VDS sklep Psp 596/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2006-09-13

Oseba, ki sicer izpolnjuje ostale pogoje iz 59. člena ZPIZ-1, ima pa tudi pravico do starostne pokojnine iz tujega javnega pokojninskega sistema, ni upravičena do državne pokojnine, ne glede na to, da že uveljavljene pravice iz tujega javnega pokojninskega sistema po lastni volji začasno ali trajno ne izvršuje.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (1. in 2. točka izreka) spremeni tako, da se glasi:

"Tožbeni zahtevek za odpravo odločbe z dne 25.11.2002 in priznanje pravice do državne pokojnine od 1.8.2002 se stroškovno zavrne."

Sodišče prve stopnje je tožničinemu zahtevku ugodilo tako, da je odločbo tožene stranke z dne 16.7.2002, spremenjeno z odločbo drugostopenjskega organa z dne 25.11.2002, odpravilo in tožnici priznalo pravico do državne pokojnine od 1.8.2002 dalje ter razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožnici odmeriti in izplačati državno pokojnino od 1.12.2002 dalje, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlih zneskov, v roku 8 dni, do plačila in zavrnilo tožbeni zahtevek za pravico do državne pokojnine za čas od 1.2.2001 do 31.7.2002 ter pravico do izplačila zakonskih zamudnih obresti od vsakokratnega mesečnega zneska pokojnine, ki zapade do prvega v mesecu za pretekli mesec, do plačila.

Zoper ugoditveni del sodbe se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov s predlogom, da pritožbeno sodišče zahtevek tožeče stranke v celoti zavrne, podrejeno razveljavi sodbo sodišča prve stopnje in zadevo vrne prvostopnemu sodišču v novo sojenje. Tožena stranka smatra, da sodba v celoti ni pravilna, saj tožnica ne izpolnjuje pogojev za pravico do državne pokojnine, ker ima pravico do pokojnine iz tujega javnega pokojninskega sistema, pri čemer višina pokojnine ni pomembna. Na to tudi ne more vplivati dejstvo, da se je tožnici na njeno zahtevo s 1.8.2002 pokojnina tujega nosilca prenehala izplačevati. Pravica do pokojnine je primarna dajatev in ima prednost pred ostalimi socialnovarstvenimi dajatvami.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, navedenih v pritožbi in po 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS št. 36/2004 - ZPP - UPB2) ter ugotovilo, da je bilo dejansko stanje v sodbi sodišča prve stopnje pravilno ugotovljeno, je pa sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo.

Iz listinske dokumentacije v upravnem spisu izhaja, da je tožnica pridobila pravico do izplačevanja nemške starostne pokojnine od leta 1996 dalje, nadalje, da je tožnica dne 29.7.2002 vložila zahtevo za priznanje državne pokojnine in da se je odpovedala izplačevanju nemške pokojnine tako, da je zadnje izplačilo s strani nemškega izplačevalca prejela 1.7.2002, pred tem pa je to pokojnino dobivala od 1.1.1996 dalje, v višini 34,93 EUR.

Med strankama je sporno, ali tožnici pripada pravica do državne pokojnine ob tem, ko je na lastno prošnjo predlagala prenehanje izplačevanja denarnega zneska mesečne rente iz tujega javnega pokojninskega sklada. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS št. 106/99 s spremembami - ZPIZ-1) v 59. čl. določa, da ima pravico do državne pokojnine oseba s stalnim prebivališčem v RS, ki nima pravice do pokojnine po tem zakonu, iz tujega javnega pokojninskega sistema oz. po drugih predpisih in katere lastni dohodki ne presegajo premoženjskega cenzusa za pridobitev pravice do varstvenega dodatka po tem zakonu, ob izpolnitvi še nadaljnjih pogojev, da je dopolnila 65 let starosti in da je med 15. in 65. letom starosti najmanj 30 let imela prijavljeno stalno prebivališče v RS.

V skladu s pravico do socialne varnosti je država v ZPIZ-1 vgradila pravico do državne pokojnine. Gre za posebno obliko pravice do socialne varnosti. Za pridobitev te pravice je določenih več pogojev. Eden izmed pogojev je, da oseba, ki uveljavlja pravico do državne pokojnine, nima pravice do kakšne pokojnine iz našega sistema socialnega zavarovanja, tujega javnega pokojninskega sistema, oz. po drugih predpisih. V dani situaciji je tožnica kljub opozorilu tožene stranke z dne 9.11.2001 in tujega izplačevalca pokojnine, da ni možna odpoved nemški pokojnini, da bi zato zadostila pogojem za pridobitev pravice do državne pokojnine, zahtevala, da se ji ta neha izplačevati. Tožnica se je tako zavestno odpovedala izplačevanju že pridobljene pravice z namenom, da bi prodobila pravico do državne pokojnine. Pritožbeno sodišče šteje, da ima tožnica še nadalje pravico do pokojnine iz tujega (nemškega javnega pokojninskega sklada) in tako ne izpolnjuje enega izmed pogojev, določenega v 59. čl. ZPIZ-1, za pridobitev pravice do državne pokojnine. Zakonodajalec je izrecno določil kriterije in pogoje in torej tudi omejitve za pridobitev te pravice. Pri tožnici še naprej obstaja pravica do pokojnine iz tujega javnega pokojninskega sistema in zato ne izpolnjuje pogoja za pridobitev pravice do državne pokojnine. Za pravice iz obveznega zavarovanja namreč velja načelo neodtujljivosti, načelo nezastarljivosti in načelo spoštovanja pridobljenih pravic.

Ker je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, je pritožbeno sodišče v skladu s 4. tč. 358. čl. ZPP - UPB2 s sodbo spremenilo sodbo sodišča prve stopnje, kakor to izhaja iz izreka te sodbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.