VDSS sklep Pdp 590/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - začasna odredba - pogoji za izdajo začasne odredbe - verjetnost terjatve - redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga - opozorilo delodajalca

V primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga mora delodajalec predhodno pisno opozoriti delavca na izpolnjevanje obveznosti in možnost odpovedi pogodbe o zaposlitvi v primeru ponovne kršitve obveznosti. Če delavec ni bil predhodno opozorjen, se šteje delavčeva terjatev v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe za verjetno izkazano.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se glasi:

"Ugodi se predlogu za izdajo začasne odredbe, ki glasi:

1. Tožena stranka je dolžna plačevati tožeči stranki do pravnomočnosti te pravde mesečno nadomestilo plače v višini 1/2 plače, ki jo je tožeča stranka prejemala v zadnjih 3 mesecih pred uvedbo postopka odpovedi in sicer do vsakega 16. dne v mesecu za pretekli mesec, v primeru zamude skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izdaje te začasne odredbe dalje do plačila.

2. Ta začasna odredba stopi v veljavo takoj in velja do pravnomočnosti te pravde."

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za izdajo v izreku navedene začasne odredbe. Sklep je utemeljilo s tem, da tožnica ni izkazala verjetnost obstoja terjatve in drugih pogojev po 272. členu Zakona o izvršbi in zavarovanju, poleg tega pa je tudi ugotovilo, da ni pogoja za izdajo začasne odredbe po uradni dolžnosti na podlagi 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih.

Zoper sklep se pritožuje tožnica iz vseh pritožbenih razlogov ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu za začasno odredbo ugodi, podrejeno, da ga razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo materialno pravo, ko je presojalo obstoj nenadomestljive škode v smislu 19. čl. ZDSS ter ni upoštevalo dejstva, da mora tožnica do pravnomočnosti spora preživeti in enako tudi njen sin, saj sta oba ostala brez vseh dohodkov. Nenadomestljiva škoda pa bo nastala tudi na zdravju obeh. Sodišče prve stopnje ni obrazložilo in navedlo razlogov, zakaj ni podana verjetnost obstoja terjatve ter zakaj tožena stranka z izdano začasno odredbo ne bi utrpela škode oziroma zakaj tožena stranka, če bi se začasna odredba izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpela hujših neugodnih posledic od tožnice, ki je brez vseh sredstev.

Tožnica je predlagala izdajo začasne odredbe v smislu 270. in 272. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur.l. RS. št. 51/98 - 75/2002) in je zato potrebno preizkusiti utemeljenost predloga le glede na navedeni določbi ZIZ in ne po 19. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur.l. RS št. 19/94). Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je zmotna ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnica ni izkazala obstoja pogojev po 272. členu ZIZ. Iz podatkov v tožbi in predlogu ter iz odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja, da gre v tem primeru za spor o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga po 1. odstavku 88. člena ZDR (Ur.l. RS št. 42/2002), ki jo mora delodajalec podati najkasneje v 30 dneh od seznanitve z razlogi za redno odpoved (5. odstavek 88. člena ZDR). Po stališču pritožbenega sodišča je iz listin v spisu nedvomno razvidno, da je bila tožena stranka, na podlagi zapisnika njene komisije (priloga B4), najkasneje dne 21.1.2003 seznanjena z vrsto in obsegom kršitve pogodbene obveznosti tožnice, ki naj bi jo ta storila v času do 20.12.2002 na prejšnjem delovnem mestu in ki predstavlja za toženo stranko krivdni odpovedni razlog in ne šele s pisnim strokovnim mnenjem z dne 30.1.2003. Odpovedni rok je pričel teči z dnem 21.2.2003. V primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga mora delodajalec pisno opozoriti delavca na izpolnjevanje obveznosti in možnost odpovedi pogodbe v primeru ponovitve kršitve. Tožena stranka je tak opomin poslala tožnici, vendar iz podatkov v spisu ne izhaja, da bi po tistem tožnica ponovila kršitev. Glede na opisano pritožbeno sodišče šteje, da je verjetnost vtoževane terjatve izkazana.

Tožnica sama preživlja sina, ki se šola na srednji šoli in je v zvezi s tem predložila ustrezna dokazila ter bosta z izgubo plače oba ostala brez sredstev za preživljanje, saj tožnica glede na vrsto odpovedi ne bo prejemala nadomestilo na Zavodu za zaposlovanje, drugih dohodkov pa tudi nima. Glede na to in izkazano verjetnost terjatve je po stališču pritožbenega sodišča pritrditi navedbam v predlogu in pritožbi, da tožena stranka, ki je ekonomsko nedvomno močnejša stranka, z izdajo predlagane začasne odredbe, če bi se ta tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpela hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale tožnici. S tem je izpolnjen tudi pogoj iz 3. alinee 2. odstavka 272. člena ZIZ za izdajo predlagane začasne odredbe.

Na podlagi vsega navedenega je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je ugodilo predlogu in sklenilo kot v izreku (3. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.