VDS sodba Psp 140/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-04-17

Denarni dodatek po Zakonu o socialnem varstvu (ZSV) je javnopravna dajatev, ki jo je mogoče pridobiti in izgubiti le na podlagi posamične upravne odločbe pristojnega izvajalca, ki je pri izvrševanju pravnih pooblastil glede pravic, obveznosti in pravnih koristi posameznika dolžan postopati po ZUP-u. Dokler odločba o priznani pravici v upravnem postopku ni spremenjena, odpravljena ali razveljavljena, ni pogojev za izdajo ugoditvene sodbe glede vračila izplačanih zneskov, tudi če bi bile izkazane spremenjene okoliščine oz. razlogi iz 40. člena ZSV, ker ne bi šlo za neupravičeno izplačilo na podlagi upravne odločbe, ki bi kasneje odpadla, kar je bistveno za verzijo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se tožbeni zahtevek na plačilo 77.503,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi stroškovno zavrne.

Sodišče prve stopnje je ugodilo zahtevku tožeče stranke in toženko zavezalo k plačilu 77.503,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi in sicer od zneska 9.293,00 SIT od 1.7.1997 dalje do plačila, od zneska 17.757,00 SIT od 1.8.1997 dalje do plačila ter od zneska 50.153,00 SIT od 1.9.1997 dalje do plačila.

Sodbo izpodbija tožena stranka smiselno zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Laično navaja, da se sicer zaveda neupravičenega prejema zneskov denarnega dodatka od 19.5.1997 do 30.9.1997, kar obžaluje, vendar hkrati naproša za odpis glavnične terjatve skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Poudarja, da je v težki socialni stiski, enako kot v pravnorelevantnem obdobju, saj je še vedno zaposlen le mož z nizkimi prejemki, sama pa brez zaposlitve, noseča z dvojčki in 10-letno nedoletno hčerko. Zaradi hude socialne stiske predlaga ugodno rešitev pritožbe.

Toženkine navedbe o težkem ekonomskem položaju oz. hudi socialni stiski se smiselno nanašajo na dejansko stanje in za pritožbeno rešitev zadeve niso bistvene. Ker pa sodišče glede na 1. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99; v nadaljevanju ZPP) vselej po uradni dolžnosti pazi tudi na pravilno uporabo materialnega prava, je pritožbi ugodilo iz tega razloga.

Materialnopravno stališče sodišča, da pri vtoževanih 77.503,00 SIT, izplačanih iz naslova denarnega dodatka od 19.5.1997 do 30.9.1997 na podlagi dokončne in pravnomočne odločbe pristojnega centra za socialno delo št. 552-15/93 z dne 28.4.1997 ne gre za verzijsko terjatev v smislu 210. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (Ur. l. SFRJ, št. 29/78, s poznejšimi spremembami; v nadaljevanju ZOR) ni pravilno. Res je sicer, da 1. odst. 40. člena Zakona o socialnem varstvu (Ur. l. RS, št. 54/92; v nadaljevanju ZSV), ki predpisuje dolžnost obveščanja o vsaki spremembi dejstev in okoliščin, ki vplivajo na pridobitev pravice oz. višino dajatve, niti 2. odst., ki določa vračilo sredstev skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi, če upravičenec spremembe ni sporočil, nima pravnega pravila o izdaji posamičnega upravnega akta zaradi spremenjenih okoliščin. Pravilno je tudi stališče sodišča, da v tej smeri spremenjen in dopolnjen 39. člen novele ZSV (Ur. l. RS, št. 26/2001) ne more imeti učinka za nazaj. Vendar prvo, ne drugo za razsojo predmetne zadeve ni odločilno.

Bistveno je, da je predmet spora javnopravna dajatev, ki jo je mogoče pridobiti in tudi izgubiti le na podlagi posamičnega upravnega akta. Pri tem določbe 40. člena cit. ZSV ni mogoče pravilno razlagati, niti uporabiti na način, kot se zavzema prvostopenjsko sodišče ne glede na to, da z njo izdaja posebne upravnopravne odločbe ni predpisana. Že v sklepu opr. št. Psp 158/2001 z dne 6.7.2001 je pritožbeno sodišče zavzelo stališče, da je to pravno praznino potrebno zapolniti z ustrezno sistemskopravno argumentacijo tako, da je javnopravne pravice, med katere nedvomno štejejo tudi denarne dajatve po ZSV (tako kot pokojnine po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - Ur. l. RS, št. 12/92, s poznejšimi spremembami; ZPIZ-92; ali nadomestila za brezposelnost po Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti - Ur. l. RS, št. 5/91, 71/93 in 38/94) mogoče pridobiti in tudi izgubiti le na podlagi konkretnega upravnega akta, saj so tudi socialnovarstveni zavodi pri izvrševanju javnih pooblastil o pravicah, obveznostih ali pravnih koristi posameznikov glede na 86. člen ZSV dolžni postopati po Zakonu o splošnem upravnem postopku. Ugoditveni posamični upravni akt, dokončen in celo pravnomočen v upravnem postopku, četudi bi bil materialnopravno vprašljiv, učinkuje vse dotlej, dokler pravica na njegovi podlagi ni izčrpana ali v njega ni poseženo s kakšnim od predpisanih izredni pravnih sredstev. Dokler pa obstaja odločba o priznani pravici, ker je pristojni izvajalec po predpisanem upravnem postopku ni spremenil, odpravil ali razveljavil, ni pogojev za pozitivno sodbo glede vračila eventualno neupravičeno izplačanih zneskov, četudi bi za to obstajal razlog ali okoliščine iz 2. odst. 40. člena cit. ZSV.

Ker je v predmetni zadevi podan prav slednji dejanski stan, saj je v ponovljenem postopku prepričljivo dokazano, da v predsodnem upravnem postopku ni bilo izdane odločbe, s katero bi bila spremenjena, odpravljena ali razveljavljena pravnomočna ugoditvena odločba z dne 28.4.1997, je napačno zaključeno, da je vtoževana terjatev po temelju utemeljena. Izpodbijano ugoditveno sodbo je bilo potrebno zaradi zmotne uporabe materialnega prava na podlagi 358. člena ZPP spremeniti tako, kot je razvidno iz izreka te sodne odločbe.

ZOR člen 210,  210.  ZSV člen 40,  40/1,  40/2,  40/2,  40,  40/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.