VDS sodba Pdp 1520/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-11-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved - znak kaznivega dejanja - žaljiva obdolžitev - kršitev delovnih obveznosti

Ker niso dokazane domnevne žaljive izjave delavca na zboru

delavcev, s čimer naj bi tožnik storil kršitev pogodbene ali

druge obveznosti iz delovnega razmerja, ki ima vse znake KD

žaljive obdolžitve, ni podan niti razlog za izredno odpoved

PZ po 1. alinei 1. odstavka 111. člena ZRD niti po 2. alinei

1. odstavka 111. člena ZDR (hujša kršitev pogodbenih aki

drugih obveznosti iz delovnega razmerja, storjena naklepno

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje:

- v 1. odstavku izreka spremeni tako, da se glasi:

"Ugotovi se, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne

- v delu 2. odstavka izreka spremeni tako, da se glasi:

"Tožena stranka je dolžna tožniku priznati vse pravice iz

delovnega razmerja od 12.2.2004 dalje do 17.5.2004";

- v preostalem delu 2. odstavka in v 3. odstavku izreka se sodba

sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva v tem obsegu vrne

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni

zahtevek na razveljavitev sklepa tožene stranke o izredni

odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 10.2.2004 (pravilno: na

razveljavitev izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi), zahtevek na

plačilo zneska 484.760,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

zapadlosti posameznega zneska v plačilo do plačila in sicer od

zneskov in datumom zapadlosti, razvidnih iz 2. odstavka izreka

ter zahtevek, da mu je tožena stranka od 12.2.2004 do 17.5.2004

dolžna priznati vse pravice iz delovnega razmerja, vpisati

delovno dobo v delovno knjižico ter plačati predpisane davke in

prispevke. Odločilo je, da tožnik krije sam svoje stroške

Zoper sodbo se pritožuje tožnik iz razloga zmotne in nepopolne

ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega

prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, sodbo

razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče je kot razlog za zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi

navedlo, da ni bistveno, ali je tožnik očital osebno direktorju

tožene stranke, da je on trgal plombe, temveč sodišče le

presplošno ugotavlja, da v primeru, da če je tožnik na zboru

izrekel besede, da so se trgale carinske plombe, je v tem primeru

odpoved zakonita. Sodišče še obrazloži, da je takšno govorjenje

imelo tudi znake kaznivega dejanja žaljive obdolžitve. Navaja, da

je navedena ocena preuranjena in zmotna. Sodišče samo ugotavlja,

da v postopku ni bilo mogoče z gotovostjo ugotoviti, da naj bi

očital osebno direktorju, da je on trgal carinske plombe. Ravno

ta očitek pa je povzet v sklepu izredne odpovedi pogodbe o

zaposlitvi, kot razlog za izredno odpoved. S tem je sodišče

besede tožnika, da so se trgale carinske plombe povzelo preširoko

in jim brez kakršnekoli osnove dalo znake kaznivega dejanja

žaljive obdolžitve. Sodišče je kot razlog nezakonitosti odpovedi

pogodbe o zaposlitvi štelo razloge, ki jih tožena stranka v

odpovedi sploh ni očitala tožniku. Ne strinja se s sodiščem prve

stopnje, da je ravnal s hudo malomarnostjo in da bi se lahko o

samem dogodku prepričal pri toženi stranki, ali pri pristojnih

organih. Sam je izpovedal, da mu je bilo s strani voznika

tovornjaka na Šentilju rečeno, da so se z vozila trgale carinske

plombe in torej ni imel nobenega razloga, da ne bi le-temu

verjel. Sodišče v tej smeri, kaj se je dogajalo na Šentilju, ni

zaslišalo nobene priče, ampak je slepo verjelo predstavnikoma

tožene stranke, ki sta v celoti zanikala, da bi se tam karkoli

nepravilnega dogajalo. Zaslišati bi moralo priče, ki so bile ob

dogodku prisotne. Po mnenju pritožbe bi sodišče moralo z

gotovostjo ugotoviti, ali je tožnik na zboru 29.1.2004 direktorju

tožene stranke očital, kar se navaja v sklepu o izredni odpovedi

pogodbe o zaposlitvi. Tudi zaslišana priča B. ni potrdila in je

izrecno povedala, da tožnik direktorju tožene stranke na zboru ni

očital, da naj bi trgal carinske plombe. Sodišče prve stopnje je

dejansko stanje v bistvu zmotno in nepopolno ugotovilo in

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve

stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni

dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2.

odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS

št. 26/99 - 2/2004) in na pravilno uporabo materialnega prava.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da je

tožena stranka izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi tožniku na

podlagi 1. alinee 1. odstavka 111. člena Zakona o delovnih

razmerjih (ZDR/2002, Ur. l. RS št. 42/2002), ker je dne 29.1.2004

na zboru delavcev izrekel besede, da so se trgale carinske plombe

in da se je na kraj, kjer se je to delalo, pripeljal direktor

T. M.. Ugotovilo je, da ni bistveno, ali je tožnik očital osebno

direktorju, da je on to delal, kar ni bilo z gotovostjo

ugotovljeno, temveč je bistveno, da je tožnik na zboru delavcev

izrekel besede, ki so jih delavci razumeli tako, da v družbi ni

vse tako kot bi moralo biti. Ugotovilo je, da obdolžitev tožene

stranke, kot pravne osebe in direktorja z očitkom protipravnega

ravnanja na zboru delavcev, pomeni tudi izpolnitev znakov žaljive

obdolžitve po 171. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije.

