VDS sodba Pdp 807/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-08-25

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ker je inšpekcija za delo skladno z 3. odstavkom 227. člena ZDR zadržala učinkovanje izredne odpovedi PZ zaradi odpovedi, je tožnici delovno razmerje prenehalo s potekom roka za sodno varstvo (204/3 člen ZDR), v katerem bi lahko skupaj s tožbo vložila tudi predlog za izdajo začasne odredbe o podaljšanju zadržanja učinkovanja prenehanja PZ do odločitve sodišča (88/3 člen ZDR). Zato ji je tožena stranka do tega dne dolžna izplačati nadomestilo plače. Tožnica ni upravičena do nadomestila plače za ves čas do zaposlitve pri drugem delodajalcu, čeprav jo je tožena na podlagi odločbe inšpektorja za delo ponovno prijavila v zavarovanja oz. jo obvestila, naj z delom nadaljuje, ker je zamudila 30 dnevni rok prekluzivni rok za sodno varstvo in je bila njena tožba zavržena. Zato ji je po izteku roka za sodno

varstvo zakonito prenehalo delovno razmerje in za čas po tem datumu ni upravičena do nadomestila plače.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (1. in 2. odstavek II. točke izreka) spremeni tako, da se glasi:

"Tožena stranka je dolžna obračunati tožnici razliko v bruto plači za mesec april 2003 v znesku 45.898,60 SIT, odvesti za tožnico predpisane prispevke in davke, njej pa izplačati pripadajoči neto znesek, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19.5.2003 do plačila in za čas od 1.5.2003 do 5.5.2003 razliko v bruto plači oz. nadomestilu plače v bruto znesku 7.563,32 SIT, odvesti za tožnico od tega zneska predpisane prispevke in davke, njej pa izplačati pripadajoči neto znesek, z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od 19.6.2003 do plačila, v 8 dneh pod izvršbo.

Tožena stranka je dožna tožnici izplačati zakonske zamudne obresti od neto zneska 36.122,30 SIT za čas od 19.5.2003 do 17.12.2003 in od zneska 4.408,10 SIT za čas od 19.6.2003 do 17.12.2003, v 8 dneh pod izvršbo.

Kar tožnica iz naslova plače zahteva več, se zavrne.

Tožnica krije sama svoje stroške postopka."

Sodišče prve stopnje je s sklepom, ki je že pravnomočen, zavrglo  tožbo za ugotovitev nezakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Z izpodbijano sodbo pa je naložilo toženi stranki, da tožnici za čas od vključno aprila 2003 do vključno avgusta 2003 izplača plačo v višini vsakokratnega zneska minimalne plače, s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega 19. v mesecu za pretekli mesec ter ji povrne stroške postopka v znesku 93.940,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 17.3.2004 do plačila.

Zoper sodbo se pritožuje tožena stranka, ki uveljavlja vse tri pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS št. 26/99, 96/2002, 2/2004). Navaja, da je sodišče prve stopnje tožnici neupravičeno prisodilo plačo za obdobje od aprila 2003 do avgusta 2003, saj je bila v tem obdobju v delovnem razmerju le do 2.5.2003. Za ta čas pa je tožnici plačala vse. Tožena stranka je morala namreč po tem, ko je podala tožnici izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi - vročena ji je bila 1.4.2003 - tožnico še obdržati v delovnem razmerju, ker je tako zahtevala odločba inšpektorja za delo. Na zahtevo tožnice je inšpektor z odločbo zadržal učinkovanje izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in po odločbi inšpektorja se je bila dolžna tožena stranka ravnati. Tožnico je morala prijaviti v zavarovanje in vzpostaviti delovno razmerje, vendar pa ne kar za nedoločen čas, kot izhaja iz izpodbijane sodbe, ampak le za obdobje veljavnosti odločbe inšpektorja o zadržanju učinkovanja izredne odpovedi - to je do izteka roka za sodno varstvo. Ta se je iztekel 2.5.2003 - tožnica je tožbo nato sicer vložila, vendar je rok za sodno varstvo zamudila. Ne glede na to ji je delovno razmerje zaradi odločbe inšpektorja trajalo le do izteka roka za sodno varstvo, ne pa tudi naprej. V nadaljevanju pritožba pojasnjuje razloge za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki pa jih pritožbeno sodišče ne povzema, ker sama izredna odpoved zaradi zamude roka za sodno varstvo - zoper sklep o zavrženju tožbe se tožnica ni pritožila - vsebinsko ni predmet tega postopka. Tožena stranka miselno predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu spremeni tako, da zahtevek za

izplačilo plač zavrne.    Pritožba je utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na

bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. člena ZPP in  na pravilno uporabo materialnega prava.

