VDS sodba Pdp 1508/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-01-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved - rok - tek pritožbenega roka

1. Če ima kršitev pogodbene ali druge obveznosti iz delovnega

razmerja tudi vse znake kaznivega dejanja, to vpliva le na tek

objektivnega roka za podajo izredne odpovedi. Objektivni rok za

podajo izredne odpovedi PZ v primeru, če ima kršitev vse znake

kaznivega dejanja, traja ves čas, ko je možen kazenski pregon, v

vseh ostalih primerih pa znaša 6 mesecev od nastanka razloga za

izredno odpoved. Če je subjektivni 15-dnevni rok za podajo

izredne odpovedi že prekoračen, ni potrebno ugotavljati, ali je

bil zamujen tudi objektivni rok za podajo izredne odpovedi.

2. V ZDR ni podlage za razlikovanje začetka teka roka iz 2.

odstavka 110. člena ZDR. Zato je zmotno stališče, da subjektivni

15-dnevni rok za podajo izredne odpovedi PZ iz 2. odstavka 110.

člena ZDR v primeru izredne odpovedi PZ po 2. alinei 1. odstavka

111. člena ZDR začne teči ob podaji ustnega zagovora tožnice, v

primeru podaje izredne PZ po 1. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR

pa s potekom roka, v katerem bi tožnica morala vrniti

neupravičeno pridobljen denar. V konktretnem primeru je bila

tožena stranka s kršitvijo seznanjena že pred podajo zagovora, ki

ga je tožnica podala po tem, ko je potekel rok za vrnitev

neupravičeno pridobjenih sredstev tožene stranke.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje v

Vsaka stranka nosi sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo, da je

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 26.6.2003 nezakonita

in jo razveljavilo in toženi stranki naložilo, da je dolžna

tožečo stranko v roku 8 dni od izdaje sodbe pozvati nazaja na

delo na ustrezno delovno mesto in ji izplačati za čas od

28.6.2003 do ponovnega nastopa dela pripadajoče plače z vsemi

dodatki, od njih odvesti vse prispevke za zdravstveno zavarovanje

ter plačati davčne obveznosti iz naslova delovnega razmerja z

zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti vsake posamezne plače

do plačila, v roku 8 dni pod izvršbo. Kar je tožnica zahtevala

več oziroma drugače, t.j. poziv nazaj na delovno mesto "urednik

oddaj II", je zavrnilo. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna

tožeči stranki povrniti stroške postopka v višini 130.645,00 SIT

skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe

dalje do plačila, v roku 8 dni pod izvršbo.

Zoper zgoraj navedeno sodbo v ugodilnem delu, se v odprtem

pritožbenem roku pritožuje tožena stranka zaradi bistvene kršitve

določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve

dejanskega stanja ter zaradi zmotne uporabe materialnega prava in

predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano

sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo

odločanje. Priglaša pritožbene stroške. Iz izredne odpovedi

pogodbe o zaposlitvi z dne 26.6.2003 izhaja, da je bila pogodba o

zaposlitvi izredno odpovedana tudi zato, ker ima ravnanje tožnice

vse znake kaznivega dejanja zlorabe položaja ali pravic po 244.

členu Kazenskega zakonika, v takem primeru pa Zakon o delovnih

razmerjih določa izjemo od splošnega pravila za določanje

objektivnega roka. Sodba v zvezi s tem odločilnim dejstvom nima

nobenega razloga, zato je ni mogoče preizkusiti. Dokazne predloge

v zvezi z ugotavljanjem znakov kaznivega dejanja je sodišče

neutemeljeno zavrnilo, zaradi česar je ostalo zmotno in nepopolno

ugotovljeno dejansko stanje. Tudi ostali razlogi, ki jih sodišče

navaja v obrazložitvi izpodbijane sodbe niso pravilni, saj Zakon

o delovnih razmerjih določa kot začetek teka objektivnega roka

čas šestih mesecev od nastanka razloga za izredno odpoved,

sodišeč pa napačno ugotavlja, da je razlog za izredno odpoved

nastal 27.9.2002, ko je tožnica prejela denar po sporni pogodbi.

