VDS sodba Pdp 268/2006
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-10-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zagovor - pisna obdolžitev

Predpostavka za učinkovito izvajanje pravice do zagovora pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi je, da je delavec predhodno seznanjen s kršitvami tistih pogodbenih oziroma drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki se mu očitajo. Iz tega razloga je delodajalec delavcu dolžan vročiti pisno obdolžitev. Ravnanje tožene stranke, ki je tožnico zgolj ustno prek telefona pozvala na zagovor, ni bilo zakonito.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje s p r e m e n i

- v 1. točki izreka tako, da se ugodi tožbenemu zahtevku, ki se glasi:

"1. Ugotovi se, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi, s katero je tožena stranka X, odpovedala delovno razmerje tožeči stranki Č.R., nezakonita in neveljavna. Ugotovi se, da tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki dne 24.9.2004 ni prenehalo in traja še naprej. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki od 24.9.2004 dalje priznati vse pravice iz delovnega razmerja ter ji vpisati delovno dobo v delovno knjižico od 24.9.2004 dalje, v 8 dneh pod izvršbo.

2. Tožena stranka je tožečo stranko dolžna v roku 8 dni pod izvršbo pozvati nazaj na delo in ji za čas od 24.9.2004 pa do vrnitve na delo plačati plačo, kakršno bi prejemala, če bi delala, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vsakega plačilnega dne dalje do plačila, ter od take plače plačati vse davke in prispevke v skladu z zakonom, vse v roku 8 dni pod izvršbo."

