VDSS sodba Pdp 943/97
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-08-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - delavka - zahteve delovnega mesta

Delodajalec s splošnim aktom ni opredelil težkih fizičnih del in tistih del, ki jih delavke ne smejo opravljati glede na svoje fizične sposobnosti, zato v postopku ugotavljanja trajno presežnih delavcev ne more šteti, da gre za "moška" dela, na katera ni mogoče razporediti presežnih delavk.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razveljavilo sklep generalnega direktorja tožene stranke z dne 11.12.1995 in odločbo pritožbene komisije tožene stranke z dne 12.3.1996 ter ugotovitveni sklep tožene stranke z dne 21.8.1996, na podlagi katerih je tožnici prenehalo delovno razmerje in toženi stranki naložilo, da je dolžna tožnici vzpostaviti delovno razmerje tudi po 16.9.1996, jo povabiti nazaj na delo in ji izplačati nadomestilo plače za čas, ko ni delala, kot če bi delala, od izplačanih nadomestil obračunati in odvesti prispevke ter davke in poskrbeti, da bo tožnici tudi čas po 16.9.1996 vštet v delovno dobo. Toženi stranki je tudi naložilo, da je dolžna od vseh izplačil plačati tudi zakonite zamudne obresti od zapadlosti posameznih mesečnih zneskov do 19. v mesecu za pretekli mesec ter tožnici povrniti stroške postopka v znesku 2.025,00 SIT.

Zoper zgoraj navedeno sodbo se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožena stranka iz razloga zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in tožbeni zahtevek v celoti zavrne oz. podredno, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je iz sklepa o prenehanju delovnega razmerja z dne 11.12.1995 razvidno, da je tožnici prenehalo delovno razmerje zaradi ukinitve delovnega mesta. Tožena stranka je tožnico primerjala z delavci, ki delajo na podobnih medsebojno primerljivih delovnih mestih, kamor bi jo bilo mogoče prerazporediti in jo na podlagi kriterija strokovne izobrazbe uvrstila na seznam trajno presežnih delavcev. Merila delovne uspešnosti ni uporabljala, ker tega ni omogočal delovni proces. Sodišče prve stopnje je napačno zaključilo, da je bil izločilni kriterij "moško delovno mesto".

Dejstvo pa je, da delovno mesto, na katerem je delala tožeča stranka, zahteva težje fizične napore, kar se je izkazalo tudi v dokaznem postopku. Glede na to, da je bilo delovno mesto tožeče stranke ukinjeno in da bi bila lahko na podlagi strokovne izobrazbe razporejena le na delovno mesto delavec v proizvodnji III, je tožeča stranka pravilno ugotovila, da delavki dela ni mogoče zagotoviti, da ji drugega ustreznega dela glede na njeno izobrazbo v okviru poslovne enote ne more ponuditi in da je ne more zaradi prevelike krajevne oddaljenosti od drugih poslovnih enot prerazporediti drugam v okviru podjetja in jo je zato na podlagi Programa o razreševanju trajno presežnih delavcev uvrstila med presežne delavce.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v mejah pritožbenih razlogov, pri tem pa po uradni dolžnosti pazilo na obstoj absolutnih bistvenih kršitev pravil postopka iz 2. odst. 354. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90) in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje popolno ugotovilo dejansko stanje, na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo ter, da v postopku ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev pravil postopka. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z obrazložitvijo sodišča prve stopnje in je ne ponavlja, glede na pritožbene navedbe pa le še dodaja.

