VDSS sodba Pdp 1607/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2004-04-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izhodiščna plača - osnovna plača - razlika v plačah

Pri plači gre za temeljno pravico delavca iz delovnega razmerja, ki mu jo delodajalec izplača za dogovorjeno in opravljeno delo. Delavec in delodajalec določita višino plače s pogodbo o zaposlitvi. Plača je bistvena sestavina pogodbe, ki se delavcu lahko izplača le v denarni in ne v materialni obliki oz. na drug nedenarni način. Za morebitno odtegovanje plače je potrebno delavčevo soglasje. Osnovna plača predstavlja višino prejemka, ki je določena v pogodbi o zaposlitvi in se izplačuje za poln delovni čas, normalne pogoje dela in predvidene delovne rezultate. Izhodiščna plača pa je najnižja osnovna plača za določen tarifni razred, ki je v skladu s tarifnim razredom delovnega mesta, na katerem je razporejen delavec, določena v tarifnem delu kolektivne pogodbe. Delodajalec lahko izplačuje delavcu nižjo plačo od izhodiščne, vendar samo pod pogoji in postopku, predpisanem v zakonu oz. kolektivni pogodbi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Toženec sam krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je toženec dolžan tožnici za čas od meseca januarja 1996 do januarja 1999 izplačati premalo izplačano plačo v znesku 374.357,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih mesečnih zneskov, razvidnih iz izreka sodbe ter ji povrniti stroške postopka v znesku 16.220,00 SIT. S sklepom pa je ustavilo postopek zaradi plačila zneska razlike plače v višini 12.046,00 SIT, ker je tožnica v tem obsegu tožbe umaknila zahtevek. Ugotovilo je, da je toženec v posameznih mesecih nezakonito odtegoval tožnici plačo, ki je bila dogovorjena s pogodbo o zaposlitvi.

Toženec se je pritožil zoper sodbo iz vseh pritožbenih razlogov po določbi 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02), ki se v skladu z določbo 1. odst. 14. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS št. 19/94) uporablja tudi v postopkih pred delovnimi sodišči. Navaja, da je delavčeva plača lahko nižja od izhodiščne za določen tarifni razred, če je takšno določilo vsebovano v pogodbi o zaposlitvi. Stranki sta se v pogodbi dogovorili, da bo mesečna plača odvisna tudi od prometa v trgovini, v kateri je tožnica delala. Tožnica se je z načinom obračunavanja in izplačevanja plače ves čas strinjala. Glede tega ni prišla s tožencem v nikakršen spor, kar bi potrdila priča M. B., ki jo sodišče kljub predlogu ni zaslišalo. Poleg tega bi moralo sodišče obrazložiti, na podlagi katerih dokazov in podatkov je prisodilo tožnici vtoževane zneske. Ne strinja se z zneskom razlike plače za mesec april 1996, saj je bil tožnici za ta mesec odtegnjen določen znesek zaradi nabave pajkic in dviga določenega zneska gotovine. Ni dokazala, da je iz tega naslova vrnila primanjkljaj. Nadalje opozarja na nasprotje v sodbi glede prisojenega zneska razlike za mesec februar 1997, ko je v izreku sodbe naveden znesek 13.073,00 SIT, iz obrazložitve sodbe pa izhaja, da je bil tožnici za ta mesec odtegnjen znesek 8.307,00 SIT. Ker je sodišče prve stopnje zmotno razsodilo, predlaga, da pritožbeno sodišče tožničine zahtevke v celoti zavrne oz. podrejeno, da sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.Pritožba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo v mejah pritožbenega izpodbijanja in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter zmotno uporabo materialnega prava (2. odst. 350. čl. ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da vsebuje izpodbijana sodba v odločilnih dejstvih pravilne dejanske in pravne razloge, ki jih v izogib ponavljanju ne navaja znova. Zato v zvezi s pritožbenimi navedbami le še dodaja:

Pri plači gre za temeljno pravico delavca iz delovnega razmerja, ki mu jo delodajalec izplača za dogovorjeno in opravljeno delo. Delavec in delodajalec določita višino plače s pogodbo o zaposlitvi. Plača je bistvena sestavina pogodbe, ki se delavcu lahko izplača le v denarni in ne v materialni obliki oz. na drug nedenarni način. Za morebitno odtegovanje plače je potrebno delavčevo soglasje. Osnovna plača predstavlja višino prejemka, ki je določena v pogodbi o zaposlitvi in se izplačuje za poln delovni čas, normalne pogoje dela in predvidene delovne rezultate. Izhodiščna plača pa je najnižja osnovna plača za določen tarifni razred, ki je v skladu s tarifnim razredom delovnega mesta, na katerem je razporejen delavec, določena v tarifnem delu kolektivne pogodbe. Delodajalec lahko izplačuje delavcu nižjo plačo od izhodiščne, vendar samo pod pogoji in postopku, predpisanem v zakonu oz. kolektivni pogodbi.

