VDS sodba Pdp 1130/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-04-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Listina, v kateri delavec izjavlja, da ima poravnane vse obveznosti s strani delodajalca, da se odpoveduje vsem pravnim sporom ter da je neto plačo, prehrano in potne stroške sam jemal od gotovine, katero je prejemal pri strankah kot komercialist, ima vsebino izjave o pobotu po določbi 337. čl. ZOR. Iz navedene izjave izhaja, da obveznost delodajalca ne obstoji, ker je bila kompenzirana.

Pritožbi tožene stranke se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se zahtevek, ki se glasi:

"Tožena stranka je dolžna tožeči stranki obračunati bruto plače za mesece: - marec 1996 v višini 55.280,00 SIT, - april 1996 v višini 55.280,00 SIT, - maj 1996 v višini 55.280,00 SIT, - junij 1996 v višini 55.280,00 SIT, - julij 1996 v višini 55.280,00 SIT, - avgust 1996 v višini 55.280,00 SIT, - september 1996 v višini 55.280,00 SIT, - oktober 1996 v višini 55.280,00 SIT, - november 1996 v višini 55.280,00 SIT, - december 1996 v višini 55.280,00 SIT in po plačilu vseh prispevkov iz naslova delovnega razmerja izplačati tožniku neto zneske plač z zakonitimi zamudnimi obrestmi od vsakega posameznega zneska, ki zapade v plačilo 18. v mesecu za pretekli mesec do plačila, v 8-ih dneh pod izvršbo.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka.", zavrne

Pritožba tožnika se zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki obračunati bruto plače za mesece od marca 1996 do vključno decembra 1996 v višini 55.280,00 SIT mesečno in po plačilu vseh prispevkov iz naslova delovnega razmerja izplačati tožniku neto zneske plač z zakonitimi zamudnimi obrestmi od vsakega posameznega zneska, ki zapade v plačilo 18. v mesecu za pretekli mesec do plačila, v 8-ih dneh pod izvršbo. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v znesku 49.520,00 SIT.

Zoper zgoraj navedeno sodbo se v odprtem pritožbenem roku pritožujeta tožeča in tožena stranka.

Tožeča stranka se pritožuje zoper zavrnilni del sodbe iz razloga nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Meni, da je tožbeni zahtevek na izplačilo plač za leto 1998 neutemeljeno zavrnjen, saj iz dohodninske napovedi za leto 1998 izhaja, da pri toženi stranki ni prejel nobenih prejemkov. Tudi dosojeni zneski plače le v višini plače, dogovorjene v pogodbi o zaposlitvi, so nepravilni, saj pogodba o zaposlitvi neutemeljeno določa minimalne oziroma zajamčene plače in ne upošteva izhodiščnih plač po kolektivni pogodbi glede na izobrazbo tožnika in glede na prijavo potrebe po delavcu za opravljanje komercialnih del.

Tožena stranka se pritožuje v delu, v katerem je sodišče prve stopnje zahtevku tožnika ugodilo, iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritožbeno sodišče napadeno sodbo razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je bila tožeča stranka zaposlena pri toženi stranki od 1.3.1996 do 30.4.1998, vendar ni šlo za navadno delovno razmerje, ampak za nekakšno skupno sodelovanje. V tem času je tožeča stranka prejemala plačo oziroma si je jemala denar, kolikor ga je rabila, predvsem pa bistveno več, kot je bilo obračunano bruto mesečne plače. Tožeči stranki je bilo dovoljeno prosto razpolagati s sredstvi, zato je tožeča stranka prejela vso plačo. Sodišče je le deloma upoštevalo listino tožnika z dne 24.4.1998, s katero potrjuje poravnavo vseh obveznosti s strani tožene stranke. Gre za dokaz, ki ga je ustvaril sam tožnik in ga podpisal in ki v celoti negira tožbeni zahtevek. Predlaga zavrnitev tožbenega zahtevka.

Pritožba tožene stranke je utemeljena, pritožba tožeče stranke ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/2004). Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da sodišče prve stopnje v postopku ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev pravil postopka, da je popolno ugotovilo dejansko stanje, da pa ni v celoti pravilno uporabilo materialnega prava.

