VDS sodba Pdp 1615/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-07-31

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

regres - odpravnina - premalo izplačane plače - prisilna poravnava - stečaj

Terjatve delavca, ki nastanejo zaradi začetka stečajnega postopka (odpravnine), spadajo med stroške stečajnega postopka, in ne delijo usode terjatev stečajnih upnikov, od katerih se nekatere poplačajo kot stroški stečajnega postopka, to pomeni prednostno. Potrebno je ločiti terjatve, ki so stroški stečajnega postopka (to so odpravnine po noveli ZJSRS), od terjatev, ki se  poplačajo "kot stroški" (to so priviligirane terjatve iz 2. odst. 160. čl. ZPPSL - terjatve delavcev, ki so nastale pred začetkom stečajnega postopka). Stroški se izločijo iz stečajne mase in šele iz preostalih sredstev, iz t.i. razdelitvene mase, se poplačajo upniki.

Odpravnina, ki pripada delavcu v posledici prenehanja delovnega razmerja zaradi insolventnosti delodajalca (prisilna poravnava ali stečaj) je posledica potrjene prisilne poravnave oz. začetka stečaja. Potrjena prisilna poravnava nima pravnega učinka na tovrstno terjatev in jo je delodajalec dolžan izplačati v polnem znesku, ne pa pod pogoji prisilne poravnave.

Na terjatve iz naslova razlike nadomestila plače se učinki prisilne poravnave ne nanašajo, saj prisilna poravnava (po 2. odst. 60. čl. ZPPSL) nima pravnega učinka na priviligirane terjatve upnikov, med katere spadajo med drugim tudi plače za zadnje 3 mesece pred pričetkom stečajnega postopka.

Regres za letni dopust ni priviligirana terjatev, zato se izplača pod pogoji prisilne poravnave.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

Pritožnik nosi sam svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da sta na dan uvedbe prisilne poravnave zoper toženo stranko dne 11.4.2001 obstajali terjatvi tožeče stranke do tožene stranke iz naslova razlike plač za čas od vključno decembra 1996 do 28.11.1999, v neto znesku 527.446,29 SIT, za čas od 28.11.1999 do 11.4.2001 pa v neto znesku 430.325,00 SIT. Tožena stranka je navedeni terjatvi

dolžna poravnati tožeči stranki v skladu z določbami o poplačilu prvega razreda upnikov po sklepu o potrditvi prisilne poravnave, v roku 8 dni, pod izvršbo, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od nastanka zamude dalje do plačila. Kar je tožeča stranka iz tega naslova zahtevala več (zakonske zamudne

obresti od posamezne mesečne razlike v plači za čas od vključno december 1996 do 28.11.1999 in za čas od 11.4.2001 do 28.11.2001), je sodišče prve stopnje zavrnilo (točka 1/a in b izreka sodbe). Tožena stranka je dolžna izplačati tožeči stranki tudi razliko v plači za čas od 12.4.2001 do 12.7.2001 v neto znesku 78.535,64 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od mesečne zapadlosti zneskov navedenih v točki 2/a izreka sodbe, razliko nadomestila plače za avgust, september in oktober 2001, v neto znesku 16.841,00 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28.11.2001 dalje do plačila, regres za letni dopust za leto 2001, v neto znesku 122.776,20 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.12.2001 dalje do plačila ter razliko odpravnine v znesku 519.316,74 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5.12.2001 dalje do plačila, vse v roku 8 dni pod izvršbo (točki 2/b, c in d izreka sodbe).

V posledici umika tožbe zaradi plačila 433.505,80 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28.11.2001 dalje do plačila, je sodišče prve stopnje s sklepom postopek ustavilo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožena stranka in smiselno uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava. Kot izhaja iz obrazložitve pritožbe, se tožena stranka ne strinja z obrazložitvijo sodišča prve stopnje, ker le-to ni upoštevalo določil prisilne poravnave, ko je odločalo o izplačilu regresa, odpravnine, razlike v plači in nadomestila plače za zadnje tri mesece. Zato je sodba v 2. tč. neutemeljena.

Prvostopenjsko sodišče tudi ni upoštevalo, da so se delavcu v prisilni poravnavi odrekli delnemu plačilu regresa, kar je tožena stranka v odgovoru na tožbo navajala. Glede na navedeno bi morala tožena stranka plačati več kot je to s prisilno poravnavo določeno in je zato pritožba utemeljena. Tožena stranka predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne v ponovno sojenje sodišču prve stopnje, tožeči stranki pa naloži plačilo pritožbenih stroškov.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani (ugodeni) del sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa po 2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002) po uradni dolžnosti pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in na bistvene kršitve določb pravdnega postopka, navedene v tem členu ter pri navedenem preizkusu ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene od navedenih bistvenih kršitev pravil postopka, prav tako pa je ugotovilo vsa pravna odločilna dejstva ter pravilno uporabilo materialno pravo. Zato pritožbeno sodišče soglaša z razlogi sodišča prve stopnje tako v dejanskem kot pravnem pogledu, v zvezi s pritožbenimi navedbami pa še dodaja:

Na podlagi zadnje novele Zakona o jamstvenem in preživninskem skladu RS (ZJSRS-C, Ur. l. RS, št. 53/99) je delavcem, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi insolventnosti delodajalca, pri katerem so bili zaposleni najmanj tri mesece pred prenehanjem delovnega razmerja, priznana pravica do odpravnine v višini in pod pogoji, kot jo imajo delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi nujnih operativnih razlogov. Tožnici je delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo dne 31.10.2001 na podlagi 51. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL - Ur. l. RS, št. 67/93 in 52/99). Dne 11.10.2001 je bila potrjena prisilna poravnava med toženo stranko in njenimi upniki, s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru opr. št. St 23/2001.

