VDSS sodba Pdp 956/96
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1997-02-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Marta Klampfer (preds.), Irena Kosmač Zupančič (poroč.), Marijan Debelak

kolektivni delovni spor - sindikat - reprezentativnost sindikata

Zmotno je pritožbeno stališče, da se za sindikate po 1. odstavku 9. člena ZRSin šteje, da imajo reprezentativnost, brez upoštevanja z zakonom določenega minimalnega števila članov. ZRSin v 6. členu določa pogoje in merila za določitev reprezentativnosti sindikatov. Med pogoji, ki jih mora izpolnjevati reprezentativen sindikat, je tudi določeno število članov, ki jih določa zakon. V 8. členu ZRSin je določeno, da se ob pogojih iz 6. člena kot reprezentativne določijo zveze ali konfederacije sindikatov za območje države, v katere se povezujejo sindikati iz različnih panog, dejavnosti ali poklicev in v katere je včlanjenih najmanj 10 % delavcev iz posamezne panoge, dejavnosti ali poklica. Za pridobitev reprezentativnosti sindikatov, včlanjenih v konfederacijo, se torej ob pogojih navedenega člena zahteva tudi minimalno število, to je najmanj 10 % včlanjenih delavcev. Poleg tega je v 1. odstavku 9. člena ZRSin določeno, da so na posameznih področjih in ravneh delovanja sindikatov (v panogi, dejavnosti, poklicu, občini ali širši lokalni skupnosti) reprezentativni tisti sindikati, ki so združeni v zvezo ali konfederacijo sindikatov, ki je reprezentativna za območje države. To pomeni, da morajo tudi ti sindikati imeti včlanjenih najmanj 10 % delavcev (kar je pogoj za pridobitev reprezentativnosti po 8. členu ZRSin).

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano odločbo (pravilno sodbo) zavrnilo predlog predlagatelja za razveljavitev sklepa nasprotnega udeleženca Republike Slovenije, Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve opr. št. 121-02-043/94-04 z dne 17.5.1994 in za ugotovitev, da so vsi sindikati dejavnosti, poklicev ter širših lokalnih skupnosti, ki se povezujejo v Konfederacijo sindikatov 90 Slovenije, reprezentativni.

Zoper odločitev sodišča prve stopnje se pritožuje predlagatelj zaradi zmotne uporabe materialnega prava, ki je podana zaradi ozke in za predlagatelja nesprejemljive razlage določb 1. odstavka 9. člena in 2. odstavka 10. člena Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Meni, da bi moralo sodišče, ob pravilni uporabi navedenih določb, širše ocenjevati vlogo, položaj in funkcijo sindikatov, ne samo v smislu zakonskih določb, temveč ob upoštevanju vsebine in določb številnih mednarodnih konvencij, ki urejajo organizacijo in delovanje sindikata. Navaja, da zaradi zmotnega pojmovanja navedene vloge in zmotne razlage zakona nastajajo za članice predlagatelja škodljive posledice, saj so izločene iz pogajanj pri urejanju družbeno- ekonomskega in socialnega položaja svojih članov - delavcev, prav tako pa tudi niso podpisniki kolektivnih pogodb, ki pravno urejajo pravice, obveznosti in odgovornosti delodajalcev in delojemalcev. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano odločbo spremeni tako, da zahtevku predlagatelja ugodi.

Po oceni pritožbenega sodišča je zmotno pravno stališče predlagatelja, ki je smiselno povzeto tudi v pritožbi in po katerem že samo dejstvo predlagateljeve pridobljene reprezentativnosti za območje države in za vsa zastopana področja in ravni delovanja (na podlagi odločbe nasprotnega udeleženca z dne 30.8.1993) pomeni avtomatizem pridobitve reprezentativnosti tudi za vsa področja in ravni delovanja sindikatov, ki so se včlanili v konfederacijo po izdani odločbi o njeni reprezentativnosti.

Zakon o reprezentativnosti sindikatov (ZRS, Ur. list RS št. 13/93) določa način pridobitve lastnosti pravne osebe in reprezentativnosti sindikatov. V 6. členu določa pogoje in merila za določitev reprezentativnosti sindikatov. Med pogoji, ki jih mora izpolnjevati reprezentativen sindikat, je tudi določeno število članov, kot jih določa zakon (5. alinea). V 8. členu zakon izrečno določa, da se ob pogojih iz 6. člena kot reprezentativne določijo zveze ali konfederacije sindikatov za območje države, v katere se povezujejo sindikati iz različnih panog, dejavnosti ali poklicev, in v katere je včlanjenih najmanj 10 % delavcev iz posamezne panoge, dejavnosti ali poklica. Za pridobitev reprezentativnosti sindikatov, včlanjenih v konfederacijo, se ob pogojih navedenega člena zahteva tudi minimalno število, to je najmanj 10 % včlanjenih delavcev. V 1. odstavku 9. člena zakon določa, da so na posameznih področjih in ravneh delovanja sindikatov (v panogi, dejavnosti, poklicu, občini oziroma širši lokalni skupnosti ali v organizaciji) reprezentativni tisti sindikati, ki so združeni v zvezo ali konfederacijo sindikatov, ki je reprezentativna za območje države (torej v eno od organizacijskih oblik iz 8. člena), kar pomeni, da morajo tudi ti sindikati imeti včlanjenih najmanj 10 % delavcev (kar je pogoj za pridobitev reprezentativnosti po 8. členu). Utemeljenost razlage določbe 1. odstavka 9. člena v povezavi z določbo 8. člena izhaja tudi iz vsebine določbe 2.

