VDS sodba Pdp 802/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-02-16

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

redna pravna sredstva - zmanjšanje obsega del

Ker je dokazano, da se je pri toženi stranki zaradi zamanjšanja

naročil zamnjšala proizvodnja, je bil podan utemeljen razlog za

redno odpoved PZ tožnici, zaposleni na delovnem mestu "pomožna

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek za

ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnice

nezakonita; zavrnilo zahtevek za ugotovitev, da tožnici delovno

razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, temveč ji še vedno

traja z vsemi pravicami, ki bi šle, v kolikor ji ne bi bila

nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi; zavrnilo zahtevek, da

je tožena stranka dolžna tožnico pozvati nazaj na delo in ji za

čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja plačati

nadomestilo plače ter ostale prejemke, vse z zakonskimi zamudnimi

obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posameznih zneskov dalje do

plačila; zavrnilo zahtevek, da je tožena stranka dolžna

pristojnim organom in institucijam odvesti ustrezne davke in

prispevke, kot zavrnilo zahtevek za povrnitev stroškov postopka.

Glede stroškov tožene stranke je odločilo, da jih trpi navedena

stranka sama. Ugotovilo je, da je tožena stranka utemeljeno

odpovedala tožnici pogodbo o zaposlitvi iz poslovnih razlogov.

Tožnica se je pritožila zoper sodbo iz pritožbenih razlogov

bistvene kršitve določb postopka ter zmotne uporabe materialnega

prava po določbah 1. in 3. tč. 1. odst. 338. čl. Zakona o

pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v

skladu z določbo 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih

(ZDSS-1, Ur. l. RS št. 2/04) uporablja tudi v postopkih pred

delovnimi in socialnimi sodišči. Navaja, da je tožena stranka v

redni odpovedi pogodbe navedla zgolj pavšalne in splošne razloge.

Tožena stranka ni v ničemer obrazložila, če je bila v spornem

času dejansko prisotna pri njej težka gospodarska situacija in

zmanjšana proizvodnja. Sodišče prve stopnje navedenih okoliščin

sploh ni preizkusilo. Pri toženi stranki je bilo dovolj dela,

zaradi česar ni imela razlogov, da je zaposlovala delavce za

določen čas. Po odpovedi ji ni bila ponujena zaposlitev za

nedoločen čas, temveč samo delo za čas treh mesecev s pogojem, da

v sporu umakne tožbo. Prepričana je, da je bil dejansko razlog

odpovedi pogodbe dejstvo, da je bila v zadnjem letu veliko v

bolniškem staležu. Glede tega je predlagala, da sodišče izvede

dokaz s pridobitvijo podatkov o bolniških staležih vseh delavcev,

ki so opravljali enako delo. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče

spremeni sodbo tako, da zahtevkom v celoti ugodi oz. podrejeno,

da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo navaja, da je sodišče

pravilno razsodilo. Ves čas, odkar obstaja, proizvaja en sam

proizvod, to je otroški stol za edinega kupca iz Norveške. Ta je

v zadnjem letu zmanjšal naročila. Ne strinja se z navedbami

pritožbe, da je bil razlog odpovedi pogodbe v tožničinem

bolniškem staležu. Pristojni delavci, ki so sodelovali pri

določanju presežnih delavcev, niso razpolagali s podatki o

bolniških staležih. Zanika tudi, da je bila zaposlitev tožnice za

določen čas pogojevana z umikom tožbe, kar vse je potrdila priča

A. J.. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče zavrne pritožbo in v

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega

izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve

določb postopka ter pravilno uporabo materialnega prava (2. odst.

350. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje

izpodbijana sodba pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče

prve stopnje je na ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno

uporabilo materialno pravo. Poleg tega tako v zvezi z izvedenim

postopkom kot izdano sodbo ni storilo nobene bistvene postopkovne

kršitve, na katere je opozorila pritožba in na katere je moralo

pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti. Zato pritožbeno

sodišče v izogib ponavljanju pravilno obrazloženih razlogov v

izpodbijani sodbi na tožničine pritožbene navedbe še odgovarja.

Po določbi 2. odst. 81. čl. Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur.

l. RS, št. 42/02) lahko delodajalec redno odpove delavcu pogodbo

o zaposlitvi, če obstaja utemeljen razlog za odpoved. V skladu z

določbo 1. odst. 82. čl. ZDR je dolžan delodajalec, če redno

odpoveduje pogodbo, dokazati utemeljen razlog odpovedi. V določbi

1. odst. 88. čl. ZDR so opredeljeni razlogi za redno odpoved

pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov, ki se nanašajo na

trajno prenehanje potreb po opravljanju določenega dela pod

pogoji iz pogodbe o zaposlitvi zaradi ekonomskih,

organizacijskih, tehnoloških, strukturnih ali podobnih razlogov

na strani delodajalca. Delodajalec lahko odpove delavcu pogodbo o

zaposlitvi, če so takšni razlogi resni in utemeljeni ter

onemogočajo nadaljevanje delovnega razmerja (2. odst. 88. čl.

