TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sodba Pdp 1383/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-07-24

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Vložena ustavna pritožba zoper pravnomočno sodbo o temelju denarnega zahtevka v smislu določb 205. in 206. čl. ZPP ni zakoniti razlog za prekinitev postopka v zvezi z odločanjem o višini denarnih zahtevkov.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožnikov predlog za prekinitev postopka in preostali še nepravnomočni del tožbenega zahtevka v tej zadevi, to je zahtevek za plačilo nadomestila plače za čas od 1.10.1996 dalje, plačilo regresa za letni dopust za leto 1997 in zahtevek za plačilo odškodnine zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja ter stroškov postopka. Zavrnitev navedenih zahtevkov je utemeljilo s tem, da je bilo v dosedanjem postopku pravnomočno ugotovljeno, da je tožniku pri toženi stranki s 30.9.1996 delovno razmerje zakonito prenehalo, tako da temelj za gornje zahtevke ni podan.

Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožnik in predlaga njeno razveljavitev ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem glede zavrnitve predloga za prekinitev postopka vztraja, da bi moralo prvostopno sodišče v tej zadevi postopek prekiniti do odločitve ustavnega sodišča o vloženi ustavni pritožbi glede zakonitosti prenehanja njegovega delovnega razmerja pri toženi stranki, saj je odločanje o gornjih zahtevkih pred odločitvijo ustavnega sodišča preuranjeno.

Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi sodišča prve stopnje v obrazložitvi izpodbijane sodbe, da vložena ustavna pritožba v tem primeru ni zakoniti razlog za prekinitev postopka v skladu z določbami 205. in 206. čl. ZPP (glede zavrnitve predloga za prekinitev postopka gre dejansko za sklep). O zakonitosti prenehanja delovnega razmerja pri toženi stranki s 30.9.1996 je bilo v tej zadevi že pravnomočno odločeno. Tudi če bi se štelo, da pomeni odločitev o zakonitosti prenehanja delovnega razmerja tožnika v zvezi z odločanjem o preostalih zahtevkih predhodno vprašanje, pogoji za prekinitev postopka tako ne bi bili več podani. Ker je bilo v vmesnem obdobju glede preostalih zahtevkov pravnomočno odločeno o zavrnitvi temelja (o zakonitosti prenehanja delovnega razmerja s 30.9.1996), je prvostopno sodišče z izpodbijano sodbo preostale zahtevke utemeljeno zavrnilo. Zato tožnik s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

Glede na tak izid pritožbenega postopka tožnik ni upravičen do povračila pritožbenih stroškov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1005/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-01-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sodna taksa - dokaz o plačilu sodne takse

Tožeča stranka je bila z opominom za plačilo sodne takse za vložitev tožbe opozorjena, da mora potrdilo o plačani taksi predložiti sodišču v roku 15 dni. Ker ga je predložila šele s pritožbo zoper sklep, s katerim je sodišče prve stopnje tožbo zaradi neplačila sodne takse tožbo štelo za umaknjeno, je bilo potrdilo o plačani taksi predloženo prepozno in je sodišče prve stopnje pravilno štelo tožbo za umaknjeno.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da se šteje, da je tožba umaknjena in da se postopek ustavi.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožeča stranka, uveljavlja pritožbeni razlog napačne ugotovitve dejanskega stanja in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da je dne 3.4.2001 z dopisom sodišču priporočeno poslala pooblastilo v skladu s sklepom sodišča in neuničeno sodno takso za tožbo v znesku 5.250,00 SIT, nalepljeno na hrbtni strani opomina, kot je bilo to zahtevano v opominskem dopisu za plačilo sodne takse. Zaradi tega je mnenja, da je sodišče dejansko stanje napačno ugotovilo.

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje zmotno ugotovilo. Zakon o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99) v 4. odst. 180. člena izrecno določa, da v primeru, če tožeča stranka ne plača predpisane takse za tožbo po opominu, ki ji ga pošlje sodišče po predpisih o sodnih taksah in niso dani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks, se šteje, da je tožbo umaknila. Ob upoštevanju omenjene določbe bi zato morala tožeča stranka najkasneje v 15 dneh potem, ko je bila z opominom za plačilo sodne takse z dne 2.4.2001 opozorjena na plačilo sodne takse za tožbo, sodišču predložiti potrdilo o plačani taksi. Ker je tožeča stranka omenjeno potrdilo predložila šele skupaj s pritožbo zoper izpodbijani sklep dne 18.5.2001, kljub temu, da je bila z opominom tudi izrecno opozorjena, da mora potrdilo o plačani taksi predložiti sodišču v roku 15 dni, je potrebno ugotoviti, da je bilo potrdilo o plačani taksi predloženo prepozno. Iz navedenih razlogov je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno pravilna in zakonita.

