, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Sodišče prve stopnje je obravnavalo tožnikovo vlogo "Zadeva: premalo izplačane plače" in ugotovilo, da ni sposobna za obravnavanje. Zato je vlagatelja s sklepom z dne 22.7.2002, ki ga je tožnik prejel 19.8.2002, pozvalo, da v roku 8 dni vlogo ustrezno popravi in dopolni. Tožnika je tudi opozorilo, da ga bo sodišče povabilo na popravo, če jo bo vrnil brez ustrezne poprave, sicer bo vlogo zavrglo. Tožnik v določenem roku vloge ni popravil, prav tako pa ni poslal vloge sodišču brez ustrezne dopolnitve ali popravka, da bi ga sodišče v takem primeru ob dejstvu, ker ga v sporu ne zastopa odvetnik ali sindikalni predstavnik, povabilo v skladu z določbo 2. odst. 17. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur.l. RS št. 19/94) in mu pomagalo vlogo popraviti ali dopolniti. Zato je sodišče prve stopnje pravilno postopalo po določbah o ravnanju z nepopolnimi vlogami in tožnikovo vlogo z dne 29.5.2002, na podlagi 4. odst. 108. člena ZPP, kot nepopolno zavrglo.

Ker pritožbeni razlogi niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v celoti potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZDSS člen 17,  17/2,  17,  17/2.  ZPP člen 108,  108/4,  108,  108/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Psp 101/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-03-07

Sodišče je med pripravami za glavno obravnavo izdalo skep po 1. odst. 270. čl. ZPP, po katerem ima med pripravami za glavno obravnavo do naroka za glavno obravnavo predsednik senata pravico odločati med drugim tudi o vročitvi sodnih pisanj, kar pomeni tudi o načinu vročanja oz. sprejemanja pisanj iz 1. odst. 146. čl. zakona. Postopanje sodišča po 1. odst. 146. čl. (naložitev tožniku, da v določenem roku imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj v RS) ima značaj procesnega vodstva. Zoper ta sklep skladno z 3. odst. 270. člena ZPP ni pritožbe.

Z navedenim sklepom je prvostopenjsko sodišče odločilo, da mora tožnik v roku 30 dni od prejema tega sklepa imenovati pooblaščenca za sprejemanje pisanj v RS, če pa v danem roku pooblaščenca za sprejemanje pisanj ne bo imenoval, bo sodišče tožbo zavrglo.

Zoper sklep (na l.št. 45 in 46 v spisu sodišča prve stopnje) je vložil tožnik pritožbo (l.št. 67), kot navaja, zaradi kršitve pravice do sodišča po 1. odst. 6. čl. Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin s predlogom, da ga pritožbeno sodišče brez sodelovanja pristranih in neodvisnih sodnikov razveljavi v celoti.

Prvostopenjsko sodišče je izdalo navedeni sklep na podlagi 1. odst. 146. čl. Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99 in 96/2002), po tem, ko je ugotovilo dejansko stanje iz navedene zakonske določbe, torej da je tožnik v tujini, da nima pooblaščenca v RS in da ob vložitvi tožbe ni imenoval pooblaščenca za sprejemanje pisanj v RS, tem ugotovitvam pa tudi pritožba ne oporeka.

Prvostopenjsko sodišče je navedeni sklep izdalo med pripravami za glavno obravnavo in gre za sklep iz 1. odst. 270. čl. ZPP, po katerem ima med pripravami za glavno obravnavo do naroka za glavno obravnavo predsednik senata pravico odločati med drugim tudi o vročitvi sodnih pisanj, kar pomeni tudi o načinu vročanja oz. sprejemanja pisanj iz 1. odst. 146. čl. zakona. Postopanje sodišča po 1. odst. 146. čl. (naložitev tožniku, da v določenem roku imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj v RS), ima značaj procesnega vodstva. Zoper odločbe, izdane med pripravami za glavno obravnavo, ki se nanašajo na vodstvo postopka, pa ni pritožbe, kar zakon izrecno določa v 3. odst. 270. člena. Zaradi obrazloženega je pritožba zoper navedeni sklep nedovoljena. Kot tako bi jo moralo zavreči že prvostopenjsko sodišče (1. odst. 343. čl. ZPP), ki pa je ni, ker je glede na pravni pouk v obravnavanem sklepu očitno zmotno menilo, da je pritožba dovoljena. Ker je kot nedovoljene ni zavrglo že prvostopenjsko sodišče, jo je na podlagi 352. čl. ZPP kot nedovoljeno zavrglo pritožbeno sodišče.