Štelo je, da gre za žaljivo obdolžitev pravne osebe in zakonitega

zastopnika in ker ima očitana kršitev vse znake kaznivega dejanja

žaljive obdolžitve, je sodišče ugotovilo, da je izredna odpoved

Pritožbeno sodišče se z navedenim zaključkom sodišča prve stopnje

ne strinja. Bistvo odločitve sodišča prve stopnje je v

ugotovitvi, da gre pri ravnanju tožnika, ko je na zboru delavcev

dne 29.1.2004 pred približno 40-imi prisotnimi izrekel besede o

protipravnem ravnanju tožene stranke, ob vednosti direktorja, za

žaljivo obdolžitev pravne osebe in zakonitega zastopnika.

Iz izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 10.2.2004 je

razvidno, da je razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi

ravnanje tožnika, ko se je na zboru dne 29.1.2004 ob prisotnosti

zaposlenih neprimerno oziroma nedostojno vedel do direktorja, ko

je trdil, da je le-ta s tovornih vozil trgal carinske plombe.

Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku z

zaslišanjem prič ugotovilo, da ni mogoče z gotovostjo ugotoviti,

da naj bi tožnik očital osebno direktorju, da je on trgal

carinske plombe. Ravno ta očitek pa je bil razlog za izredno

odpoved pogodbe o zaposlitvi. Razen direktorja T. M. nobena od

zaslišanih prič ni potrdila, da je tožnik na zboru delavcev

trdil, da je direktor trgal carinske plombe. Razlogovanje sodišča

prve stopnje, da ni bistveno, ali je tožnik trdil, da je direktor

trgal plombe ali ne, temveč da je bistveno, da je tožnik na zboru

delavcev izrekel besede, ki so jih delavci razumeli, kot da v

družbi ni vse v redu, je napačno. Ker je sodišče prve stopnje že

samo ugotovilo, da tožniku očitanega ravnanja ni mogoče z

gotovostjo ugotoviti, je zaključek o zakonitosti izredne odpovedi

pogodbe o zaposlitvi materialnopravno zmoten. Po določbi 1.

alinee 1. odstavka 111. člena ZDR/2002 se delavcu lahko izredno

odpove pogodba o zaposlitvi, če krši pogodbeno ali drugo

obveznost iz delovnega razmerja in ima kršitev vse znake

kaznivega dejanja. Tožnikova izjava bi lahko predstavljala

kršitev delovnih in drugih obveznosti le, če bi sodišče prve

stopnje ugotovilo, da je tožnik tako izjavo podal. Ker tega z

gotovostjo ni ugotovilo, tožniku ni mogoče očitati, da je kršil

pogodbeno ali drugo obveznost, ki ima vse znake kaznivega

Glede na navedeno in v skladu s 4. točko 358. člena ZPP je

pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo

spremenilo in zahtevku tožnika ugodilo, tako da je ugotovilo

nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter posledično

ugodilo zahtevku na priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja

Glede zahtevka na plačilo plač od 12.2.2004 do 17.5.2004

pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dejansko stanje nepopolno

ugotovljeno, zato je zadevo v tem obsegu razveljavilo in zadevo

vrača sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožnik je za sporno obdobje vtoževal plačo v višini, kot jo je

pri toženi stranki prejel v mesecu decembru 2003 in januarju

2004. Tožena stranka je zahtevku nasprotovala tako po temelju kot

po višini. Navajala je, da pravno podlago za višino plače

predstavlja pogodba o zaposlitvi, v kateri je določeno, da znaša

plača tožnika glede na pričakovane delovne rezultate ob normalnih

pogojih dela od 92.500,00 SIT do 169.500,00 SIT bruto. Iz

plačilnih list za december 2003 in januar 2004 izhaja, da je

bruto plača vsebovala tudi zneske opravljenih nadur, izmensko

delo, nočno delo, nedelje in praznike, stimulacijo, delovno

uspešnost ter dodatek za delo v težjih pogojih. V ponovljenem

postopku bo sodišče prve stopnje moralo ugotoviti, ali bi tožnik

v spornem obdobju, če mu ne bi nezakonito prenehalo delovno

razmerje, opravljal delo, za katerega bi prejel dodatke, ker

navedene kategorije niso stalnica pri plači in njihova višina iz

meseca v mesec variira. Šele nato bo o zahtevku lahko odločilo.

Pritožbeno sodišče še opozarja, da zakonite zamudne obresti ne

tečejo od bruto zneskov plač, temveč od neto zneskov. Delodajalec

je dolžan delavcu izplačati neto zneske, zato je mogoče zakonske

zamudne obresti zahtevati le od zapadlih neto zneskov plač in ne

Glede na delno razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in delno

spremembo, je pritožbeno sodišče razveljavilo tudi odločitev o

stroških postopka (2. odstavek izreka sodbe). V ponovljenem

postopku, ko bo sodišče o denarnem zahtevku ponovno odločilo, bo

glede na uspeh v sporu v skladu s 154. členom ZPP odločilo tudi o

ZDR člen 111,  111/1,  111/1-1,  111/1-2,  111,  111/1,  111/1-1,  111/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.