VDSS sodba Pdp 1917/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-02-07

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - začetek stečajnega postopka - insolventnost delodajalca - trajno presežni delavci - odpravnina

Pravno podlago za plačilo odpravnine delavcem, ki jim delovno razmerje preneha v postopku prisilne poravnave, 19. člen Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o jamstvenem skladu (Ur.l. RS št. 53/99). Po 19. členu navedene novele, ki je začela veljati 3.7.1999, imajo namreč do uveljavitve novega zakona o delovnih razmerjih delavci iz 16. člena zakona (to so delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi insolventnosti delodajalca - zaradi uvedbe stečaja ali zaradi finančne reorganizacije v postopku prisilne poravnave) pravico do odpravnine v višini in pod pogoji, kot jo imajo delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi nujnih operativnih razlogov po zakonu o delovnih razmerjih. Pravico do odpravnine uveljavljajo v postopku in na način, ki ga določajo predpisi o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, sklad pa izplačuje odpravnino v višini, določeni s 3. alineo 2. odstavka 19. člena ZJPSRS. S citirano določbo 19. člena novele ZJPSRS so delavci, ki jim po 3.7.1999 (ko je novela začela veljati) preneha delovno razmerje zaradi insolventnosti delodajalca, pridobili pravico do odpravnine, ki po 3. odstavku 36.f člena ZDR pripada trajno presežnim delavcem, ki jim preneha delovno razmerje. Do uveljavitve navedene novele ZJPSRS ti delavci pravice do odpravnine niso imeli in so bili v slabšem položaju kot delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo kot trajnim presežkom. Ta pravica je bila priznana šele z navedeno novelo ZJPSRS za prehodno obdobje do uveljavitve novega ZDR.

Pritožba se zavrne in potrdi izpodbijani del sodbe in sklepa sodišča prve stopnje. Tožena stranka nosi sama svoje stroške

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožnici odpravnino zaradi prenehanja delovnega razmerja v znesku 432.100,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 27.7.1999 dalje, v osmih dneh pod izvršbo (1. odstavek izreka sodbe). Zahtevek tožnice za plačilo odškodnine za neizrabljeni letni dopust za leto 1999 v znesku 33.540,00 SIT je zavrnilo (2. odstavek izreka sodbe). Sklenilo je, da se umik tožbe v delu, ki se nanaša na razveljavitev sklepa o prenehanju delovnega razmerja tožnice pri toženi stranki št. 53 z dne 13.7.1999 vzame na znanje in se v tem delu postopek ustavi (1. točka izreka sklepa) in naložilo toženi stranki, da je dolžna tožnici povrniti sorazmerni del stroškov postopka v višini 28.200,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 6.10.2000 dalje (2. točka izreka sklepa). Zoper navedeno sodbo se v delu, v katerem je sodišče tožbenemu zahtevku ugodilo, pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov, zlasti pa zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega in procesnega prava. Tožena stranka obenem izpodbija tudi sklep o stroških postopka. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni in zavrne tožbeni zahtevek v celoti, oziroma jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Zahteva tudi povrnitev stroškov tega postopka. V pritožbi navaja, da odločitev sodišča v izpodbijanem delu temelji na napačni uporabi materialnega prava. Že s sprejemom Zakona o jamstvenem skladu RS (Ur.l. RS št. 25/97) so bile urejene pravice delavcev v skladu z 8/2. členom ZPPSL, zato je prepoved uporabe določil 51. člena ZPPSL s tem odpadla, ker je bila odpravljena neustavnost. Sprememba Zakona o jamstvenem skladu iz leta 1999 torej ni predstavljala odprave protiustavnosti določb 51. člena ZPPSL, kot zmotno meni sodišče prve stopnje. Napačno je tudi stališče sodišča prve stopnje, da je bila z ZJSRS ustanovljena kakršnakoli nova pravica delavcev v razmerju do delodajalca, ki je postal insolventen, saj ta zakon ureja pravice delavcev le v razmerju do jamstvenega sklada. Tolmačenje sodišča prve stopnje, da je pravica do odpravnine posebna nova pravica delavca do delodajalca v primeru prenehanja delovnega razmerja kot posledica sklenjene prisilne poravnave, je napačno in protiustavno, saj nesorazmerno obremenjuje gospodarske družbe v postopkih prisilne poravnave in stečaja. ZJSRS določa le pravico do odpravnine, ki jo delavcu izplača državni sklad, s tem pa je obveznost delodajalcev do delavcev iz naslova odpravnine v primeru insolventnosti v celoti izpolnjena. Tožena stranka v pritožbi tudi navaja, da sodišče ni ugotovilo odločilnih dejstev v tej zadevi, saj ni vpogledalo spisa Okrožnega sodišča v ... opr.št. St .../99, ki se nanaša na postopek prisilne poravnave nad toženo stranko. Sodišče tudi ni ugotovilo, ali je tožnica uveljavljala pravico pod pogoji in na način, kot to določata ZPPSL in ZJSRS. Ni pomembno, kdaj je bil tožeči stranki izdan in vročen sklep o prenehanju delovnega razmerja - bistveno je, kdaj je bila prisilna poravnava sprejeta in potrjena, saj je le-ta temelj za prenehanje delovnega razmerja. To pa je bilo pred uveljavitvijo Zakona o spremembi ZJSRS, zato je odločitev sodišča v tem delu pomanjkljiva oz. zmotna. Sodba tudi nima razlogov v zvezi s pravočasnostjo vložene tožbe, ki bi jo bilo treba zavreči, ker ni bila vložena v 15-dnevnem roku iz 83. člena ZTPDR. O pravici do odpravnine je bilo namreč dokončno odločeno na podlagi sklepa poravnalnega senata dne 17.6.1999, tožba pa je bila vložena šele 28.07.1999, torej prepozno.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je pazilo na bistvene kršitve določb postopka, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99) ter na pravilno uporabo materialnega prava. V postopku pred sodiščem prve stopnje ni bilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka iz 2. odstavka 339. člena ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, zlasti ne bistvene kršitve po 14. točki 2. odstavka tega člena, ki jo pritožba izrečno uveljavlja, saj ima izpodbijana sodba razloge o vseh odločilnih dejstvih, od katerih je odvisna pravilna in zakonita odločitev v tem individualnem delovnem sporu. Sodišče prve stopnje je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter sprejelo materialnopravno pravilno odločitev. Pritožbeno sodišče se strinja z razlogi izpodbijane sodbe, v zvezi s pritožbenimi navedbami pa dodaja naslednje:

Pritožba ima sicer prav, ko opozarja na zmotno stališče prvostopenjskega sodišča, da glede na odločbi Ustavnega sodišča RS z dne 13.10.1994 ter 7.12.1995 delavcem ni moglo prenehati delovno razmerje v postopku prisilne poravnave od 13.2.1996 do 3.7.1999, ko je bila sprejeta novela Zakona o jamstvenem skladu (Ur.l. RS št. 53/99). Pritrditi je potrebno pritožbi, da so bili že s sprejemom Zakona o jamstvenem skladu (Ur.l. RS št. 25/97) urejene pravice delavcev v skladu z 2. odstavkom (58. člena Zakona o prisilni poravnavi in stečaju (Ur.l. RS št. 67/93 do 52/99). Kljub navedenemu pa pritožbene navedbe v zvezi z vprašanjem prenehanja delovnega razmerja po 51. členu ZPPSL niso odločilnega pomena, saj je v pritožbenem postopku sporno le, ali je tožeča stranka upravičena do odpravnine po 36.f členu Zakona o delovnih razmerjih (Ur.l. RS št. 14/90 do 71/93 - ZDR).

Prvostopenjsko sodišče je zavzelo povsem pravilno stališče, da predstavlja pravno podlago za plačilo odpravnine delavcem, ki jim delovno razmerje preneha v postopku prisilne poravnave, 19. člen Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o jamstvenem skladu (Ur.l. RS št. 25/97, 10/98, 41/99 in 53/99). Po 19. členu navedene novele (Ur.l. RS št. 53/99), ki je začela veljati 3.7.1999, imajo namreč do uveljavitve novega zakona o delovnih razmerjih delavci iz 16. člena zakona (to so delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi insolventnosti delodajalca - zaradi uvedbe stečaja ali zaradi finančne reorganizacije v postopku prisilne poravnave) pravico do odpravnine v višini in pod pogoji, kot jo imajo delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi nujnih operativnih razlogov po zakonu o delovnih razmerjih. Pravico do odpravnine uveljavljajo v postopku in na način, ki ga določajo predpisi o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, sklad pa izplačuje odpravnino v višini, določeni s 3. alineo 2. odstavka 19. člena ZJPSRS. S citirano določbo 19. člena novele ZJPSRS so torej delavci, ki jim po 3.7.1999 (ko je novela začela veljati) preneha delovno razmerje zaradi insolventnosti delodajalca, pridobili pravico do odpravnine, ki po 3. odstavku 36.f člena ZDR pripada trajno presežnim delavcem, ki jim delovno razmerje preneha zaradi nujnih operativnih razlogov. Do uveljavitve navedene novele ZJPSRS ti delavci pravice do odpravnine niso imeli in so bili v slabšem položaju kot delavci, ki jim je delovno razmerje prenehalo kot trajnim presežkom. Ta pravica je bila priznana šele z navedeno novelo ZJPSRS za prehodno obdobje do uveljavitve novega zakona o delovnih razmerjih.

Pri presoji, ali so ti delavci upravičeni do odpravnine, je odločilen datum prenehanja delovnega razmerja, ki je odvisen od vročitve sklepa o prenehanju delovnega razmerja zaradi prisilne poravnave delavcu, zato ni pomemben datum sprejema oz. potrditve prisilne poravnave, ki je temelj za prenehanje delovnega razmerja delavcem po 51. členu ZPPSL. Zato pritožbene navedbe s tem v zvezi niso utemeljene, zlasti pa so neutemeljeni očitki pritožbe, da sodišče prve stopnje ni ugotovilo odločilnih dejstev, ker ni vpogledalo spisa Okrožnega sodišča v ..., opr.št. St .../99. Preverjanje poteka postopka prisilne poravnave z vpogledom v navedeni spis namreč niti ni bilo potrebno.

Sodišče prve stopnje je zato pravilno odločilo, ko je zahtevku tožeče stranke ugodilo in tožniku prisodilo odpravnino v skladu z določbo 3. odstavka 36.f člena ZDR. Skladno z določbo 2. odstavka 83. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Ur.l. SFRJ 60/89, 42/90 - ZTPDR) delavec ne more zahtevati varstva pravic pri pristojnem sodišču, če se za to varstvo ni prej obrnil na pristojni organ v organizaciji, razen ko gre za pravico do denarne terjatve. Ker je odpravnina denarna terjatev, jo delavec lahko uveljavlja direktno s tožbo na sodišču. Vložitev tožbe pa tudi ni vezana na nikakršne prekluzivne roke, določene za uveljavljanje varstva pravic, kot zmotno meni pritožba.

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa niso podani razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe in sklepa sodišča prve stopnje (353., 365. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.