VDS sodba in sklep Pdp 728/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-11-04

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

delovno razmerje - odpoved delovnega razmerja - rok za vložitev tožbe - sprememba tožbenega zahtevka

Ker je tožnik sodno varstvo zoper odpoved PZ uveljavljal šele z

modifikacijo tožbe, s katero je zahteval ugotovitev, da je

kasneje podana ustna odpoved PZ nezakonita, je zamudil

prekluzivni 30-dnevni rok iz 3. odstavka 204. člena ZDR,

zato je sodišče tožbo glede razveljavitve predhodno podane

Tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je tožena stranka podano

odpoved PZ preklicala ter da je kasneje podana ustna odpoved

PZ nezakonita in je delovno razmerje tožniku prenehalo šele

z izdajo sodbe, je sodišče pravilno zavrnilo, saj tožnik ni

dokazal niti preklica odpovedi niti tega, da mu je bila PZ

Pritožba se zavrne in se potrdita izpodbijana sodba in sklep

Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo

tožnika glede ugotovitve, da odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne

21.3.2003 nima pravnih učinkov, s sodbo pa je zavrnilo njegov

tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je tožena stranka preklicala

odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003, za ugotovitev, da

je ustna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 9.5.2003 nezakonita

in se razveljavi, za ugotovitev, da tožniku delovno razmerje ni

prenehalo 8.5.2003, temveč da mu je prenehalo z dnem izdaje sodbe

sodišča prve stopnje in da mu je dolžna tožena stranka priznati

vse pravice iz delovnega razmerja od 8.5.2003 do dneva izdaje

sodbe sodišča prve stopnje, v roku 8 dni in pod izvršbo. Poleg

tega je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške postopka.

Zoper navedeno sodbo in sklep se z laično pritožbo pritožuje

tožnik smiselno iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga

pritožbenemu sodišču, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo in

sklep spremeni tako, da v celoti ugodi njegovemu tožbenemu

zahtevku. V pritožbi navaja, da izpovedbi zakonitega zastopnika

tožene stranke in priče g. S. nista resnični, saj sta oba

zavajala sodišče. Sklep o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi je

bil ustno razveljavljen dne 9.5.2003. Ta sklep je ustno preklical

direktor tožene stranke S. T.. Po prejemu sklepa o odpovedi

pogodbe o zaposlitvi z dne 24.3.2003 je direktor tožene stranke

tožniku dejal, da sklep ne bo veljaven, če bo tožnik povečal

prodajo. Promet, ki ga je tožnik opravil, se mu ni v celoti

priznaval, poleg tega pa so mu v letu 2003 vzeli najboljšo

stranko, podjetje E.. Zaradi tega pa mu plan prodaje za leto 2003

ni bil znižan. Dejstvo, da je tožnik uspešno posloval, je

razvidno tudi iz tega, da je mesečno prejemal stimulacijo za

individualno uspešnost. Tožena stranka je tožniku dne 9.5.2003

podala ustno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožnik se je udeležil

sestanka 9.5.2003, kjer mu je direktor tožene stranke povedal, da

ostaja v podjetju, ker je dosegel povečanje prometa. Kasneje pa

je direktor od tožnika zahteval še, da zapre svoje podjetje, ki

pa ga tožnik nima. Samostojno dejavnost ima priglašeno tožnikova

žena, na to pa tožnik nima vpliva. Tožnik po "novo odpoved" ni

šel, pri toženi stranki pa se je ponovno oglasil 15.5.2003, kjer

ga je v tajništvu čakala zaključena z dnem 8.5.2003 delovna

knjižica. Tožnik je 9.5. razvozil še blago tožene stranke, ki pa

ga ni naložil 8.5.2003, kot je to ugotovilo sodišče, temveč

9.5.2003. Iz dokazov, ki jih je predložila tožena stranka, je

razvidno, da je tožnik presegal plan v obdobju od januarja 2003

do 9.5.2003, pri čemer pa ni bil upoštevan ves dejanski promet,

ki ga je tožnik ustvaril. Sodišče ni izvedlo vseh dokazov, ki jih

je predlagal tožnik za potrditev svojih navedb.

Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo v katerem predlaga

zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijanega sklepa in sodbe

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijana sodbo in sklep v

mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni

dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst.

350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 -

2/2004) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem

preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev

določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. tč. 2.

odst. 339. čl. ZPP, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni

dolžnosti, ni storilo in da je na popolno in pravilno ugotovljeno

dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

Sodišče prve stopnje je del tožnikove tožbe, ki jo je modificiral

z pripravljalno vlogo z dne 9.9.2003 (na podlagi katere naj bi se

ugotovilo, da je tožena stranka preklicala odpoved pogodbe o

zaposlitvi z dne 21.3.2003, zato ta nima nobenih pravnih

učinkov), zavrglo zato, ker je ugotovilo, da je bila ta

razširitev tožbe dana prepozno. Iz dokaznega postopka izhaja, da

je tožnik odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 prejel

24.3.2003 (B 3, izpoved tožnika, dana na naroku za glavno

obravnavo dne 23.10.2003). Zakon o delovnih razmerjih (ZDR; Ur.

l. RS, št. 42/2002) je v 3. odst. 204. čl. določil, da lahko

delavec v roku 30 dni od dneva vročitve odpovedi oz. od dneva, ko

je zvedel za odpoved, pred pristojnim sodiščem zahteva ugotovitev

nezakonitosti te odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ker je tožnik

tožbo v tem individualnem delovnem sporu spremenil s

pripravljalno vlogo z dne 9.9.2003, s to spremembo pa je

predlagal ugotovitev, kot je navedeno zgoraj, je pravilen

zaključek sodišča prve stopnje, da je tožnik v tem delu tožbo

vložil prepozno, torej po poteku 30 dnevnega roka iz 3. odst.