- in v 2. točki izreka tako, da je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki pravdne stroške v znesku 277.282,50 SIT skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje do plačila, v roku 8 dni pod izvršbo.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti 50.325,00 SIT stroškov pritožbenega postopka skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe sodišča druge stopnje do plačila, v roku 8 dni pod izvršbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala ugotovitev, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita in da ji delovno razmerje pri toženi stranki dne 24.9.2004 ni prenehalo, zato ji je slednja dolžna od 24.9.2004 dalje priznati vse pravice iz delovnega razmerja, ji od navedenega dne dalje vpisati delovno dobo v delovno knjižico, jo pozvati nazaj na delo ter ji za čas od 24.9.2004 pa od vrnitve na delo izplačati plačo, kakršno bi prejemala, če bi delala, s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi in z odvodom davkov in prispevkov. Odločilo je, da vsaka stranka sama krije svoje stroške postopka.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji). Navaja, da ZPP v 321. členu določa, da se sodba, ki ni izdana in razglašena takoj po končani glavni obravnavi, vroči strankam v roku 30 dni od dneva, ko je bila glavna obravnava končana. V konkretnem primeru je bil ta rok kršen, saj je tožeča stranka sodbo prejela po več kot treh mesecih od dneva, ko je bila končana glavna obravnava. Prvostopenjsko sodišče je ugotovilo, da naj bi bila tožeča stranka na zadnjem sestanku dne 20.9.2004 seznanjena s celotno obtožbo. Po tem sestanku je tožena stranka tožeči stranki odpovedala delovno razmerje (pravilno: pogodbo o zaposlitvi). Iz izpodbijane sodbe izhaja, da je bilo takšno ravnanje tožene stranke zakonito, vendar takšna odločitev pomeni tako zmotno uporabo materialnega prava kot tudi bistveno kršitev določb postopka. Tožeče stranke ni nihče seznanil z očitki, ki so zapisani v odpovedi pogodbe o zaposlitvi, prav tako pa ji ni bil nikoli v zvezi s tem predočen noben dokument. V 177. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS, št. 42/02) je npr. določeno, da mora delodajalec v disciplinskem postopku delavcu zagotoviti pravico do zagovora in mu vročiti pisno obdolžitev ter določiti čas in kraj, kjer lahko poda svoj zagovor. Če takšna ureditev velja za disciplinski postopek, v katerem ni mogoče izreči sankcije, ki bi lahko trajno spremenila položaj delavca, potem mora to še toliko bolj veljati za postopek pred odpovedjo. Tožeča stranka ni prejela pisne obdolžitve, niti vabila na zagovor. Vse se je vršilo neformalno, šlo je za razgovore, na katerih tožeči stranki nikdar niso bile predočene nobene ugotovitve oz. kršitve. Tudi Vrhovno sodišče RS je že zavzelo stališče (opr. št. VIII Ips 215/2004), da mora biti delavcu jasno predočeno, kakšne kršitve pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja se mu očitajo, saj se le tako lahko brani oz. pove svoje stališče o očitkih. V skladu s tem namenom je delavcu pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi potrebno vročiti pisno obdolžitev. Glede na ugotovitev prvostopenjskega sodišča, da je bila tožeča stranka šele na zadnjem sestanku seznanjena s celotno obtožbo, pa je kršitev ZDR še toliko očitnejša. To pomeni, da tožeča stranka dejansko ni imela nobene možnosti zagovarjati se, saj ji do zadnjega sestanka sploh ni bilo predočeno, kaj naj bi storila narobe. Na 4. strani obrazložitve izpodbijana sodba ugotavlja, da so bili pred 20.9.2004 s tožečo stranko opravljeni trije razgovori, v nadaljevanju pa govori še o četrtem razgovoru. Obrazložitev je v nasprotju sama s seboj, saj se na eni strani ugotavlja obstoj treh razgovorov, na drugi strani pa obstoj štirih razgovorov pred zagovorom, ki se je po oceni sodišča prve stopnje vršil 20.9.2004. Takšna obrazložitev pomeni bistveno kršitev določb postopka iz 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP. Izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnem dejstvu, saj iz nje ni razvidno, kdaj naj bi po oceni sodišča prve stopnje tožena stranka seznanila tožečo stranko z očitkom, da naj bi slednja povzročila manjko krvodajalskih lističev: 1.9., 8.9., 10.9., 15.9, ali 20.9.2004, prav tako pa ni jasno, s katerim delom obtožbe naj bi bila tožeča stranka