ZPP člen 146,  146/1,  270,  270/1,  270/3,  352,  146,  146/1,  270,  270/1,  270/3,  352.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Psp 61/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-03-07

postopek pred delovnim in socialnim sodiščem - dokončnost odločitve

V 33. čl. ZDSS je določeno, da se tožba v sporih iz 30. čl. ZDSS lahko vloži, če je z dokončno odločbo odločeno o kakšni pravici ali obveznosti fizične ali pravne osebe. Procesna predpostavka je, da je z dokončno odločbo odločeno o pravici ali obveznosti. Toženec z dokončno odločbo, zoper katero je vložena tožba, ni odločil o pravici ali obveznosti fizične ali pravne osebe, ampak o odpravi prvostopenjske odločbe iz formalno pravnih razlogov in izrekel, da bo o preplačilu odločeno v postopku po Sporazumu o socialni varnosti z državo Š. pri oddelku za izvajanje mednarodnega zavarovanja, ki je v konkretnem primeru prvostopenjski organ toženca za odločanje o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja po določbi 2. odst. 253. čl. ZPIZ/99. Zato v tem sporu niso podane procesne predpostavke za sodno varstvo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je zavrglo tožničino tožbo, vloženo dne 18.12.2001 (datum oddaje pošiljke na pošto priporočeno k list.št. 1 v spisu sodišča prve stopnje), ker je ugotovilo, da ni podana procesna predpostavka iz 33. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur.l. RS št. 19/94).

Zoper sklep je vložila pritožbo tožnica (list.št. 6).

Toženec v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe in predlaga zavrnitev le-te kot neutemeljene.

V 33. čl. ZDSS je jasno določeno, da se tožba v sporih iz 30. čl., ki napotuje na določbe 5. čl. zakona, v katerem so opredeljeni socialni spori, lahko vloži, če je z dokončno odločbo odločeno o kakšni pravici ali obveznosti fizične ali pravne osebe. Procesna predpostavka je torej, kot je pravilno zaključilo že prvostopenjsko sodišče, da je z dokončno odločbo odločeno o pravici ali obveznosti. Ta procesna predpostavka pa v obravnavani zadevi ni podana. Toženec z dokončno odločbo z dne 28.11.2001 (priloga A/2), zoper katero je vložena tožba, ni odločil o pravici ali obveznosti, pač pa o odpravi v prvostopenjske odločbe iz formalno pravnih razlogov in izrekel, da bo o preplačilu odločeno v postopku po Sporazumu o socialni varnosti s Š. pri oddelku za izvajanje mednarodnega zavarovanja, ki je v konkretnem primeru prvostopenjski organ toženca za odločanje o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja po določbi 2. odst. 253. čl. Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur.l. RS št. 106/99-124/2000), kot je veljal v času toženčevega postopka. Zato je sodišče pravilno postopalo, ko je tožbo zaradi pomanjkanja navedene procesne predpostavke zavrglo. Pritožbeni razlogi, zaradi katerih tožnica meni, da ni zavezana k vračilu preplačila, glede na obrazloženo za presojo izpodbijanega sklepa ne morejo biti pravno relevantni.

ZDSS člen 30,  33,  30,  33.  ZPIZ-1 člen 253,  253/2,  253,  253/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sodba Psp 261/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-06-20

sodba na podlagi pripoznave - pritožbeni razlog - plačilo

Po določbah 316. člena ZPP izda sodišče brez nadaljnjega obravnavanja sodbo, s katero tožbenemu zahtevku ugodi (sodba na podlagi pripoznave), če tožena stranka do konca glavne obravnave tožbeni zahtevek pripozna. Sodišče takoj po podani izjavi o pripoznavi preneha z ugotavljanjem dejanskega in pravnega stanja v zadevi ter izda ugoditveno sodbo. Tako je v konkretni zadevi postopalo, ko je zaključilo, da ne gre za zahtevek iz 3. odst. 3. člena ZPP. Sodba na podlagi pripoznave se ne more izpodbijati zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava, pač pa samo, če bi sodišče odločilo o zahtevku, s katerim stranke ne morejo razpolagati, kar pa v konkretnem primeru ni podano.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je s sodbo na podlagi pripoznave razsodilo, da je toženka dolžna plačati tožniku 114.619,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zneska 22.649,00 SIT od 15.10.1995 do plačila, od zneska 45.952,00 SIT od 19.11.1995 do plačila in od zneska 46.018,00 SIT od 10.12.1995 do plačila, vse v 15 dneh pod izvršbo.

Zoper sodbo je vložila pritožbo toženka (list.št. 17), smiselno zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter posledično zmotne uporabe materialnega prava.