204. čl. ZDR. Rok iz 3. odst. 204. čl. je prekluziven in

nepodaljšljiv zakonski rok materialne narave. Če delavec ta rok v

zvezi z ugotavljanjem nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi

zamudi in vloži tožbo po preteku navedenega roka, niso izpolnjeni

pogoji za sodno varstvo, saj je potrebno šteti, da je v takšnem

primeru tožba vložena prepozno. Glede na navedeno je sodišče prve

stopnje ob upoštevanju 1. odst. 274. čl. ZPP tožbo tožnika v tem

Pritožbeno sodišče nadalje ugotavlja, da tožnik v pritožbi

neutemeljeno zatrjuje, da mu je tožena stranka ustno preklicala

redno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003, katero je

prejel 24.3.2003. Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo

sodišča prve stopnje, da iz izvedenega dokaznega postopka ne

izhaja, da bi bila ta odpoved pogodbe o zaposlitvi preklicana.

Sodišče prve stopnje je svojo ugotovitev utemeljeno oprlo na

izpovedbo zakonitega zastopnika tožene stranke ter priče S.

G., ki sta jasno izpovedala, da redna pisna odpoved pogodbe o

zaposlitvi ni bila s strani tožene stranke nikoli preklicana.

Dejstvo, da so se med tožnikom in toženo stranko vršili določeni

dogovori o morebitnem nadaljevanju delovnega razmerja tožnika pri

toženi stranki v primeru, če bi tožnik dosegal določeno povečanje

predvidenega plana prodaje, pa še ne pomeni, da je s tem tožena

stranka redno odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 ustno

preklicala, kot to zatrjuje tožnik v postopku. Sodišče prve

stopnje pravilno ugotavlja, da morata biti tako redna kot izredna

odpoved pogodbe o zaposlitvi izražena v pisni obliki (1. odst.

86. čl. ZDR). Te odpovedi pa delodajalec sam ne more enostransko

preklicati, to lahko stori le s soglasjem delavca. Kot pa je bilo

v postopku pred sodiščem prve stopnje ugotovljeno, preklic

odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 ni bil izkazan.

Glede na navedeno je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je

zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za ugotovitev nezakonitosti

ustne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, posledično pa tudi njegov

reparacijski zahtevek za obdobje od prenehanja delovnega razmerja

do dneva izdaje sodišča prve stopnje, kot je to zahteval tožnik v

Izveden dokazni postopek tudi ne daje opore tožnikovi pritožbeni

trditvi, da je tožena stranka tožniku dne 9.5.2003 podala ustno

odpoved pogodbe o zaposlitvi. Na podlagi dokaznega postopka

(zaslišanje zakonitega zastopnika tožene stranke, zaslišanje

priče S. G.) ni mogoče zaključiti, da je tožena stranka poleg že

podane redne pisne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega

razloga z dne 21.3.2003 podala tudi zatrjevano ustno odpoved

pogodbe o zaposlitvi dne 9.5.2003. Te tožnikove trditve ne

utemeljuje niti sama izpovedba tožnika, dana na naroku za glavno

obravnavo dne 23.10.2003, kjer je tožnik opisal svoj razgovor z

direktorjem tožene stranke (zapisnik naroka za glavno obravnavo z

dne 23.10.2003, str. 4). Ob ugotovitvi, da do preklica redne

odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 ni prišlo in da

tožena stranka tožniku ni podala ustne odpovedi pogodbe o

zaposlitvi dne 9.5.2003, je sodišče prve stopnje utemeljeno

zavrnilo tudi preostali del tožnikovega tožbenega zahtevka, ki se

je nanašal na to, da mu delovno razmerje pri toženi stranki ni

prenehalo 8.5.2003 temveč z dnem izdaje sodbe sodišča prve

stopnje in da mu je za to obdobje dolžna tožena stranka priznati

Pritožbena navedba tožnika o tem, da naj bi ga zakoniti zastopnik

tožene stranke 17.3.2003 poklical po mobilnem telefonu in mu

pojasnil, da naj obvestilo o nameravani prekinitvi delovnega

razmerja tožnik šteje za neveljavno in da odpovedi pogodbe o

zaposlitvi ne bo, je nepomembna za odločitev v tem individualnem

delovnem sporu. Tožnik je namreč tožbo v zvezi z redno odpovedjo

pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 vložil prepozno. Ker je bilo

v postopku pred sodiščem prve stopnje ugotovljeno, da do preklica

redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 21.3.2003 ni prišlo, so

irelevantne pritožbene navedbe tožnika o doseganju plana prodaje

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso bili podani, niti niso

bili podani razlogi, na katere pazi pritožbeno sodiče po uradni

dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožnika zavrniti kot

neutemeljeno in potrditi izpodbijana sodbo in sklep sodišča prve

stopnje (353. čl. ZPP, 2. tč. 365. čl. ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi 1. odst. 165.

čl. ZPP. Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam krije svoje stroške

pritožbenega postopka. Z ozirom na to, da se predmetni spor

nanaša na odpoved pogodbe o zaposlitvi, tožena stranka krije

svoje stroške postopka ne glede na izid postopka (2. odst. 22.

čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih, Ur. l. RS, št.

ZDR člen 88,  88/1,  88/1-1,  204,  204/3,  88,  88/1,  88/1-1,  204,  204/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.