Tožena stranka je pri pregledovanju avtorskih pogodb ugotovila,

da je bilo plačilo po sporni avtorski pogodbi, ki ga je za

tožnico podpisala njena sodelavka, izvršeno brez naročila

avtorskega dela, avtorsko delo pa tudi ni bilo opravljeno. Tožena

stranka je to obravnavala zgolj kot napako pri obračunu izplačil,

zaradi česar je tožečo stranko pozvala, da napako odpravo in

denar v treh mesecih vrne. Po mnenju tožene stranke je tako šele

17.4.2004, torej po poteku postavljenega roka, nastal razlog, kot

ga predvideva Zakon o delovnih razmerjih. Sodišče prve stopnje je

prišlo samo s seboj v nasprotje, ko za začetek teka objektivnega

roka pri izredni odpovedi izhaja iz datuma prejema denarja

27.9.2003, pri razlagi nastankov razlogov za izredno odpoved pa

rok od dneva, ko je potekel rok za vrnitev prejetega denarja.

Tožeča stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem prereka

pritožbene navedbe in predlaga njeno zavrnitev ter priglaša

stroške odgovora na pritožbo. Opozarja na določbe 2. odstavka

110. člena Zakona o delovnih razmerjih, ki določa, da mora

pogodbena stranka izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi podati

najkasneje v 15-ih dneh od seznanitve z razlogi, ki utemeljujejo

izredno odpoved, kar pomeni, da bi morala biti izredna odpoved

pogodbe o zaposlitvi tožnici v vsakem primeru podana v roku 15

dni od seznanitve z razlogi, ki utemeljujejo izredno odpoved,

oziroma od kar se je izvedelo za kršitev pogodbene ali druge

obveznosti iz delovnega razmerja in storilca, zato morebitni

ugotovljeni znaki kaznivega dejanja, na katere se sklicuje tožena

stranka, vplivajo le na potek objektivnega roka. Tožena stranka

pa je bila najkasneje dne 17.1.2003 seznanjena z razlogi, ki po

njenem mnenju utemeljujejo izredno odpoved in najkasneje tega dne

izvedela za zatrjevano kršitev pogodbene ali druge obveznosti iz

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve

stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na

pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve

pravil postopka, kot mu to nalaga določba 2. odstavka 350. člena

Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 in

naslednji). Na podlagi navedenega preizkusa je ugotovilo, da

sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev

pravil postopka, katere očita pritožba, in na katere pazi

pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ko preizkuša sodbo

sodišča prve stopnje, da je popolno in pravilno ugotovilo

dejansko stanje in na ugotovljeno dejansko stanje pravilno

Sodišče je v tem individualnem delovnem sporu presojalo

zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih

razlogov na strani delavca. Tožena stranka je izredno odpovedala

pogodbo o zaposlitvi tožnici na podlagi določbe 1. in 2. alinee

1. odstavka 111. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l.

RS, št. 42/2002). Tožnici je očitala, da je kršila delovno

obveznost po 64. členu kolektivne pogodbe zavoda s tem, da je

zlorabila svoj položaj in si neupravičeno pridobila 1.977.264,00

SIT, kar pomeni tudi kršitev pogodbene obveznosti, ki ima vse

znake kaznivega dejanja zlorabe položaja ali pravic po členu 244.

Kazenskega zakonika. Tožnici so očitali, da je s toženo stranko

sklenila avtorsko pogodbo, po kateri ji je bil izplačan honorar v

zgoraj navedeni višini dne 27.9.2002. Generalni direktor tožene

stranke je dne 17.1.2003 zahteval od tožnice, da vrne izplačani

honorar, ker sam avtorske pogodbe ni potrdil, niti se s tožnico

ni dogovarjal o sklenitvi le-te. V postopku pred sodiščem je

bilo ugotovljeno, da je tožena stranka tožnici dala rok treh

mesecev, da povrne izplačani honorar, ki se je iztekel 21.4.2003.

