VDSS sodba Pdp 906/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-01-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - odpravnina - osnova za izračun odpravnine - neto plača

Neto plača kot osnova za izračun odpravnine po 36. f členu ZDR je plača, ki ostane zaposlenim po odtegnitvi obveznih dajatev za socialno varnost in akontacije dohodnine. Tako izračunana plača je osnova za odmero odpravnine po 36.f členu ZDR.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se glasi:

"1. Zahtevek tožeče stranke, da ji je tožena stranka dolžna plačati 310.420,80 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.6.1997 dalje do plačila ter stroške postopka, se zavrne.

2. Tožeča stranka je dolžna povrniti toženi stranki stroške postopka v višini 54.740,00 SIT, vse v 8 dneh pod izvršbo." II. Tožeča stranka je dolžna povrniti toženi stranki stroške pritožbenega postopka v višini 69.000,00 SIT, vse v 8 dneh pod izvršbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku izplačati 310.420,80 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.6.1997 dalje do plačila ter mu povrniti stroške sodnih taks za tožbo in sodbo v znesku 13.822,50 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe do plačila, vse v 8 dneh pod izvršbo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek stroškovno zavrne oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Sodišče prve stopnje je zahtevku tožnika ugodilo in zavezalo toženo stranko na plačilo glavnice z obrestmi ter stroškov postopka, s tako odločitvijo pa se tožena stranka ne more strinjati, saj je po mnenju pritožbe taka odločitev materialnopravno nepravilna. Nesporno je, da je osnova za izračun odpravnine po 36. f členu ZDR neto povprečna plača delavca za polni delovni čas v zadnjih treh mesecih pred prenehanjem delovnega razmerja, kar pravilno ugotavlja tudi sodišče prve stopnje. Takšno osnovo poleg sodne prakse izrecno določa tudi branžna kolektivna pogodba (2. odst. 67. člena Kolektivna pogodba za dejavnost kovinskih materialov - Ur.l. RS št. 37/96). Tožena stranka pa se ne strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da neto plača predstavlja bruto plačo zmanjšano le za prispevke, ki se plačujejo iz bruto plač, ne pa tudi za davke. Takšna razlage neto plače in sklicevanje na določbo ZDR je bila možna pred letom 1990, po sprejetju zakona o dohodnini pa po mnenju tožene stranke ne več. Neto plača, ki je osnova za izračun odpravnin, se namreč vedno izračuna le na en način in tako ne more biti več različnih neto plač kot smiselno izhaja iz izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje. Čista plača se šteje za izplačano, ko so plačani prispevki in akontacija davka iz plače. Pri tem je povsem nebistveno kaj določa zakon o dohodnini, ki odpravnin trajno presežnih delavcev res ne obdavčuje. To pa ne pomeni, da ima zaradi tega delavec pravico do višje osnove, kot to v drugih primerih, ampak se samo prejemki iz tega naslova ne štejejo v dohodninsko osnovo. Zato tožena stranka s takšno utemeljitvijo sodišča prve stopnje ne more soglašati.

Tožnik je vložil odgovor na pritožbo tožene stranke, v katerem prereka pritožbene navedbe in meni, da je pritožba samo zavlačevanja izplačila. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanega pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava in pri navedenem preizkusu ugotovilo, da je sodišče prve stopnje sicer pravilno ugotovilo dejansko stanje, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je zmotno uporabilo materialno prav. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke ugodilo in na podlagi 4. točke 358. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99 in 96/2002) izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek stroškovno zavrnilo. Razlogi za tako odločitev izhajajo iz nadaljnje obrazložitve:

