VDS sodba Pdp 1403/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-07-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

novi ZDR - sporazum o prenehanju delovnega razmerja - zmota

Pisni sporazum o razveljavitvi PZ je vseboval pravni pouk o

posledicah, ki nastanejo za delavca glede uveljavljanja pravic iz

naslova zavarovanja za primer brezposelnosti. Zato se tožnica ne

more sklicevati na to, da je bila ob podpisu sporazuma v zmoti.

Zmota kot napaka volje povzroči izpodbojnost le v primeru, da je

bistvena in da je stranka ob sklenitvi ravnala s potrebno

skrbnostjo. Ker tožnica pred podpisom sporazuma o razveljavitvi

PZ ni prebrala, ni ravnala z zahtevano skrbnostjo, zato se ne

more sklicevati na zmoto. Prav tako ni odločilno, da ji tožene

stranka ni ustno predočila posledic sklenjega sporazuma, saj

tožnica tega ni zahtevala, prav tako pa je pravni pouk v

sporazumu glede pravic iz naslova zavarovanja za primer

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v odločitvi o

stroških postopka (2. točka izreka) delno spremeni tako, da

tožena stranka sama krije svoje stroške postopka.

V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu

potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožnica sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni

zahtevek tožnice na razveljavitev sporazumne razveljavitve

pogodbe o zaposlitvi z dne 15.2.2005, na poziv nazaj na delo

zdravstvenega tehnika na zaprtem oddelku tožene stranke in na

priznanje vseh pravic iz delovnega razmerja za čas od 22.4.2005

do ponovnega nastopa dela. Poleg tega je odločilo, da je tožnica

dolžna toženi stranki plačati stroške postopka v znesku 16.500,00

SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne 5.10.2005 do plačila.

Zoper navedeno sodbo se je iz pritožbenih razlogov zmotne

ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega

prava pritožila tožnica ter predlagala naslovnemu sodišču, da

izpodbijano sodbo tako spremeni, da tožbenemu zahtevku po tožbi

ugodi v celoti, podredno pa, da jo razveljavi in vrne zadevo v

novo sojenje pred sodišče prve stopnje. V pritožbi je navedla, da

je sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi podpisala v

zmoti, bila je namreč močno vznemirjena zaradi prejema dopisa, ki

je nakazoval, da bo prišlo do prekinitve pogodbe o zaposlitvi.

Pred podpisom navedenega sporazuma se ni podrobneje seznanila z

njegovo vsebino in ji posledice njenega ravnanja niso bile ustno

obrazložene. Če bi ji tožena stranka podrobneje pojasnila, kako

bo ukrepala v primeru, da ne bo prišlo do sporazumnega prenehanja

delovnega razmerja, bi si vzela čas za premislek in se o svojem

položaju posvetovala s sindikatom oziroma pravnim strokovnjakom.

Le tako bi lahko sprejela razumno odločitev. Ker ji to ni bilo

omogočeno, je sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi

podpisala v zmoti, deloma pa je bila tudi zavedena, saj se je ob

podpisu nahajala v dokaj labilnem psihičnem stanju.

Pritožba je utemeljena le v delu, v katerem izpodbija odločitev o

stroških postopka, v preostalem pa je neutemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah

razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je skladno z

določilom 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.

l. RS, št. 36/04; v nadaljevanju ZPP) po uradni dolžnosti pazilo

na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 8.,

11., 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno

uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo,

da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev

določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni

dolžnosti, da je popolno in pravilno ugotovilo dejansko stanje

ter da je izpodbijana sodba materialnopravno pravilna in

zakonita, razen v zvezi z odločitvijo o pravdnih stroških.

Pritožbeno sodišče soglaša z dejanskimi ugotovitvami in pravnimi

zaključki sodišča prve stopnje, prav tako nima pomislekov v

pravilnost same dokazne ocene izvedenih dokazov. Iz izvedenega

dokaznega postopka izhaja, da je tožnici dne 21.4.2005 prenehala

veljati pogodba o zaposlitvi pri toženi stranki na podlagi

predloženega sporazuma "Sporazumna razveljavitev pogodbe o

zaposlitvi" z dne 15.2.2005 (priloga A2), ki je skladno z

določilom 1. odstavka 79. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur.

