VDS sodba Pdp 333/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-03-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

novi ZDR - izredna odpoved - neplačevanje oz. zamujanje z izplačilom plače - rok za podajo odpovedi

V primeru trajanja kršitve neplačevanja plače oz. zamujanja

z izplačilom plače oz. bistveno zamanjšanega izplačila

plače, subjektivni rok za podajo izredne odpovedi PZ iz 2.

odstavka 110. člena ZDR ne začne teči dokler kršitev traja.

V tem primeru je delavec vezan le na 8-dnevni rok iz 1.

odstavka 112. člena ZDR, v katerem mora izvesti predhodni

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo obstoj

terjatve tožeče stranke do tožene stranke iz naslova odpravnine v

višini 1.184.079,00 SIT, kar se poplača kot strošek stečajnega

postopka in obstoj terjatve tožeče stranke do tožene stranke v

višini 24.128,42 SIT in toženi stranki naložilo, da je dolžna

tožeči stranki povrniti njene stroške postopka v znesku

157.664,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje

sodbe sodišča prve stopnje dalje do plačila, v roku 8 dni pod

Zoper zgoraj navedeno sodbo se v odprtem pritožbenem roku

pritožuje tožena stranka iz pritožbenega razloga bistvene kršitve

postopka po 1. točki 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem

postopku v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih

sodiščih, ker je prvostopenjsko sodišče kršilo ustavno pravico do

enakega varstva pravic s tem, ko pri odločanju ni upoštevalo

navedb, ki jih je tožena stranka podala v prvi pripravljalni

vlogi z dne 2.12.2004. Zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega

stanja po 2. točki 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem

postopku v povezavi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih

sodiščih, ker prvostopenjsko sodišče v dokaznem postopku ni

ugotavljalo dejanskega stanja v smeri podanosti odpovednih

razlogov po 112. členu Zakona o delovnih razmerjih, in ker

prvostopenjsko sodišče dejanskega stanja ni ugotavljalo v smeri

ugotovitve dneva, ko je začel teči 15-dnevni prekluzivni rok za

izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Zaradi nepopolne ugotovitve

dejanskega stanja je prvostopenjsko sodišče zmotno uporabilo 110.

člen Zakona o pravdnem postopku, saj ni napravilno

subsumpcijskega sklepa, da je tožeča stranka zamudila 15-dnevni

prekluzivni rok za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožena

stranka pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo

razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno

odločanje, ter da tožeči stranki naloži v plačilo stroške

postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do

plačila. Tožena stranka vztraja, da je tožeča stranka zamudila

15-dnevni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi, pogodbo je izredno

odpovedala dne 10.7.2003, za odpovedni razlog, to je neplačilo

plače za mesec maj, pa je zvedela 18.6.2003.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve

stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na

pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve

pravil postopka, ki jih očita pritožba, in na katere pazi

pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ko preizkuša sodbo

sodišča prve stopnje, kot mu to nalaga določba 2. odstavka 350.

člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 in

naslednji). Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da je

sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje in na

ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo,

ter da v postopku ni zagrešilo bistvenih kršitev pravil postopka,

ki jih očita pritožba, in na katere pazi pritožbeno sodišče po

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni

upoštevalo, in da se ni opredelilo do navedb tožene stranke, da

je tožeča stranka zamudila prekluzivni rok iz 110. člena Zakona o

delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS, št. 42/2002), ker je

odpovedala pogodbo o zaposlitvi 10.7.2003, zadnje neplačilo plače

pa je bilo 18.6.2003. Iz sodbe sodišča prve stopnje namreč

izhaja, da je bila v postopku pred sodiščem ugotovljena terjatev

tožeče stranke do tožene stranke iz naslova odpravnine v višini

1.184.079,00 SIT, ki tožnici pripada zato, ker je izredno

odpovedala pogodbo o zaposlitvi toženi stranki po 112. členu ZDR

zaradi neizplačevanja plač po določbi 1. odstavka 112. člena ZDR.

Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi navedlo, da ni upošteven

ugovor tožene stranke, da tožeča stranka ni upravičena do

izplačila odpravnine, ker naj bi bila odpoved pogodbe o

zaposlitvi nezakonita. Zavzelo je stališče, da je tožeča stranka

ravnala v skladu z določbo 1. odstavka 112. člena ZDR, da je

podala predhodni pisni opomin delodajalcu za izpolnitev

obveznosti, o kršitvah pisno obvestila inšpektorja za delo in

izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje je

štelo, da zadostuje, da je tožeča stranka odpovedala pogodbo o

zaposlitvi v roku 8 dni od pisnega opomina delodajalcu in

obvestila inšpektorju za delo. S tem je očitno dalo prednost

8-dnevnemu roku, določenem v 1. odstavku 112. člena ZDR in

menilo, da ni relevanten tudi 15-dnevni rok iz 2. odstavka 110.