Zaradi vsega navedenega in ker pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa ne razlogi, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1018/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-01-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

V delovnih sporih pred delovnimi sodišči skladno z določbami ZDSS veljajo drugačni roki za pritožbe zoper sodbe kot to velja za pritožbe zoper sodne odločbe v civilnih zadevah pred sodišči splošne pristojnosti. Pritožba tožeče stranke je bila prepozna, saj je bila vložena po poteku 8-dnevnega pritožbenega roka skladno z 4. odst. 14. člena ZDSS in ni odločilno, da je bila vložena znotraj 15 dnevnega roka, ki velja pred sodišči splošne pristojnosti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pritožbo tožeče stranke M. L. iz L. zavrglo.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik in navaja, da je sodbo res prejel 29.11.2000, vendar je mnenja, da je bila pritožba vložena znotraj običajnega zakonitega 15 dnevnega roka, skladno z določili Zakona o pravdnem postopku. Sodišču prve stopnje zato predlaga, da zadevo samo sanira, v nasprotnem primeru pa naj se pritožba odstopi pritožbenemu sodišču.

Pritožbeno sodišče se strinja z zaključki sodišča prve stopnje, da je tožeča stranka pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje opr.št. I Pd 1623/94 z dne 11.10.2000 vložila prepozno. Kot izhaja iz poštne povratnice v spisu, je tožeča stranka odpravek citirane sodbe prejela dne 29.11.2000, pritožba pa je bila sodišču prve stopnje poslana po pošti priporočeno dne 13.12.2000 in je prispela na sodišče 14.12.2000. Ker se je zadnji dan pritožbenega roka iztekel dne 7.12.2000, bi morala tožeča stranka najkasneje tega dne poslati pritožbo. Tožnik pa je pritožbo poslal priporočeno šele 13.12.2000, torej 5 dni po poteku z zakonom določenega roka. Zaradi tega je potrebno ugotoviti, da je pritožba tožeče stranke prepozno vložena, saj je bila vložena po poteku 8-dnevnega pritožbenega roka, določenega v 4. odst. 14. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur.l. RS št. 19/94) in pravilno navedenega v pravnem pouku citirane sodbe. Pritožbene navedbe, da je bila pritožba vložena znotraj običajnega 15 dnevnega roka, pa so brezpredmetne za presojo odločitve, saj gre v obravnavanem sporu za delovni spor pred delovnimi sodišči, za katere pa veljajo drugačni roki za pritožbe zoper sodbe, kot to velja za pritožbe zoper sodne odločbe v civilnih zadevah, ki se obravnavajo pred rednimi sodišči.

Zaradi vsega navedenega in ker pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa ne razlogi, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, Ur.l. RS št. 26/99), je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 848/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-05-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - verjetnost obstoja terjatve - litispendenca

V primeru nedopustnosti tožbe zaradi litispendence verjetnost terjatve kot pogoj za izdajo začasne odredbe ni verjetno izkazana. Tožnik vse svoje procesne pravice, vključno z uveljavljanjem izdaje začasnih odredb, lahko uveljavlja le v prvem postopku.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo tožnikov predlog za izdajo začasne odredbe, s katero naj bi sodišče zadržalo učinkovanje prenehanja pogodbe o zaposlitvi tožnika pri toženi stranki in sta toženi stranki dolžni tožnika od 1.2.2003 dalje ponovno prijaviti v socialno zavarovanje. Zavrnitev takšne začasne odredbe je sodišče prve stopnje v prvi vrsti zavrnilo z utemeljitvijo, da tožnikova terjatev v zvezi z domnevno nezakonitostjo prenehanja delovnega razmerja tožnika in njegovimi pravicami iz delovnega razmerja pri toženih strankah ni verjetno izkazana.

Zoper gornji sklep se pritožuje tožnik, formalno iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da ga pritožbeno sodišče spremeni v smeri ugoditve predlogu za izdajo začasne odredbe, podredno pa predlaga njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem opozarja na specifičnosti delovnega razmerja po pogodbi o zaposlitvi pomorščakov, zaradi katerih je bil tožnik v delovnem razmerju vse do enostranske odjave iz zavarovanja.

