VDSS sodba Pdp 870/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-02-03

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - nezakonit ukrep - odškodnina

Delavcu, kateremu je delovno razmerje nezakonito prenehalo, pripada po določilu 4. odst. 23. člena Splošne kolektivne pogodba za gospodarstvo (Ur.l. RS, št. 13/93), odškodnina v višini najmanj šest povprečnih bruto plač delavca v zadnjih treh mesecih dela. 35. člen SKPG-93 določa, da so vsi zneski v tej kolektivni pogodbi, ki se nanašajo na plače, nadomestila in druge osebne dohodke, bruto zneski, če ni v posameznem členu izrecno določeno, da gre za neto zneske, zato delavcu pripada odškodnina po izračunu bruto in ne neto plače.

Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v 6. točki izreka tako spremeni, da se glasi: "Tožena stranka je dolžna plačati tožniku 95.374,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 26.1.1996 dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo.

Za 122.416,00 SIT višji zahtevek iz naslova odškodnine in obrestni zahtevek za čas od 1.2.1995 do vključno 25.1.1996, pa se zavrneta." Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku njegove pritožbene stroške v višini 10.925,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 3.2.2000 dalje do plačila, v 8 dneh, da ne bo izvršbe.

Delovno sodišče v Celju je z izpodbijano sodbo razsodilo:

"1. Sklep o začasni prerazporeditvi tožnika z dne 16.11.1995 v zvezi s sklepom upravnega odbora z dne 8.1.1996 pod št. 2/96 se potrdi.

2. Sklep o prenehanju delovnega razmerja z dne 6.12.1995 in sklep upravnega odbora z dne 5.1.1996 pod št. 1/96 se razveljavita.

3. Ugotovi se, da je tožnik v delovnem razmerju pri toženi stranki do vključno 29.2.1996, zato ga je tožena stranka dolžna tudi za čas od 17.1.1996 do vključno 29.2.1996 prijaviti v zavarovanje in delovno dobo vpisati v delovno knjigo, v 8 dneh pod izvršbo.

4. Tožena stranka je dolžna tožniku I.A. izplačati neto nadomestilo plače v skupnem znesku 198.270,80 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od neto zneskov:

- 18.606,40 SIT od 19.12.1995 dalje do plačila,

- 48.640,40 SIT od 19.01.1996 dalje do plačila,

- 65.512,00 SIT od 19.02.1996 dalje do plačila in od

- 65.512,00 SIT od 19.03.1996 dalje do plačila, ter od teh zneskov obračunati in odvesti prispevke in akontacijo dohodnine, vse v 8 dneh pod izvršbo.

5. Tožena stranka je dolžna tožniku izplačati odškodnino v višini 202.209,60 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 26.1.1996 dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo.

6. Za 217.790,40 SIT višji zahtevek iz naslova odškodnine in obrestni zahtevek za čas od 1.2.1995 do vključno 25.1.1996 se zavrneta kot neutemeljena.

1. Ugotovi se, da je tožnik umaknil zahtevke: za vrnitev nazaj na delo po 1.3.1996, priznanje pravic iz delovnega razmerja po 1.3.1996 in izplačilo regresa za letni dopust za leto 1996, zato se v tem delu postopek ustavi.

2. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti 143.055,00 SIT stroškov postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 12.9.1996 dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo.