seznanjena dne 20.9.2004. Zaključek izpodbijane sodbe, da se dejansko stanje, ki je bilo ugotovljeno na podlagi izpovedi prič in pregleda listinske dokumentacije, vsebinsko ujema z listinami in opisom razlogov v izredni odpovedi, je protispisen in predstavlja bistveno kršitev postopka. Tožeči stranki je bila pogodba o zaposlitvi odpovedana, ker je tožena stranka ugotovila manjko blokov za krvodajalce. Iz odpovedi je razviden očitek, koliko naj bi manjkalo, pri čemer je tožena stranka (sicer šele v postopku pred sodiščem) predložila poročilo o zaključku inventure. Nobene od številk, niti njihovega seštevka, na poročilu o zaključku inventure ni mogoče najti. To pomeni, da sta si ti dve listini v nasprotju, saj poročilo o zaključku inventure ne ugotavlja manjka, kot ga navaja izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tudi navedba izpodbijane sodbe, da ugotovitve temeljijo na izredno prepričljivih pričevanjih, je protispisna in pomeni bistveno kršitev določb postopka. Priča P.K. je povedala, da je priča M.R. sodelovala v komisiji, kar pa je nasprotno njeni izpovedbi. Tudi sicer je P.K. popravljal svojo prejšnjo izpoved, M.R. pa je ves čas spreminjala svojo izpoved. Upoštevaje dokazno breme bi morala tožena stranka dokazati kdo je ugotovil, da manjka 150.000 lističev, kdaj in kako je to ugotovil ter kdaj so bile ugotovitve o manjku 150.000 lističev predočene tožeči stranki. Izpodbijana sodba bi morala obsegati te iste ugotovitve. Manjko pomeni razhajanje med nabavljeno količino blaga na eni strani ter porabljeno količino blaga in skladiščeno količino blaga na drugi strani. Tožena stranka je zatrjevala, da naj bi obstajal manjko 150.000 lističev. Ta številka ni izhajala iz nobenega dokumenta, ki ga je predložila tožena stranka. Priča S.M.K. je izpovedala, da iz materialne kartice ne more biti razviden manjko, torej je potrebno blago šteti, da bi se manjko lahko ugotovil. Izpodbijana sodba je v nasprotju s pričevanjem te priče, saj na dveh delih govori o tem, da je s primerjavo materialne kartice in poročila o izdanih blokih mogoče ugotoviti manjko. Tožeča stranka predlaga, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni oz. podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo nasprotuje njenim navedbam. Izpodbijana sodba konsistentno govori o tem, da je bilo med strankama opravljenih več razgovorov, in sicer dne 1.9.2004, 10.9.2004, 15.9.2004 in 20.9.2004. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožena stranka omogočila tožeči stranki zagovor, pred tem pa jo je tudi seznanila z obtožbo. Tožena stranka je tožečo stranko s kršitvijo, ki ji jo je očitala, smiselno seznanila že na prvem zagovoru dne 8.9.2004. V vmesnem času, torej od 8.9.2004 pa do 20.9.2004, je tožena stranka opravila potrebne inventure in preglede poslovnih knjig zato, da je lahko v celoti ugotovila obseg storjenih kršitev s strani tožeče stranke. Prvostopenjsko sodišče je s tem, ko je ugotovilo, da je tožena stranka dne 20.9.2004 tožečo stranko seznanila s celotno obtožbo, pravilno ugotovilo, da je dne 20.9.2004 tožena stranka razpolagala z vsemi podatki, potrebnimi za ugotovitev celotnega obsega kršitve delovnega razmerja, ki ima znake kaznivega dejanja, pri tem pa ne gre za nove kršitve, ampak za isto kršitev, o kateri je bila v celoti in jasno tožeča stranka seznanjena. Dejansko stanje je pravilno ugotovljeno, saj so upoštevana tista dejstva, o katerih so skladno in prepričljivo izpovedale zaslišane priče. Zgolj to, da sta dve priči o istem dogodku izpovedovali delno različno, ne more spremeniti dejstva, da so preostale priče o tem dejstvu izpovedovale skladno in prepričljivo. Na podlagi primerjave poročila o izdanih blokih z dne 31.8.2004, ki ga je podpisala M.S., ter materialne kartice, ki kaže knjižno stanje artikla, se je izračunal manjko blaga, zaradi česar so navedbe tožeče stranke, da s primerjavo materialne kartice in poročila o izdanih blokih ni mogoče ugotoviti manjka, napačne. Tožena stranka predlaga, da sodišče druge stopnje pritožbo zavrne in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 2. odst. 350. člena ZPP izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. tč. 2. odst. 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Na podlagi izvedenega preizkusa je prišlo do ugotovitev, pojasnjenih v nadaljevanju.

