VDS sklep Pdp 363/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-11-18

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

zavrnilna sodba - zamudna sodba - nesklepčnost tožbe - absolutna bistvena kršitev določb postopka

Če tožena stranka ne odgovori na tožbo delavca, tožba pa ni

sklepčna, mora sodišče delavcu dati rok za odpravo neskepčnosti

tožbe in šele nato, če delavec tožbe ne popravi, izda zavrnilno

zamudno sodbo (1. odstavek 39. člena ZDSS-1). Če sodišče izda

zamudno sodbo, ne da bi delavcu dalo dodaten rok za odpravo

neskepčnosti tožbe, stori kršitev po 7. točki 2. odstavka 339.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani del sodbe (3. tč. izreka) se

razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je v 1. tč. izreka izpodbijane zamudne sodbe

naložilo toženi stranki, da izplača tožnici plače za mesec junij,

avgust, september in oktober do 27. oktobra 2004 v skupnem neto

znesku 409.578,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

posamične pripadajoče plače za vtoževano obdobje od 19. v mesecu

za pretekli mesec do plačila, od pripadajočih bruto plač pa je

dolžna tožena stranka plačati prispevke in davke, v 8 dneh pod

izvršbo. V 2. tč. izreka je naložilo toženi stranki, da izplača

tožnici znesek 119.280,00 SIT na račun regresa za letni dopust za

leto 2004 z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.7.2004 do plačila,

od pripadajočega bruto zneska pa odvede davke, vse v 8 dneh pod

izvršbo. V 3. tč. izreka pa je zavrnilo njen tožbeni zahtevek, na

podlagi katerega naj bi ji bila dolžna tožena stranka izplačati

odpravnino v znesku 98.799,96 SIT in odškodnino zaradi

neizrabljenega odpovednega roka v znesku 125.399,90 SIT, vse z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28.10.2004 do plačila, v 8 dneh

in pod izvršbo. Poleg tega je zavrnilo tudi tožničin tožbeni

zahtevek, na podlagi katerega naj bi ji bila dolžna tožena

stranka povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi

od izdaje prvostopne odločbe do plačila, v 8 dneh in pod izvršbo.

Zoper zavrnilni del izpodbijane sodbe, torej zoper 3. tč. izreka

navedene sodbe, se pritožuje tožnica iz vseh pritožbenih razlogov

in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbi ugodi in napadeno

sodbo v tč. 3 izreka spremeni tako, da tožbenemu zahtevku tožnice

ugodi. V pritožbi navaja, da se je tožnica ves čas v tožbi

sklicevala na 112. čl. ZDR na podlagi katerega je podala izredno

odpoved pogodbe o zaposlitvi, ker ji tožena stranka 4 mesece

zapored ni izplačala plač. Tožnica je tudi v spis vložila dokaz

in predlagala njegovo izvedbo, iz katerega izhaja, da je pred

izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi na podlagi 112. čl. ZDR o

kršitvah obvestila pristojnega inšpektorja za delo. Ta dokaz je

bil v tožbi zaveden kot opomin na izpolnitev obveznosti z dvema

povratnicama, iz teh povratnic pa izhaja, da je bil opomin vročen

tako toženi stranki kot tudi pristojnemu inšpektorju za delo.

Tožnica je v tožbi izrecno navedla, da je izredno odpovedala

pogodbo o zaposlitvi po 112. čl. ZDR in sicer zato, ker ji tožena

stranka 4 mesece zapored ni izplačala plače. Zato tožnica meni,

da so podani vsi pogoji za ugodilno zamudno sodbo tudi glede 3.

tč. izreka napadene sodbe. Če bi tožena stranka menila, da je

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, bi morala to

navesti v odgovoru na tožbo, česar pa ni storila, saj tožena

stranka odgovora na tožbo niti ni podala. Očitno je tožena

stranka menila, da tožnici dolguje vtoževane zneske. Ob tem je

potrebno dodati, da predmet spora ni nezakonitost pogodbe o

zaposlitvi, zato je sodišče prve stopnje kršilo tudi določbe ZPP,

ki govorijo o tem, da je dolžno sodišče razsojati v mejah

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe v mejah

smielno uveljavljenih pritožbenih razlogov bistvene kršitve

določb postopka po 7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP in bistvene

kršitve določb postopka po 1. odst. 339. čl. ZPP v zvezi z 1.

odst. 2. čl. ZPP, pri čemer je v skladu z 2. odst. 350. čl. ZPP

po uradni dolžnosti pazilo tudi na preostale bistvene kršitve

določb postopka, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po

uradni dolžnosti, in na pravilno uporabo materialnega prava.

