VDS sodba Pdp 193/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-04-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

jubilejna nagrada - delovna doba pri delodajalcu

Tožnik je pridobil pravico do jubilejne nagrade za desetletno delovno dobo, ki jo je izpolnil pri toženi stranki. Na takšno ugotovitev nima vpliva dejstvo, da je v preteklosti že dobil izplačano jubilejno nagrado za deset let skupne delovne dobe od delodajalca, pri katerem je bil zaposlen pred toženo stranko, kot tudi ne dejstvo, da je pri toženi stranki dobil izplačano jubilejno nagrado za dvajset let skupne delovne dobe. Tožnik je dobil izplačni navedeni jubilejni nagradi na podlagi predpisov iz preteklosti, ki so drugače določevali pravico do jubilejne nagrade, kot je sedaj predpisana v 2. točki 51. čl. SKPgd.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati jubilejno nagrado v znesku 73.731,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne 1.9.2000 dalje do plačila ter mu povrniti stroške postopka v znesku 49.200,00 SIT, v roku 8 dni.

Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 39.300,00 SIT, v roku 8 dni.

Tožena stranka sama krije svoje stroške postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati jubilejno nagrado v znesku 73.731,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne 1.9.2000 dalje do plačila ter mu povrniti stroške postopka. Poleg tega je v skladu z uspehom v sporu odločilo, da je tožnik dolžan toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 4.500,00 SIT, v 8 dneh, da ne bo izvršbe.

Tožnik se je pritožil zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02), ki se v skladu z določbo 1. odst. 14. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS št. 19/94) uporablja tudi v postopkih pred delovnimi sodišči. Navaja, da je pridobil pravico do jubilejne nagrade za izpolnjeno 10 letno delovno dobo pri zadnjem delodajalcu, to je pri toženi stranki. Ta je zavrnila zahtevek za plačilo navedene jubilejne nagrade z odgovorom, da je pred tem že prejel jubilejno nagrado za 10 let skupne delovne dobe pri prejšnjem delodajalcu. Sodišče prve stopnje si zmotno razlaga določbo 2. tč. 51. čl. Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPgd, Ur. l. RS, št. 40/97) in določbe 119. čl. Podjetniške kolektivne pogodbe (PKP). Priporočilo komisije za razlago SKPgd se nanaša na dopolnitev PKP, zaradi česar tožena stranka z navedenim plačilom ni imela kaj usklajevati. PKP opredeljuje samo delovno dobo pri toženi stranki in na tej podlagi pravico do jubilejne nagrade, ne pa tudi skupno delovno dobo, ki bi vključevala zaposlitev tudi pri drugih delodajalcih. Prav tako PKP ne določa, da delavec ne bi mogel prejeti jubilejne nagrade iz razloga, ker jo je prejel že za skupno delovno dobo. Določba 119. čl. PKP ni jasna, pri čemer je potrebno vse omejitve in izključitve iz te določbe razlagati v korist šibkejše stranke, to je delavca. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče njegovemu zahtevku v celoti ugodi oz. podrejeno, da sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah pritožbenih razlogov in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter pravilno uporabo materialnega prava (2. odst. 350. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu se z odločitvijo v izpodbijani sodbi o zavrnitvi tožnikovega zahtevka ne strinja, kar utemeljuje z naslednjimi dejstvi:

Jubilejna nagrada predstavlja pravico do denarnega prejemka, ki jo delavec pridobi z izpolnitvijo določenega obdobja delovne dobe pri delodajalcu. V določbi 2. tč. 51. čl. SKPgd je opredeljena pravica delavca do jubilejne nagrade za 10, 20 in 30 let delovne dobe pri zadnjem delodajalcu. Z navedeno določbo SKPgd je realiziran prehod jubilejnih nagrad na podlagi skupne delovno dobe delavca na pravico do jubilejne nagrade za delovno dobo pri zadnjem delodajalcu. To potrjuje tudi stališče Komisije za razlago 2. tč. 51. čl. SKPgd (Ur. l. RS, št. 98/99), po katerem so jubilejne nagrade za dosežene delovne jubileje urejene drugače, kot so bile urejene v prejšnji SKPG (Ur. l. RS, št. 39/93). Po novem je tako potrebno pri pravici do jubilejne nagrade izhajati iz delovne dobe pri zadnjem delodajalcu, ob tem da lahko stranke kolektivne pogodbe dejavnosti ali podjetniške kolektivne pogodbe uredijo to pravico ugodneje, kot jo določa 2. tč. 51. čl. SKPgd, vendar drugačna ureditev nima vpliva na pravico do jubilejne nagrade po določbah SKPgd. Tožena stranka je v 118. in 119. čl. PKP opredelila, da pripada delavcu ob delovnem jubileju za 10, 20 ali 30 let delovne dobe v družbi določena jubilejna nagrada, do katere so upravičeni tisti delavci, ki so dosegli enega od navedenih pogojev, pa nagrade še niso dobili, pri čemer PKP ne vsebuje določbe, da gre pri tem za upoštevanje skupne delovne dobe pri vseh delodajalcih.