V konkretnem primeru sta tožnica in toženec sklenila pogodbo o zaposlitvi z dne 11.5.1995 za delovno mesto prodajalca z zahtevano IV. stopnjo strokovne izobrazbe. Stranki sta se v pogodbi dogovorili za osnovno mesečno plačo v bruto znesku 57.613,00 SIT, ki v skladu z tarifnim delom Kolektivne pogodbe za trgovino predstavlja izhodiščno plačo za IV. tarifni razred in da bo plača odvisna od predvidenih rezultatov dela, to je doseganja plana prometa. Iz izvedenih dokazov je razvidno, da je tožnica od leta 1996 dalje v določenih mesecih prejela izplačano plačo, ki ni bila v skladu z dogovorjeno višino iz pogodbe o zaposlitvi, celo v nižjem znesku, ki jo kot minimum določa kolektivna pogodba dejavnosti. Toženec ni bil upravičen, da ji je del zaslužene plače obračunaval kot kredit Športplusa ter tako odtegnjena sredstva nakazoval na drug bančni račun. Če je bil temu razlog slabši promet v trgovini, bi bilo glede na dogovor v pogodbi o nedoseganju predvidenih rezultatov takšno ravnanje toženca dopustno, v kolikor pripadajoči znesek tožničinega zaslužka ne bi bil nižji od predpisane višine izhodiščne plače. V tej zvezi je zmotno zatrjevanje pritožbe, da se je tožnica z opisanim načinom obračunavanja plače strinjala, saj glede tega ni podala nobenega pisnega soglasja. Na podlagi navedenega tako zniževanje tožničine plače ni bilo zakonito, zaradi česar je odločitev v izpodbijani sodbi o prisojenih zneskih premalo izplačane plače v celoti materialnopravno pravilna.

Iz dosedaj izvedenega dokaznega postopka ni razvidno, da bi se tožnica kadarkoli strinjala z odtegnitvijo dela plače zaradi nabave določenega artikla oz. iz naslova izposoje določenega gotovinskega zneska. Če je zaradi tega pri tožencu nastala škoda, bi jo moral ugotoviti v zato predpisanem postopku ter zahtevati od tožnice ustrezno povrnitev na drug način. Sodišče prve stopnje je glede tega dejstva pravilno ugotovilo dejansko stanje, v tej zvezi ugotovitve v sodbi ustrezno obrazložilo in tudi navedlo, zakaj je zavrnilo predlog za zaslišanje priče M. B.Po ugotovitvi pritožbenega sodišča sicer pritožba pravilno opozarja na nasprotje v sodbi glede odtegnjenega zneska za mesec februar 1997, ki je v izreku določen v višini 13.037,00 SIT, kar ustreza podatkom iz izplačilne liste za ta mesec, v primerjavi z obrazložitvijo sodbe, ki navaja nižjo višino zneska. Vendar po ugotovitvi pritožbenega sodišča takšno nasprotje v sodbi ni odločilno oz. ne predstavlja bistvene postopkovne kršitve, saj je za izvršitev sodbe merodajen samo njen izrek, v katerem pa so tožnici prisojeni pravilni zneski prikrajšanja pri plači, ki ustrezajo podatkom o odtegnjenih zneskih v izplačilnih listih.

Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu sodbe ugotovilo, da pritožbene navedbe niso utemeljene. Nadalje tako v zvezi s postopkom na prvi stopnji kot izdano sodbo ni ugotovilo bistvenih postopkovnih kršitev ali to, da bi sodišče prve stopnje pri svoji presoji zmotno uporabilo materialno pravo. Zato je zavrnilo pritožbo in potrdilo izpodbijano sodbo (353. čl. ZPP).Ker toženec s pritožbo ni uspel, sam krije svoje pritožbene stroške (1. odst. 165. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 155. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.