l. RS, št. 42/02; v nadaljevanju ZDR) sklenjen v pisni obliki in

v 4. točki vsebuje pouk o posledicah, ki nastanejo za delavca

glede uveljavljanja pravic iz naslova zavarovanja za primer

brezposelnosti. V sporazumu o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi

je tako navedeno, da se lahko tožnica v roku 30 dni po prenehanju

pogodbe o zaposlitvi prijavi kot brezposelna oseba na Zavodu za

zaposlovanje RS, kjer si lahko uredi potrebna zavarovanja, ni pa

upravičena do nadomestila plače iz naslova zavarovanja za primer

brezposelnosti. Pouk delavcu s tako vsebino je po mnenju

pritožbenega sodišča povsem ustrezen zakonski zahtevi, saj bi

moralo biti tožnici ob tem, ko je "Sporazumno razveljavitev

pogodbe o zaposlitvi" prebrala, takoj jasno, kakšne bodo

posledice podpisa. Glede tega so neutemeljene njene pritožbene

navedbe, da je bila ob podpisu v zmoti. Zmota kot napaka volje po

2. odstavku 46. člena Obligacijskega zakonika (Ur. l. RS, št.

83/01 in 32/04) povzroči izpodbojnost sporazuma le v primeru, če

je bistvena in če je stranka ob sklenitvi ravnala s potrebno

skrbnostjo. Da tožnica v presojani zadevi ni ravnala s potrebno

skrbnostjo, je pravilno zaključilo že sodišče prve stopnje, saj

je sama navedla, da izpodbijanega sporazuma pred podpisom ni

natančno prebrala. To pa se od povprečno skrbnega človeka

pričakuje. Glede pritožbene navedbe, da ji tožena stranka ni

podrobneje ustno obrazložila posledic, ki bodo sledile sporazumni

razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi in dala časa za razmislek, pa

pritožbeno sodišče dodaja, da tožnica tega niti ni zahtevala,

prav tako pa je zapisani pouk o neupravičenosti do nadomestila iz

naslova zavarovanja za primer brezposelnosti povsem jasen in

nedvoumen. V tej smeri so neutemeljene nadaljnje pritožbene

navedbe tožnice, da je bila s strani tožene stranke zavedena.

Glede stroškov postopka pa je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je

z izpodbijano sodbo tožnici naloženo plačilo 16.500,00 SIT

separatnih stroškov za pristop tožene stranke na narok dne

7.9.2005. Tožnica se namreč ni odzvala na vabilo stranki na

zaslišanje z dne 23.6.2005, sodišče prve stopnje pa je zaradi

njene odsotnosti na naroku za glavno obravnavo sklenilo, da ga

preloži in vabljene priče skupaj s tožnico zasliši na sledečem

naroku. Vendar se tožnica na vabilo na zaslišanje ni bila dolžna

odzvati, saj sodišče ne more prisiliti pravdne stranke, da se

naroka udeleži (262. člen ZPP). Tako bi sodišče prve stopnje

lahko kljub odsotnosti tožnice opravilo narok za glavno

obravnavo, zaslišalo predlagane priče in izvedlo druge dokaze,

nato pa izdalo odločbo, kolikor bi zaključilo, da je zadeva

dovolj obravnavana (1. odstavek 291. člena ZPP). Sodišče prve

stopnje pa tega ni storilo in predlaganih prič na naroku dne

7.9.2005 ni zaslišalo. To pomeni, da tožnici ni mogoče očitati,

da je bil narok za glavno obravnavo z dne 7.9.2005 preložen po

njeni krivdi. Zaradi tega je z izpodbijano sodbo neutemeljeno

odločeno, da je dolžna tožnica toženi stranki plačati separatne

stroške v omenjeni višini. Zato je pritožbeno sodišče v tej smeri

po določilu 4. točke 358. člena ZPP delno ugodilo pritožbi tožene

stranke in spremenilo odločitev o stroških postopka (III. točka

izreka) tako, da tožena stranka sama krije svoje pravdne stroške.

Ker v preostalem delu, torej razen v odločitvi o stroških

postopka, niso bili podani niti uveljavljani pritožbeni razlogi,

niti tisti, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni

dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo tožnice zavrniti kot

neutemeljeno in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilu 1. in 2.

odstavka 165. člena ZPP. Ker je tožnica s pritožbo uspela le v

sorazmerno majhnem obsegu, sama krije stroške, ki so ji nastali v

OZ člen 46,  46/2,  46,  46/2.  ZDR člen 79,  79/1,  79/2,  79,  79/1,  79/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.