Skladno z določbo 3. odst. 36. f člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur.l. RS št. 14/90, 5/91 in 71/93) je delodajalec dolžan izplačati delavcu odpravnino v višini najmanj polovico njegove povprečne plače v zadnjih treh mesecih za vsako leto dela pri delodajalcu. Osnova za izračun odpravnine je neto plača za zadnje tri mesece, ko je delavec dejansko opravljal delo pri delodajalcu. Ker je odpravnina izplačana zaradi prenehanja delovnega razmerja iz operativnih razlogov po predpisih o delovnih razmerjih, prejemek, od katerega se davek od osebnih prejemkov ne plačuje po izrecni določbi 1. alinee 3. točke 19. člena Zakona o dohodnini (Ur.l. RS št. 71/93 - 87/97), delavcu pripada odpravnina v višini najmanj polovico njegove povprečne plače v zadnjih treh mesecih za vsako leto dela pri delodajalcu izračunana na podlagi neto in ne bruto plače. Sicer pa tudi 3. odst. 67. člena Kolektivne pogodbe za dejavnost kovinskih materialov in livaren ter za kovinsko in elektro industrijo Slovenije (Ur.l. RS št. 37/96) izrecno določa, da pripada delavcu odpravnina kot trajno presežnemu delavcu izračunana na podlagi povprečja neto plače. Neto plača pa predstavlja znesek, ki ga dobi delodajalec iz obračuna bruto plače potem, ko odšteje poleg prispevkov za socialno varnost tudi akontacijo dohodnine. Čista plača se šteje za izplačano, ko so plačani prispevki in akontacija davka iz plače. Pojem čiste oziroma kosmate plače je definiran tudi v Slovenskih računovodskih standardih (Ur.l. RS št. 107/2001). Iz poglavja C, ki opredeljuje ključne pojme, izhaja, da je plača kosmati zaslužek zaposlenega za opravljanje dela. Kosmata plača vsebuje poleg čiste plače še davek ter obvezne dajatve za socialno varnost, ki se odteguje zaposlenemu tako, da je čista plača, plača, ki ostane zaposlenemu po odtegnitvi tistega dela davka ter obveznih dajatev za socialno varnost, za katerega je delavec zavezan sam. Čista plača pa je temelj za izračun višine obveznosti, ki se lahko odraža različno, bodisi v izplačilu plač, nadomestil, odpravnin ali podobno.

Glede na navedeno pravno opredelitev kosmate in čiste plače je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, ko je pri izračunu odpravnine upoštevalo neto plačo v taki višini, da je bila zmanjšana le za prispevke, ne pa tudi za davke. Zato je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremenilo in tožbeni zahtevek zavrnilo. Ker tožnik v tem sporu s svojim zahtevkom ni uspel, je dolžan toženi stranki po načelu uspeha v pravdi na podlagi 1. odst. 154. člena ZPP tudi povrniti stroške postopka.

Po predloženem stroškovniku je sodišče druge stopnje izračunalo stroške postopka tožene stranke in ji priznalo 300 točk za odgovor na tožbo, za pripravljalno vlogo 10 točk, za pristop na obravnavo pa 150 točk tako, da znašajo stroški postopka skupaj 460 točk, kar z DDV znaša 54.740,00 SIT. V skladu z Odvetniško tarifo (OT - Ur.l. RS št. 7/95, 3/97, 62/98 in 49/2000) je pritožbeno sodišče priznalo toženi stranki stroške za pristop na obravnavo le v višini 150 točk in ne 300 točk, kot jih je zaznamoval pooblaščenec tožene stranke. Po 3. točki tar.št. 10 (postopek pred delovnimi in socialnimi sodišči) delovno sodišče za zastopanje za vsak posamezni narok, tudi če gre za dajatveni zahtevek po tar.št. 13/1, prizna 50% postavke. Tar.št. 15, ki je umeščena v poglavje, ki ureja pravdni postopek, resnično določa, da se za prvo obravnavo, na kateri se je obravnavala glavna stvar ali so se sprejemali dokazi ali se je sklenila sodna poravnava, prizna število točko po tar.št. 13, za vsako nadaljnjo obravnavo, na kateri se je obravnavala glavna stvar ali so se sprejemali dokazi ali sklenila sodna poravnava pa 50% postavke po tar.št. 13, vendar te določbe OT ni mogoče uporabiti za postopek pred delovnimi in socialnimi sodišči. Za te spore velja v celoti tar.št. 10.

Ker je tožena stranka bila uspešna s pritožbo, je sodišče druge stopnje sklenilo tudi, da je tožnik dolžan povrniti toženi stranki stroške pritožbenega postopka odmerjene v višini 69.000,00 SIT (375 točk + DDV ter sodno takso za pritožbo).

ZDR člen 36, 36f, 36f/3. ZDoh člen 18, 19-3, 19-3-1. Kolektivna pogodba za dejavnost kovinskih materialov in livarn ter za kovinsko in elektro industrijo člen 67, 67/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.