Tožena stranka je v zvezi z očitano kršitvijo tožnici opravila

ustni zagovor v skladu z določbo 2. odstavka 83. člena ZDR dne

13.6.2003, izredno pa ji je odpovedala pogodbo o zaposlitvi dne

26.6.2003. Glede na tako ugotovljeno dejansko stanje, je pravilen

dokazni zaključek sodišča prve stopnje, da je tožena stranka

izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi tožnici po poteku

15-dnevnega roka, določenega v 2. odstavku 110. člena ZDR, zaradi

česar je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 26.6.2003

Neutemeljeno je pritožbeno zavzemanje, da bi sodišče prve stopnje

moralo ugotavljati, ali imajo očitane kršitve delovne obveznosti

tudi znake kaznivega dejanja, saj to dejstvo na tek t.i.

subjektivnega roka, določenega v 2. odstavku 110. člena ZDR, ni

imelo nobenega vpliva. Po zaključku sodišča prve stopnje, s

katerim se strinja tudi pritožbeno sodišče, je tožena stranka

najkasneje dne 21.4.2003 bila seznanjena z razlogi, ki

utemeljujejo izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, kajti takrat

se je iztekel rok, ki ga je tožena stranka dala tožnici, da

prostovoljno vrne denarni znesek, ki ga je prejela na podlagi, po

mnenju tožene stranke, neupravičeno sklenjene avtorske pogodbe.

Najkasneje tega dne se je izvedelo tudi za kršitev pogodbene ali

druge obveznosti iz delovnega razmerja in storilca, zato je tudi

15-dnevni subjektivni rok za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi

iz krivdnega razloga, če delavec krši pogodbeno ali drugo

obveznost iz delovnega razmerja, ki ima vse znake kaznitvega

dejanja, začel teči tega dne. Dejstvo, da ima kršitev pogodbene

ali druge obveznosti iz delovnega razmerja tudi vse znake

kaznivega dejanja, namreč vpliva le na različno dolg tek, t.i.

objektivnega roka, ki je v ostalih primerih šest mesecev od

nastanka razloga za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, v

primeru, da ima kršitev vse znake kaznivega dejanja, pa traja

objektivni rok ves čas, dokler je možen kazenski pregon. V

konkretnem primeru pa je potekel že subjektivni rok, zato sodišču

ni bilo potrebno izvajati dokaznega postopka in ugotavljati, ali

je bil še odprt objektivni rok za podajo izredne odpovedi pogodbe

o zaposlitvi iz krivdnega razloga. Saj na odločitev sodišča to ne

bi imelo nobenega vpliva, ker je odpoved nezakonita iz razloga,

ker je podana po poteku 15-dnevnega roka, od kar se je zvedelo za

Sodišče prve stopnje sicer v obrazložitvi neutemeljeno razlikuje

začeteke teka 15-dnevnega subjektivnega roka iz 2. odstavka 110.

člena ZDR, ko se postavi na stališče, da je v primeru odpovedi iz

krivdnega razloga po 2. alinei 1. odstavka 111. člena ZDR ta rok

začel teči šele ob ustnem zagovoru, ki ga je tožnica podala dne

13.6.2003, v primeru izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ob 1.

alinei 111. člena ZDR pa 21.4.2003, to je dne, ko je tožnici

potekel rok, da prostovoljno vrne denar, saj za tako razlikovanje

ni podlage v zakonu. Tožena stranka je za kršitev pogodbene

obveznosti in za razloge, ki utemeljujejo izredno odpoved,

izvedela najkasneje 21.4.2003, kot je bilo pojasnjeno že zgoraj

in v tem konkretnem primeru ustni zagovor ni razjasnil dejanskega

stanja, v tej smeri, da bi lahko govorili o tem, da je šele ob

ustnem zagovoru bil delodajalec seznanjen z razlogi, ki

utemeljujejo izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, temveč je bil

s tem razlogi seznanjen že znatno prej, preden je tožnico vabil

na ustni zagovor po določbi 2. odstavka 83. člena ZDR. Vendar

tako razlogovanje sodišča prve stopnje na zakonitost njegove

odločitve ni vplivalo, zato so tudi pritožbene navedbe v tej

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot

neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve

stopnje, za kar je imelo podlago v določbi 353. člena ZPP.

Sklenilo je, da stranki nosita vsaka svoje stroške pritožbenega

postopka, tožena stranka iz razloga, ker v sporih o prenehanju

delovnega razmerja delodajalec zmeraj nosi svoje stroške

postopka, na podlagi določbe 2. odstavka 22. člena Zakona o

delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 19/94 in

naslednji), tožeča stranka pa iz razloga, ker odgovor na pritožbo

ZDR člen 110,  110/2,  111,  111/1,  111/1-1,  111/1-2,  110,  110/2,  111,  111/1,  111/1-1,  111/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.