V prvi vrsti pritožbeno sodišče ugotavlja, da poteka med istimi strankami že od leta 2001 dalje pred sodiščem delovni spor o obstoju delovnega razmerja tožnika pri toženih strankah in pravicah iz delovnega razmerja vse do predvidene invalidske upokojitve tožnika. V tej zadevi je bila pred sodiščem prve stopnje že izdana sodna odločba (priloga B 3 spisa), s tem da se zadeva nahaja v pritožbenem postopku. Kar se tiče obstoja oz. prenehanja delovnega razmerja in posledičnih pravic tožnika gre v pretežni meri med obema sporoma prav gotovo za identiteto zahtevkov in s tem za vprašanje litispendence, tako da je iz tega vidika dopustnost tožnikove tožbe v sedaj obravnavani zadevi po tožbi z dne 10.4.2003 najmanj vprašljiva (274. člen ZPP). Tudi v primeru nedopustnosti tožbe zaradi litispendence pa se šteje, da v kasneje sproženi zadevi verjetnost obstoja terjatve, kot pogoja za izdajo začasne odredbe v smislu 1. odst. 272. člena ZIZ, ni izkazana. Smisel prepovedi litispendence je ravno v tem, da tožnik vse svoje procesne pravice, vključno z uveljavljanjem izdaje začasni odredb, uveljavlja v prvem postopku glede postavljenih zahtevkov, ni pa dovoljeno glede identičnega predmeta spora postopkov pred sodiščem podvajati in kopičiti.

Tudi iz navedenih razlogov je bil tožnikov predlog za izdajo začasne odredbe v tej zadevi z izpodbijanim sklepom utemeljeno zavrnjen, tako da tožnik s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDSS sklep Pdp 631/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-05-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sodna taksa - odmera sodne takse - zapadlost terjatve - zapadlost

Če taksna obveznost nastane v obdobju pred uveljavitvijo novele ZST-G, tj. pred 28.3.1998, stroški postopka pa zapadejo v plačilo po uveljavitvi novele ZST-G, začne rok za zastaranje taksne obveznosti teči z dnem, ko zapadejo v plačilo stroški postopka. V takšnem primeru se taksna obveznost odmeri v skladu z 62. členom ZDSS.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom tožnici naložilo plačilo takse za tožbo v znesku 14.667,00 SIT.

Zoper navedeni sklep se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožnica ter navaja, da je taksa za tožbo zastarala.

Pritožbeno sodišče ne ugotavlja utemeljenosti pritožbenih razlogov, niti razlogov, na katere ob reševanju pritožbe pazi po uradni dolžnosti po določbi 2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002).

Pritožbene navedbe, da je taksna obveznost tožnice za plačilo sodne takse za tožbo že zastarala, so neutemeljene. Tožnica je vložila tožbo 10.9.1996, ko je veljala določba 62. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 19/94). Po navedeni določbi zakona se taksa plača po taksni tarifi, ki je določena za pravdni postopek, zmanjšani za 70 %, plačilo takse pa zapade v plačilo z dnem, ko zapadejo v plačilo stroški postopka. 62. člen ZDSS je prenehal veljati 28.3.1998, ko je začel veljati Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (ZST-G - Ur. l. RS, št. 20/98), ki je v 10. členu določil, da preneha veljati 62. člen ZDSS. ZST-G je v 9. členu, ki ima naravo prehodne določbe, določil, da se takse izterjajo po starih predpisih, v kolikor je nastala taksna obveznost do dneva uveljavitve tega zakona (t.j. do 28.3.1998). Po določbi 4. člena Zakona o sodnih taksah (ZST - Ur. l. SRS, št. 1/90, Ur. l. RS, št. 38/96) nastane taksna obveznost za vloge takrat, ko se vloga izroči sodišču, za odločbe pa takrat, ko je obravnava zaključena. To pomeni, da je taksna obveznost za tožbo, za katero je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom odmerilo sodno takso, nastala pred uveljavitvijo ZST-G. Sodišče prve stopnje je zato pri odmeri sodne takse moralo upoštevati tudi določbo 62. člena ZDSS in je na podlagi tega tudi pravilno ugotovilo, da je sodna taksa zapadla v plačilo šele z dnem pravnomočnosti sodbe opr. št. Pdp 394/2000 z dne 11.4.2002, zaradi česar ni prišlo do zastaranja pravice zahtevati plačilo sodne takse.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 231/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-02-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sodišče sklepa s pozivom na predložitev dokazila, da ima predstavnik sindikata pridobljen naslov diplomirani pravnik (16. čl. ZDSS), ni vročilo osebno ne tožniku, ne predstavniku sindikata ampak ga je le poslalo na naslov sindikalne organizacije, zato rok za predložitev dokazila še ni začel teči.