Pritožba utemeljeno graja odločitev sodišča prve stopnje glede trajanja delovnega razmerja tožnice pri toženi stranki. V primeru izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi lahko na podlagi 3. odstavka 227. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur.l. RS št. 42/2002) inšpekcija za delo zadrži učinkovanje prenehanja pogodbe o zaposlitvi zaradi odpovedi do poteka roka za arbitražo oz. sodno varstvo, oz. do izvršljive arbitražne odločitve, oz. če delavec v sodnem postopku najkasneje ob vložitvi tožbe zahteva izdajo začasne odredbe, do odločitve sodišča o predlogu za izdajo začasne odredbe. Tožnica je sicer ob vložitvi tožbe zahtevala tudi izdajo začasne odredbe, vendar je predlog na naroku z dne 21.5.2003 umaknila, zato je potrebno šteti, da predlog ni bil vložen. Zadržanje učinkovanja izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi je zato na podlagi prej citirane določbe ZDR lahko trajalo le do poteka roka za sodno varstvo. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, se je ta rok iztekel 5.5.2003 in ne že 2.5.2003, kot trdi pritožba, saj sta bila 1. in 2.5.2003 praznična dneva, 3. in 4.5.2003 pa sobota in nedelja. Zato je tožnici delovno razmerje pri toženi stranki trajalo do 5.5.2003.

Stališče sodišča prve stopnje, da je bila tožnica v delovnem razmerju pri toženi stranki vse do zaposlitve pri drugem

delodajalcu zato, ker je tožena stranka iz zavarovanja ni odjavila oz. ker jo je obvestila, da nadaljuje z delom, ni pravilno. Tožena stranka se je bila dolžna ravnati po odločbi inšpektorata za delo, ki je po pooblastilu, danem v citirani določbi ZDR, odredil zadržanje učinkovanja odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Tožena stranka je sicer na naroku z dne 21.5.2003 navajala, da je tožnica še v delovnem razmerju in da se je z njo dogovarjala, da bi ostala v delovnem razmerju do izdaje odločbe II. stopnje o pritožbi zoper odločbo inšpektorata za delo. Vendar pa je to navajala še v času, ko je zadržanje na podlagi odločbe inšpektorata še trajalo - vložen je bil predlog za začasno odredbo - in je bil tudi čas trajanja še neznan (ob podaji navedbe tožene stranke sodišče še ni odločilo o predlogu za izdajo začasne odredbe). Šele po navedbi tožene stranke je tožnica predlog umaknila in s tem sama povzročila skrajšanje časa zadržanja učinkovanja odpovedi. Podlage torej za trajanje delovnega razmerja tudi po 5.5.2003 ni bilo. Le do tega dne je tožnica upravičena do vseh pravic iz delovnega razmerja, vključno s plačo.

Tožnica je zahtevala plačo v višini vsakokratne minimalne plače in tožena stranka je potrdila, da ji v tej višini tudi pripada.

Kot je razvidno iz podatkov o plačilih, je tožnica za april 2003 dne 17.12.2003 prejela bruto 57.744,40 SIT (neto 36.122,30 SIT), minimalna plača pa je tedaj znašala bruto 103.643,00 SIT. Zato je tožnica upravičena do bruto razlike v znesku 45.898,60 SIT, ki jih mora tožena stranka še obračunati, za tožnico tudi od tega zneska plačati davke in prispevke, njej pa izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19.5.2003 dalje. Ker je prejela delno izplačilo za april šele 17.12.2003, pa je upravičena tudi do plačila zakonskih zamudnih obresti od neto zneska 36.122,30 SIT za čas od 19.5.2003 do 17.12.2003. Za maj 2003 je tožnica prejela 6.569,80 SIT bruto (neto 4.408,10 SIT).

Glede na znesek minimalne plače (bruto 103.643,00 SIT za 176 ur) in dejstvo, da je bil do 5.5.2003 en delovni dan in dva praznična dneva (24 ur), bi bila do 5.5.2003 upravičena do bruto plače in nadomestila v višini 14.133,12 SIT. Zato je tožnica upravičena do bruto razlike v znesku 7.563,32 SIT, ki jih mora tožena stranka še obračunati, za tožnico tudi od tega zneska plačati davke in prispevke, njej pa izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi po 19.6.2003 dalje. Ker je prejela delno izplačilo za maj šele 17.12.2003, pa je upravičena tudi do plačila zakonskih zamudnih obresti od neto zneska 4.408,10 SIT za čas od 19.6.2003 do 17.12.2003. Za ostale mesece do razlike ni upravičena, ker v delovnem razmerju ni bila več. Ker je sodišče prve stopnje ob sicer popolno ugotovljenem dejanskem stanju napačno uporabilo materialno pravo, je

pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in na podlagi 4. točke 358. člena ZPP sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu

spremenilo tako, kot je razvidno iz izreka. Tožnica je s svojim zahtevkom uspela minimalno, zato naj svoje stroške postopka krije sama.

ZDR člen 85, 85/3, 204, 204/3, 227, 227/3, 85, 85/3, 204, 204/3, 227, 227/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.