ZDR), pri čemer mora delodajalec v primeru odpovedi pogodbe o

zaposlitvi preveriti, če je možno zaposliti delavca pod

spremenjenimi pogoji ali na drugih delih oz. ga je mogoče

dokvalificirati za delo, ki ga opravlja (3. odst. 88. čl. ZDR).

Tudi po ugotovitvi pritožbenega sodišča je tožena stranka v sporu

s predloženimi listinskimi dokazi in zaslišanjem prič dokazala

znižanje obsega proizvodnje v letu 2004 zaradi najmanj 10 %

zmanjšanja naročil s strani norveškega naročnika po nakupu

otroških stolov. Tožena stranka je že koncem leta 2003

ugotovila, da bo v naslednjem letu prišlo do zmanjšane

proizvodnje, ker je navedeni tuji kupec naročil manj otroških

stolov, kar se je izkazalo s poslovnimi podatki koncem leta 2004,

ko je tožena stranka prodala samo 205.000,00 stolov v primerjavi

z letom 2003, ko je prodala 230.000,00 stolov. Tožnica je bila

zaposlena po pogodbi o zaposlitvi na delovnem mestu pomožna dela

in brušenje v lakirnici in sicer za nedoločen čas. Tožena stranka

je najprej zmanjšala število izvajalcev na tem delovnem mestu

tako, da nekaterim delavcem ni več obnovila pogodb o zaposlitvi

za določen čas. V kolikor je kasneje po tožničini odpovedi še

zaposlovala delavce, jih je predvsem za določen čas. Glede

delavke R. V. je dokazala, da je bila v primerjavi s tožnico

zaposlena pri njej že od leta 2001 dalje na istem delovnem mestu

in je po poklicu mizar, kar glede tožnice ne drži, saj ima

končano le osnovno šolo. Nadalje je tožena stranka na tožničinem

delovnem mestu izvedla primerjavo med vsemi izvajalci po

sprejetih kriterijih, čeprav to ni bilo potrebno, saj ni šlo za

odpust večjemu številu delavcev. Ugotovila je, da je tožnica med

vsemi izvajalci dobila najnižjo točkovno oceno. Tako so bili po

zaključku pritožbenega sodišča pri tožnici v celoti podani resni

razlogi za odpoved pogodbe na delovnem mestu pomožna dela in

brušenje v lakirnici, glede katerega je imela sklenjeno pogodbo o

Neutemeljena je pritožba, da je tožena stranka po odpovedi

pogodbe o zaposlitvi tožnice na novo zaposlovala druge delavce.

Tožena stranka je v sporu dokazala, kar je potrdila v izpovedi

tudi tožnica, da je kasneje zaposlila tri delavce, vendar je šlo

pri tem za nekaj mesečne zaposlitve za določen čas. Odločilno pa

je, da je tožnici prenehala potreba po delu na delovnem mestu za

nedoločen čas, kar pomeni, da ji tožena stranka v bodoče takšnega

dela ni mogla več zagotoviti. V tej zvezi je potrebno povdariti,

da je delovno razmerje za nedoločen čas trajne narave, ki ni v

ničemer primerljivo z delovnim razmerjem za določen čas. Poleg

tega, če so se določene naloge iz tožničinega delovnega mesta

prerazporedile na druge delavce, navedeno ne pomeni, da so

obstajali še nadaljnji razlogi za nadaljevanje tožničinega dela

za nedoločen čas, saj je šlo pri toženi stranki za drugačno

organizacijo dela v posledici ugotovljene zmanjšane proizvodnje

Neutemeljena je pritožba, da je bila tožnici odpovedana pogodba

zaradi daljšega bolniškega staleža. Glede tega je tožena stranka

z izpovedbami prič dokazala, da se ta okoliščina ni pri njej v

ničemer upoštevala, temveč objektivni razlogi, ki so bili

izkazani v zmanjšani proizvodnji in drugačni organizaciji dela.

Ne drži tudi pritožbena navedba, da je imela tožnica možnost dela

v kuhinji za določen čas, kar naj bi bilo pogojevano z umikom

tožbe. Glede tega je priča A. J., ki je bil pristojen za

kadrovske zadeve, izpovedal, da se je o možnostih tožničine

zaposlitve veliko dogovarjal s pristojnimi sindikati. Pri toženi

stranki ni bilo ustreznega delovnega mesta za razporeditev

tožnice. Poizkušali so najti ustrezno zaposlitev v drugih družbah

izven koncerna LIK, tudi v kuhinji, ker se je tam ena od delavk

upokojila. Šlo je za obrat kuhinje v drugi družbi in ne za takšno

ponudbo pri toženi stranki. O tem se je s tožnico pogovarjal po

telefonu, pa je zaposlitev zavrnila. Vsekakor pa ni šlo v njenem

primeru za odpoved iz razloga diskriminacije, kot to zmotno

Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu sodbe ugotovilo, da

uveljavljeni pritožbeni razlogi niso utemeljeni. Zato je zavrnilo

pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353.

ZDR člen 88,  88/1,  88/1-1,  88,  88/1,  88/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.