VDS sklep Psp 330/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-04-17

Ko je sodišče zaključilo, da je tožnica sklenila delovno razmerje za določen čas, bi pri ugotavljanju obstoja izključitvenega razloga za priznanje pravice do denarnega nadomestila za brezposelnost, zakonitost prenehanja lahko presojalo le z vidika, ali ji je to s potekom časa, za katerega je bilo sklenjeno, tudi dejansko prenehalo. Ker sama po sebi tudi sklenitev delovnega razmerja zaradi pridobitve pravic iz zavarovanja ni nedopustna, razen če gre za fiktivnost delovnega razmerja.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožbeni stroški tožnice so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožničin zahtevek na razveljavitev zavrnilne odločbe tožene stranke št. 020-31-082/98 z dne 27.11.1998 in posledično pravico do denarnega nadomestila med brezposelnostjo ter hkrati sklenilo, da trpi tožnica sama svoje stroške postopka. Ocenilo je, da je dokončna zavrnilna odločba toženca pravilna in zakonita. Zoper sodbo je tožnica po pooblaščencu vložila pravočasno pritožbo zaradi nepravilne uporabe materialnega prava in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, s predlogom na spremembo v smeri ugoditve zahtevku oz. podrejeno predlaga razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša stroške pritožbe. Sodišče je zavzelo stališče, da je bila njena zaposlitev fiktivna, kar je v nasprotju z dejanskim stanje. Že pred zaposlitvijo je v družbi O. pripravljala program in vse potrebno za opravljanja dejavnosti storitev pri sklepanju zavarovanj, za kar je predložila ustrezne pogodbe. V ta namen si je tudi kupila osebni avto, res pa je, da je opravljanje dejavnosti opustila po nekaj mesecih zaradi težke okvare avtomobila. Delovno razmerje je sklenila za določen čas, ker ni mogla predvideti trajanje potrebe po delu. Povdarja, da ji je delovno razmerje dejansko ponehalo s pretekom časa, nepravilno postopanje družbe pa ji ne more biti v škodo. Pritožba je utemeljena. Izpodbijana zavrnilna sodba je preuranjena. Utemeljena je z zaključki, da je tožnica z gospodarsko družbo O. d.o.o. sklenila delovno razmerje za določen čas z namenom pridobiti si pravico do denarnega nadomestila, da bi ji lahko delovno razmerje zakonito prenehalo le s potekom časa, za katerega je bilo sklenjeno ne pa kot trajno presežni delavki, da zoper takšno odločitev delodajalca ni postopala po 16. alinei 1. odst. 19. člena Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (Ur. l. RS, št. 5/91, 71/93 in 38/94; v nadaljevanju ZZZPB) in da zaradi navedenih razlogov ni upravičena do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Takšno razlogovanje je delno samo s seboj v nasprotju in hkrati posledica delno zmotnega pravnega naziranja, zaradi česar sodba nima vseh odločilnih dejanskih razlogov. Ko je sodišče prve stopnje pri dokaznem ocenjevanju dveh različnih pogodb o zaposlitvi zaključilo, da je tožnica z O. d.o.o. sklenila delovno razmerje za določen čas (od 1.3.1997 do 30.11.1997 - priloga A 7 sodnega spisa) potem bi zakonitost prenehanja lahko ocenjevalo le z vidika, ali je to s potekom časa dejansko prenehalo, saj delovno razmerje za določen čas zakonito preneha s potekom časa, za katerega je bilo sklenjeno. Če bi ugotovilo, da je datum dejanskega prenehanja identičen s potekom časa, za katerega je bilo sklenjeno, sklep delodajalca z dne 15.5.1997 o razvrstitvi tožnice med presežne delavce niti ne bi bil odločilen. Posledično ne bi bilo mogoče niti šteti, da obstaja izključitveni razlog po 16. alinei 1. odst. 19. člena ZZZPB, ker tožnica ni uveljavljala varstva pravic pri delodajalcu niti sodnega varstva. Samo po sebi nadalje ni odločilno niti razlogovanje, da je bilo delovno razmerje z družbo O. d.o.o. sklenjeno z namenom pridobiti si pravico do denarnega nadomestila med brezposelnostjo. Takšen namen ni protipraven, saj si načeloma delavci v tem pravnem razmerju na podlagi dela zagotavljalo ekonomsko varnost, hkrati pa z obveznimi zavarovanji tudi socialno varnost za različne zavarovane rizike, od nezmožnosti za delo zaradi bolezni, starosti, invalidnosti do denarne dajatve za primer, ko brez svoje volje ali krivde izgubijo zaposlitev. Zagotavljanje socialne varnosti ni nedopustna kavza pogodbe o zaposlitvi razen, če ne gre za fiktivnost pravnega razmerja, česar pa sodišče prve stopnje, sploh ni ugotovilo, kot zmotno meni pritožnica. Ker je pogodba o zaposlitvi realni kontrakt, saj delovno razmerje obstaja, če se dejansko izvršuje z vsemi bistvenimi elementi, med katere prvenstveno sodita dejansko opravljanje dela in plačilo zanj, vključno s prispevki za socialno varnost, bi bila zavrnilna sodba utemeljena le ob nasprotni dejanski ugotovitvi. Da bo lahko sodišče prve stopnje odpravilo ugotovljene pomanjkljivosti, je bilo potrebno izpodbijano sodbo razveljaviti. V ponovljenem postopku bo potrebno razščistiti bistvena vprašanja v nakazani smeri, torej predvsem dejanskost ali fiktivnost delovnega razmerja za določen čas devetih mesec. To bo mogoče preveriti z vpogledom v bilanco poslovanja podjetja O. d.o.o. leta 1997 ter morebitnimi drugimi dokazi, ki bi jih v ponovljenem postopku lahko predlaga tožnica. Šele po dopolnitvi postopka v nakazani smeri bo mogoče prepričljivo ugotoviti ali izključiti nedopustno kavzo pogodbe o zaposlitvi zaradi morebitne fiktivnosti delovnega razmerja ter pravilno presoditi zakonitost izpodbijane odločbe toženca o zavrnitvi vtoževane denarne dajatve. V ponovljenem sojenju bo potrebno odločiti tudi o priglašenih stroških pritožbe, ki so v skladu s 3. odst. 165. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99) pridržani za končno sodno odločbo.

ZZZPB člen 19,  19/1,  19/1-16,  19/1-16,  19/1,  19.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.