člena ZDR. Nestrinjanje z uporabo materialnega prava, kot ga je

uporabilo sodišče prve stopnje, pa ne more pomeniti kršitve

postopkovnih določb, kot se to neutemeljeno zavzema pritožba.

Iz izvedenega dokaznega postopka pred sodiščem prve stopnje

izhaja, da je tožeča stranka izredno odpovedala pogodbo o

zaposlitvi dne 10.7.2003, in da ji je tožena stranka s tem dnem

tudi zaključila delovno razmerje, kar je vpisala v delovno

knjižico. Pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi je tožeča stranka

toženo stranko dne 7.7.2003 opomnila na izpolnitev obveznosti,

ker ji le-ta še vedno ni izplačala plače za maj 2003, zadnjo

plačo je prejela 28.2.2003 za mesec januar 2003, in ker ji ne

zagotavlja rednega dela. Istega dne je tožeča stranka obvestila

tudi inšpektorja za delo o kršitvah delodajalca. Pritožbeno

sodišče se strinja z zaključkom sodišča prve stopnje, da navedeno

postopanje tožeče stranke zadostuje za zaključek, da je bila

odpoved pogodbe o zaposlitvi po 1. odstavku 112. člena ZDR

zakonita. V takih primerih namreč ni mogoče šteti, da je

15-dnevni subjektivni rok sploh že začel teči, ker kršitev še

traja. Tožena stranka namreč vse od 28.2.2003 do prejema

opozorila (in tudi ne po prejemu opozorila) tožeče stranke le-tej

ni izplačevala plač, ki sicer zapadejo 18. v mesecu za pretekli

mesec in tudi zadnja meseca ni zagotavljala dela. Ker kršitev še

traja, rok še sploh ni začel teči. Tako je delavec v takih

primerih dejansko vezan le na spoštovanje 8-dnevnega roka, v

katerem mora izvesti t.i. predhodni postopek pred izredno

odpovedjo pogodbe o zaposlitvi s strani delavca, kot je to

določeno v 1. odstavku 112. člena ZDR. V nasprotnem primeru bi

namreč prišli do nerazumne razlage, da bi delavec lahko odpovedal

pogodbo o zaposlitvi iz razloga po 1., 3. in 4. alinei 1.

odstavka 112. člena ZDR le v času od 19. v tekočem mesecu do

vključno 3. v naslednjem mesecu, kar predstavlja 15 dni, od kar

bi morala biti plača oziroma nadomestilo izplačano, kot je to

določeno v 134. členu ZDR, potem pa bi moral delavec čakati zopet

do 19. v naslednjem mesecu, da bi lahko zakonito odpovedal

pogodbo o zaposlitvi iz zgoraj navedenih razlogov, ki se nanašajo

na neizplačevanje oziroma plačevanje plače z zamudo. Taka razlaga

ni razumna in bi bila tudi v nasprotju z načelom "in favorem

laboratoris", ki velja v delovnem pravu in pomeni, da se določbe

enake pravne ravni razlagajo tako, da gredo v korist delavca.

Nesmiselno bi bilo namreč siliti delavca, da mora takoj, ko so

podani razlogi za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi na strani

delodajalca odpovedati pogodbo o zaposlitvi, če ne to pravico

izgubi. Smiselno je namreč dopustiti, da delavec trpi kršitve in

čaka na njihovo prenehanje, ter da sam odloči, kdaj ob natečenih

pogojih za podajo izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi bo

dejansko odpovedal pogodbo o zaposlitvi, seveda po predhodnem

postopku, določenem v 1. odstavku 112. člena ZDR.

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče ni ugotavljalo

dejanskega stanja v smeri podanosti odpovednih razlogov, saj

tožena stranka ni nikoli niti navajala, kaj šele predlagala v

zvezi s tem dokaze, da niso bili podani vsebinski razlogi za

odpoved pogodbe o zaposlitvi, temveč je vseskozi ugovarjala

Glede na zgoraj navedeno je pravilna odločitev sodišča prve

stopnje, ko je ugotovilo obstoj terjatve iz naslova odpravnine po

2. odstavku 112. člena ZDR v višini, določeni v 109. členu ZDR.

Sodišče prve stopnje je tudi utemeljeno ugodilo zahtevku na

ugotovitev obstoja terjatve iz naslova zakonitih zamudnih obresti

od dneva zapadlosti odpravnine v plačilo, to je od dneva

prenehanja delovnega razmerja do začetka stečajnega postopka, kot

je to uveljavljala tožeča stranka, za kar je imela podlago v

določbi 114. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in

likvidaciji (ZPPSL - Ur. l. RS, št. 67/93 in naslednji).

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot

neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Sklenilo je, da tožena stranka nosi sama svoje stroške pritožbe

ZDR člen 110,  110/2,  112,  112/1,  112/1-4,  112/13,  110,  110/2,  112,  112/1,  112/1-4,  112/13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.