VDS sodba Pdp 1653/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-01-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

materialno pravo - redna odpoved - drugo ustrezno delo

Skladno s 3. odstavkom 88. člena ZDR mora delodajelec delavcu v

primeru odpovedi PZ iz poslovnega razlaga ponuditi drugo ustrezno

delo za nedoločen čas. PZ s krajšim delovnim časom ne predstvalja

ponudbe ustrezne zaposlitve po 3. odstavku 88. členu ZDR, zato

delodajalec s tem, ko delavcu ni ponudil sklenitve PZ za

neustrezno delo, ni ravnal v nasprotju s 3. odstavkom 88. člena

ZDR in podana redna odpoved PZ iz poslovnega razloga ni

1. Pritožbi tožene stranke se ugodi in se izpodbijana sodba

"Zavrne se primarni tožbeni zahtevek, ki se glasi:

Redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga tožniku

št. KA/704/04 z dne 1.3.2004 je nezakonita in na podlagi te

odpovedi delovno razmerje tožeči stranki ne more prenehati, zato

tožniku 6.6.2004 delovno razmerje ni prenehalo in še vedno traja.

Tožena stranka je dolžna tožnika pozvati nazaj na delo in mu za

ves čas, ko ni delal, plačati izpadlo plačo idr. prejemke z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od dospelosti posameznega zneska

(plačilni dan) dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo.

Vsaka stranka krije svoje stroške postopka v zvezi s primarnim

2. Zaradi odločitve o podrejenemu tožbenemu zahtevku se zadeva v

tem delu vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje sojenje.

3. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se

razveljavi redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožene stranke

tožniku št. KA/704/04 z dne 1.3.2004 in ugotovi, da na njeni

podlagi tožniku delovno razmerje s toženo stranko dne 6.6.2004 ni

prenehalo in še traja (1. odst.), da je tožena stranka dolžna

tožnika pozvati nazaj na delo in mu za čas, ko ni delal, priznati

vse pravice iz delovnega razmerja, plačati izpadlo plačo idr.

prejemke z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dospelosti

posameznega zneska (plačilni dan) dalje do plačila in mu povrniti

njegove stroške postopka v višini 160.895,00 SIT z zakonitimi

zamudnimi obrestmi od 27.8.2004 dalje do plačila, vse v roku 8

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka iz vseh treh

pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi

ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne v ponovno

odločanje sodišču prve stopnje. Navaja, da temelji izpodbijana

sodba izključno na izjavi priče F. K., da sodišče izvedenih

dokazov ni presojalo skupaj. Tožena stranka in priča M. Z. sta

izpovedali, da se pri toženi stranki že dalj časa ve, da je

premalo dela za dva agenta. Zato je nepravilna ugotovitev

sodišča, da pri tožeči stranki še obstoji možnost zaposliti

tožnika pod spremenjenimi pogoji, npr. za krajši delovni čas.

Tožena stranka je tožniku poskušala poiskati drugo ustrezno delo

oz. ga zaposliti pod spremenjenimi pogoji, vendar takšnega dela

pri toženi stranki ni bilo, tudi dokvalifikacija ali

prekvalifikacija ni bila mogoča. Prenehala je potreba po njegovem

delu pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje je

storilo bistveno kršitev pravdnega postopka, ko je odločilo preko

meja postavljenega tožbenega zahtevka, saj tožnik po modifikaciji

tožbenega zahtevka ni zahteval priznanja vseh pravic iz delovnega

razmerja, kar je vplivalo na pravilnost in zakonitost sodbe.

Tožnik je v odgovoru na tožbo navedel, da je sodišče prve stopnje

pravilno ugotovilo dejansko stanje, ter da je pravilno ugotovilo,

da ga je mogoče zaposliti pod spremenjenimi pogoji, npr. s

skrajšanim delovnim časom za delovno mesto agent 1. Dne 1.10.2004

je tožena stranka s tožnikom sklenila pogodbo o zaposlitvi s

krajšim delovnim časom za delovno mesto agent 1, torej je

obstajala potreba po delu s krajšim delovnim časom.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah

uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni

dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2.

odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur l. RS,

št. 26/99 - 2/2004) in na pravilno uporabo materialnega prava.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je sodišče

prve stopnje pravilno ugotovilo odločilna dejstva, zmotno pa je

uporabilo materialno pravo, in sicer je zmotno razlagalo določbo

3. odstavka 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR/02, Ur. l.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožnikovemu zahtevku, s katerim

je izpodbijal redno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 1.3.2004,

podano zaradi ekonomskih in organizacijskih razlogov, ker je

ugotovilo, da je pri tožeči stranki še obstajala potreba po

tožnikovem delu pod spremenjenimi pogoji, in sicer v obliki

pogodbe o zaposlitvi s krajšim delovnim časom. Do takšnega

zaključka je prišlo predvsem na podlagi izpovedbe priče F.

