VDS sklep Pdp 673/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-06-23

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Novi ZDR ne določa več, da bi bil sklep delodajalca o disciplinski

odgovornosti in sankciji denarne kazni izvršilni naslov, niti tega ne

določa ZIZ, drug zakon ali mednarodna pogodba, je pa tako določbo

imel prej veljavni ZDR/90 v 92. členu. Zato je zmotno stališče

sodišča prve stopnje, da lahko delodajalec zahteva plačilo denarne

kazni v izvšilnem postopku in ne v delovnem sporu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za stvarno

nepristojno za odločanje v predmetnem sporu in odločilo, da bo po

pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo v reševanje stvarno in

krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Ljubljani.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka, ki uveljavlja pritožbena

razloga bistvenih kršitev določb postopka in zmotne uporabe

materialnega prava, pritožbenemu sodišču pa predlaga razveljavitev

sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek. Kot

zmotno izpodbija stališče sodišča prve stopnje, da bi morala denarno

kazen izterjati prisilno v izvršilnem postopku, že na podlagi odločbe

delodajalca. Zakon o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS št. 42/2002)

ne določa več, da bi bile disciplinske odločbe neposredno izvršljive.

Disciplinska odločba delodajalca torej ni izvršilni naslov, zaradi

česar ni pravne podlage za izterjavo denarne kazni brez predhodne

Iz navedb in dosedanjih podatkov v spisu izhaja, da je tožeča stranka

- družba z omejeno odgovornostjo delavcu - tožencu izdala sklep o

njegovi disciplinski odgovornosti in mu izrekla disciplinsko sankcijo

denarne kazni v višini 15 % njegove bruto plače za čas štirih

mesecev. Delavca je pozvala naj podpiše administrativno prepoved, s

katero bi dovolil, da se od njegove mesečne plače odteguje po 15 %.

Ker tega ni hotel storiti, je 30 dan od vročitve sklepa delavcu

vložila tožbo na delovno sodišče. S tožbo zahtevka plačilo zneskov

denarne kazni. Sodišče prve stopnje se je izreklo za stvarno

nepristojno, češ da mora tožeča stranka zahtevati plačilo kazni v

izvršilnem postopku in ne v delovnem sporu.

Stališče sodišča prve stopnje ni pravilno. 17. člen Zakona o

izvršbi in zavarovanju (ZIZ-UPB1, Ur. l. RS, št. 40/2004)

določba, da sodišče dovoli izvršbo na podlagi izvršilnega

naslova, pri čemer so izvršilni naslovi izvršljiva sodna odločba

in sodna poravnava, izvršljiv notarski zapis ter druga izvršljiva

odločba, seznam ali listina, za katero zakon oziroma ratificirana

in objavljena mednarodna pogodba določa, da je izvršilni naslov.

ZIZ torej ne določa, da bi bil sklep delodajalca o disciplinski

odgovornosti in disciplinski sankciji denarni kazni izvršilni

naslov, tega pa ne določajo niti ZDR, drug zakon ali mednarodna

Določbo o tem, da je dokončna odločba o izrečeni denarni kazni v

disciplinskem postopku izvršilni naslov, je vseboval 92. člen

prej veljavnega Zakona o delovnih razmerjih (ZDR/90, Ur. l. RS,

št. 14/90 - 71/93). Sedaj veljavni zakon, ki ga je potrebno

uporabljati tudi v konkretnem primeru, tega ne določa več (glej

zlasti 174. do 181. člen ZDR). Glede na to je nepravilno stališče

sodišča prve stopnje, da lahko tožeča stranka zahteva plačilo

denarne kazni v izvršilnem postopku in ne v delovnem sporu.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom torej zagrešilo

bistveno kršitev določb postopka iz 4. točke 2. odstavka 339.

člena ZPP, ki jo pravilno uveljavlja tudi pritožba. Zaradi tega

je pritožbeno sodišče v skladu s 3. točko 365. člena ZPP, v

povezavi s 1. odstavkom 354. člena ZPP izpodbijani sklep

razveljavilo in zadevo vrača sodišču prve stopnje v nov postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.