VDS sklep Pdp 206/2005
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2005-02-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba - pogoj za izdajo začasne odredbe

Neizplačevanje plač delavcem kaže na to, da ima delodajalec

ekonomske težave. Vendar je s tem izkazana le objektivna

nevarnost za oteženo ali onemogočeno uveljavitev terjatve,

ne pa tudi subjektivna nevarnost. Zato za izdajo začasne

odredbe ne zadošča le ugotovitev, da je tožnik nelikviden

ali prezadolžen, potrebno je izkazati konkretna ravnanja

(ali opustitve), ki kažejo na to, da bo izterjava

Pritožba zoper sklep o zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe

in zavrnitvi predloga za oprostitev plačila sodnih taks se zavrne in

se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom (I. točka izreka)

zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je tožnik

zahteval, da se v zavarovanje njegove denarne terjatve odredi

blokada vseh denarnih sredstev, ki jih ima tožena stranka na

vezanem depozitu pri NLB, d.d., Ljubljana, Podružnica Kamnik in

se toženi stranki prepove razpolaganje s sredstvi tega depozita,

banki pa izplačilo teh sredstev toženi stranki ali komurkoli

tretjemu. Z izpodbijanim sklepom (II. točka izreka) je zavrnilo

tudi predlog tožnika za oprostitev plačila sodnih taks.

Zoper sklep se pritožuje tožnik, ki uveljavlja pritožbeni razlog

iz 3. točke 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku

(ZPP, Ur.l. RS št. 26/99, 96/2002, 2/2004). Navaja, da je sodišče

prve stopnje tako pri zavrnitvi predloga za izdajo začasne

odredbe, kot pri zavrnitvi predloga za oprostitev plačila sodnih

taks napačno uporabilo materialno pravo. Meni, da je predlog za

izdajo začasne odredbe dovolj utemeljil. Tožena stranka namreč

tožniku in ostalim 45 delavcem že štiri mesece ni izplačala plač.

Drugih dokazov o poslovanju tožnik nima, meni pa, da je že

neizplačevanje plač zadosten dokaz, da tožena stranka nima

denarja. Posledično je ogrožena tožnikova terjatev, skoraj gotovo

pa je, da bo v nadaljevanju nad toženo stranko sledila prisilna

poravnava ali stečaj, torej tožnik od vse svoje terjatve ne bo

dobil prav veliko. V zvezi s sklepom o zavrnitvi predloga za

oprostitev plačila sodnih taks pa meni, da je sodišče prve

stopnje kršilo 108. člen ZPP. Pritožbi prilaga dokazila, ki jih s

tožbo in predlogom za oprostitev plačila sodnih taks ni mogel

predložiti zaradi časovne stiske. Predlaga razveljavitev obeh

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah

pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na

bistvene kršitve določb postopka iz 2. odst. 350. člena ZPP in na

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno

ugotovilo verjetnost obstoja tožnikove terjatve. Od oktobra 2004

dalje namreč plače ni prejel, zaradi česar je tudi izredno

odpovedal pogodbo o zaposlitvi. Verjetnost obstoja njegove

terjatve izhaja iz tega dejstva, glede na 126. člen Zakona o

delovnih razmerjih (ZDR-02, Ur.l. RS št. 42/2002) in 11. člena

pogodbe o zaposlitvi. Pravilno pa sodišče prve stopnje tudi

ugotavlja, da obstoj drugega pogoja za izdajo začasne odredbe v

zavarovanje denarne terjatve po 270. členu Zakona o izvršbi in

zavarovanju (ZIZ - uradno prečiščeno besedilo, Ur.l. RS št.

40/2004) ni podan. Ta pogoj je verjetno izkazana nevarnost, da je

zaradi dolžnikovega odtujevanja, skrivanja ali kakšnega

drugačnega razpolaganja s premoženjem uveljavitev terjatve

onemogočena ali precej otežena. Neizplačevanje plač delavcem kaže

na to, da ima tožena stranka finančne težave. V tem ima tožnik

prav. Vendar pa je s tem izkazana le objektivna nevarnost za

oteženo ali onemogočeno uveljavitev terjatve, ne pa tudi

subjektivna. Določba 270. člena ZIZ pa zahteva obe. Zato ne

zadošča samo ugotovitev, da je dolžnik nelikviden ali

prezadolžen, potrebno je izkazati, da konkretna ravnanja (ali

opustitve) kažejo na onemogočeno ali znatno oteženo izterjavo. Ta

konkretna ravnanja pa morajo biti izkazana ali vsaj zatrjevana.

Podatek o plačilni nesposobnosti za izdajo začasne odredbe ne

Tudi v zvezi z zavrnitvijo predloga za oprostitev plačila sodnih

taks pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje

odločilo pravilno. Tožnik k predlogu za oprostitev plačila sodnih

taks ni priložil dokazil iz 3. odstavka 13. člena Zakona o sodnih

taksah (ZST, Ur.l. RS št. 1/90 - 93/2001), zato ga je sodišče

prve stopnje utemeljeno zavrnilo. S tem ni kršilo 108. člena ZPP,

kot to navaja pritožba, saj vloga tožnika ni bila nepopolna oz.

pomanjkljiva. Citirana določba v 6. odstavku, ki se nanaša na

sodne takse, predvideva sklep o popravi le za primere, ko tožbi

ni priloženo dokazilo o plačilu sodne takse. V tem primeru je

vloga (tožba) pomanjkljiva, saj ne vsebuje vsega, kar je treba,

da bi se lahko obravnavala; tožba se namreč lahko obravnava le,

če je sodna taksa plačana. V primeru, ko stranka predlaga

oprostitev plačila sodne takse, pa se predlog lahko obravnava

tudi, če dokazi niso predloženi. Če dokazi niso predloženi, vloga

ni nepopolna, le njene utemeljenosti ni mogoče preveriti.

Stranka, ki predlaga oprostitev plačila sodnih taks, mora

dokazati utemeljenost predloga. Če dokazov ne ponudi, predlog ni

utemeljen. Zato ga je potrebno zavrniti. Naknadno predloženih

listin v pritožbenem postopku glede na izrecno določbo 13. člena

ZST ni mogoče upoštevati; iz slednje izhaja, da mora stranka

dokaze za utemeljenost predloga priložiti predlogu.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika zavrnilo

in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.