V takšnem primeru sodišče tudi ne postopa po določbi 4. odst. 98. čl. ZPP, ker je bilo pooblastilo predloženo, le dokazilo (o pridobljeni izobrazbi) še ni bilo predloženo.

Pritožbi se ugodi, razveljavi se izpodbijani sklep in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je Delovno in socialno sodišče v Ljubljani tožbo zavrglo.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožeča stranka zaradi zmotne uporabe Zakona o pravdnem postopku.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom tožbo zavrglo, ker predstavnica Zveze sindikatov Slovenije, Sindikat finančnih organizacij Slovenije N. R. ni po sklepu sodišča prve stopnje v roku 8 dni predložila dokazila, da je diplomirana pravnica, čeprav je sodišče s sklepom z dne 29.10.2003 opozorilo, da če ne bo ravnala po nalogu sodišča, bo sodišče tožbo z dne 17.10.2003 zavrglo. N. R. v predpisanem roku sodišču ni posredovala zahtevanega dokazila. Sodišče je štelo, da le tista Pravna fakulteta, na kateri je pridobljen naslov diplomirani pravnik, lahko izda potrdilo, Zveza svobodnih sindikatov pa za svoje predstavnike ne more izdajati potrdil o pridobljeni izobrazbi. Navedbe sekretarja ROS ZSSS v dopisu z dne 10.11.2003 ne morejo nadomestiti dokazila o ustrezni izobrazbi.

Sodišče prve stopnje je tožbo zavrglo po 108. členu Zakona o pravdnem postopku. Tožeča stranka v pritožbi navaja, da bi Delovno in socialno sodišče moralo enako postopati v primeru, če bi ugotovilo, da je delavec v individualnem delovnem sporu pri delovnem sodišču vložil tožbo po pooblaščencu, ki ni oseba iz 1. odst. 16. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih. Sodišče v sklepu ni opredelilo, da je edini verodostojen dokaz potrdilo Pravne fakultete in se je šele naknadno sklicevalo na dolžnost posredovanja potrdila Pravne fakultete.

Pritožbeno sodišče pripominja, da sodišče ni tedaj moglo šteti N. R. za pooblaščenko tožeče stranke. Sklepa s pozivom na predložitev dokazila z dne 29.10.2003 ni vročilo osebno, ne tožniku, ne N. R.. Po 4. odstavku 98. člena ZPP, če pooblaščenec v roku, ki ga je določilo sodišče, ne predloži pooblastila za vložitev tožbe in pravnega sredstva, sodišče tožbo oz. pravno sredstvo zavrže. V spornem primeru je pooblastilo bilo predloženo, le navedeno dokazilo še ne. Tožeči stranki oz. pooblaščenki poziv ni bil osebno vročen, zato rok za predložitev še ni mogel teči. Zato je bilo treba pritožbi ugoditi, razveljaviti izpodbijani sklep in vrniti zadevo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek v skladu z določbami ZDSS v zvezi z ZPP.

ZDSS člen 16,  16/1,  16,  16/1.  ZPP člen 98,  98/4,  108,  108/4,  142,  98,  98/4,  108,  108/4,  142.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 889/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-08-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Pri izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi gre za spor o prenehanju delovnega razmerja delavca, zato delodajalec vedno nosi svoje stroške, ne glede na izid postopka.

Pritožbi se ugodi in se odločitev o stroških postopka (v 2. tč. izreka sodbe) spremeni tako, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka.

Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo zahtevek tožnice za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 29.7.2003, ugotovitev, da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prnehalo in še traja, kot zavrnilo zahtevek za plačilo nadomestila plače in stroškov postopka (1. tč. izreka). Poleg tega je odločilo, da je tožnica dolžna toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 133.310,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopne sodbe dalje do plačila (2. tč. izreka).