V obravnavnem zapisniku z dne 6.6.2002 je jasno navedeno, da toženka tožbeni zahtevek pripoznava, toženka pa je zapisnik tudi podpisala. Po določbah 316. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99 in 96/2002) izda sodišče brez nadaljnjega obravnavanja sodbo, s katero tožbenemu zahtevku ugodi (sodba na podlagi pripoznave), če tožena stranka do konca glavne obravnave tožbeni zahtevek pripozna. To pomeni, da sodišče takoj po podani izjavi o pripoznavi preneha z ugotavljanjem dejanskega in pravnega stanja v zadevi ter izda ugoditveno sodbo. Tako je v konkretni zadevi postopalo tudi prvostopenjsko sodišče, potem ko je toženka podala navedeno izjavo in ko je zaključilo, da ne gre za zahtevek iz 3. odst. 3. člena ZPP. Sodba na podlagi pripoznave se glede na vse obrazloženo ne more izpodbijati zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava, pač pa samo, če bi sodišče odločilo o zahtevku, s katerim stranke ne morejo razpolagati, kar pa v konkretnem primeru ni podano in tudi pritožba tega ne zatrjuje in zaradi pravno relevantnih napak volje, zaradi katerih je prišlo do pripoznave, česar pa pritožba prav tako ne uveljavlja.

Glede na vse obrazloženo pritožbene navedbe, ki se vse nanašajo na slabo finančno stanje, za presojo izpodbijane sodbe ne morejo biti upoštevne.

Zaradi obrazloženega in ker v postopku pred prvostopenjskim sodiščem ni prišlo do kršitve 7. točke 2. odst. 339. člena ZPP, prav tako pa niso izkazane druge kršitve določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je le-to pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter potrdilo izpodbijano sodbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1239/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-09-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Čeprav iz fotokopije plačilnega naloga, ki ga je tožnik predložil v dopolnjeni vlogi, ni natačno razvidno, da je poravnal takso za tožbo, je z naknadno predloženim potrdilom o izvedeni bančni transakciji, ki vsebuje identičen znesek takse in žiro račun namembnika, kot je razviden iz plačilnega naloga, dokazano, da je poravnal predpisano takso. Zato je sodišče zmotno štelo tožbo za umaknjeno.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo tožbo za umaknjeno in postopek ustavilo. Glede stroškov je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške postopka. Ugotovilo je, da tožnik v sporu ni dokazal, da je plačal sodno takso za tožbo.

Tožnik se je pritožil zoper sklep iz pritožbenega razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja po določbi 2. tč. 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002) v zvezi s 366. čl. ZPP. Navaja, da je dopolnil tožbo s predložitvijo fotokopije plačilnega naloga, iz katerega mogoče ni bilo razvidno, kdaj je banka dejansko izvedla nakazilo plačane takse. Če bi sodišče v pozivu za dopolnitev vloge navedlo nejasnosti v zvezi s plačilnim nalogom, bi predložil ustrezno bančno potrdilo o plačilu takse. Sedaj ga prilaga skupaj s pritožbo. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Po določbi 1. odst. 180. čl. ZPP mora biti tožbi priloženo potrdilo o plačilu sodne takse. Če stranka oz. vlagatelj tožbe tega ne stori, niti ne kasneje, ko jo je sodišče pozvalo na dopolnitev vloge, se šteje, da je stranka umaknila tožbo (4. odst. 180. čl. ZPP). V konkretnem primeru je iz listin v spisu razvidno, da je tožnik z dopolnjeno vlogo predložil dokazilo o plačilu sodne takse, to je kopijo plačilnega naloga, v katerem je med ostalim navedena tako višina predpisane takse kot številka namembnega bančnega računa. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča iz kopije plačilnega naloga mogoče res ne izhaja določno, kdaj je bil izveden prenos navedenega plačila. Vendar je z kasneje predloženim potrdilom o izvedenih transakcijah - izpiskom Banke Koper z dne 9.6.2003 dokazano, da je bil znesek takse, ki je tudi sicer identičen znesku na plačilnem nalogu, dejansko nakazan na račun prejemnika. Na podlagi navedenih dejstev je sodišče prve stopnje zmotno zaključilo, da tožnik v sporu ob vložitvi tožbe ni dokazal, da je poravnal taksno obveznost.

Zato je pritožbeno sodišče razveljavilo izpodbijani sklep, s katerim je sodišče štelo tožbo za umaknjeno in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. tč. 365. čl. ZPP).