Tožena stranka tudi v pritožbi prihaja sama s seboj v nasprotje, ko najprej trdi, da je bilo tožničino delovno mesto ukinjeno in je bila tožnica spoznana kot presežna delavka po izločitvenem kriteriju strokovne izobrazbe, takoj nato pa doda, da je bilo preostalo delovno mesto, na katerega bi bila lahko tožnica razporejena - delavec v proizvodnji III tako zahtevno delovno mesto, da ga lahko opravljajo le moški. Sodišče v tem individualnem delovnem sporu presoja zakonitost sklepov delodajalca o določitvi tožnice za trajno presežno delavko. To sta sklepa z dne 11.12.1995 in 6.2.1996 (odpravek 12.3.1996), iz obeh sklepov pa izhaja, da je tožnici prenehalo delovno razmerje kot trajno presežni delavki na podlagi kriterija strokovne izobrazbe. Da je tožnici zakonito prenehalo delovno razmerje na podlagi navedenega kriterija tožena stranka v postopku pred sodiščem ni uspela dokazati. Novih dokazov v zvezi s tem ne ponuja niti v pritožbenem postopku. V sodnem postopku pa je tožena stranka navajala le, da je bila tožnica primerjana z delavci, ki imajo zahtevano II. stopnjo izobrazbe in delavci, ki imajo dejansko višjo izobrazbo kot je II. stopnja. Na podlagi kakšnih kriterijev so pri toženi stranki navedene delavce primerjali, ni razvidno. Med delavci, ki so obdržali zaposlitev pri toženi stranki na delovnem mestu delavec v proizvodnji III so tudi taki delavci, ki so imeli enako stopnjo izobrazbe kot tožnica, tako da tožnica po tem kriteriju ni mogla zakonito postati trajno presežna delavka. V kolikor imajo vsi delavci enako stopnjo strokovne izobrazbe, pri čemer se mora kot ustrezna izobrazba upoštevati zahtevana strokovna izobrazba in delavci, ki imajo višjo strokovno izobrazbo od zahtevane strokovne izobrazbe iz tega naslova ne smejo biti favorizirani, je potrebno uporabiti naslednji izločilni kriterij. Iz programa razreševanja trajno presežnih delavcev (A 5) izhaja, da imajo prednost pri ohranitvi zaposlitve delavci, ki imajo ustrezno izobrazbo, kot jo zahteva sistemizacija delovnega mesta. Šteje se, da imajo ustrezno izobrazbo tisti, ki ima ustrezno stopnjo, smer izobrazbe oz. usposobljenost ter morebitne ostale pogoje po sistemizaciji.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožnica imela ustrezno strokovno izobrazbo za delovno mesto delavec v proizvodnji III in tako na podlagi kriterija strokovne izobrazbe ni mogla postati trajno presežna delavka.

Tožena stranka tudi ni pravilno ravnala, ko je pri razporeditvi delavcev na delovno mesto delavec v proizvodnji III izločila vse ženske, iz razlogov varstva pri delu, ker to delo ni primerno za ženske, pa čeprav so vse pred ukinitvijo delovnega mesta strojne polnilke I. in II. v obratu opravljale povsem enaka dela. Tožena stranka ni posebej opredelila, katera dela v proizvodnji lahko opravljajo samo moški delavci. Po 2. odst. 76. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur.l. RS št. 14/90, 5/91 in 71/93) se določajo dela, ki lahko škodljivo in s povečano nevarnostjo vplivajo na zdravje in psihofizične sposobnosti žensk, ki je le-te ne smejo opravljati, s posebnim predpisom, ki ga izda pristojni upravni organ pristojen za zdravstvo. Ker navedeni predpis še ni bil izdan, se glede na prehodno določbo 137. člena ZDR še vedno uporablja določilo 123. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur.l. SRS št. 24/77, 30/78, 27/78, 45/82, 11/83, 24/83, 5/86 in 18/88), ki določa, da mora delodajalec v skladu s splošnim aktom opredeliti težka fizična dela in dela, ki lahko škodljivo in s povečano nevarnostjo vplivajo na zdravje delavk, ki jih delavke ne smejo opravljati glede na svoje psihofizične sposobnosti oz. zaradi varstva materinstva, še zlasti med nosečnostjo. Delodajalec mora v splošnem aktu določiti merila in postopek po katerih se ugotavljajo težka telesna dela, škodljiva in nevarna dela ter škodljivi vplivi pri delih. Postopek pa mora biti urejen tako, da zagotavlja strokovno utemeljeno prepoved opravljanja določenih del za ženske. Katera dela so takšna, da jih ženske ne smejo opravljati, ugotavljajo pristojni inšpekcijski organi in služba medicine dela. Ker v spornem primeru tožena stranka ni postopala po navedenih pravilih, ni mogoče upoštevati njeno zatrjevanje o "moških delovnih mestih".

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je določbe ZPP uporabilo smiselno kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo 1. odst. 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I in 45-I/94).

ZPP (1977) člen 354, 354/2. ZDR člen 76, 76/2, 137. ZDR-77 člen 123.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.