Pritožba navaja, da je prvostopenjsko sodišče kršilo rok za izdajo sodbe. V obravnavani zadevi je bil zadnji narok za glavno obravnavo opravljen dne 4.10.2005, tožeči stranki pa je bila izpodbijana sodba vročena 16.1.2006. V 3. odst. 321. člena ZPP je resda določeno, da se v primeru, ko sodišče odloči, da bo izdalo sodbo pisno, le-ta ne razglasi, temveč se vroči strankam v 30 dneh od dneva, ko je bila glavna obravnava končana. Vendar pa je navedeni rok zgolj instrukcijske in ne prekluzivne narave, njegovo prekoračenje pa tudi v ničemer ni vplivalo na zakonitost izpodbijane sodbe. Sicer pa je predsednica prvostopenjskega senata dne 19.1.2006 v poročilu k predmetni zadevi pojasnila, da je prišlo do zastoja pri izdelavi izpodbijane sodbe zato, ker je bila njena strojepiska v bolniškem staležu, v posledici česar je morala sodbe pisati sama.

Tožeča stranka je bila zaposlena na delovnem mestu samostojni referent nabave in vodja skladiščne službe v Oddelku za splošne zadeve. Dne 21.9.2004 ji je bila izredno odpovedana pogodba o zaposlitvi in sicer na podlagi 1. alinee 1. odst. 111. člena ZDR, zaradi kršitve pogodbenih oz. drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki ima znake kaznivega dejanja goljufije (217. člen Kazenskega zakonika - KZ, Ur. l. RS, št. 63/94 in nadaljnji) in ponarejanja listin (240. člen KZ). Iz obrazložitve izredne odpovedi izhaja, da je tožena stranka pregledala poslovanje z obrazcem "zaščiten blok krvodajalec numeriran", katerega prejeme in izdaje je delala tožeča stranka. Za leto 2003 in obdobje od 1.1.2004 do 11.8.2004 je bila med računalniško evidenco stanja zalog in evidenco v blagajni ugotovljena razlika v količini blokov, pri čemer je vrednost tega manjka znašala 1.773.000,00 SIT. Izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaključuje, da je naklepno ravnanje tožeče stranke povzročilo toženi stranki večjo škodo, njen naklep pa izhaja iz dejstva, da je nepravilno ravnala večkrat in v daljšem časovnem obdobju ter da je s ponarejenimi dokumenti poskušala prikriti svoja nepravilna ravnanja.

Kot bo pojasnjeno v nadaljevanju pritožba utemeljeno očita, da v obravnavani zadevi ni izpolnjena ena od formalnih zahtev za zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, t.j. predhodna vročitev pisne obdolžitve tožeči stranki. Ker je pritožbeno sodišče že iz tega razloga izpodbijano zavrnilno sodbo spremenilo in tožbenemu zahtevku ugodilo, se v razlogih svoje odločbe opredeljuje le do pritožbenih očitkov, ki se nanašajo na kršitev določila 2. odst. 83. člena ZDR v povezavi z 1. in 2. odst. 177. člena istega zakona, ne pa tudi do ostalih pritožbenih zatrjevanj, saj je potrebno skladno z 1. odst. 360. člena ZPP v obrazložitvi drugostopenjske odločbe presoditi zgolj tiste navedbe pritožbe, ki so bile odločilnega pomena za sprejem odločitve.

V 2. odst. 83. člena ZDR je določeno, da mora delodajalec pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delavcu omogočiti zagovor, smiselno upoštevaje 1. in 2. odst. 177. člena ZDR, razen če obstajajo okoliščine, zaradi katerih bi bilo od delodajalca neupravičeno pričakovati, da delavcu to omogoči, oz. če delavec to izrecno odkloni ali če se neupravičeno ne odzove povabilu na zagovor. Na podlagi smiselnega upoštevanja 1. odst. 177. člena ZDR mora delodajalec delavcu vročiti pisno obdolžitev ter določiti čas in kraj, kjer lahko poda svoj zagovor, v 2. odst. citiranega člena pa je določen način vročitve pisne obdolžitve.

Temeljna predpostavka za učinkovito zagotovitev pravice do zagovora v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi je, da je delavec predhodno seznanjen s kršitvami tistih pogodbenih oz. drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki se mu očitajo, saj se le tako lahko uspešno pripravi na obrambo svojih pravic. Z namenom zagotovitve tega cilja je ZDR v 2. odst. 83. člena v zvezi z 1. odst. 177. člena istega zakona za delodajalca izrecno predpisal dolžnost, da pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delavcu vroči pisno obdolžitev. Ker ZDR od tako uzakonjene obveznosti vročitve pisne obdolžitve ne dopušča nobene izjeme, se delodajalec ne more uspešno sklicevati, da je delavca seznanil z obdolžitvijo na kakšen drug način, npr. ustno, preko telefona ipd. Skladno z navedenim prvostopenjsko sodišče v razlogih izpodbijane sodbe zato pravilno ni sledilo navedbi tožene stranke (list. št. 55), češ da je "za pisno obdolžitev smiselno mogoče razumeti razgovor, opravljen dne 10.9.2004, ko je bila tožeča stranka seznanjena z vsemi, do tedaj znanimi očitki."