K., tožnikovega nadrejenega, ki je izpovedal, da sta dva agenta

pri toženi stranki preveč, eden pa premalo, saj dela preostali

agent vsak vikend in ne more izrabiti letnega dopusta. Z leti se

je namreč pri toženi stranki znižalo število ladij, ki jih mora

delavec na delovnem mestu agent (pri toženi stranki je bil na tem

delovnem mestu poleg tožnika zaposlen še en delavec) asistirati v

času, ko je ladja v pristanišču, s čemer se je zmanjšal tudi

obseg tega dela. Sodišče prve stopnje je pri svoji odločitvi

opozorilo tudi na pravilo, da je odpoved dopustna le kot skrajno

sredstvo, če ni mogoče uporabiti milejših ukrepov, pri katerih se

zaposlitev ohrani, pri čemer je očitno menilo, da je sklenitev

pogodbe o zaposlitvi s krajšim delovnim časom tisti milejši

ukrep, ki bi ga morala tožena stranka uporabiti, da bi tožnik

ostal v delovnem razmerju pri toženi stranki.

Pritožba tožene stranke neutemeljeno izpodbija dokazno oceno

sodišča prve stopnje. Sodišče prve stopnje je ugotovilo vsa

odločilna dejstva za odločitev o tej zadevi. Iz navedenih dejstev

izhaja, da je na strani tožene stranke obstajal ekonomski in

organizacijski razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi ter je zato

skladno s 1. alineo 1. odstavka 88. člena ZDR/02 prenehala

potreba po opravljanju tožnikovega dela pod pogoji iz pogodbe o

Napačen je zaključek sodišča prve stopnje, da pri toženi stranki

še vedno obstaja potreba po tožnikovem delu pod spremenjenimi

pogoji v smislu 3. odstavka 88. člena ZDR/02 s sklenitvijo

pogodbe o zaposlitvi s krajšim delovnim časom. Navedena določba

nalaga delodajalcu, da v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz

poslovnega razloga preveri, ali je možno delavca zaposliti pod

spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oz. ali ga je mogoče

dokvalificirati za delo, ki ga opravlja, oz. prekvalificirati za

drugo delo. Če ta možnost obstaja, mora delodajalec delavcu

ponuditi sklenitev nove pogodbe. Če delavec ne sprejme ponudbe

delodajalca za sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi za ustrezno

delo in za nedoločen čas ter mu preneha delovno razmerje, nima

pravice do odpravnine. Obveznost delodajaca po 3. odstavku 88.

člena ZDR/02 je torej v tem, da ponudi delavcu sklenitev pogodbe

o zaposlitvi za ustrezno delo ter za nedoločen čas. Ponudi sicer

lahko tudi sklenitev pogodbe o zaposlitvi za neustrezno delo,

vendar to ni obveznost delodajalca po 3. odstavku 88. člena ZDR.

Po oceni pritožbenega sodišča pogodba o zaposlitvi s krajšim

delovnim časom ne predstavlja ponudbe ustrezne zaposlitve v

smislu 3. odstavka 88. člena ZDR/02. Tožena stranka torej ni

ravnala v nasprotju s to določbo, ko tožniku ni ponudila

sklenitve pogodbe o zaposlitvi s krajšim delovnim časom in zato

iz tega razloga odpoved pogodbe o zaposlitvi ne more biti

Zaradi zmotne uporabe materialnega prava je pritožbeno sodišče

sodbo sodišča prve stopnje na podlagi 4. točke 358. člena ZPP

spremenilo tako, da je tožnikov primarni zahtevek zavrnilo. Pri

tem je odločilo, da vsaka stranka krije svoje stroške

prvostopenjskega postopka v zvezi s tem zahtevkom. Tožena stranka

kot delodajalec namreč na podlagi 22. člena Zakona o delovnih in

socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 19/94, 20/98) krije v sporih o

prenehanju delovnega razmerja svoje stroške ne glede na izid

Sodišče prve stopnje je ugodilo primarnemu tožbenemu zahtevku,

zato mu ni bilo treba odločiti o podrejenem zahtevku. Ker je

pritožbeno sodišče odločitev sodišča prve stopnje spremenilo in

primarni tožbeni zahtevek zavrnilo, mora sodišče sedaj odločiti

še o podrejenem zahtevku. Zato pritožbeno sodišče zadevo vrača

sodišču prve stopnje, da bo odločilo še o podrejenem zahtevku.

Odločitev o pritožbenih stroških se ob smiselni uporabi 3.

odstavka 165. člena ZPP pridrži za končno odločbo in so tako

pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka.

ZDR člen 64,  88,  88/1,  88/1-1,  88/3,  64,  88,  88/1,  88/1-1,  88/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.