VDS sodba Pdp 909/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-08-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Če delodajalec pisne obdolžitve delavcu ne vroči na način, določen v 180. čl. ZDR (to je po pravilih pravdnega postopka, razen če delavec nima stalnega ali začasnega prebivališča v RS), je podana nezakonitost postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Delodajalec je kršil pravila o osebnem vročanju pisne obdolžitve in vabila na zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ker je vročevalec vročil pošiljko za delavca njegovi zunajzakonski partnerki.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razveljavilo izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnika z dne 28.7.2003, ugotovilo, da tožniku ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki dne 30.7.2003, zaradi česar ga je tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo ter mu za čas od 30.7.2003 do 6.1.2004 in od 8.3.2004 dalje priznati delovno dobo, jo vpisati v delovno knjižico ter mu za to obdobje obračunati in izplačati nadomestilo plače kot bi delal z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega mesečnega neto zneska od 18. dne v mesecu za pretekli mesec, po predhodnem obračunu in plačilu davkov ter prispevkov, vse v 8. dneh. Glede stroškov je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka v znesku 45.992,00 SIT. Ugotovilo je, da pisna obdolžitev in vabilo na zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe nista bila tožniku vročena na zakonit način.

Tožena stranka se je pritožila zoper sodbo iz pritožbenih razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava po določbah 2. in 3. tč. 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 - 2/04), ki se v skladu z določbo 1. odst. 14. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS št. 19/94) uporablja tudi v postopkih pred delovnimi sodišči. Navaja, da je hotela zoper tožnika pravilno izvesti postopek v skladu z določbo 83. čl. Zakona o delovnih razmerjih v predpisanem roku. Tožnik se je na vse načine izmikal vročitvi pisne obdolžitve in zagovora. Sodišče je spregledalo, da je tožnik v tožbi navedel naslov stalnega bivališča Š. 17, Maribor in da dejansko živi na naslovu B. 1, Maribor. Trditve o tem, da je bil tožnik v času vročanja pošiljke v sporu s partnerko, so bile uporabljene samo za ugotovitev, da mu ni bila dana možnost seznanitve z njeno vsebino. Partnerka ga je kljub temu seznanila o prejemu pošiljke. V kolikor tožnik ne bi vedel, kaj je vsebina pisanja, potem partnerka ne bi vedela, da je pisanje podpisal direktor, zaradi česar ga ne bi klicala. V nadaljevanju je tožnik poklical direktorja, kar pomeni, da mu je bilo znano, da je šlo pri pošiljki za obdolžitev in vabilo. Tudi iz zaslišanja direktorja izhaja, da je bila tožniku vsebina pošiljke znana. Sodišče je zmotno ugotovilo dejansko stanje, saj bi v sporu moralo zaslišati tako tožnikovo partnerko kot osebo, ki je za pooblaščeno družbo opravila vročanje. Poleg tega opozarja na porušen odnos med njo in tožnikom zaradi raznih neresničnih obtožb o nepravilnostih poslovanja ter pravilno uporabo določb ZDR, ki dopuščajo možnost, da lahko delodajalec izredno odpove delavcu pogodbo o zaposlitvi brez tega, da bi delavcu omogočil zagovor. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja in ugotovilo, da vsebuje v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge. Sodišče prve stopnje je pri svoji presoji pravilno uporabilo materialno pravo in ni storilo takšnih bistvenih postopkovnih kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP). Zato v zvezi s pritožbenimi navedbami le še dodaja:

Delodajalec je v primeru kršitev pogodbenih in drugih obveznosti delavca iz delovnega razmerja dolžan seznaniti delavca z vsemi dejstvi in očitki ter mu omogočiti obrambo v postopku pred odpovedjo pogodbe. V skladu z določbo 2. odst. 83. čl. Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/02) mora delodajalec pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi omogočiti delavcu zagovor, smiselno upoštevaje 1. in 2. odst. 177. čl. ZDR, razen če obstajajo okoliščine, zaradi katerih bi bilo od delodajalca neupravičeno pričakovati, da delavcu to omogoči oz. če delavec to izrecno odkloni ali če se neopravičeno ne odzove vabilu na zagovor. Delodajalec mora po določbi 2. odst. 177. čl. ZDR vročiti delavcu pisno obdolžitev na način, določen v 180. čl. ZDR, to je po pravilih pravdnega postopka, razen če delavec nima stalnega ali začasnega prebivališča v R Sloveniji (3. odst. 180. čl. ZDR). Če delodajalec ne ravna na predpisan način, je podana nezakonitost postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Po določbi 3. odst. 142. čl. ZPP mora vročevalec osebi, ki se ji mora pisanje osebno vročiti, v primeru, da jo ne najde tam, kjer naj bi se ji pisanje vročilo, opraviti poizvedbe kdaj in na katerem mestu bi jo lahko našel, in ji pustiti pri katerem od odraslih članov gospodinjstva ali drugi osebi (1. odst. 140. čl. ZPP), pod pogoji, navedenimi v tem členu, pisno sporočilo, naj bo določen dan ob določeni uri v stanovanju oz. na svojem delovnem mestu, da sprejme pisanje. Če vročitev sporočila na način, določen v prejšnjem odstavku ni mogoča, ga pusti vročevalec v hišnem ali izpostavljenem predalčniku oz. vratih (4. odst. 142. čl. ZPP).

