VDS sodba Pdp 1404/97
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-09-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Če delavec ostane na delu tudi po dnevu, ko bi mu po pogodbi o zaposlitvi za določen čas moralo delovno razmerje prenehati, ne da bi ga delodajalec o izteku delovnega razmerja obvestil, niti mu ponudil v podpis nove pogodbe o zaposlitvi za določen čas na podlagi sklepa o izbiri, se delavcu po samem zakonu delovno razmerje za določen čas spremeni v delovno razmerje za nedoločen čas.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Stranki trpita vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano ugodilo zahtevku tožnika Z. C.

in sklep tožene stranke z dne 21.2.1996 o prenehanju delovnega razmerja tožniku kot nezakonit razveljavilo ter ugotovilo, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki dne 29.2.1996 ni prenehalo in da je tožnik v posledici tega v delovnem razmerju pri toženi stranki za nedoločen čas na delovnem mestu receptor in ga je zato tožena stranka dolžna poklicati na delo in mu povrniti stroške postopka v znesku 71.570,00 SIT, z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 13.6.1997 dalje do plačila, v 8 dneh pod izvršbo. Poleg tega je odločilo, da tožena tranka nosi sama svoje stroške postopka.

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka iz vseh treh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da zahtevek tožnika zavrže, oz. zavrne kot neutemeljen, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Navaja, da se ne strinja z odločitvijo sodišča prve stopnje, saj se sodišče do njenih zatrjevanj o tem, da v danem primeru niso bile podane procesne predpostavke za tožbo, sploh ni opredelilo. Tožnik namreč kljub temu, da je bil večkrat pozvan k podpisu pogodbe o zaposlitvi, pogodbe ni podpisal. Tožnik tega ni storil preprosto iz razloga, ker ni imel ne volje, ne namena skleniti pogodbo o zaposlitvi. Ne strinja z zaključki sodišča, da je naloga kadrovske službe, da prosjači delavca, ali bo podpisal pogodbo ali ne. Delovno razmerje je pogodbeno razmerje in če delavec, kot ena izmed pogodbenih strank nima interesa skleniti pogodbe o zaposlitvi, ni naloga delodajalca, da ga v to prisili. Po njenem mnenju zaradi tega v danem primeru ni možna uporaba 1. odst. 18. člena Zakona o delovnih razmerjih, saj delovno razmerje sploh ni nastalo. Podlag za uporabo 18. člena ZDR pa je sklenjeno delovno razmerje za določen čas.

Tožnik v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrne kot neutemeljeno.

Sodišče prve stopnje je dejansko stanje popolno ugotovilo, pravilno presodilo odločilna dejstva ter odločilo ob pravilni uporabi materialnega prava. Pritožbeno sodišče zato v celoti sprejema dokazno oceno in pravne zaključke sodišča prve stopnje in razlogov odločitve ne ponavlja. V zvezi s pritožbenimi navedbami pa dodaja: 1. odst. 18. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur.l. RS št.

14/90, 5/91 in 71/93) povsem jasno določa, da se šteje, da je delavec sklenil delovno razmerje za nedoločen čas, če ostane na delu tudi po času, ko bi mu moralo delovno razmerje prenehati. Kot izhaja iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje in kar med strankama ni sporno, je bil tožnik na podlagi objave potrebe po delavcu pri pristojnem zavodu za zaposlovanje s sklepom o izbiri tožene stranke z dne 18.4.1994 izbran za opravljanje del na delovnem mestu receptor za določen čas 6 mesecev. Ob prihodu na delo je tožena stranka tožnika seznanila s tem, da je v delovnem razmerju za določen čas 6 mesecev.

Tožnik je delo nastopil 21.4.1994 in bi mu na ta način delovno razmerje moralo prenehati 20.10.1994. Tožnik pa je nadaljeval z delom tudi po tem datumu, ne da bi ga tožena stranka predhodno obvestila o izteku delovnega razmerja za določen čas oz. mu glede na potrebe pred iztekom delovnega razmerja izdala nov sklep o izbiri na delovno mesto receptor za določen čas in ustrezno pogodbo o zaposlitvi. Tožnik pa je šele 7.12.1995 prejel po pošti pogodbo o zaposlitvi za sklenitev delovnega razmerja za določen čas od 4.12.1995 do 29.2.1996, vendar te pogodbe ni podpisal, saj kot je povedal pri zaslišanju, je upravičeno domneval, da ima delovno razmerje pri toženi stranki sklenjeno za nedoločen čas. Ker tožena stranka ni izkazala, da bi tožnika za čas od 20.10.1994 ponovno izbrala za opravljanje dela na delovnem mestu receptor za določen čas in ker je tožnik na istem delovnem mestu nadaljeval z delom tudi po 20.10.1994, mu je skladno z določbo 1. odst. 18. člena ZDR, kot to pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje, prešlo delovno razmerje iz določenega časa v nedoločen čas. V zvezi s tem so neutemeljene pritožbene navedbe, da tožniku delovno razmerje sloh ni nastalo, ker ni podpisal pogodbe o zaposlitvi. Med strankama je nesporno, da je tožnik delo opravljal in da mu je tožena stranka za čas, ko je delal, priznala vse pravice iz delovnega razmerja vključno s plačo ter ga tudi prijavila pri pristojnem zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter zdravstveno varstvo. Zaradi tega je potrebno ugotoviti, da je obstajalo delovno razmerje tožnika pri toženi stranki. Pritožbene navedbe v tej smeri so zato brezpredmetne, saj za ugotovitev obstoja delovnega razmerja ni pomembno, ali je tožnik ob nastopu dela podpisal pogodbo o zaposlitvi ali ne. Pomembno je, da je delo opravljal.

Zaradi vsega navedenega in ker pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa ne razlogi, na katere pazi po določbi 2. odst. 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90) sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, tožnikov odgovor na pritožbo pa ni prispeval k rešitvi pritožbe, je pritožbeno sodišče odločilo, da vsaka stranka trpi sama svoje stroške pritožbenega postopka (1. odst. 166. člena ZPP).

Pritožbeno sodišče je določbe ZPP uporabilo smiselno kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo 1. odst. 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I in 45-I/94).

ZPP (1977) člen 166,  166/1,  365,  365/2,  166,  166/1,  365,  365/2.  ZDR člen 18,  18/1,  18,  18/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.