ZPP člen 180,  180/1,  180/4,  180,  180/1,  180/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 15/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-03-21

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

V kolikor tožena stranka kot pravna oseba v roku 15 dni od prejema taksnega naloga ne plača dolžne sodne takse za odgovor na tožbo, je dolžna plačati poleg takse za odgovor na tožbo še kazensko takso.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da tožena stranka ni v predpisanem 15-dnevnem roku od prejema taksnega naloga plačala dolžne takse za odgovor na tožbo. Zoper sklep se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožena stranka, da navedene takse ne more plačati, ker se nanaša na obdobje pred pričetkom prisilne poravnave. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah pritožbenih razlogov, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002), v zvezi s 366. členom ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Po določbi 4. člena Zakona o sodnih taksah (ZST - Ur. l. SRS, št. 1/90 - 16/2002) je takso treba plačati takrat, ko nastane taksna obveznost. Če stranka ni navzoča pri sodnem dejanju, za katero mora plačati takso, ji pošlje sodišče nalog naj v 15-ih dneh od vročitve naloga plača dolžno takso. Če prejme sodišče po pošti vlogo, za katero sploh ni plačana ali ni plačana vsa taksa, ali če taksni zavezanec ne predloži potrdila o plačilu vse takse, ki se plača v gotovini, pošlje sodišče taksnemu zavezancu opomin, naj v 15-ih dneh od vročitve opomina plača sodno takso. V teh primerih se plača tudi taksa za opomin (3. in 4. odst. 26. člena ZST). V primerih iz prejšnjih odstavkov sodišče stranko tudi opozori na posledice, če takse v roku ne bi plačala (26. člen ZST). Sodišče prve stopnje je postopalo po navedenem določilu Zakona o sodnih taksah in ker tožena stranka kot pravna oseba ni plačala dolžne sodne takse za odgovor na tožbo, je postopalo po določbi 30. člena ZST, ki določa, da v primeru, če je taksni zavezanec pravna oseba sodišče ugotovi s sklepom, koliko znaša neplačana taksa in kazenska taksa oz. koliko znaša kazenska taksa, če taksni zavezanec ni predložil potrdila o plačilu takse v gotovini. Ugovor tožene stranke, da navedene takse ne more plačati, ker se nanaša na obdobje pred pričetkom prisilne poravnave, je neutemeljen. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da tožena stranka ni postopala v skladu z določbo 4. člena, v zvezi s 3. in 4. odst. 26. člena ZST, zato je sodišče prve stopnje v skladu s 30. členom ZST postopalo pravilno in izdalo izpodbijani sklep. Glede na navedeno in v skladu z določbo 2. tč. 365. člena ZPP je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZST člen 4,  26,  26/3,  26/4,  30,  30/1,  4,  26,  26/3,  26/4,  30,  30/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1659/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-10-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

umik pritožbe - stroški postopka - odgovor na pritožbo - potrebni stroški

Ob umiku pritožbe je potrebno pri odločitvi o stroških odgovora na pritožbo preizkusiti, ali so bili ti potrebni.

Vsaka stranka trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, da ji je tožena stranka dolžna plačati 31.305,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 31.1.1995 do dne plačila (točka I/1 izreka sodbe) ter, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki vse stroške postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne izdaje sodne odločbe do dne plačila (točka I/2 izreka sodbe), vse v roku 8 dni pod izvršbo. V II. točki pa je odločilo, da tožeča stranka sama nosi svoje stroške postopka, toženi stranki pa je dolžna povrniti njene pravdne stroške v višini 66.000,00 SIT.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se je pritožila tožeča stranka zaradi napačne uporabe materialnega prava in pritožbenemu sodišču predlagala, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, podredno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo v ponovno odločanje prvostopnemu sodišču.

Dne 11.8.2003 je tožeča stranka umaknila pritožbo, ki jo je dne 29.10.2002 vložila zoper sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani opr.št. IV Pd 97/2002 z dne 8.10.2002 (list.št. 62).

Po določbi 2. odst. 334. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99) lahko stranka umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe. Ker pritožbeno sodišče o pritožbi v obravnavanem sporu do prejema umika pritožbe še ni odločilo, je sklenilo kot izhaja iz izreka tega sklepa.

Ob odločitvi o umiku pritožbe je moralo pritožbeno sodišče odločiti tudi o pritožbenih stroških, ki so nastali med postopkom v zvezi z njim (drugi odstavek 158. člena ZPP). Ker je tožeča stranka umaknila pritožbo, sama krije svoje stroške v zvezi s to pritožbo. Tožena stranka pa je priglasila tudi stroške v zvezi z odgovorom na pritožbo. Pri odločitvi o tem, kateri stroški naj se povrnejo stranki, upošteva sodišče samo tiste stroške, ki so bili potrebni za pravdo (prvi odstavek 155. člena ZPP). Med takšne pa ni mogoče uvrstiti stroškov tožene stranke za odgovor na pritožbo, saj bi te stroške sodišče priznalo le, če bi odgovor na pritožbo bistveno pripomogel k odločitvi pritožbenega sodišča o pritožbi nasprotne stranke, kar pa v danem primeru ni podano. Zato je bilo potrebno odločiti, da tožena stranka trpi sama svoje stroške odgovora na pritožbo.

ZPP člen 155,  155/1,  158,  158/2,  155,  155/1,  158,  158/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.