odstavka 9. člena, ki za sindikate na različnih ravneh delovanja, ki niso včlanjeni v zvezo ali konfederacijo iz 8. člena, pa izpolnjujejo pogoje iz 6. člena, predpisuje večje minimalno število članov, najmanj 15 %. Soglašanje s stališčem pritožbe, da se za sindikate po 1. odstavku 9. člena zakona šteje, da imajo reprezentativnost, brez upoštevanja z zakonom določenega minimalnega števila članov, bi imelo za posledico množico reprezentativnih sindikatov na različnih področjih in ravneh delovanja, s pravico sklepanja kolektivnih pogodb s splošno veljavnostjo, s pravico sodelovanja v organih, ki odločajo o vprašanjih ekonomske in socialne varnosti delavcev in s pravico kandidiranja delavcev v organe soupravljanja, pri čemer pa ti reprezentativni sindikati ne bi izpolnjevali temeljnega pogoja, ki se predpostavlja za predstavništvo na različnih področjih in ravneh, to je posredovanja lastnosti tistega, kar se predstavlja, to pa je brez dvoma interes večjega števila delavcev oziroma članov."

V smislu gornje opredelitve predstavništva in citiranih zakonskih določb je potrebno razlagati tudi določilo 2. odstavka 10. člena, ki pove le, da ministrstvo, pristojno za izdajo odločbe o reprezentativnosti zvezi oziroma konfederaciji, ne izda odločbe posamičnemu sindikatu v panogi, dejavnosti, poklicu, občini oziroma širši lokalni skupnosti, temveč se predpostavlja, da sindikat navedenih področij in nivojev reprezentativnost ima, če deluje v zvezi oziroma konfederaciji, kateri je bila izdana odločba o reprezentativnosti. Pri razlagi navedene določbe ne gre prezreti, da je zvezi oz. konfederaciji dodeljena reprezentativnost le za tista področja in ravni delovanja, v katerih sindikati, člani zveze ali konfederacije, izpolnjujejo pogoje iz 6. člena zakona, torej tudi pogoj kvoruma. Pritožnikovi razlagi navedene določbe zakona ni mogoče pritrditi tudi iz razloga ureditve reprezentativnosti v organizacijah, kot je podana v 3. odstavku 10. člena, ki določa, da odločitev o reprezentativnosti sindikata v organizaciji sprejme delodajalec. Če je sindikat organizacije združen v zvezo ali konfederacijo (1. odstavek 9. člena), lahko postane reprezentativen le, če ima včlanjenih najmanj 10 % delavcev, če nastopa samostojno, pa mora imeti najmanj 15 % delavcev (2. odstavek 9. člena). Torej zakon za vsa področja in ravni sindikalnega delovanja kot pogoj za reprezentativnost določa tudi minimalno število članov, to je 10 % ali 15 %, odvisno od oblike sindikalnega delovanja.

Pritožbeno sodišče ob podani razlagi spornih določb ZRS meni, da določitev pogojev za predstavniške sindikate ne pomeni nedopustnega poseganja države v sindikalne svoboščine, zato kot neutemeljeno ocenjuje pritožbeno zatrjevanje, da razlaga ZRS, kot jo je sprejelo sodišče prve stopnje v smislu zahtevanega kvoruma članov kot pogoja za pridobitev reprezentativnosti, pomeni kršitev številnih mednarodnih konvencij, ki urejajo organizacijo in delovanje sindikatov. V seznamu konvencij, katerih članica je bila nekdanja Jugoslavija in glede katerih je bil v Republiki Sloveniji sprejet akt o notifikaciji nasledstva (Ur.l. RS, medn. pog. št. 15/92) je pod zap. št. 29 navedena konvencija št. 87 o sindikalni svobodi in varstvu sindikalnih pravic, 1948 (Ur. l. FNRJ št. 8/58, medn. pog.). Po navedeni konvenciji imajo delavci in delodajalci, brez kakršnekoli izjeme, pravico

ustanavljati organizacije in se vanje včlanjevati brez predhodne odobritve. Delavske in delodajalske organizacije imajo pravico, da sprejmejo svoje statute in splošne upravne akte, da svobodno izbirajo svoje predstavnike, da se same upravljajo in delujejo ter oblikujejo svoje akcijske programe. Državne oblasti ne smejo te pravice omejevati ali pa ovirati njenega zakonitega izvrševanja. Obseg teh jamstev je po konvenciji mogoče z nacionalno zakonodajo določiti le za pripadnike oboroženih sil in policijo. Za pridobitev lastnosti pravne osebe sindikatov pa po konvenciji ni mogoče predpisovati pogojev, ki bi onemogočili uporabo njenih določil. Tako konvencija.

Ob upoštevanju določb navedene konvencije (drugih tozadevnih konvencij ali mednarodnih sporazumov naša država ni notificirala ali ratificirala) in določbe 76. člena Ustave, ki zagotavlja svobodo pri ustanavljanju in delovanju sindikatov ter včlanjevanju vanje, po oceni pritožbenega sodišča sprejeta razlaga ZRS v smislu zahtevanega minimalnega števila članov sindikata kot enega od pogojev za določitev reprezentativnosti, ne pomeni posega oziroma omejevanja v nobeno, od, v konvenciji in v Ustavi zagotovljenih pravic sindikalne svobode in zaščite delavskih pravic.

Ob podanih razlogih je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano odločitev sodišča prve stopnje.

ZRSin člen 6, 6-5, 8, 9, 9/1, 9/2, 10, 10/2, 10/3. URS člen 76.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.