Pisna oblika obdolžitve je v funkciji pravne varnosti tako delavca kot delodajalca. Delavec je s prejemom pisne obdolžitve ter obvestila o kraju ter času zagovora nedvomno seznanjen s tem, da je zoper njega uveden postopek odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Nadalje pisna obdolžitev predstavlja merilo sodišču pri presoji zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, saj je slednja delavcu lahko odpovedana zgolj zaradi kršitve tistih pogodbenih ali drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki so mu bile predhodno očitane v pisni obdolžitvi. Z izkazano vročitvijo pisne obdolžitve pa je zagotovljena pravna varnost tudi delodajalcu, saj se ta le tako lahko uspešno brani pred očitkom delavca, da pisne obdolžitve ni prejel, v posledici česar ni mogel uspešno pripraviti obrambe svojih pravic na zagovoru.

Kot izhaja iz podatkov spisa tožeča stranka pisne obdolžitve ni prejela, na razgovor dne 20.9.2004 pa je bila vabljena preko telefona. Priča I.K., ki je pri toženi stranki vodja kadrovskopravne službe, je izpovedal, da je dne 20.9.2004 tožeči stranki razložil, da gre za zagovor pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, jo seznanil z očitanimi kršitvami (nastanek manjkov v skladišču z utemeljenimi znaki goljufije in ponarejanja listin) in z možnostjo, da v postopku sodeluje sindikat. Vrhovno sodišče RS je že zavzelo stališče (sklep opr. št. VIII Ips 267/04 z dne 7.12.2004), da mora biti delavec seznanjen z vsemi posamičnimi podatki dejanske in pravne narave, ki mu omogočajo, da lahko skladno z njimi pripravi svojo obrambo. Izpodbijana sodba navaja, da je bila tožeča stranka na več sestankih sproti seznanjena z ugotovitvami v zvezi z odpovednim razlogom, saj so bili pred dnevom zagovora z njo opravljeni najmanj trije razgovori, na katerih se jo je seznanjalo z očitkom, da je prišlo do razlik v številu dejansko izdanih in dobavljenih krvodajalskih lističev in da se je lističe knjižilo na napačno stroškovno mesto. Iz obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje še izhaja, da so bili s tožečo stranko opravljeni sestanki dne 8.9.2004, 10.9.2004, 15.9.2004 in 20.9.2004, pri čemer na prvih sestankih ni nasprotovala ugotovitvam oz. je navajala, da je storila napako in izražala obžalovanje, na zadnjem sestanku, ko je bila seznanjena s celotno obtožbo, pa ni ničesar izjavila in je sestanek zapustila. Prvostopenjsko sodišče je zmotno uporabilo materialno pravo, s tem ko je zaključilo, da je bil tožeči stranki v obravnavani zadevi omogočen zagovor, pred tem pa jo je tožena stranka seznanila z obtožbo. Iz podatkov spisa namreč izhaja, da tožena stranka ni vodila razgovorov dne 8.9.2004, 10.9.2004 in 15.9.2004 z namenom, da se tožeči stranki izredno odpove pogodbo o zaposlitvi, ampak je šele ugotavljala okoliščine v zvezi z nastalim manjkom. Tožena stranka bi postopala pravilno, če bi na podlagi ugotovljenih dejstev glede nastanka manjka tožečo stranko povabila na zagovor z istočasno vročitvijo pisne obdolžitve, katere vloga je še toliko pomembnejša glede na to, da je bila tožeči stranki pogodba o zaposlitvi izredno odpovedana zaradi kršitev pogodbenih oz. drugih obveznosti iz delovnega razmerja, ki ima znake kaznivega dejanja goljufije in ponarejanja listin (1. alinea 1. odst. 111. člena ZDR). S tem, ko tožeči stranki pisna obdolžitev ni bila vročena, šele na zagovoru dne 20.9.2004 pa jo je tožena stranka seznanila s tem, da je v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, se tožeča stranka ni mogla učinkovito pripraviti na obrambo svojih pravic v zagovoru.