Po ugotovitvi pritožbenega sodišča je tožnik pridobil pravico do jubilejne nagrade za 10 letno delovno dobo, ki jo je izpolnil samo pri toženi stranki. Na takšno ugotovitev nima vpliva dejstvo, da je v preteklosti že dobil izplačano jubilejno nagrado za 10 let skupne delovne dobe od delodajalca, pri katerem je bil zaposlen pred toženo stranko, kot tudi ne dejstvo, da je pri toženi stranki dobil izplačano jubilejno nagrado za 20 let skupne delovne dobe. Za presojo je odločilno, da je tožnik dobil izplačani navedeni jubilejni nagradi po prejšnji pravni podlagi oz. predpisih iz preteklosti, ki so drugače določevali pravico do jubilejne nagrade, kot je sedaj predpisana v 2. tč. 51. čl. SKPgd.

Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo materialno pravo, ko je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek tožnika za plačilo jubilejne nagrade za doseženo 10 letno delovno dobo pri toženi stranki. Zato je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in v skladu z določbo 4. tč. 358. čl. ZPP spremenilo izpodbijano odločitev tako, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati jubilejno nagrado za doseženo 10 letno delovno dobo v zahtevanem znesku, kot je to razvidno iz izreka te sodbe.

Ker je tožnik v sporu s svojim zahtevkom uspel, mu je tožena stranka dolžna povrniti potrebne stroške postopka na prvi stopnji v skladu z veljavno Odvetniško tarifo (OT, Ur. l. RS, št. 7/95). Pritožbeno sodišče mu je tako priznalo za tožbo 100 točk (tar. št. 10/1c OT), za pripravljalno vlogo z dne 22.11.2002 75 točk (tar. št. 10/2 OT), za zastopanje pooblaščenke na naroku glavne obravnave dne 10.12.2002 50 točk (tar. št. 10/3 OT), za poročilo stranki 10 točk (tar. št. 33/4 OT) in za administrativne stroške 5 točk (15/2 čl. OT), to je skupaj 240 točk, kar ob vrednosti 100,00 SIT za točko (Ur. l. RS, št. 78/01), veljavne v času odločanja sodišča prve stopnje ter 20 % DDV znaša 28.800,00 SIT oz. ob poravnani taksi za tožbo in sodbo v znesku 20.400,00 SIT, znašajo stroški na prvi stopnji skupaj 49.200,00 SIT, ki jih je tožena stranka dolžna plačati tožniku, kot je to razvidno iz izreka te sodbe. Ker tožena stranka v sporu ni uspela, sama krije svoje stroške postopka.

Pritožbeno sodišče je v skladu s pritožbenim uspehom priznalo tožniku za vloženo pritožbo 125 točk (tar. št. 10/4 OT), kar ob vrednosti 110,00 SIT za točko (Ur. l. RS, št. 67/03), veljavne v času odločanja pritožbenega sodišča ter 20 % DDV znaša 16.500,00 SIT oz. upoštevanju takse za pritožbo v znesku 22.800,00 SIT znašajo pritožbeni stroški skupaj 39.300,00 SIT, ki bremenijo toženo stranko, kot je to razvidno iz izreka te sodbe. Pritožbeno sodišče je o stroških postopka odločilo na podlagi določb 2. odst. 165. čl. v zvezi s 1. odst. 155. čl. ZPP.

Splošna kolektivna pogodba za gospodarske dejavnosti člen 51,  51/2,  51,  51/2,  51,  51/2,  51,  51/2,  51,  51/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.