VDS sodba Pdp 1745/2004
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-02-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sodišče mora poskrbeti, da se sredstva, odobrena za brezplačno

pravno pomoč, sodišču povnejo, kadar je to mogoče. Zato mora

odvetnika, ki je stranko zastopal po odločbi o brezplačni pravni

pomoči, pozvati, da priglasi stroške in o njih tudi odločiti.

Pritožbi tožnika se delno ugodi in se izpodbijana sodba v 1.

točki izreka in v 3. točki glede stroškov postopka spremeni tako,

da se spremenjena v tem delu v celoti glasi:

"Tožena stranka je dolžna tožniku plačati iz naslova razlike v

plači neto 33.374,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

in pristojnim institucijam od bruto zneskov za tožnika plačati

Višji zahtevek (za znesek 5.562,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od 19.4.2003 do plačila) se zavrne.

Tožena stranka je dolžna povrniti tožnikove stroške postopka v

znesku 13.420,00 SIT in jih plačati na račun sodišča št. 01100 -

6370501223, sklic na št. BPP 62/2003, 8 dneh pod izvršbo."

V ostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu potrdi

Tožena stranka je dolžna povrniti tožnikove pritožbene stroške v

znesku 8.387,50 SIT in jih plačati na račun sodišča."

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevek za

plačilo razlike v plači za januar, februar in marec 2003 v znesku

38.236,00 SIT (pravilno: 38.936,00 SIT) neto z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od zneska 38.936,00 SIT (pravilno 18.263,00

SIT) od 19.2.2003 do plačila, od zneska 9.549,00 SIT od 19.3.2003

do plačila in od zneska 11.124,00 SIT od 19.4.2003 do plačila.

Zavrnilo je tudi zahtevek za spremembo določbe pogodbe o

zaposlitvi tako, da bo ta ustrezala izvedeniškemu mnenju in da bo

osnovna plača ovrednotena s količnikom 1,20 izhodiščne plače.

Glede stroškov je odločilo, da bo izdan v skladu z odločbo službe

Zoper sodbo se pritožuje tožnik, ki uveljavlja vse tri pritožbene

razloge iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku

(ZPP, Ur.l. RS št. 26/99, 96/2002, 2/2004). Navaja, da ga je

tožena stranka sicer pravilno razporedila na ustrezno delovno

mesto v skladu s preostalo delovno zmožnostjo, vendar pa zaradi

razporeditve prejema nižjo plačo. Delavec zaradi invalidnosti ne

sme biti prikrajšan pri plači. Zato tudi ni hotel takoj podpisati

pogodbe o zaposlitvi. Tožena stranka bi morala poskrbeti za to,

da bi tožnik pri ZPIZ dobil razliko, česar pa ni storila. Poleg

tega je do razlike v plači prišlo že prej, devet mesecev pred

ugotovitvijo invalidnosti. Predlaga spremembo ali razveljavitev

izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah

pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na

bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena ZPP in

Sodišče prve stopnje je zahtevek za plačilo razlike v plači za

januar, februar in marec 2003 zavrnilo z obrazložitvijo, da je

bil tožnik v skladu z 200. členom Zakona o delovnih razmerjih

(ZDR, Ur.l. RS št. 42/2002), ki napotuje na določbe Zakona o

pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur.l. RS št.

106/2000 - 108/2002) zakonito razporejen na ustrezno delovno

mesto glede na preostalo delovno zmožnost. Nova pogodba o

zaposlitvi je bila podpisana šele 14.3.2003 in sicer zaradi

tožnikovega zavlačevanja. Do razlike v plači je dejansko prišlo,

saj je novo delovno mesto ovrednoteno s količnikom 1,15, prejšnje

pa je bilo s količnikom 1,20, vendar pa tožnik po razporeditvi ni

upravičen do enake plače, kot jo je imel na prejšnjem delovnem

mestu, saj se osnovna plača za posamezno delovno mesto določi

upoštevaje zahtevnost dela, za katerega je delavec sklenil

Pritožbeno sodišče se z zaključkom sodišča prve stopnje ne

strinja v celoti. Res je sicer, da tožena stranka tožniku na

novem delovnem mestu ni dolžna izplačevati plače, kot jo je

prejemal na prejšnjem delovnem mestu. Pravica do plačila

nadomestila zaradi manjše plače na drugem ustreznem delovnem

mestu je pravica, ki jo delavec - invalid III. kategorije

uveljavlja pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in

kot izhaja iz listin v spisu, je bil postopek za odločitev o tej

pravici pri ZPIZ že sprožen. Zato tožena stranka, ki je tožniku

ponudila ustrezno delo in z njim sklenila novo pogodbo o

zaposlitvi (ZDR-02 instituta razporeditve ne pozna več), tožniku

ni dolžna izplačevati razlike v plači. Vendar pa je sodišče prve

stopnje spregledalo, da je bila pogodba o zaposlitvi podpisana

šele 14.3.2003, kar je med strankama nesporno in da tožnik ne

zahteva razlike v plači za čas od marca 2003 dalje. Po 11. členu

ZDR se glede sklepanja, veljavnosti, prenehanja in drugih

vprašanj pogodbe o zaposlitvi smiselno uporabljajo splošna

pravila civilnega prava, če ni s tem ali drugim zakonom določeno

drugače. V 15. členu Obligacijskega zakonika (OZ, Ur.l. RS št.

