VDS sklep Pdp 873/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-05-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Pravica do regresa za letni dopust za koledarsko leto je odvisna od tega, ali je tožnica v tem koledarskem letu dejansko še bila v delovnem razmerju in je s tem pridobila pravico do koriščenja letnega dopusta (ne glede na to, ali ga je dejansko izkoristila).

Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje glede zavrnitve zahtevka za ugotovitev tožničine terjatve iz naslova regresa za letni dopust za leto 1996 v neto znesku 82.472,00 SIT in glede stroškov postopka razveljavi in se v tem delu zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V ostalem se pritožba zavrne in se v nerazveljavljenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje v celoti zavrnilo tožničin tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da sta sklep tožene stranke o prenehanju delovnega razmerja tožnice z dne 7.12.1995 ter drugostopni sklep odbora za pritožbe z dne 24.1.1996 nezakonita, da se ugotovi, da tožnici pri toženi stranki delovno razmerje ni prenehalo dne 31.1.1996, temveč 5.8.1996, da se ugotovi, da obstajajo terjatve tožnice do tožene stranke iz naslova neizplačanih plač zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja za čas od 31.1.1996 do 5.8.1996 v skupnem neto znesku 286.737,80 SIT, iz naslova regresa za letni dopust za leto 1996 v neto znesku 82.472,00 SIT ter iz naslova odškodnine v neto višini 253.072,00 SIT, hkrati pa razsodilo, da trpi vsaka stranka svoje stroške postopka. Pri tem je sodišče štelo, da se je tožena stranka glede prenehanja delovnega razmerja tožnice v posledici finančne reorganizacije v okviru postopka prisilne poravnave utemeljeno sklicevala na določbe 51. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL - Ur. l. RS, št.

67/93). Glede zavrnitve zahtevka za ugotovitev terjatve iz naslova regres za letni dopust pa se je sodišče sklicevalo na to, da naj bi tožnici delovno razmerje prenehalo že v mesecu decembru 1995, tako da pravice do regresa za leto 1996 ni pridobila.

Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožeča stranka iz razloga zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da jo pritožbeno sodišče spremeni tako, da tožničinemu zahtevku ugodi, podredno pa predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem vztraja, da ji je v mesecu januarju 1996 delovno razmerje pri toženi stranki nezakonito prenehalo, saj tožena stranka ne bi smela uporabiti določb 51. člena ZPPSL.

V odgovoru na pritožbo tožena stranka predlaga zavrnitev pritožbe in potrditev prvostopne sodbe.

Prvostopno sodišče je pravilno rešilo pravno vprašanje uporabe določb 51. člena ZPPSL v primeru spornega prenehanja delovnega razmerja tožnice. Pritožbeno sodišče na podlagi ponovnega zatrjevanja tožnice, da se 51. člen ZPPSL v njenem primeru ne bi smel uporabljati, pojasnjuje, da z ugotovitvijo neskladnosti te določbe z Ustavo s strani Ustavnega sodišča RS (odločba št. U-I-17/94, z dne 13.10.1994) 51. člen ZPPSL ni prenehal veljati. To se je zgodilo šele na podlagi odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-114/95, z dne 7.12.1995, ki je bila objavljena v Ur. l. RS, št. 8/96 v mesecu februarju 1996 in ki je določala, da se določbe 51. člena ZPPSL začasno ne smejo uporabljati le v tistih postopkih finančne reorganizacije, ki so bili predmet prisilnih poravnav, glede katerih sklep o potrditvi prisilne poravnave postane pravnomočen šele po objavi te ustavne odločbe. Ker je postal sklep o potrditvi prisilne poravnave nad toženo stranko, v okviru katere je tožnici prenehalo delovno razmerje, pravnomočen že v letu 1995, torej pred začetkom učinkovanja navedene odločbe Ustavnega sodišča, je tožnici na podlagi določb 51. člena ZPPSL v okviru sporne finančne reorganizacije delovno razmerje zakonito prenehalo.

Ob preizkusu izpodbijane sodbe v okviru določb 2. odst. 365. člena ZPP pa je pritožbeno sodišče ugotovilo, da si glede ugotovitve terjatve za plačilo 82.472,00 SIT iz naslova regres za letni dopust za leto 1996 razlogi sodbe medsebojno nasprotujejo. Na eni strani tako stranke, kot sodišče operirajo z dejstvom, da naj bi tožnici v posledici spornih sklepov delovno razmerje dejansko prenehalo po vročitvi drugostopnega sklepa 30.1.1996, sodišče pa zavrača zahtevek za priznanje regresa za letni dopust z obrazložitvijo, da naj bi tožnici delovno razmerje prenehalo 10.12.1995. Ker je pravica do regresa za letni odvisna od tega, ali je tožnica v letu 1996 dejansko še bila v delovnem razmerju in je s tem pridobila pravico do koriščenja letnega dopusta za to koledarsko leto (ne glede na to, ali ga je dejansko izkoristila, ali ne), gre za nasprotje o odločilnem dejstvu, tako da je bila v tem delu podana absolutna bistvena kršitev postopka iz 13. tč. 354. člena ZPP. Zato je bilo potrebno v tem delu v skladu z določili 1. odst. 369. člena ZPP izpodbijano sodbo razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje glede priznanja terjatve iz naslova regresa za letni dopust v novo sojenje. Ob končni odločitvi bo sodišče ponovno odločilo tudi o stroških postopka, vključno s stroški pritožbe in odgovora na pritožbo.

Glede na povedano je pritožbeno sodišče tožničini pritožbi ugodilo le v gornjem obsegu, v preostalem pa je njeno pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in v nerazveljavljenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  354/2-13,  365,  365/2,  369,  369/1,  354,  354/2,  354/2-13,  365,  365/2,  369,  369/1.  ZPPSL člen 51,  51.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.