VDS sklep Pdp 452/2007
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2007-04-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - pogodba o zaposlitvi za določen čas - mandat - transformacija - odpoved s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi - sprememba pogodbe o zaposlitvi

Čeprav je tožnica po izteku mandata opravljala delo na delovnem mestu direktorice, ni mogoče šteti, da je prišlo do "transformacije", s čimer bi pridobilo pravico opravljati funkcijo nadaljnje mandatno obdobje.

Tožnica je imela v pogodbi o zaposlitvi po izteku mandata zagotovljeno pravico do razporeditve na drugo delo, kar je tožena stranka lahko realizirala ob odsotnosti tožničinega soglasja zgolj z uporabo instituta odpovedi s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi iz 90. člena ZDR in ne zgolj s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi po 47. členu ZDR. Ker je tako ravnala, ni izkazana verjetnost obstoja terjatve tožnice kot pogoj za izdajo začasne odredbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Stranki krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnice za izdajo začasne odredbe, da se zadrži učinkovanje odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 8.11.2006 in sicer do pravnomočne odločitve sodišča o nezakonitosti odpovedi, ter da je tožena stranka dolžna tožnici povrniti stroške postopka v zvezi z izdajo začasne odredbe skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa do plačila. Odločilo je, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka.

Tožnica je vložila pravočasno pritožbo iz vseh razlogov po določilih 338. člena ZPP in sicer zaradi absolutnih bistvenih kršitev pravil postopka, nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava in pritožbenemu sodišču predlagala, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep spremeni tako, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navajala je, da je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožnice za izdajo začasne odredbe iz razloga, ker le-ta ni izkazala verjetnosti obstoja terjatve. Prav tako je sodišče navedlo, da tožnica nima interesa za ugotovitev transformacije delovnega razmerja, kar zatrjuje na novo v tožbi in da je predmet spora odpoved pogodbe s ponudbo nove zaposlitve. Sodišče je storilo absolutno bistveno kršitev pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, saj sklep nima razlogov oziroma so le-ti med seboj v nasprotju. Tožnica je s pripravljalno vlogo z dne 8.3.2007 razširila tožbeni zahtevek še na ugotovitev, da je ostala v delovnem razmerju na delovnem mestu direktorice X po izteku časa (transformacija delovnega razmerja). Tožnici je mandat direktorice X potekel 30.4.2006, dekan jo je s sklepom ponovno imenoval na to delovno mesto še za en mandat, aneks k pogodbi o zaposlitvi ni bil podpisan, tožnica pa opravlja delo direktorice od 1.5.2006 do danes. To delo opravlja tudi po tem, ko je bila dne 8.11.2006 odpovedana pogodba o zaposlitvi in ponujena nova pogodba. Tožnica je priložila plačilne liste, iz katerih izhaja, da še vedno opravlja delo direktorice in prejema to plačo. Pravna podlaga za odločanje je tako v 54. členu ZDR kot v 58. členu OZ (teorija realizacije), zato je izkazana tudi verjetnost terjatve, ki jo ima tožnica do toženke. Sprememba pogodbe o zaposlitvi je možna tudi le v skladu s 47. členom ZDR in ne gre za uporabo 90. člena ZDR. Tožnica je priglasila pritožbene stroške postopka.

Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo in v celoti prerekala pritožbene navedbe tožnice ter pritožbenemu sodišču predlagala, da pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijani sklep o zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe ter tožnici naloži plačilo stroškov tožene stranke v zvezi s tem pritožbenim postopkom, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od odločitve pritožbenega sodišča dalje do plačila. Navajala je, da je izpodbijani sklep sodišča pravilen in zakonit. Bistvena kršitev pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP ni podana, saj sklep vsebuje razloge ter odločilna dejstva, ki si tudi niso v nasprotju. Tožnica navaja, da je s pripravljalno vlogo razširila tožbeni zahtevek še na ugotovitev, da je tožnica ostala v delovnem razmerju direktorice X po izteku časa mandata oziroma pogodbe o zaposlitvi, zaradi česar naj bi šlo za transformacijo delovnega razmerja, posledično navedenemu pa tudi za izkazano verjetnost obstoja terjatve. V primeru sklenjene pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas zahteva za transformacijo delovnega razmerja ni niti smiselna niti mogoča, saj tožnica zahteva ugotovitev obstoja nečesa, kar je med pravdnima strankama obstajalo in ker tožnica ni sprejela ponujene nove pogodbe o zaposlitvi, ji je na podlagi podane odpovedi pogodbe o zaposlitvi delovno razmerje tudi zakonito prenehalo. Tožnica navedbe o transformaciji utemeljuje s predloženimi plačilnimi listami, iz katerih naj bi izhajalo, da še vedno opravlja delo direktorice in da prejema plačo. Tožena stranka opozarja, da spremenjeni akt o sistemizaciji delovnih mest niti ne predvideva več delovnega mesta direktorice in le-to več ne obstaja, zato zaradi ukinitve tega delovnega mesta, delo na tem delovnem mestu niti ni več možno. Tožnica je prejemala plačo na podlagi odpovedi zaradi odpovednega roka, ki še ni potekel. Tožena stranka je priglasila pritožbene stroške postopka.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS št. 26/99 s sprem. - ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in je na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS št. 2/2004 - ZDSS-1) v 43. členu določa, da med postopkom lahko sodišče tudi po uradni dolžnosti izda začasne odredbe, ki so potrebne, da se prepreči uporaba sile ali nastanek težko nadomestljive škode. Na podlagi 4. odstavka 43. člena ZDSS-1 pa se začasne odredbe izdajo po določilih zakona, ki ureja zavarovanje, če ni v tem členu drugače določeno.