83/2001) je določeno, da je pogodba sklenjena, ko se pogodbeni

stranki sporazumeta o njenih bistvenih sestavinah, v 21. členu

pa, da je pogodba sklenjena takrat, ko ponudnik prejme od druge

stranke izjavo, da ponudbo sprejema. Stranki lahko uveljavljata

pravice in obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi od njene sklenitve

dalje. Tožnik je s toženo stranko sklenil pogodbo o zaposlitvi na

delovnem mestu PK delavec - čistilec 14.3.2003 in iz te pogodbe

izhajajoče pravice in obveznosti obe stranki lahko uveljavljata

Pred tem je bil v veljavi sklep z dne 13.12.2002 o razporeditvi

tožnika na delovno mesto voznik viličarja, s katerim mu je tožena

stranka zagotavljala vse pravice, izhajajoče iz pogodbe o

zaposlitvi, sklenjene za dotedanje delovno mesto. Sklep z dne

30.12.2002 ni sklep o razporeditvi tožnika na delovno mesto PK

delavec - čistilec, saj tožniku ni bil ne vročen in ne namenjen;

gre le za predlog direktorja, ki je služil kot podlaga za

Zato je bil do 14.3.2003, ko je podpisal novo pogodbo o

zaposlitvi, tožnik upravičen do vseh pravic, ki izhajajo iz

delovnega mesta voznik viličarja, torej do pravic, ki so mu bile

zagotovljene z dokončno in pravnomočno odločbo in dotedanjo

pogodbo o zaposlitvi. Sodišče prve stopnje mu teh pravic ni

priznalo zaradi zmotne uporabe materialnega prava (1. točka

izreka izpodbijane sodbe). Ker pa je dejansko stanje pravilno in

popolno ugotovilo, je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo

in izpodbijano sodbo na podlagi 4. točke 358. člena ZPP v 1.

točki izreka delno spremenilo tako, da je tožniku prisodilo

razliko v plači za januar in februar 2003 v celoti, za marec 2003

pa do 14.3.2003 v skupnem znesku 33.374,00 SIT; le do višine tega

zneska je tudi poseglo v odločitev sodišča prve stopnje, v

ostalem delu pa je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo

odločitev v 1. točki izreka izpodbijane sodbe. Višina razlike v

plači med strankama ni bila sporna (temelji na podatkih iz

plačilnih list in podatkih tožene stranke).

Glede zahtevka, ki se nanaša na spremembo pogodbe o zaposlitvi,

je sodišče prve stopnje zavzelo stališče, da je tožnik zahteval

plačilo razlike v plači, ki se lahko uveljavlja neposredno pred

sodiščem. To stališče je napačno, saj z zahtevkom, naj se

sklenjena pogodba o zaposlitvi spremeni oz. sklene nova pogodba o

zaposlitvi, tožnik ne zahteva plačila razlike v plači. Kljub temu

je odločitev pravilna, saj je zahtevek neutemeljen. Tožnik v

bistvu zahteva razveljavitev posameznih določb pogodbe o

zaposlitvi in sklenitev nove, za to pa ne navaja nobenih

relevantnih okoliščin. Razveljavitev pogodbe oz. posameznih

njenih določb je možna le pod pogoji iz 94. člena OZ v zvezi z

12. členom ZDR-02, torej če jo je sklenila poslovno omejeno

sposobna oseba, če so bile pri njeni sklenitvi napake glede volje

strank in v drugih primerih, določenih s tem in drugimi zakoni.

Spremembo pogodbe pa je po 112. členu OZ možno zahtevati le v

primeru spremenjenih okoliščin. Tožnik ni izkazal nobenega od

razlogov, zaradi katerih bi bil njegov zahtevek za razveljavitev

oz. spremembo pogodbe o zaposlitvi utemeljen. Zato ga je sodišče

Zaradi delne spremembe odločitve v 1. točki izreka je bilo

potrebno spremeniti tudi izrek o stroških postopka. Glede na

znesek, s katerim je tožnik uspel, je upravičen do povrnitve

stroškov za tožbo v višini 100 točk oz. 11.000,00 SIT, povečano

za 2% materialnih stroškov in 20% DDV pa 13.420,00 SIT. Drugih

stroškov ni priglasil. Ker je bila tožniku odobrema brezplačna

pravna pomoč, je tožena stranka priznane stroške postopka dolžna

plačati na račun sodišča, sklicujoč se na št. odločbe BPP

62/2003. V zvezi s tem je treba še pripomniti, da mora sodišče

skrbeti, da se sredstva, odobrena za brezplačno pravno pomoč

sodišču povrnejo, kadar je to mogoče, zato mora od odvetnika, ki

je stranko zastopal po odločbi o brezplačni pravni pomoči

pozvati, da priglasi stroške in o njih tudi odločiti (46. člen

Zakona o brezplačni pravni pomoči, ZBPP - UPB, Ur.l. RS št.

Tožnik je s pritožbo uspel v približno polovičnem deležu, zato je

upravičen do povrnitve sorazmernega dela nastalih stroškov, ki

znašajo za pritožbo 125 točk oz. 13.750,00 SIT, povečano za 2%

materialnih stroškov in 20% DDV pa 16.775,00 SIT. Sorazmeren del

znaša 8.387,50 SIT, ki jih mora tožena stranka prav tako plačati

na račun sodišča, saj je bila tožniku brezplačna pravna pomoč

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.