VDS sodba Pdp 1172/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-03-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

ZRPJZ je v 29. členu določil, da z njegovo uveljavitvijo

prenehajo veljati tiste določbe ZFDO, ki se nanašajo na

osnovo za določanje plač, uspešnost in dodatke, ki so v nasprotju z

ZRJPZ. Skladno z 19. čl. ZRPJZ predstavlja edini dodatek k plači

občinskega funkcionarja dodatek na delovno dobo, kar je ugotovilo

tudi Ustavno sodišče v odločbi U-I-274/97. Zato določbe 1. odstavka

19.čl. ZRPJZ ni mogoče razumeti kot pooblastila, občinam za izdajo

podzakonskega akta (pravilnika) za določitev drugih dodatkov

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek, da je

tožena stranka dolžna tožniku plačati neizplačane mesečne dodatke za

čas od 1.8.1997 do 18.11.1998 v višini 986.587,95 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od posameznih mesečnih zneskov, razvidnih iz

izpodbijane sodbe (1. tč. izreka); zavrnilo zahtevek, da je tožena

stranka dolžna tožniku vrniti zadržane zneske od plače za čas od

10.11.2000 do 31.8.2002 v višini 782.261,25 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od posameznih mesečnih odtegnjenih zneskov,

razvidnih iz izpodbijane sodbe (2. tč. izreka). V skladu z uspehom v

sporu je odločilo, da je tožnik dolžan toženi stranki plačati stroške

postopka v znesku 108.960,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

dne 8.5.2003 dalje do plačila. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da

tožena stranka v spornem obdobju ni imela zakonite podlage za

izplačevanje dodatka za znanje in uporabo italijanskega jezika ter

dodatka za nezdružljivost tožnikove funkcije.

Tožnik se je pritožil zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po

določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l.

RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v skladu z določbo 1. odst. 14. čl.

Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS št.

19/94) uporablja tudi v postopkih pred delovnimi sodišči. Navaja,

da obrazložitev izpodbijane sodbe ne vsebuje utemeljenih razlogov

za sprejeto odločitev. Tožena stranka je lahko v okviru svojih

pooblastil določila s pravilnikom le dodatke, ki jih predpisuje

določba 19. čl. ZRPJZ. Ne more vzdržati stališče, da je dodatek

za nezdružljivost funkcij predviden le za višje upravne delavce,

ne pa tudi za funkcionarje, zaradi česar izpodbijane odločitve ni

mogoče preizkusiti. Sodišče bi se moralo sklicevati na konkretno

določbo predpisa, in ne pavšalno. V tej zvezi se zadovolji zgolj

z ugotovitvijo računskega sodišča, da mu tožena stranka ni

pravilno izplačevala sporna dodatka. Tožena stranka jih je

določila s Pravilnikom o osnovah in merilih za plače in

nadomestila ter o povračilu materialnih stroškov funkcionarjev

Mestne občine Koper. Navedeni pravilnik je bil sprejet na podlagi

ZFDO in ZLS, torej na podlagi veljavnih zakonov. V skladu z

določbo 3. čl. ZFDO odloča o osebnih dohodkih funkcionarjev ter o

višini drugih prejemkov organ, pristojen za izvolitev oz.

imenovanje funkcionarjev. Pravilnik tožene stranke ni bil nikoli

razveljavljen. Poleg tega noben pristojen organ ni ugotovil, da

bi bil izdan v nasprotju z zakonom. V skladu z navedenimi dejstvi

je bilo izplačevanje spornih dodatkov pravilno, saj v nasprotnem

ne bi bilo potrebno sprejeti določbe 100. b čl. ZLS-J, ki je

predpisovala, da občinskim funkcionarjem ne pripadajo posebni

dodatki po ZRPJZ. V kolikor je bilo to sporno že prej, bi moralo

sodišče razlagati predpise v korist funkcionarja in njegovih

pridobljenih pravic, kar utemeljuje stališče, da ni bilo podane

podlage za vračilo prejetih zneskov. Zato predlaga, da pritožbeno

sodišče spremeni sodbo tako, da njegovim zahtevkom v celoti ugodi

oz. podrejeno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega

izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve

določb postopka ter pravilno uporabo materialnega prava (2. odst.

350. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje

sodba glede odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne

razloge. Poleg tega sodišče prve stopnje tako v zvezi s postopkom

kot izdano sodbo ni storilo nobene bistvene postopkovne kršitve.

