VDS sklep Pdp 1358/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-11-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

vrnitev na delo - začasna odredba - terjatev - odpoved delovnega razmerja

predlagana začasna odredba ni utemeljena, ker terjatev ni

verjetno izkazana, pa tudi iz razloga, ker tožnik predlaga, da

sodišče z začasno odredbo ugotovi, da mu na podlagi izredne

odpovedi PZ ni prenehalo delovno razmerje in še traja ter naloži

toženi stranki, da ga nemudoma vrne na delo, čeprav mu je delovno

razmerje pri toženi stranki prenehalo že pred vložitvijo predloga

za izdajo začasne odredbe oz. bi se mu delovno razmerje v vsakem

primeru izteklo po pogodbi o zaposlitvi, sklenjeni za določen

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog

za izdajo začasne odredbe za ugotovitev, da tožniku delovno

razmerje na podlagi izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne

19.9.2005 ni prenehalo dne 23.9.2005, in da še vedno traja ter

zavrnilo predlog, da je tožena stranka dolžna tožnika nemudoma

pozvati nazaj na delo. Ugotovilo je, da v zadevi ni izkazana

verjetnost obstoja terjatve in tudi ne noben od alternativno

določenih pogojev za izdajo začasne odredbe iz določbe 2. odst.

Tožnik se je pritožil zoper sklep iz vseh pritožbenih razlogov po

določbi 1. odst. 338. čl. v zvezi s 366. čl. Zakona o pravdnem

postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v skladu z

določbo 1. odst. 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih

(ZDSS-1, Ur. l. RS št. 2/04) uporablja tudi v postopkih v

delovnih in socialnih sporih. Navaja, da je upoštevalo sodišče

pri oceni verjetnosti terjatve samo listinske dokaze, ki jih kot

nezakonite izpodbija, ne pa tudi njegove navedbe o nezakonitosti

postopka tožene stranke. Sodišče ni obrazložilo, zakaj sprejema

navedbe tožene stranke za bolj verjetne od njegovih navedb.

Tožena stranka je bila pravočasno obveščena o njegovi odsotnosti

zaradi bolniškega staleža že dne 2.8.2005 ter nadalje obveščena

tudi s strani pristojnega ZZZS z odločbo z dne 5.9.2005. V

spornem času je imel dovoljenje za odhod izven kraja bivanja

zaradi hidrogimnastike, kar dejansko pomeni odhod v zdravilišče

ali na morje. V kolikor je v tem času posnel nekaj fotografij za

drugega, navedeno ni mogoče šteti kot razlog, ki bi utemeljeval

izredno odpoved pogodbe. Poleg tega se zagovora ni mogel

udeležiti, ker bi s tem kršil bolniški stalež. Sodišče ni

upoštevalo nevarnosti in v tej posledici nastanka nenadomestljive

škode, saj v primeru izredne odpovedi pogodbe ne bo imel pravice

do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Poleg tega na

drugi strani tožena stranka ne bi utrpela hujših posledic, če bi

mu prenehalo delovno razmerje z iztekom pogodbe o zaposlitvi za

določen čas. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče spremeni

odločitev v izpodbijanem sklepu tako, da predlogu za začasno

odredbo ugodi oz. podrejeno, da izpodbijani sklep razveljavi in

zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sklep v mejah pritožbenega

izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve

določb postopka ter pravilno uporabo materialnega prava (2. odst.

350. čl. v zvezi s 366. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je

ugotovilo, da vsebuje izpodbijani sklep pravilne dejanske in

pravne razloge. Poleg tega sodišče prve stopnje tako v zvezi z

izvedenim postopkom kot izdanim sklepom tudi ni storilo nobene

bistvene postopkovne kršitve, in tudi ne tiste, na katere izrecno

opozarja pritožba. Zato pritožbeno sodišče na tožnikove

Začasne odredbe so sredstva zavarovanja terjatev, s katerimi se

dolžniku prepove določeno ravnanje, da se obstoječe stanje ne

spremeni na škodo upnika. Namen začasnih odredb je predvsem v

zavarovanju terjatev pred spremembami, ki bi onemogočile ali

znatno otežile njihovo bodoče uveljavljanje. Odločilno je, da se

z začasnimi odredbami sporno razmerje le delno in začasno rešuje.

V primeru, da upnik uveljavlja zavarovanje nedenarne terjatve,

mora v predlogu za izdajo začasne odredbe izkazati verjetnost

terjatve na podlagi zatrjevanih dejstev in dokazov, enakim

tistim, ki se obravnavajo pri vsebinskem odločanju, ob tem da

mora izkazati še obstoj vsaj ene izmed predpostavk iz določbe 2.

odst. 272. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS,

št. 51/98 in 75/02). Verjetnost je podana takrat, ko je na

razpolago več razlogov za neko odločitev od tistih, ki izkazujejo

Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje o

neizkazanosti verjetnosti obstoja tožnikovih uveljavljenih

terjatev. Pri takšni ugotovitvi je izhajalo iz listinskih

podatkov, da je tožnik kršil pogodbene obveznosti v času

odobrenega bolniškega staleža, ko je opravil fotografiranje za

drugega naročnika, kar je kasneje ugotovila tožena stranka na

podlagi objavljenih fotografij v tedniku M.. V tej zvezi je

tožena stranka tožniku poslala pisno obdolžitev ter mu hkrati z

vabilom omogočila, da poda zagovor. Nato mu je dne 19.9.2005

izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi za delovno razmerje, ki

je bilo sicer sklenjeno za določen čas enega leta in bi se mu

brez izredne odpovedi pogodbe izteklo z dnem 31.10.2005.

Ne glede na ugotovljene razloge o neobstoju verjetnosti

tožnikovih terjatev je potrebno poudariti, da je tožnik predlagal

začasno odredbo že potem, ko mu je bila odpovedana pogodba oz. mu

je že prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki, kar pomeni,

da je predlagal ugotovitev nečesa, kar je že prenehalo, in še to

s predlogom, da mu delovno razmerje ni prenehalo oz. mu še vedno

traja. Po ugotovitvi pritožbenega sodišča takšen predlog za

izdajo začasne odredbe ne more biti sprejemljiv, saj se lahko

začasno zadrži samo obstoječe stanje, ki še traja. V konkretnem

primeru je torej tožnik zahteval nadaljevanje delovnega razmerja,

ki je že prenehalo oz. bi se mu itak izteklo po pogodbi za

določen čas v mesecu oktobru 2005. Zato tudi iz navedenih

razlogov predlagana začasna odredba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu izpodbijanega sklepa

ugotovilo, da uveljavljeni pritožbeni razlogi niso podani. Zato

je zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sklep sodišča prve

Tožnik je v zvezi s pritožbo priglasil stroške. Z njo ni bil

uspešen. Zato je pritožbeno sodišče odločilo, da sam krije svoje

pritožbene stroške (1. odst. 165. čl. v zvezi s 1. odst. 155. čl.

ZIZ člen 272,  272/2,  272,  272/2.  ZDR člen 111,  111/1,  111/1-6,  111,  111/1,  111/1-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.