VDS sodba Pdp 966/2006
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-10-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - navodila zdravnika - zloraba staleža

Dejstvo, da se tožnik v času bolniškega staleža ni nahajal na naslovu svojega stalnega prebivališča, ampak se je zdravil pri svojem dekletu (o čemer je delodajalca tudi obvestil), ne predstavlja kršitve po 6. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR in ne more predstavljati utemeljenega razloga za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. S takšnim ravnanjem namreč ni zlorabil bolniškega staleža, saj je spoštoval navodila lečečega zdravnika (počitek na domu).

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka nosi sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da se sklep tožene stranke (pravilno izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi) razveljavi in ugotovi, da tožniku delovno razmerje dne 26.9.2003 ni prenehalo, ampak traja še naprej, z vsemi pravicami in obveznostmi iz delovnega razmerja (1. točka izreka), da je tožena stranka dolžna tožnika sprejeti nazaj na delo ter mu plačati plačo z vsemi prispevki iz pokojninskega, invalidskega in zdravstvenega zavarovanja, z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne zapadlosti posamezne mesečne plače do plačila, in mu v delovno knjižico vpisati delovno dobo od 27.9.2003 do 6.3.2005, vse v 8 dneh pod izvršbo (2. točka izreka), ter mu povrniti stroške tega postopka v višini 80.400,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva odločitve sodišča prve stopnje dalje do plačila, v 8 dneh, da ne bo izvršbe (3. točka izreka).

Tožna stranka je zoper sodbo sodišča prve stopnje pravočasno vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS št. 26/1999, 96/2002, 2/2004, v nadaljevanju ZPP) in predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno sojenje prvostopenjskemu sodišču. Navaja, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo pravila postopka, ker je prekoračilo tožbeni zahtevek. Tožnik je v tožbi zahteval, da se sklep tožene stranke z dne 26.9.2003 razveljavi, sodišče pa je v 1. točki izreka odločilo, da se sklep tožene stranke (pravilno izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi) razveljavi. Prva točka izreka izpodbijane sodbe je nejasna in nerazumljiva, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev pravil postopka iz 14. točke II. odstavka 339. člena ZPP. Tožnik v tožbenih navedbah ni navedel naslova, kje v Ljubljani naj bi živel, in pri kom naj bi živel, zaradi česar je tožbeni zahtevek nesklepčen. Tako tudi ni mogoče preveriti dejstva, kje in pri kom naj bi tožnik živel v času bolniške odsotnosti. Vsak delavec mora biti po zakonu v času bolniške odsotnosti na domačem naslovu, tam kjer ima prijavljeno stalno ali začasno prebivališče. Tožnik pa v času bolniške ni bil na naslovu stalnega prebivališča, s čimer je izpolnil vse pogoje za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz 6. alinee 1. odstavka 111. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS št. 42/2002, v nadaljevanju ZDR). Kraj, kjer ima delavec prijavljeno stalno prebivališče, je važen tudi iz razloga, ker se na to veže dolžnost delodajalca, da plača delavcu prevozne stroške na delo in plačo za prvih 30 dni bolniške. Tožena stranka zanika, da bi jo tožnik poklical po telefonu in jo obvestil, da v času bolniškega staleža ne bo živel v kraju stalnega prebivališča, pač pa pri punci v Ljubljani. Zaradi navedenega ima sodba takšne pomanjkljivosti, da se sploh ne more preizkusiti, ker v izpodbijani sodbi niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih oziroma so le ti med seboj v nasprotju, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem po uradni dolžnosti pazilo na pravilno uporabo materialnega prava ter absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot to določa 350. člen ZPP. Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje in na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo ter da v postopku ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ko preizkuša sodbo sodišča prve stopnje.

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje prekoračilo tožbeni zahtevek s tem, ko je pod točko 1 razsodilo, da se sklep tožene stranke (pravilno izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi) razveljavi in ugotovi, da tožniku delovno razmerje dne 26.9.2003 ni prenehalo, ampak traja še naprej z vsemi pravicami in obveznostmi iz delovnega razmerja. Iz vsebine tožbe in celotnega tožbenega zahtevka je namreč razvidno, da tožnik zahteva razveljavitev izredne odpovedi z dne 26.9.2003, zato dejstvo, da je tožnik v tožbenem zahtevku namesto "izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 26.9.2003" navedel "sklep z dne 26.9.2003", na samo odločitev sodišča nima nobenega vpliva. Očitno je, da je imel tožnik v mislih izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Dejstvo, da je sodišče zato dodalo "(pravilno: izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi)" ne pomeni prekoračitve tožbenega zahtevka, temveč je to odločanje v okviru tožbenega zahtevka. Pritožbeno sodišče še pojasnjuje, da je izrek sodbe jasen in razumljiv in ne predstavlja nikakršne absolutne bistvene kršitve pravil postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, zato so pritožbene navedbe v tej smeri neutemeljene.

Niso resnične pritožbene navedbe, da tožnik v tožbi ni navedel naslova v Ljubljani, kjer je bival v času bolniškega staleža. Tožnik je tako v tožbi kot na glavni obravnavi dne 14.3.2006 navedel naslov, kjer je bival v času bolniškega staleža, in sicer P. 18, Ljubljana. Na glavni obravnavi dne 14.3.2006 pa je navedel tudi ime dekleta, pri katerem je bival v času bolniškega staleža in ki je živela na P. 18 v Ljubljani. Zato so neutemeljene pritožbene navedbe o nesklepčnosti tožbe in o tem, da ni možno preveriti tožbenih navedb.

