VDS sklep Pdp 1343/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-09-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izvršba na denarna sredstva delodajalca - začasna odredba v individualnih delovnih sporih - izvršljivost sklepa - nadomestilo plače - preračun bruto zneska v neto znesek nadomestila plače

Ker so bili v sklepu o izdaji začasne odredbe, s katero je bil odrejen rubež denarnih sredstev delodajalca, navedeni bruto zneski nadomestila plače, to ni zadostovalo za izvršbo z rubežem denarnih sredstev, saj je sodišče naložilo neto izplačilo. Zato je tožnica predlagala izdajo sklepa, s katerim se odredi izvršitev pravnomočnega sklepa v neto zneskih, kar pa ne pomeni izdaje nove začasne odredbe, ampak le preračun bruto zneskov v neto zneske nadomestila plače.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep, s katerim je odredilo izvršitev pravnomočnega sklepa Delovnega sodišča v X. v zvezi s sklepom Višjega delovnega in socialnega sodišča, s katerim je sodišče ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe, z rubežem denarnih sredstev dolžnika M. C. d.d. kot so navedeni v pravnomočnem sklepu ter prenosu zarubljenega zneska dolžnika na tožničin oz. upničin račun in sicer:  - za čas od 20.5.2003 do 31.5.2003 dospele terjatve v znesku 28.411,81 SIT (kar je tožnica preračunala, glede na fond delovnih ur za polni delovni čas oz. za 9 delovnih dni 72 ur) z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20.5.2003 do plačila;  - od 1.6.2003 do 31.7.2003 dospelo terjatev v znesku 138.902,00 SIT (neto nadomestilo plače za junij 2003 in julij 2003, vsakič po 69.451,10 SIT), z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 69.451,10 SIT od 16.6.2003 do 15.7.2003 ter od zneska 138.902,00 SIT od 16.7.2003 do plačila;  - stroške postopka 18.300,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.6.2003 do plačila;  - za čas od 1.8.2003 najdalj do 30.11.2003 v znesku 69.45,10 SIT vsakomesečno 15. dne v mesecu.  Zoper zgoraj navedeni sklep se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožena stranka iz razlogov zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb postopka ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zahtevo za izdajo začasne odredbe kot neutemeljeno zavrne in tožnici naloži v plačilo vse stroške, ki jih je v postopku povzročila toženi stranki. Navaja, da je sodišče izdalo dejansko nov sklep, ko je ugotovilo, da sklep z dne 2.6.2003 ni izvršljiv. Navaja, da sodišče še zmeraj ni preverilo kdaj tožnici kaj pripade, če jih sploh in zavezo po poplačilu zamudnih obresti veže na 15. koledarski dan v mesecu. Vpogled v pogodbo o zaposlitvi pa kaže, da je imela tožeča stranka pravico do plače v tekočem mesecu za mesec nazaj. Meni tudi, da je sodišče kršilo določbe ZIZ, ko je določilo 3-dnevni pritožbeni rok in da pritožba ne zadrži izvršbe. Sodišče tudi v celoti ignorira toženkine navedbe, da v času odločitve ni vedela za nosečnost tožnice. Toženi stranki tudi ni bila dana možnost sodelovanja v postopku.  Pritožba ni utemeljena.  Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje v okviru pritožbenih razlogov in pri tem pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in absolutno bistvene kršitve pravil postopka, kot mu to nalaga določba 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002) v zvezi s 366. členom ZPP. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo očitanih kršitev pravil postopka in da ni storilo absolutno bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in da je pravilno uporabilo materialno pravo. Sodišče prve stopnje je izdalo izpodbijani sklep, s katerim je določilo neto višino nadomestila plače, ki pripada tožnici glede na izdano začasno odredbo, ki je pravnomočna. V navedenem sklepu so bruto zneski nadomestila plače, kar pa ni zadostovalo za izvršbo z rubežem denarnih sredstev, ker je sodišče naložilo neto izplačilo. Zaradi navedenega je tožnica predlagala izdajo sklepa, s katerim se odredi izvršitev pravnomočnega sklepa v neto zneskih. Tako dejansko ne gre za novo začasno odredbo, temveč le za preračun bruto zneskov v neto zneske nadomestila plače. Pritožbeno sodišče je tako lahko presojalo izpodbijani sklep le v okviru preračuna zneskov iz bruto v neto in ne glede ostalih pritožbenih razlogov, ker je sklep z dne 2.6.2003 že pravnomočen in ga ni več mogoče presojati po vsebini. Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je preračun iz bruto zneskov v neto zneske pravilen, saj so upoštevani predpisani prispevki iz naslova socialne varnosti in davek od osebnih prejemkov. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče izvajalo dokaz z izvedencem in da tožena stranka ni mogla pri tem sodelovati. Te navedbe so protispisne, saj je tožeča stranka le predložila izračun neto plače, ki ga je izdelal sodni izvedenec za ekonomijo, finance in računovodstvo, ki pa temelji na javno objavljenih podatkih za obračun plač in osebnih prejemkov. Tak obračun bi lahko napravil toženec tudi sam in ga mora seveda tudi opraviti za vse svoje delavce, ko jim mesečno izplačuje osebne prejemke. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe v zvezi z napačno uporabo Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ - Ur. l. RS, št. 51/98 - 75/2002), kajti začasne odredbe v individualnih delovnih sporih se izdajajo na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 19/94, 20/98), ki določa, da mora sodišče o predlogu za izdajo začasne odredbe odločiti brez odlašanja, najkasneje pa v treh dneh. Navedeni zakon ne predvideva, da se v zvezi s predlaganimi začasnimi odredbami razpisujejo naroki, prav tako pa isti člen določa tridnevni pritožbeni rok, ki ne zadrži izvršitve sklepa.  Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje. Sklenilo je, da tožena stranka sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka iz razloga, ker s pritožbo ni uspela.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.