VDS sodba Pdp 1650/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-02-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

trajno presežni delavec - delovna doba pri delodajalcu - upokojitev - odpravnina

Delavcu lahko delovno razmerje preneha le po enem temelju: ali zaradi trajnega presežka ali pa zaradi upokojitve. Zato je delavec lahko upravičen le do ene odpravnine - ali na podlagi 36f. člena ZDR ali na podlagi 3. tč. 44. čl. SKPgd. V primeru, ko se delavec predčasno upokoji po 40. čl. ZPIZ, je potrebno šteti, da mu je delovno razmerje prenehalo kot trajno presežnemu delavcu. Delavec se ne bi mogel predčasno upokojiti (v skladu s 40. čl. ZPIZ), če mu delovno razmerje ne bi prenehalo kot trajno presežnemu delavcu, to pa se lahko zgodi le, če mu delodajalec dokupi delovno dobo, zato mu ne gre odpravnina po 3. odst. 36f. čl. ZDR.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnica sama krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo stroškovno zavrnilo zahtevek tožnice za izplačilo odpravnine in treh mesečnih plač v skupnem znesku 2.233.444,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.8.1996 do plačila in naložilo tožnici, da toženi stranki povrne stroške postopka v znesku 22.408,00 SIT.

Zoper sodbo se za znesek 1.419.061,50 SIT s pripadki pritožuje tožnica, ki uveljavlja vse tri pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS 26/99, 96/2002). Navaja, da ji je delovno razmerje pri toženi stranki zaradi trajnega presežka prenehalo v letu 1996, zato ji je pripadala odpravnina v višini 1.865.000,00 SIT. V primerjavi z ostalimi delavkami, ki so dobile odpravnino, je oškodovana. Tožena stranka ji je dokupila le študijska leta v višini 814.370,44 SIT, razlike pa ji ni izplačala. Pripada pa ji tudi odpravnina ob upokojitvi. Citira še 36. člen Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur.l. RS 14/90, 5/91, 71/93) in navaja, da je sklep z dne 25.6.1996 pomanjkljiv. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi oz. da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS 26/99, 96/2002) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje popolno ugotovilo, materialno pravo pravilno uporabilo in ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev postopka.

Tožnica je v tem sporu uveljavljala izplačilo razlike med odpravnino po 36. f členu ZDR in zneskom, ki ga je tožena stranka namenila za dokup njenih študijskih let ter izplačilo odpravnine ob upokojitvi.

Iz listin v spisu izhaja, da je bila tožnica opredeljena za trajno presežno delavko na podlagi sklepa z dne 25.6.1996. Dne 22.3.1996 je tožena stranka za dokup delovne dobe za tožnico plačala 814.370,44 SIT. Delovno razmerje ji je prenehalo 31.7.1996, ker se je s 1.8.1996 upokojila.

Tožnici je delovno razmerje lahko prenehalo le po enem temelju: ali zaradi trajnega presežka ali pa zaradi upokojitve. Zato je lahko upravičena le do ene odpravnine: ali na podlagi 36. f člena ZDR, ali na podlagi 3. točke 44. člena Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPGD, Ur. l. RS 39/93). Sodišče prve stopnje je zavzelo stališče, da je tožnici delovno razmerje prenehalo kot trajno presežni delavki. Pritožbeno sodišče s tem stališčem soglaša. V letu 1996 je namreč še veljala določba 40. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur.l. RS 12/92, 5/94), ki je določala, da pravico do predčasne pokojnine pridobi zavarovanka, ki je dopolnila 52,5 let starosti in najmanj 30 let pokojninske dobe, pod pogojem, da ji delovno razmerje preneha iz operativnih razlogov po predpisih o delovnih razmerjih. Tožnica je bila na dan 1.8.1996 stara 52 let 7 mesecev in 24 dni, brez dokupljene delovne dobe je glede na zaključek študija lahko imela največ 27 let delovne dobe, z dokupom 3 let, 7 mesecev in 22 dni pa je izpolnila tudi pogoj najmanj 30 let delovne dobe. Izpolnjen je bil tudi pogoj opredelitve za trajno presežno delavko.

Dokup delovne dobe, opredelitev za trajno presežno delavko in predčasna upokojitev so torej v tesni medsebojni povezavi in soodvisnosti. Tožnica se ne bi mogla predčasno upokojiti, če ji delovno razmerje ne bi prenehalo kot trajno presežni delavki, to pa se je lahko zgodilo le, če ji je tožena stranka dokupila delovno dobo. V tem primeru ji po 3. odstavku 36. f člena ZDR odpravnina ne pripada.

Če bi tožnici delovno razmerje prenehalo zaradi upokojitve in ne kot trajno presežni delavki, bi bila upravičena le do morebitne razlike med odpravnino ob upokojitvi in zneskom dokupa delovne dobe. Ker je bil v spornem primeru slednji višji od odpravnine, ji tudi po tem temelju odpravnina ne bi pripadala.

Glede pritožbene navedbe, da je bila tožnica v slabšem položaju, kot druge delavke, ki so dobile odpravnino, pritožbeno sodišče pripominja, da zakon zagotavlja pravico do odpravnine tistemu delavcu, ki ostane brez zaposlitve in zanje delodajalec s pomočjo drugih ukrepov ne more poskrbeti oz. omiliti posledic prenehanja delovnega razmerja. Za tožnico je v skladu z zakonom lahko poskrbel, saj ji je dokupil delovno dobo in ji omogočil upokojitev. Zato o neenakopravnem obravnavanju v primerjavi z drugimi delavkami ni mogoče govoriti.

Ker niso podani zatrjevani pritožbeni razlogi in tudi ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Tožnica na podlagi 154. člena ZPP, v povezavi s 165. členom ZPP sama krije svoje pritožbene stroške.

ZDR (1990) člen 36f,  36f/3,  36f,  36f/3.  ZPIZ člen 40,  40.  SKPG člen 44,  44-3,  44,  44-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.