VDS sodba Pdp 1401/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-05-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Najkasneje z dnem, ko je tožnik prenehal z delom, je nastal

razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega

razloga. Ker tožena stranka pogodbe o zaposlitvi ni

odpovedala v rokih iz 5. odst. 88. člena ZDR, ampak šele po

9-ih mesecih od kršitve obveznosti, odpoved ni zakonita.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je Delovno v Kopru razsodilo, da se

razveljavi redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega

razloga, ki jo je dne 20.4.2004 izdala tožena stranka tožniku in

ugotovi, da mu na njeni podlagi delovno razmerje s toženo stranko

ni prenehalo dne 31.1.2004, ampak še traja. Tožena stranka je

dolžna tožečo stranko pozvati nazaj na delo in ji za ves čas, ko

ni delala priznati in izplačati vse pravice iz dela in mu

povrniti njegove stroške postopka v višini 99.000,00 SIT, v roku

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne

uporabe materialnega prava in zmotne ugotovitve dejanskega

Sodišče prve stopnje je popolno ugotovilo odločilna dejstva in

pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem ni storilo bistvene

kršitve določb postopka, na katere pazi sodišče po uradni

dolžnosti, zato pritožbeno sodišče ne ponavlja razlogov

izpodbijane sodbe. Tožena stranka v pritožbi navaja, da stranki

od 15.4.2003 dalje nista bili v nobenem kontaktu, tožeča stranka

kljub obrazložitvam in pojasnilom glede finančnega stanja tožene

stranke in vloženih naporih za ohranitev zaposlitev pri novem

delodajalcu ni konstruktivno pomagala k rešitvi nastale

situacije. Stranki tega postopka sta že več let v raznih

nesoglasij oziroma sporih glede opravljanja delovnih obveznosti

tožeče stranke in kot nesporno se lahko ugotovi, da med tožečo in

toženo stranko ni bila mogoča nobena komunikacija; to izhaja tudi

iz pričevanja obeh strank tako v predmetnem postopku, kot tudi z

vpogledom v spis pod opr. št. Pd 161/2002 pred Delovnim sodiščem

v Kopru. Zato bi kakršenkoli zagovor tožeče stranke pred prejemom

redne odpovedi iz krivdnih razlogov bil tako nesmiselen in

brezpredmeten. Tožena stranka meni, da je pri vročitvi odločbe o

prenehanju delovnega razmerja iz krivdnih razlogov, ravnala v

skladu z zakonom in predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe.

Pritožbeno sodišče, upoštevaje pritožbene navedbe, ugotavlja, da

je sodišče prve stopnje svojo odločitev oprlo na določbo 73.

člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS, št. 42/2002)

v zvezi z 88. členom ZDR in sicer s 5. odstavkom, ki določa, da

mora delodajalec odpoved podati najkasneje v 30-ih dneh od

seznanitve z razlogi za redno odpoved in najkasneje v šestih

mesecih od nastanka razloga. Sodišče prve stopnje je ugotovilo,

da je do spremembe delodajalca prišlo v prvih mesecih leta 2003,

verjetno do 15.4.2003, ko je tožnik dejansko prenehal z delom.

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da se šteje, da je

takrat nastal razlog za odpoved. Tožena stranka je tožniku

odpovedala pogodbo dne 31.1.2004, torej po preteku roka prepozno.

Ista ugotovitev velja po sodbi sodišča prve stopnje tudi za vse

kršitve storjene pred 15.4.2003. To je sodišče prve stopnje

opredelilo kot prvi in poglaviten razlog za zavrnitev zahtevka.

Kot drugoten razlog je še upoštevalo, da tožena stranka pred

odpovedjo ni omogočila zagovora. Tudi direktor je izpovedal, da

se po 15.4.2003 s tožnikom v zvezi z opravljanjem njegovega dela

nista več srečala in da gre tudi za kršitev 2. odstavka 83. člena

ZDR, ki predpisuje, da mora delodajalec delavcu omogočiti

Glede na pritožbene navedbe pritožbeno sodišče pripominja, da

vprašanje omogočanja ali neomogočanja zagovora ni bilo odločilno

za ugoditev tožnikovemu zahtevku na razveljavitev redne odpovedi

pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga in na odločitev, da

delovno razmerje s toženo stranko tožniku ni prenehalo dne

31.1.2004, ampak še vedno traja ter je tožena stranka dolžna

pozvati tožečo stranko nazaj na delo in ji za ves čas, ko ni

delala, priznati in izplačati vse pravice iz dela ter povrniti

stroške postopka. O navedenem pritožba ne navaja dejanskih

razlogov, niti ne izpodbija, da glede tega dejansko stanje ni

bilo pravilno ugotovljeno. Po ugotovljenem dejanskem stanju je

sodišče prve stopnje pravilno štelo, da je tožena stranka tožniku

odpovedala pogodbo po preteku z zakonom določenega roka, torej

prepozno. Le v sodbi sodišča prve stopnje obrazlaga 5. odst. 73.

čl. ZDR ni bistvena oz. pravilna, saj gre v spornem primeru za

redno in ne za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi.

Sodišče prve stopnje je sicer zavrnilno sodbo oprlo tudi na 2.

odstavek 83. člena ZDR, ker delavcu ni bil omogočen zagovor.

Vendar ob obstoju prvega razloga za razveljavitev izpodbijane

pogodbe o zaposlitvi ni pomemben še drugi razlog za odpoved, zato

ga pritožbeno sodišče kot nepotrebnega ni preizkušalo. Pritožba v

svoji obrazložitvi navaja le dejstva, ki naj bi bila pomembna za

Zaradi navedenega je bilo treba pritožbo zavrniti kot

neutemeljeno, potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

ZDR člen 88,  88/1,  88/1-3,  88/5,  88,  88/1,  88/1-3,  88/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.