Iz obrazložitve izpodbijane zamudne sodbe je razvidno, da je

sodiče prve stopnje ugotovilo, da v zvezi z vtoževano odpravnino

in odškodnino zaradi neizrabljenega odpovednega roka iz dejstev,

ki so navedena v tožbi, ne izhaja utemeljenost tožbenega

zahtevka. Ob upoštevanju tega je z ozirom na določbo 3. odst.

318. čl. ZPP v tem delu tožbeni zahtevek tožnice zavrnilo.

Pritožbeno sodišče najprej ugotavlja, da je bila izpodbijana

zamudna sodba izdana po uveljavitvi Zakona o delovnih in

socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004). Na podlagi

39. čl. ZDSS-1 mora sodišče v primeru, če tožena stranka ne

odgovori na tožbo delavca, pa tožba ni sklepčna, kar pomeni, da

iz dejstev, ki so navedena v tožbi, ne izhaja utemeljenost

tožbenega zahtevka, s sklepom določiti delavcu rok za odpravo

nesklepčnosti. Šele v primeru, če delavec v tem roku tožbe

ustrezno ne popravi, sodišče tožbeni zahtevek zavrne. Iz

spisovnih podatkov ni razvidno, da bi sodišče prve stopnje

postopalo po 39. čl. ZDSS-1, zato je potrebno ugotoviti, da je s

tem, ko je izdalo zavrnilno zamudno sodbo, storilo bistveno

kršitev določb postopka iz 7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP. Iz tega

razloga je pritožbeno sodišče pritožbi tožnice ugodilo, zavrnilni

del izpodbijane sodbe razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo

sodišču prve stopnje v novo odločanje (1. odst. 354. čl. ZPP).

Neutemeljena je pritožba tožnice, ko očita sodišču prve stopnje,

da je s svojo odločitvijo prekoračilo tožbeni zahtevek. Sodišče

prekorači tožbeni zahtevek, če prisodi tožniku več ali nekaj

drugega, kot je to vtoževal v svojem tožbenem zahtevku. Iz

spisovnih podatkov je razvidno, da je sodišče prve stopnje z

izpodbijanim delom zamudne sodbe odločalo o tožbenem zahtevku

tožnice v obsegu in višini, kot je bil postavljen v tožbi, zato

je tožbena navedba tožnice v zvezi z navedenim neutemeljena. K

temu pritožbeno sodišče dodaja, da sicer ne soglaša z

ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da tožba tožnice, v okviru

katere je zahtevala izplačilo odpravnine in odškodnine zaradi

neizrabljenega odpovednega roka, ni nesklepčna, kljub temu, da

tožnica v tožbi dejansko ni izrecno navedla, da je poleg

predhodno pisnega opomina delodajalcu na izpolnitev obveznosti o

kršitvah pisno obvestila tudi inšpektorja za delo (iz priloge A 4

sicer jasno izhaja, da je bil o kršitvah pisno obveščen tudi

inšpektor za delo). Iz dejstev, ki so navedena v tožbi, izhaja,

da je bila tožnica zaposlena pri toženi stranki od 27.6.2000 do

27.10.2000, ko je toženi stranki na podlagi 112. čl. Zakona o

delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS št. 42/2002) podala izredno

odpoved pogodbe o zaposlitvi zato, ker ji tožena stranka za

mesece junij, julij, avgust in september 2004 ni izplačala

pripadajoče plače, kot ji ni izplačala tudi pripadajoči del plače

za oktober 2004 do prenehanja delovnega razmerja. V tožbi je

tožnica navedla, da ji na podlagi 2. odst. 112. čl. ZDR tožena

stranka dolguje izplačilo odpravnine v skladu s 109. čl. ZDR in

izplačilo odškodnine najmanj v višini izgubljenega plačila za čas

odpovednega roka. Tožnica je v tožbi tudi zneskovno opredelila

vtoževani terjatvi iz naslova odpravnine in odškodnine, pri čemer

je iz tožbe razviden tudi postopek izračuna navedenih terjatev

tožnice, ki jih je vtoževala do tožene stranke, poleg tega pa je

pojasnila tudi, da vtožuje zakonske zamudne obresti od odpravnine

in odškodnine od dneva, ko ji je delovno razmerje pri toženi

stranki prenehalo. Po stališču pritožbenega sodišča je tožba v

ZPP člen 339,  339/2,  339/2-7,  339,  339/2,  339/2-7.  ZDSS-1 člen 39,  39/1,  39,  39/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.