Dejstvo, da se tožnik v času bolniškega staleža ni nahajal na naslovu stalnega prebivališča - Ilova Gora, temveč se je zdravil pri svojem dekletu v Ljubljani, še ne predstavlja razloga za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po 6. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR. Kot izhaja iz zdravniškega potrdila tožnikove zdravnice B.L. iz Zdravstvenega doma Ljubljana - Šiška, je bil tožniku v času bolniškega staleža predpisan počitek na domu. Tožnik je izpovedal, da je obvestil toženo stranko, da bo v času bolniškega staleža bival pri dekletu v Ljubljani, ker je imel od tam bliže do Zdravstvenega doma Ljubljana - Šiška, saj je njegovo stalno prebivališče od Ljubljane oddaljeno 45 km. Tožnik je v času bolniškega staleža dejansko hodil na preglede v Zdravstveni dom Ljubljana - Šiška, kar tudi izhaja iz zdravniškega potrdila njegove zdravnice. Tudi tožnikov delodajalec T.L. je izpovedal, da ga je tožnik nekaj dni po tem, ko je nastopil bolniški stalež, poklical in mu povedal, da se bo zdravil v Ljubljani. Nadalje je toženec T.L. izpovedal, da je v času, ko so prvič opravljali kontrolo tožnikovega bolniškega staleža na Ilovi Gori, že imel podatek, da se tožnik zdravi pri dekletu v Ljubljani. Tožnik je tako toženo stranko pravočasno obvestil, da se bo zdravil v Ljubljani. Glede na oddaljenost tožnikovega stalnega prebivališča od Zdravstvenega doma Ljubljana - Šiška in glede na tožnikovo izpoved, da ga je njegovo dekle lažje negovalo kot njegova 65-letna mati, je po oceni pritožbenega sodišča razumljivo, da se je tožnik odločil, da se bo zdravil pri svojemu dekletu v Ljubljani in ne na naslovu stalnega prebivališča. Pritožbeno sodišče se zato strinja z obrazložitvijo prvostopenjskega sodišča, da tožniku ni mogoče očitati kršitve, ki jo določa 6. alinea 1. odstavka 111. člena ZDR in na katero se tožena stranka sklicuje v izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Omenjeno zakonsko določilo določa, da lahko delodajalec delavcu izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, če delavec v času odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe ne spoštuje navodil zdravnika oziroma zdravniške komisije ali če v tem času opravlja pridobitno delo ali če brez odobritve zdravnika oziroma zdravniške komisije odpotuje iz kraja bivanja. Tožniku ni moč očitati, da je odpotoval iz kraja svojega bivanja, kot mu to očita izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožnik se je le zdravil zunaj kraja svojega stalnega prebivališča, o čemer je toženo stranko tudi obvestil, in ni nikamor odpotoval. Iz 6. alinee 1. odstavka 111. člena ZDR namreč ne izhaja, da se mora delavec v času bolniškega staleža zdraviti na naslovu stalnega oziroma začasnega prebivališča. Pri tem pritožbeno sodišče še pojasnjuje, da je bil sklep Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, iz katerega izhaja, da je tožniku dovoljena odsotnost z doma le ob odhodu na zdravniški pregled ali predpisano terapijo, izdan šele dne 18.9.2003, torej za tem, ko je tožena stranka dne 6.9.2003 opravljala fizično kontrolo tožnikovega bolniškega staleža na domu. Tudi če bi bil navedeni sklep izdan že prvi dan bolniškega staleža, pa po zaključku pritožbenega sodišča dejstvo, da se delavec zdravi na drugem naslovu, kot je naslov stalnega bivališča, nima za posledico kršitve pogodbe o zaposlitvi v smislu določila 6. alinee 1. odstavka 111. člena ZDR, če se tam kjer živi v času bolniškega staleža drži navodil pristojnega zdravnika oziroma zdravniške komisije. Zakon namreč ne predpisuje kot kršitev pogodbe o zaposlitvi dejansko bivanje na drugem naslovu v času bolniškega staleža.

V zvezi s pritožbenimi navedbami, da je kraj, kjer ima tožnik stalno prebivališče, važen zaradi dolžnosti delodajalca, da delavcu povrne stroške za prevoz na delo in iz dela ter izplača plačo, pa pritožbeno sodišče pojasnjuje, da to ni predmet tega individualnega delovnega spora, pa tudi sicer delodajalec delavcu v času bolniškega staleža ni dolžan povrniti stroškov za prevoz na delo in iz dela.

Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno zanika, da bi jo tožnik poklical po telefonu in jo obvestil, da v času bolniškega staleža ne bo živel v kraju stalnega prebivališča, pač pa pri dekletu v Ljubljani. Kot že povedano, je T.L., tožnikov delodajalec, na glavni obravnavi dne 31.1.2006 izpovedal, da ga je tožnik nekaj dni za tem, ko je nastopil bolniški stalež, poklical po telefonu in mu povedal, da bo nekaj časa v Ljubljani. Nadalje je T.L. potrdil, da je v času kontrole tožnikovega bolniškega staleža že imel podatek, da se bo tožnik zdravil pri dekletu v Ljubljani.

Pritožbeno sodišče v izpodbijani sodbi ni našlo nobenih pomanjkljivosti, zaradi katerih se ta ne bi mogla preizkusiti, zato so neutemeljene pritožbene navedbe, da v izpodbijani sodbi niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih oziroma da so ti razlogi med seboj v nasprotju (14. točka 2. odstavka 339. člena ZPP).

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke v skladu z 353. členom ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

V skladu s 5. odstavkom 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS št. 2/2004), ki določa, da v sporih o obstoju ali prenehanju delovnega razmerja delodajalec krije svoje stroške postopka ne glede na izid postopka, tožena stranka nosi sama svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.