Vrhovno sodišče RS je v sodbi opr. št. VIII Ips 262/06 z dne 24.10.2006 navedlo, da pisna obdolžitev služi temu, da se delavec seznani z očitki kršitve pogodbenih in drugih obveznosti iz delovnega razmerja in pripravi svojo obrambo, pri tem pa je zavzelo stališče, da delavcu tudi le v primeru ustne seznanitve z očitano kršitvijo ni preprečeno, da brez pripomb in ugovorov poda zagovor. V zadevi opr. št. VIII Ips 262/06 je delavec po ustnem vabilu pristopil na zagovor ter potem, ko je bil seznanjen z očitanimi kršitvami, prostovoljno podal zagovor, priznal in obžaloval, da je storil očitano kršitev, navedel, da bo škodo povrnil in zapisnik o zagovoru podpisal, ne da bi imel nanj kakšno pripombo. V obravnavani zadevi (opr. št. Pdp 268/06) je bila tožeča stranka na razgovor dne 20.9.2004 vabljena preko telefona, pisna obdolžitev ji prav tako ni bila vročena, na samem razgovoru je bila uvodoma seznanjena, da gre za njen zagovor, ker je v postopku izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, vendar pa se v nasprotju z dejanskim stanom iz citirane sodbe Vrhovnega sodišča RS po seznanitvi z očitanimi kršitvami ni želela zagovarjati in je celo odklonila podpis zapisnika. Navedeno stališče Vrhovnega sodišča RS, po katerem nevročitev predhodne pisne obdolžitve ni imela za posledico nezakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, je bilo tako zavzeto na podlagi povsem drugačnega dejanskega stanja, kot je podano v obravnavani zadevi, zato mu pritožbeno sodišče v predmetnem sporu ni moglo slediti.

Pritožbeno sodišče še pripominja, da je tožena stranka tekom postopka navajala, da so tudi sicer v obravnavani zadevi podane okoliščine iz 2. odst. 83. člena ZDR, zaradi katerih je od delodajalca neupravičeno pričakovati, da delavcu pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi omogoči zagovor. Pri tem je navedene okoliščine konkretizirala s tem, da je bilo njeno zaupanje v vestnost in poštenost ravnanja tožeče stranke hudo zlorabljeno, nadalje se je sklicevala na višino utrpele premoženjske škode, ponavljajoče se kršitve v daljšem časovnem obdobju, premišljena in sistematična ravnanja tožeče stranke ter na protipravni naklep. Na tem mestu velja omeniti sodbo Vrhovnega sodišča RS, opr. št. VIII Ips 210/06 z dne 24.10.2006, katere predmet je bila prav tako presoja zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi po 1. alinei 1. odst. 111. člena ZDR (očitana kršitev pogodbenih obveznosti iz delovnega razmerja je imela znake kaznivega dejanja tatvine). V citirani zadevi je bilo zavzeto stališče, da velik obseg prisvojenih predmetov, zaradi katerega je bilo omajano zaupanje delodajalca do delavca, ni razlog, zaradi katerega bi bilo neupravičeno pričakovati, da bo delodajalec delavcu omogočil zagovor. Celo nasprotno, prav zaradi tega razloga bi delavec, ki mu grozi izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi tatvine, moral imeti možnost podati svoj zagovor, povedati kaj meni o očitku, kakšno je njegovo stališče do predvidenega ukrepa delodajalca, do okoliščin in podobno. Prvostopenjsko sodišče v razlogih svoje sodbe pravilno ni sledilo zatrjevanju tožene stranke, češ da je bilo v obravnavani zadevi tudi sicer neupravičeno pričakovati, da tožeči stranki pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi omogoči zagovor. S takšnim zaključkom bi namreč sodišče preširoko tolmačilo določilo 2. odst. 83. člena ZDR o tem, kdaj delavcu ni potrebno omogočiti zagovora, s tem pa bi bila tožeča stranka onemogočena v izvajanju pravice, ki ji jo priznava ZDR, t.j. da si v primeru očitanja kršitve pogodbene oz. druge obveznosti iz delovnega razmerja olajša položaj s tem, da se zagovarja pred izredno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi.

Pritožbena navedba, da je podana absolutna bistvena kršitev določb postopka iz 14. tč. 2. odst. 339. člena ZPP, češ da so razlogi sodbe med seboj v nasprotju glede števila razgovorov, ki naj bi bili opravljeni s tožečo stranko, ni utemeljena. Iz izpodbijane sodbe je namreč razvidno, da je prvostopenjsko sodišče v obrazložitvi dosledno citiralo razgovore, ki jih je tožena stranka s tožečo stranko opravila dne 8.9.2004, 10.9.2004, 15.9.2004 in 20.9.2004.