Zato pritožbeno sodišče v zvezi s pritožbenimi navedbami še

Tožena stranka je v spornem obdobju izplačevala tožniku dodatek

za znanje jezika narodne skupnosti in dodatek za nezdružljivost

opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, oboje po

Pravilniku o osnovah in merilih za plače in nadomestila ter o

povračilu materialnih stroškov funkcionarjev Mestne občine Koper

(v nadaljevanju pravilnik), ki ga je sprejela v mesecu aprilu

1995 na podlagi določb Zakona o funkcionarjih v državnih organih

(ZFDO, Ur. l. RS, št. 30/90 - 4/93) in Zakona o lokalni

samoupravi (ZLS, Ur. l. RS, št. 72/93 - 14/95). Nadalje je z

določbo 1. odst. 100. b čl. ZLS predpisano, da se za člane

občinskega sveta, župana, podžupana in tajnika uporabljajo

določbe ZFDO in določbe Zakona o razmerjih plač v javnih zavodih,

državnih organih in organih lokalnih skupnosti (ZRPJZ, Ur. l. RS,

št. 18/94 in 36/96), ob tem da je vprašanje dodatkov, ki

pripadajo občinskim funkcionarjem, dokončno uredil Zakon o

spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi (ZLS-J,

Ur.l. RS št. 74/98, ki je v 6. odst. 100. b čl. ZLS-J določil, da

občinskim funkcionarjem ne pripadajo posebni dodatki po ZRPJZ ter

Uredbi o količnikih za določitev plače in dodatkih zaposlenih v

službah Vlade RS in upravnih organih (Uredba, Ur. l. RS, št.

V skladu z navedenim so se tako do uveljavitve ZLS-J za takšne

funkcionarje uporabljale določbe ZFDO in določbe ZRPJZ. Vendar je

potrebno posebej opozoriti na ZRPJZ, ki je kot kasnejši predpis v

določbi 29. čl. opredelil, da z dnem uveljavitve ZRPJZ prenehajo

veljati tiste določbe ZFDO, ki se nanašajo na osnovo za določanje

plač, tarifne skupine, količnike za določanje plač, uspešnost in

dodatke, ki so v nasprotju z ZRPJZ. Zakonodajalčev cilj sprejema

takšnega predpisa je bil v uskladitvi tistih elementov v sistemu

obračunavanja plač iz državnega proračuna, ki so do takrat

povzročile razlike v določevanju količnikov plač in dodatkov. V

skladu z navedenimi pravnimi razlogi predstavlja po določbi 19.

čl. ZRPJZ edini dodatek k plači občinskega funkcionarja, dodatek

za delovno dobo, ne glede na ostale dodatke, ki se pojavljajo

občasno in niso upoštevani v vrednotenju delovnega mesta, to je

dodatek za delo v manj ugodnem delovnem času in drugi dodatki,

določeni s kolektivno pogodbo, zakonom ali na njegovi podlagi

izdanim predpisom. Navedeno je ugotovilo tudi Ustavno sodišče RS

v zadevi opr. št. U-I-274/97 z dne 29.6.2000, ko je presojalo

vprašanje skladnosti določbe 2. alinee 1. odst. 29. čl. ZRPJZ z

Zato določbe 1. odst. 19. čl. ZRPJZ, po kateri pripadajo

zaposlenim v javnih zavodih in državnih organih tudi drugi

dodatki, določeni s predpisom, izdanim na podlagi zakona, ni

razumeti kot pooblastila posameznim občinam za izdajo

podzakonskega predpisa - pravilnika, za določitev dodatkov k

plačam njihovih funkcionarjev. Povedano drugače, takšno

pooblastilo bi pomenilo, da lahko vsaka občina povsem arbitrarno

določi dodatke k plačam funkcionarjem, glede katerih niso z

zakonom predpisani nobeni okviri za normativno ureditev.

Po zaključku pritožbenega sodišča tožena stranka v svojem

pravilniku ni imela podlage za določitev že navedenih dveh

dodatkov svojim funkcionarjem. Zato ni bilo podanih pravnih

razlogov za obračunavanje in izplačevanje takšnih dodatkov

tožniku v spornem obdobju od leta 1995 do 1997 oz. do uveljavitve

določb ZLS-J, kot je pravilno ugotovilo soidšče prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu izpodbijane sodbe

ugotovilo, da pritožbeni razlogi niso utemeljeni. Zato je

zavrnilo tožnikovo pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča

Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam krije svoje pritožbene

stroške (1. odst. 165. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 155. čl. ZPP).

ZRPJZ člen 19,  19/1,  29,  19,  19/1,  29.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.