3. Tožena stranka nosi svoje stroške postopka."

Zoper 6. točko izreka sodbe s pritožuje tožnik smiselno zaradi zmotne uporabe materialnega prava in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja s predlogom, da pritožbeno sodišče ugodi pritožbi, izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje pa v točki 6 izreka spremeni tako, da ugodi v celoti njegovemu zahtevku skupaj s stroški postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi, podrejeno pa, da jo razveljavi in zadevo vrne temu sodišču v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje pri določitvi odškodnine zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja uporabilo povprečje obdobja november 1994 - januar 1995, ki pa ne prikazuje pravega dejanskega stanja, saj je v zadnjih dveh mesecih zaposlitve prejel tožnik zmanjšano plačo. Povprečje je realno od 20.11.1995 do 29.2.1996. Poleg tega še navaja, da splošna kolektivna pogodba za gospodarstvo govori le o povprečnih mesečnih plačah v zadnjih treh mesecih dela. Sodišče prve stopnje bi zato moralo upoštevati bruto, ne pa neto plače, saj tega ne določa pogodba, ampak določa le "plačo" - bruto plačo. Meni, da bi sodišče prve stopnje moralo tudi ugoditi njegovemu obrestnemu zahtevku, saj v odškodninskem pravu priznava sodna praksa plačilo zakonitih zamudnih obresti od nastanka škode dalje.

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu sodbe sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu v mejah razlogov, iz katerih se sme sodba izpodbijati, ki so navedeni v pritožbi, ugotovilo, da so delno utemeljeni. Sodišče prve stopnje je popolnoma ugotovilo dejansko stanje, ugotovilo vsa odločilna dejstva, vendar nanje ni v celoti pravilno uporabilo materialno pravo, zato je pritožbeno sodišče delno spremenilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje po 4. tč. 373. čl. tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku - ZPP (Ur.l. SFRJ št. 4/77-27/90), kot to izhaja iz izreka te sodbe. Ob preizkusu izpodbijane sodbe pa pritožbeno sodišče ni ugotovilo bistvenih kršitev določb postopka po 2. odst. 354. čl. ZPP, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Pritožbeno sodišče soglaša z dokazno oceno sodišča prve stopnje, v njo tudi ne dvomi, soglaša pa tudi s sprejetimi pravnimi stališči glede zavrnitve tožnikovega obrestnega zahtevka.

V zvezi s tožnikovimi pritožbenimi navedbami pa zaključuje pritožbeno sodišče, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je med strankama nesporno, da je bil tožnik kot delavec tožene stranke opredeljen kot trajno presežen delavec in da so bili ti sklepi s pravnomočno sodbo Delovnega sodišča v Celju, opr. št. Pd 9/95 razveljavljeni. Po določilu 4. odst. 23. čl. Splošne kolektivne pogodbe za gospodarstvo - SKPG (Ur.l. RS št. 13/93) je organizacija dolžna izplačati delavcu v primeru nezakonitega prenehanja delovnega razmerja najmanj 6 povprečnih plač delavca v zadnjih treh mesecih dela. Ob tako pravilni ugotovitvi, da so bili s pravnomočno sodbo razveljavljeni sklep tožene stranke, na podlagi katerih je tožniku prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki, je izpolnjen osnovni pogoj za izplačilo odškodnine za nezakonito odločitev po citirani splošni kolektivni pogodbi. Tožnik je delal nazadnje v januarju 1995, zato je sodišče prve stopnje pravilno pri izračunu odškodnine upoštevalo višino plače v obdobju od septembra 1994 do januarja 1995, saj sta obe stranki tudi pristali na to obdobje, kar je razvidno iz zapisnika obravnave z dne 6.9.1996 (l.št. 22) in sta tudi soglašali, da sodišče prve stopnje po prejemu plačilnih list za to obdobje odloči na seji senata brez njune prisotnosti, zato ni pritožbena navedba glede uporabe drugega obdobja utemeljena. Utemeljena pa je graja zmotne uporabe materialnega prava glede neto oz. bruto plače po splošni kolektivni pogodbi za gospodarstvo - SKPG. Sodišče prve stopnje ni uporabilo določbe 35. čl. te kolektivne pogodbe, saj iz 2. odst. tega člena jasno izhaja, da so vsi zneski v tej kolektivni pogodbi - SKPG, ki se nanašajo na plače, nadomestila in druge osebne dohodke, v bruto zneskih, če ni v posameznem členu izrecno določeno, da gre za neto zneske, za plače pa določila v tej pogodbi, da bi bili zneski neto, ni. Zato bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati pri izračunu te odškodnine za to obdobje bruto zneske plač in ne neto, kot je to pravno zmotno zaključilo sodišče prve stopnje. Pri vpogledu v priložene plačilne liste za obdobje november 1994 do januarja 1995 ugotavlja pritožbeno sodišče, da je znašala povprečna tožnikova bruto plača za to obdobje v višini 49.597,00 SIT in tako znaša odškodnina po 4. odst. 23. čl. SKPG iz leta 1993 za tožnika v višini bruto 297.584,00 SIT. Ker pa je bil tožniku že priznan pravnomočno znesek 202.209,60 SIT (5. točka izreka sodbe), mu pripada torej razlika do 297.584,00 SIT v bruto znesku 95.374,00 SIT, ki mu jo je prisodilo pritožbeno sodišče, kot to izhaja iz izreka te sodbe tako, da je spremenilo delno sodbo sodišča prve stopnje po tč. 4 373. čl. ZPP.

