VDS sodba Pdp 1810/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-01-23

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ni zakonito, da se plače izplačajo z zakasnitvijo in s pogojem (vezane na izterjavo nekega dolga toženi stranki). Od delavčevega procesnega razpolaganja je odvisno, ali bo zahteval izplačilo zapadle plače in zato vložil tožbo. Tej procesni pravici se lahko odpove. Ne more pa se odpovedati materialnemu razpolaganju, to je pravici do izplačila osebnega dohodka.

Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je Delovno sodišče v Mariboru, Oddelek v Murski Soboti razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožniku plačati znesek 609.540,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 29.2.1993 do plačila ter mu povrniti stroške, odmerjene na 259.039,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do plačila, vse v 15 dneh, da ne bo izvršbe.

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov.

Sodišče prve stopnje je popolno ugotovilo odločilna dejstva, pravilno uporabilo materialno pravo in ni storilo bistvene kršitve določb postopka, zato pritožbeno sodišče ne ponavlja razlogov izpodbijane sodbe. Tožena stranka v pritožbi navaja, da je tožnikova terjatev bila sporna po temelju in višini; oboje je toženka že z odgovorom na tožbo prerekala in ni bila točna ugotovitev sodišča prve stopnje, da sama višina tožbenega zahtevka ni sporna, ker ga toženka po višini ni prerekala. Pritožba navaja, da je bil sklenjen dogovor med strankama, datiran z datumom 26.2.1992, ki določa, da se v primeru sporazumnega prenehanja delovnega razmerja tožnik obvezuje, da bo še naprej sodeloval preko odvetnika, ali neposredno v Poljski pri izterjavi dolga od treh firm U. V., S. G. in W. servis Varšava. Tožena stranka se je z dogovorom zavezala znesek 7.291,59 USD poravnati in sicer: materialne stroške v času do dokončanja sodnega postopka, preostali znesek pa izplačati ob izterjavi dolga od U. V. Slednji do danes ni izterjan. Tudi iz izpovedbe takratnega direktorja tožene stranke J. K. ne izhaja, da bi kot prvo tožnik sodeloval pri izterjavi dolga treh firm, kot se je z dogovorom obvezal. Tožnik je uspel le dokazati, da je sodeloval pri izterjavi dolga ene izmed teh firm, to je U. V.. Dolg do U. V. ni bil izterjan in tudi ne dolg ostalih dveh firm. Tožnik ni uspel dokazati uspešne izterjave dolga vseh treh dolžnikov tožene stranke glasom 5. točke sklenjenega dogovora strank z dne 26.2.1992. Zato evidentirani neizplačani del osebnega dohodka tožniku, katerega izplačilo sta stranki vezali na izterjan dolg od U. V., še do danes ni zapadel. Pritožba navaja, da je tožena stranka predlagala zaradi razjasnitve dejanskega stanja tudi zaslišanje finančnika, zaposlenega pri toženi stranki. Sodišče je ta predlog zavrnilo, vendar ni obrazložilo, s čimer je zagrešilo bistveno kršitev določb postopka.

Pritožbeno sodišče je ocenilo izvedene dokaze in ugotavlja, da pritožbene navedbe niso odločilne. Glede v pritožbi citiranega dogovora pritožbeno sodišče ocenjuje, da je sodišče prve stopnje razčistilo dejansko stanje v zvezi s tem in pravilno ugotovilo, da je bil ta dogovor sklenjen ne 26.2.1992, ampak 26.2.1993. Z razlogi, ki jih navaja sodišče prve stopnje, se pritožbeno sodišče z njimi strinja in jih zato ne ponavlja.

Pritožbeno sodišče se strinja s sodiščem prve stopnje, da je z dogovorom ugotovljen neizplačani del osebnega dohodka v višini 3.930,00 USD. Ta je zapadel v plačilo že v času, ko bi moral osebni dohodek biti izplačan. Ni bilo zakonito, četudi je tak dogovor, da bi se plače izplačale z zakasnitvijo in s pogojem, vezanim na izterjavo nekega dolga toženi stranki. Lahko bi se dogodilo, da delavec ne bi zahteval plačila zapadle plače, kar je odvisno od njegove pravice procesnega razpolaganja, to je odločitve, ali bo vložil tožbo, ali ne pred sodiščem. Ne more se odpovedati materialnemu razpolaganju, to je pravici do izplačila osebnega dohodka. Z navedenim dogovorom sta tako tožnik kot tožena stranka sporazumno ugotovila obstoj že evidentiranih materialnih stroškov v višini 3.286,62 USD in tožena stranka niti v odgovoru ne navaja, da ti stroški še niso nastali, zato je sodišče prve stopnje pravilno odločilo tudi o tem delu zahtevka tožeče stranke. Obravnavani dogovor ni civilnopravne, ampak delovnopravne narave, ker se nanaša na pravice delavca do delodajalca, ki jih je sicer delodajalec dolžan poravnati delavcu takoj, brez zamude, sicer ima delavec procesno pravico izterjati to terjatev. Predlagani dokazi s pritožbo niso potrebni, ker je dejansko stanje že popolno ugotovljeno.

Zaradi navedenega je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožba tožene stranke ni utemeljena, zato je tožena stranka dolžna sama trpeti svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.