Tožnik je v tem individualnem delovnem sporu zahteval izplačilo plače za čas zaposlitve pri toženi stranki od marca 1996 do prenehanja delovnega razmerja 30.4.1998 za VI. tarifni razred, v skupnem znesku 2.354.466,00 SIT s pripadajočimi obrestmi od zapadlosti posameznega zneska dalje do plačila. Sodišče prve stopnje je pretežni del zahtevka tožnika zavrnilo na podlagi pisne izjave tožnika o prekinitvi delovnega razmerja in poravnavi vseh obveznosti s strani tožene stranke z dne 24.4.1998, v kateri je izjavil, da ima vse obveznosti od tožene stranke poravnane ter na podlagi dohodninskih napovedi za leto 1997 in 1998. Sodišče pa je ugodilo tožbenemu zahtevku v delu, ki se je nanašal na plačilo plače za leto 1996 v višini sklenjene pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka pravilno opozarja, da sodišče ni v celoti upoštevalo izjave tožnika z dne 24.4.1998, iz katere izhaja, da ima poravnana vse obveznosti, da se odpoveduje vsem pravnim sporom in da je neto plačo, prehrano in potne stroške sam odvzemal od gotovine katero je prijel od strankah kot komercialist.

Listina, ki se nahaja v prilogah B 5, naslovljena kot "Zadeva: Prekinitev delovnega razmerja" z dne 24.4.1998, v kateri tožnik izjavlja, da ima poravnane vse obveznosti s strani tožene stranke, da se odpoveduje vsem pravnim sporom ter da je neto plačo, prehrano in potne stroške sam odvzemal od gotovine, katero je prejemal pri strankah kot komercialist, ima vsebino izjave o pobotu po določbi 337. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR - Ur. l. SFRJ, št. 29/78 - 57/89, ki se je v Republiki Sloveniji uporabljal kot republiški predpis do uveljavitve Obligacijskega zakonika - OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001), kar bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati za celotno vtoževano terjatev tožnika. Z navedeno izjavo je namreč tožnik priznal, kar je v postopku pred sodiščem trdila tudi tožena stranka, da si je sam vzel gotovino za poplačilo plače, prehrane in potnih stroškov od zneskov, ki jih je prejel od strank kot delavec tožene stranke. Z navedeno izjavo se je tožnik odpovedal tudi vsem pravnim sporom. Sodišče prve stopnje bi moralo navedeno izjavo v celoti upoštevati in celotni vtoževani zahtevek tožnika zavrniti, saj iz navedene izjave izhaja, da obveznost tožene stranke ne obstoji, ker je bila kompenzirana.

Neutemeljene so pritožbene navedbe tožeče stranke, da pri toženi stranki za leto 1998 ni prejel nobenih prejemkov iz naslova plače, kar naj bi izhajalo iz dohodninske napovedi. Pritožbene navedbe so v nasprotju z zgoraj navedeno listino, v kateri je tožnik izjavil, da mu je tožena stranka poravnala vse obveznosti in da se odpoveduje vsem pravnim sporom ter da je sam odvzemal od gotovine in si s tem poplačal neto plačo, prehrano in potne stroške. Iz istega razloga so tudi neutemeljene pritožbene navedbe v zvezi s prisojeno minimalno oziroma zajamčeno plačo, saj obveznost tožene stranke sploh ni več obstajala, kot je bilo navedeno zgoraj. Zato je pritožba tožeče stranke neutemeljena.

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke ugodilo in na podlagi določbe 4. točke 358. člena ZPP izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek zavrnilo in spremenilo izrek o stroških postopka tako, da je odločilo, da tožeča stranka nosi svoje stroške postopka pred sodiščem prve stopnje. Za navedeno odločitev je imelo podlago v določbi 165. člena ZPP, v zvezi s 155. členom ZPP. Pritožbo tožeče stranke je zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v zavrnilnem delu potrdilo skladno z določbo 353. člena ZPP. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.