Skladno z vsem obrazloženim pritožba utemeljeno očita, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, ker tožeči stranki ni bila vročena pisna obdolžitev. Ker je tako zaključek izpodbijane sodbe, češ da je tožena stranka pred odpovedjo ravnala skladno z 2. odst. 83. člena ZDR, materialnopravno napačen, je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo in na podlagi 4. točke 358. člena ZPP izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je ugodilo tožbenemu zahtevku, na podlagi katerega je tožeča stranka vtoževala razveljavitev izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Ker je zaradi nezakonito odpovedane pogodbe o zaposlitvi tožena stranka dolžna tožeči stranki vzpostaviti takšen obseg pravic in obveznosti iz delovnega razmerja, kot da slednji pogodba o zaposlitvi ne bi bila izredno odpovedana, je bilo potrebno ugoditi vtoževanemu reintegracijskemu zahtevku in tudi nadaljnjim zahtevkom za priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja, za vpis delovne dobe v delovno knjižico in za plačilo plače s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi ter odvodom prispevkov in davkov, kar vse je tožeča stranka pravilno vtoževala za čas od dneva vročitve nezakonite izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi dalje. Bistvenih kršitev določb postopka, na katere je potrebno v skladu z 2. odst. 350. člena ZPP paziti po uradni dolžnosti, pa pritožbeno sodišče pri preizkusu izpodbijane sodbe ni ugotovilo.

Ker je bila na podlagi predmetne odločbe sodišča druge stopnje izpodbijana sodba spremenjena, je pritožbeno sodišče v skladu z 2. odst. 165. člena ZPP moralo odločiti o stroških vsega postopka. Ker je bilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke v celoti ugodeno, ji je upoštevaje načelo uspeha tožena stranka dolžna povrniti potrebne stroške postopka na prvi stopnji (1. odst. 154. člena v zvezi z 155. členom ZPP). Tožeči stranki se upoštevaje določila Odvetniške tarife (OT - Ur. l. RS, št. 67/03 in nadaljnji) prizna skupno 2075 odvetniških točk in sicer 300 odv. točk za sestavo tožbe, 225 odv. točk za pripravljalno vlogo z dne 23.3.2005, 150 odv. točk za pristop na narok za glavno obravnavo dne 24.3.2005, 150 odv. točk za pristop na narok za glavno obravnavo dne 12.5.2005 ter 500 odv. točk urnine, 150 odv. točk za pristop na narok za glavno obravnavo dne 12.7.2005 ter 300 odv. točk urnine, 150 odv. točk za pristop na narok za glavno obravnavo dne 4.10.2005 ter 150 odv. točk urnine, povrnitev DDV v znesku 45.650,00 SIT in materialne stroške, ki znašajo 3.382,50 SIT. Tožeči stranki pa se ne priznajo priglašeni stroški za konferenco s stranko, saj so ti zajeti že v sestavi tožbe in stroški za odsotnost iz pisarne. Upoštevaje vrednost odv. točke 110,00 SIT, je tožena stranka tako dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka na prvi stopnji v znesku 277.282,50 SIT, skupaj z vtoževanimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopenjske sodbe dalje do plačila.

Ker je tožeča stranka uspela s pritožbo, ji je tožena stranka dolžna povrniti stroške pritožbenega postopka (2. odst. 165. člena v zvezi z 1. odst. 154. člena in 155. členom ZPP). Tožeči stranki se skladno z določili OT prizna 375 odv. točk za sestavo pritožbe, DDV v znesku 8.250,00 SIT in 2 % materialnih stroškov v znesku 825,00 SIT, ni pa upravičena do povrnitve priglašenih stroškov za konferenco s stranko in za poročilo stranki. Upoštevaje vrednost odv. točke 110,00 SIT, je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki 50.325,00 SIT stroškov pritožbenega postopka, skupaj z vtoževanimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe sodišča druge stopnje dalje do plačila.

ZDR člen 83,  83/2,  111,  111/1,  111/1-1,  177,  177/1,  177/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.