Ni pa utemeljena graja zmotne uporabe materialnega prava glede zavrnitve obrestnega tožnikovega zahtevka od 1.2.1995 do vključno 25.1.1996, saj SKPG v 23. čl., v 4. odst., ne določa dospelosti tovrstne odškodnine, zato je treba v tem primeru uporabiti določila 314. čl. in 324. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR (Ur.l. SFRJ št. 29/78- 57/89). V 314. čl. ZOR-a je določeno, da lahko upnik zahteva takojšnjo izpolnitev obveznosti, dolžnik pa po svoji strani od upnika, da izpolnitev takoj sprejme, če ni rok določen in tudi namen posla, narava obveznosti in druge okoliščine ne zahtevajo za izpolnitev nekega roka. V 324. čl. ZOR pa je določeno, da dolžnik pride v zamudo, če ne izpolni obveznosti v roku, ki je določen za izpolnitev. Če pa rok za izpolnitev ni določen, pride dolžnik v zamudo, ko upnik ustno ali pismeno, z izvensodnim opominom ali z začetkom kakšnega postopka, katerega namen je doseči izpolnitev obveznosti, zahteva od njega, naj izpolni svojo obveznost. Ker tožnik tega ni storil, ampak je šele izpolnitev zahteval s tožbo, kar ni sporno v tej zadevi, je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zavrnilo tožnikov tožbeni obrestni zahtevek od 1.2.1995 dalje do 25.1.1996, saj je tožnik vložil tožbo šele 26.1.1996 in mu od tega dne dalje gredo zakonite zamudne obresti po 2. odst. 324. čl. ZOR, kar je sodišče prve stopnje tudi pravilno razsodilo in obrazložilo. Zato je pritožbeno sodišče v delu, ko je sodišče prve stopnje materialnopravno pravilno in zakonito zavrnilo tožnikov obrestni zahtevek, potrdilo sodbo sodišča prve stopnje in zavrnilo pritožbene navedbe tožnika, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče delno ugodilo tožnikovi pritožbi, kot to izhaja iz izreka te sodbe. Ker pa je tožnik delno uspel s pritožbo za znesek v višini 95.344,00 SIT, mu je tožena stranka dolžna povrniti njegove pritožbene stroške v znesku 10.925,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 3.2.2000 dalje do plačila v 8 dneh, da ne bo izvršbe, in so bili odmerjeni po Odvetniški tarifi v skladu z uspehom (1. odst. 154. čl. v zvezi z 2. odst. 166. čl. ZPP).

Določbe ZPP in ZOR je pritožbeno sodišče smiselno uporabilo kot republiška predpisa v skladu z določilom 1. odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. list RS št. 1/91-I in 45/94-I).

SKPG člen 23, 23/4, 35, 35/2. ZPP (1977) člen 354, 354/2, 373, 373-4. ZOR člen 314, 324.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.