Tožnica je podala predlog za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve. Zakon o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. RS, št. 51/98 s sprem. - ZIZ) v 272. členu določa pogoje za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve in določa, da sodišče izda začasno odredbo v zavarovanje nedenarne terjatve, če upnik izkaže za verjetno, da terjatev obstoji, ali da mu bo terjatev zoper dolžnika nastala. Upnik mora verjetno izkazati tudi eno od naslednjih predpostavk:

- nevarnost, da bo uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena;

- da je odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile ali nastanek težko nadomestljive škode;

- da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale upniku.

Ugotoviti je, da je pritožbeno sodišče s sklepom z dne 22.2.2007 o predlogu za izdajo začasne odredbe tožnice že odločalo in odločilo, da se zavrne predlog za izdajo začasne odredbe, s katero naj se zadrži učinkovanje odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 8.11.2006 tožnici in sicer do pravnomočne odločitve sodišča o nezakonitosti odpovedi. V nadaljevanju postopka je tožnica razširila tožbo na ugotovitev, da je zaposlena na delovnem mestu direktor X za določen čas in da tožnici pogodba o zaposlitvi z dne 29.5.2002 z aneksi z dne 4.4.2003 in 5.9.2005 za delovno mesto direktorja X ni prenehalo in še vedno traja, saj je tožnica ostala na delovnem mestu direktorice po poteku pogodbe o zaposlitvi, to je po 30.4.2006. V nadaljevanju je tožnica ponovno podala predlog za izdajo začasne odredbe in sodišču predlagala, da do pravnomočnosti sodbe izda začasno odredbo, s katero zadrži učinkovanje prenehanja pogodbe o zaposlitvi.

Pritožbeno sodišče se strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da iz navedb v pripravljalni vlogi - v razširitvi tožbenega zahtevka z dne 8.3.2007, ne izhaja verjetnost obstoja terjatve. Tožnica je verjetnost obstoja terjatve dokazovala z navedbo in predložitvijo določenih dokazov in navajala, da naj bi po izteku pogodbe o zaposlitvi za določen čas ostala na delovnem mestu direktorice tudi po izteku mandata na podlagi sklepa dekana ter se je njeno delovno razmerje transformiralo v nedoločen čas oziroma, da je pogodba sklenjena vsaj za čas do izteka novega mandata, tako da je odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 8.11.2006 brez učinka. V tožbenem zahtevku je predlagala, da sodišče ugotovi, da ima tožnica sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da med strankama v postopku ni bilo sporno, da je tožnica imela s toženo stranko sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, vendar pa za delovno mesto, ki je bilo vezano na mandat. Predmet spora v tej zadevi je zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožnice s ponudbo nove, tožnica pa neustreznosti nove ponujene pogodbe o zaposlitvi niti ne zatrjuje. Tožnica očitno zamenjuje pogodbo o zaposlitvi za določen čas, s pogodbo o zaposlitvi za delovno mesto, ki je vezano na mandat. Tako ni mogoče šteti, da je iz razloga, ker je tožnica določen čas še opravljala dela na delovnem mestu direktorice tudi po poteku mandata, prišlo do "transformacije" še za čas enega mandata, kot to zmotno meni tožnica. Tožnica je namreč nesporno že bila v delovnem razmerju za nedoločen čas. Instituta transformacije (54. člen Zakona o delovnih razmerjih - Ur. l. RS št. 42/2002 - ZDR) pri pogodbah o zaposlitvi, ki so sklenjene za nedoločen čas, čeprav gre za delovno mesto, vezano na mandat, sploh ni mogoče uporabiti. Prav tako ne drži pritožbena navedba tožnice, da je sprememba pogodbe možna le v skladu s 47. členom ZDR, ne pa z uporabo 90. člena ZDR. 47. člen ZDR namreč določa spremembo pogodbe o zaposlitvi s soglasjem stranke. ZDR pa v 90. členu določa odpoved s ponudbo nove pogodbe in določa, da kadar delodajalec odpove pogodbo o zaposlitvi in delavcu istočasno ponudi sklenitev nove pogodbe o zaposlitvi v skladu s 3. odstavkom 88. člena ZDR, se uporabljajo določbe tega zakona, ki se nanašajo na redno odpoved pogodbe o zaposlitvi, v takšnem primeru pa se mora delavec izjasniti o sklenitvi nove pogodbe o zaposlitvi v roku 30 dni od prejema pisne ponudbe. Tožnica je imela v pogodbi o zaposlitvi po izteku mandata zagotovljeno pravico do razporeditve na drugo delo, kar pa je tožena stranka v skladu z veljavno delovno-pravno zakonodajo lahko realizirala (če ni bilo tožničinega soglasja) le z uporabo 90. člena ZDR, to je z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove.

Ker je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožnica ni uspela izkazati verjetnosti obstoja terjatve, sodišču prve stopnje ni bilo potrebno ugotavljati obstoja nadaljnjih predpostavk iz 2. odstavka 272. člena ZIZ. Sicer pa je po oceni pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje tudi pravilno ugotovilo, da tožnica obstoja nastanka težko nadomestljive škode, ter da tožena stranka z izdajo začasne odredbe ne bo utrpela neugodnejših posledic od tistih, ki bi brez odredbe nastale njej, ni uspela dokazati.

Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo tožnice kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje, za kar je imelo pravno podlago v določilih 2. točke 365. člena ZPP.

Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožnica krije sama svoje pritožbene stroške postopka, saj z začasno odredbo ni uspela, tožena stranka pa sama krije svoje stroške pritožbenega postopka iz razloga, ker njen odgovor na pritožbo ni prispeval k rešitvi spora. Odločitev o pritožbenih stroških postopka temelji na določilih 165. člena ZPP v povezavi s 154. in 155. členom ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.