VDS sklep Pdp 1422/2003
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2003-09-12

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

začasna odredba v individualnih delovnih sporih - pogoji za začasno odredbo - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi

Tudi pri izdaji začasne odredbe po 3. odst. 85. čl. ZDR mora tožnik verjetno izkazati predpostavke, ki jih določa 272. čl. ZIZ za zavarovanje nedenarne terjatve, saj navedena začasna odredba predstavlja le posebno vrsto začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnika za izdajo začasne odredbe, na podlagi katere naj bi se zadržalo učinkovanje odločbe št. 34/3-2003 z dne 23.7.2003, s katero je tožena stranka tožniku izredno odpovedala pogodbo o zaposlitvi, tako da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki preneha z dnem, ko sodišče odloči o tem predlogu za izdajo začasne odredbe, in da je dolžna tožena stranka tožniku do prenehanja delovnega razmerja izplačevati plače oz. nadomestila plač v višini, kot je dogovorjeno s pogodbo o zaposlitvi.  Zoper navedeni sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in izda predlagano začasno odredbo. V pritožbi navaja, da je predlog za izdajo začasne odredbe podal na podlagi 85. čl. Zakona o delovnih razmerjih in da je predložil vse dokaze, da so izpolnjeni pogoji za izdajo začasne odredbe, kot izhajajo iz Zakona o delovnih razmerjih. Tožniku pogojev za izdajo začasne odredbe po Zakonu o izvršbi in zavarovanju ni bilo treba dokazovati, saj gre za lex specialis. Pogoji po ZIZ bi prišli v poštev, v kolikor bi tožnik zahteval zadržanje do izdaje prvostopne sodbe v sporni zadevi, česar pa ni storil, saj je te pogoje težko dokazovati.  Pritožba ni utemeljena.  Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka v skladu z 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002) v zvezi s 366. čl. ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni storilo in da je pravilno uporabilo materialno pravo. V skladu s 1. odst. 19. čl. Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS, št. 19/94, 20/98) lahko sodišče med postopkom tudi po uradni dolžnosti izda začasne odredbe, ki se uporabljajo v izvršilnem postopku, da se prepreči samovoljno ravnanje ali odvrne nenadomestljiva škoda. Na predlog strank lahko izda sodišče začasne odredbe, če so izpolnjeni pogoji iz 272. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS, št. 51/98, 75/2002) v primeru zavarovanja nedenarne terjatve oz. pogoji iz 270. čl. ZIZ v primeru, če se predlaga zavarovanje denarne terjatve. 3. odst. 85. čl. Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS št. 42/2002) določa, da v primeru, če delavec v sodnem postopku uveljavlja nezakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti ali iz krivdnega razloga oz. nezakonitost izredne odpovedi in najkasneje ob vložitvi tožbe predlaga sodišču izdajo začasne odredbe, se zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi (ob izpolnjevanju pogojev iz 1. odst. 85. čl. ZDR je bilo učinkovanje prenehanja pogodbe o zaposlitvi zadržano do poteka roka za arbitražno oz. sodno varstvo) podaljša do odločitve sodišča o predlogu za izdajo začasne odredbe. Pritožbeno sodišče najprej pripominja, da ZDR ne predvideva odpovedi pogodbe o zaposlitvi z odločbo delodajalca, kot je to napačno storila tožena stranka. Novi ZDR je (drugače kot prej veljavni zakon, ki je urejal delovna razmerja), vzpostavil pogodbeno razmerje med delavcem in delodajalcem in sicer z določenimi posebnostmi, ki odstopajo od klasičnega pogodbenega razmerja po civilnem pravu, ker je delavec v takšnem pogodbenem razmerju šibkejša stranka. Na podlagi novega ZDR se pogodba o zaposlitvi ne odpoveduje na podlagi enostransko izdanega oblastvenega akta delodajalca, temveč z odpovedjo kot izrazom volje ene od pogodbenih strank. Iz istega razloga je nepravilno tudi zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi z odločbo (A 8), kot je to storila tožena stranka. Navedena nepravilnost pa ne vpliva na samo zakonitost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnik s predlogom za izdajo začasne odredbe ob vložitvi tožbe predlagal zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi le do odločitve sodišča o tem predlogu, pri čemer je zadržanje učinkovanja prenehanja pogodbe o zaposlitvi za takšno obdobje določeno že s samim 3. odst. 85. čl. ZDR. Zato takšen predlog za izdajo začasne odrebe ni v skladu z namenom instituta začasne odredbe po 3. odst. 85. čl. ZDR, ki predstavlja začasno odredbo za zavarovanje nedenarne terjatve. Namen začasne odredbe po 3. odst. 85. čl. ZDR je v tem, da delavec, seveda kolikor izkaže, da so izpolnjeni pogoji po 272. čl. ZIZ, ne izgubi zaposlitve do pravnomočne rešitve individualnega delovnega spora. Zmotno je stališče pritožbe, da za izdajo začasne odredbe po 3. odst. 85. čl. ZDR ni potrebno ugotavljati pogojev po 272. čl. ZIZ, saj navedena začasna odredba predstavlja le posebno vrsto začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve, katere utemeljenost je potrebno na podlagi 19. čl. ZDSS preizkusiti ob upoštevanju določbe 272. čl. ZIZ. Tožnik ni verjetno izkazal nobene od predpostavk, ki jih določa 272. čl. ZIZ za zavarovanje nedenarne terjatve (nevarnost, da bo uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena; da je odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile ali nastanek težko nadomestljive škode; da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale upniku). Ker torej niso bili izpolnjeni vsi zahtevani pogoji za izdajo začasne odredbe, je sodišče prve stopnje tožnikov predlog utemeljeno zavrnilo. Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso bili podani, je pritožbeno sodišče v skladu z 2. tč. 365. čl. ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 272, 272/1, 272/2. ZDR člen 85, 85/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.