Iz izvedenih dokazov je razvidno, da je imel tožnik v času od 14.7. do 28.7.2003 odobreno izrabo letnega dopusta s strani nadrejenega delavca, kar pomeni, da je bilo takrat toženi stranki znano, da lahko tožnika v tem času ne bo doma oz. se bo nahajal v tujini. Kljub temu je pristojen vročevalec dne 21.7.2003 vročil pošiljko njegovi zunajzakonski partnerici.

Če bi hotel vročevalec v konkretnemu primeru pravilno izvesti vročitev pisanja tožniku, bi moral dosledno upoštevati pravila o osebnem vročanju in najprej (če je ugotovil tožnikovo odsotnost) pri njegovi partnerki pustiti pisno sporočilo, da naj bo tožnik ob določeni uri v stanovanju in v nadaljevanju, če tožnika ob tako določenem času in kraju ne bi našel, opraviti vročitev v skladu s 1. odst. 140. čl. ZPP ter pisanje, to je pisno obdolžitev in vabilo za zagovor vročiti tako, da bi ga izročil kateremu od njegovih odraslih članov gospodinjstva, ki so ga dolžni sprejeti, oz. v kolikor teh ne bi naletel v stanovanju, izročiti pisanje hišniku ali sosedu, če bi v to privolila. Ker tožena stranka pri vročanju navedenega pisanja ni ravnala na tako predpisan način, izredna odpoved pogodbe tožniku ni bila zakonita.

Po ugotovitvi pritožbenega sodišča je glede na tako obrazložene dejanske in pravne razloge zadeve neutemeljeno pritožbeno opozarjanje na zaslišanje vročevalca in tožnikove partnerke, ki bi pojasnila potrebna dejstva v zvezi s poskusom vročanja pisanja ter seznanitvijo tožnika z nameravano izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z razlogi v izpodbijani sodbi, da tudi izpovedba direktorja v delu, ko ga je tožnik poklical glede pošiljke, ki jo je prevzela partnerka oz. ga je vprašal kakšno pošto je dobil, ne more potrditi dejstva, da je bil tako z vsebinskimi očitki hujših kršitev pogodbenih obveznosti kot datumom naroka zagovora pravočasno seznanjen. V kolikor bi bil o tem dejansko seznanjen, najbrž ne bi spraševal direktorja po telefonu, kakšno pošto mu je poslala tožena stranka. Zato za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi tožnika z dne 28.7.2003, brez tega, da bi mu tožena stranka pravilno vročila pisanje in omogočila zagovor, ni bilo nikakršne materialnopravne podlage. Na takšen zaključek ne more vplivati niti pavšalno zatrjevano dejstvo, da je šlo še pred tem za porušene odnose med tožnikom in toženo stranko oz. za okoliščine, zaradi katerih bi bilo od tožene stranke neupravičeno pričakovati, da tožnika ustrezno seznani s kršitvami in pravico do zagovora pred izredno odpovedjo pogodbe.

Ostali razlogi, do katerih se pritožbeno sodišče v obrazložitvi te sodbe ni izrecno opredelilo, pa po ugotovitvi pritožbenega sodišča niso pomembni oz. ne vplivajo na drugačno sodno presojo (1. odst. 360. čl. ZPP).

Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo in v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

ZPP člen 140,  140/1,  140,  140/1.  ZDR člen 83,  83/2,  111,  111/1,  111/1-1,  177,  177/1,  177/2,  180,  180/2,  180/3,  83,  83/2,  111,  111/1,  111/1-1,  177,  177/1,  177/2,  180,  180/2,  180/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.