Odpravnina, ki pripada delavcem v posledici prenehanja delovnega razmerja zaradi insolventnosti delodajalca (prisilna poravnava ali stečaj), nastane kot posledica potrjene prisilne poravnave oz. posledica začetka stečaja, kar pomeni, da ne gre za terjatev, ki bi jo lahko izenačili z večino ostalih terjatev - to je terjatev, ki nastanejo pred stečajnim postopkom oz. pred potrjeno prisilno poravnavo, med drugim tudi s privilegiranimi terjatvami po 2. odst. 160. člena ZPPSL. Zato potrjena prisilna poravnava nima pravnega učinka na tovrstno terjatev in jo je delodajalec dolžan delavcu izplačati v polnem znesku, ne pa pod pogoji prisilne poravnave.

Tudi v primeru prenehanja delovnega razmerja zaradi začetka stečajnega postopka pravica do odpravnine nastane šele kot posledica začetka stečaja. Izdatke iz naslova odpravnin, kot izdatke, ki nastanejo zaradi začetka stečajnega postopka, je namreč potrebno uvrstiti med stroške stečajnega postopka in tovrstnih terjatev za razliko od ostalih terjatev ni potrebno posebno prijavljati oz. zanje ne velja obveznost prijave v dveh mesecih od začetka stečajnega postopka. Terjatve delavcev iz naslova odpravnine, ki so nastale zaradi začetka stečajnega postopka, spadajo med stečajne stroške, ki pa ne delijo usode terjatev stečajnih upnikov, od katerih se nekatere poplačajo kot stroški stečajnega postopka, to pomeni prednostno. Potrebno je ločiti terjatve, ki so stroški stečajnega postopka (to so odpravnine po noveli ZJSRS), od terjatev, ki se poplačajo "kot

stroški" (to so privilegirane terjatve iz 2. odst. 160. člena ZPPSL - to so terjatve delavcev, ki so nastale pred začetkom stečajnega postopka). Stroški se izločijo iz stečajne mase in šele iz preostalih sredstev, iz t.i. razdelitvene mase, pa se poplačajo upniki. Potrebno je ločiti terjatve, ki so stroški stečajnega postopka, od terjatev, ki se poplačajo "kot stroški", torej privilegirane terjatve, opredeljene v 2. odst. 160. člena ZPPSL, med katere pa ne spada regres za letni dopust.

Glede na navedeno pravno ureditev je sodišče prve stopnje utemeljeno tožeči stranki priznalo odpravnino brez upoštevanja določb o poplačilu upnikov v prisilni poravnavi. Učinki prisilne poravnave se ne nanašajo na to vrsto terjatev, ki nastanejo kot posledica potrjene prisilne poravnave. Tudi na izplačila razlike nadomestila plače za avgust, september in oktober 2001, se učinki prisilne poravnave ne nanašajo, saj prisilna poravnava po 2. odst. 60. člena ZPPSL nima pravnega učinka na privilegirane terjatve upnikov opredeljene v 2. odst. 160. ZPPSL, med katere spadajo med drugim tudi plače zadnje tri mesece pred začetkom stečajnega postopka.

Po 3. tč. 2. odst. 160. člena ZPPSL spada med privilegirane terjatve tudi nadomestilo plače za čas neizrabljenega letnega dopusta za tekoče leto, kar pa ne velja za regres za letni dopust. Ker regres za letni dopust ni privilegirana terjatev, se lahko izplača pod pogoji prisilne poravnave, saj potrjena prisilna poravnava pravno učinkuje na tovrstno terjatev. Najpomembnejši pravni učinek potrjene prisilne poravnave pa je znižanje in/ali odložitev izpolnitve dolžnikovih obveznosti, ki nastane z izdajo sklepa o potrditvi prisilne poravnave. V konkretnem primeru je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da

se terjatev iz tega naslova (regres za letni dopust) poplača v celoti tako kot ostalim zaposlenim, ki jim je delovno razmerje prenehalo, ker ta terjatev ni bila izrecno uvrščena v nobenega od štirih razredov upnikov, kjer je za posamezni razred naveden način poplačila, kar jasno izhaja iz sklepa o potrditvi prisilne poravnave in načrta finančne reorganizacije, izdanega na podlagi 59. člena ZPPSL. Isto velja tudi za priznano terjatev pod točko 2/a izreka sodbe (za razliko v plači za čas od 12.4.2001 do 12.7.2001). Tudi okoliščina, da tožnica svojih terjatev ni prijavila, še ne pomeni, za razliko od stečajnega postopka, da terjatve ne bi mogla več uveljavljati. Prijava v postopku prisilne poravnave pomeni le to, da upnik nima glasovalne pravice (6. odst. 54. člena ZPPSL).

Zato ni utemeljena pritožbena navedba, da bi moralo sodišče prve stopnje priznati regres za letni dopust pod pogoji prisilne poravnave.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (ugodeni del), saj niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija in ne razlogi na katere mora paziti sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (353. člen ZPP).

Ker pritožnik s pritožbo ni bil uspešen, je sodišče druge stopnje na podlagi 1. tč. 165. člena v zvezi s 154. členom ZPP sklenilo, da trpi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

ZJSRS-C člen 19. ZPPSL člen 51, 160, 160/2, 160/2-3, 60, 60/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.