Tožnica se je pritožila zoper odločitev o stroških iz razloga bistvene kršitve postopka po določbi 1. tč. 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v skladu z določbo 1. odst. 14. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS št. 19/94) uporablja tudi v postopkih pred delovnimi sodišči. Navaja, da ji je tožena stranka izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, zaradi česar ji je prenehalo delovno razmerje. V tožbi je postavila zahtevek za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe, reintegracijo s ponovno vzpostavitvijo delovnega razmerja in plačilo zaostalih denarnih prejemkov. Ker gre za spor iz delovnega razmerja, predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano stroškovno odločitev spremeni tako, da tožena stranka sama nosi svoje stroške postopka.

Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da odločitev o stroških v izpodbijanem delu sodbe, ki so bili naloženi tožnici, ni pravilna. Sodišče prve stopnje ni imelo nikakršne podlage, da je o stroških, ki jih je imela tožena stranka v postopku na prvi stopnji, odločilo v skladu z uspehom strank. Pritožba pravilno opozarja, da je šlo v zadevi za spor o prenehanju delovnega razmerja tožnice. Zato bi moralo sodišče odločiti o stroških tožene stranke v skladu z določbo 2. odst. 22. čl. ZDSS, po kateri v takšnih sporih nosi delodajalec svoje stroške, ne glede na izid postopka.

Zato je pritožbeno sodišče ugodilo tožničini pritožbi in odločitev o stroških v izpodbijanem delu sodbe spremenilo tako, da tožena stranka sama nosi svoje stroške postopka (3. tč. 365. čl. ZPP).

ZDSS člen 22,  22/2.  ZDR člen 111,  111/1,  111/1-1,  111,  111/1,  111/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sodba Pdp 555/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-09-23

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

stroški disciplinskega postopka - priglasitev stroškov - disciplinski postopek

Delavec mora stroške disciplinskega postopka priglasiti že v disciplinskem postopku, sicer v sodnem postopku ni upravičen do njihovega povračila.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijani točki 7 izreka potrdi.

Tožnik krije sam svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je Delovno sodišče v Mariboru, Oddelek na Ptuju v točki 7 izreka odločilo, da se zavrne del tožbenega zahtevka, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 29.261,25 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 20.3.1998 dalje do plačila.

Izrecno le zoper navedeno 7. točko izreka v sodbi se pritožuje tožeča stranka, ker je sodišče nepravilno uporabilo materialno pravo in ker sodišče nelogično razloguje, da bi tožnik moral priglasiti svoje stroške disciplinskega postopka že v disciplinskem postopku, saj bode v oči dejstvo, da bi jih tožena stranka zavrnila oz. tožnik ni imel pravne podlage za priglasitev stroškov, ker je postala zanj negativna oz. neugodna odločba dokončna. Disciplinski postopek je po mnenju pritožbe kaznovalni postopek. Tožnik se v disciplinskem postopku ni pravdal, ampak se je zagovarjal. Priglasitev stroškov tekom zagovora smiselno ne pride v poštev. Sodišče bi moralo uporabiti pravila kazenskega postopka ali odškodninsko pravo.

Pritožbeno sodišče je ocenilo obrazložitev sodišča prve stopnje glede zavrnitve zahtevka za povračilo stroškov tožeči stranki, ki jih je imela v disciplinskem postopku in zaključuje, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določbo 103. člena ZDR ter 1. odstavek 14. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih in 3. odstavek 164. člena tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku, zato pritožbeno sodišče ne ponavlja razlogov izpodbijanega sklepa in se na njih sklicuje. Glede pritožbenih navedb poudarja, da ne pride v poštev smiselna ali analogna uporaba pravil kazenskega postopka ali odškodninskega prava. Ni razlogov, da bi se uporabila pravila kazenskega postopka ali odškodninsko pravo, ker gre za spor o stroških postopka, ki jih je bila tožeča stranka dolžna prijaviti v disciplinskem postopku, saj kakšna bo dokončna odločba, ni odločilno in od nje ni odvisna dolžnost priglasitve stroškov postopka v disciplinskem postopku. Tako ali tako se delavec v disciplinskem postopku zagovarja in je to le del postopka. Pritožba ne navaja razlogov, ki bi bili opravičljivi, da pravni pooblaščenec oz. tožeča stranka stroškov ni mogla prijaviti v času disciplinskega postopka. Zato je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrditi sodbo sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške.

ZDR (1990) člen 103.  ZDSS člen 14,  14/1.  ZPP člen 163,  163/3,  163,  163/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.