TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sklep Psp 162/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-12-05

dopustnost pritožbe - pravni interes - zavrženje pritožbe

Pritožba toženca, ki je v sporu v celoti uspel, ni dopustna, ker zanjo ni pravovarstvene potrebe oz. pravnega interesa, zato jo je pritožbeno sodišče zavrglo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožeče stranke, po katerem naj bi ji tožena stranka plačala 215.961,05 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Ugotovilo je, da Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije ni izdal podzakonskega akta iz 4. odst. 281. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 12/92, s poznejšimi spremembami; v nadaljevanju ZPIZ), v katerem bi določil najnižji in najvišji znesek odškodnine, ki jo sme uveljavljati od fizičnih oseb in zato ni pravne podlage za odmero vtoževane odškodnine po višini.

Zoper sobo je vložil pravočasno pritožbo toženec. Navaja, da naj bi se pred leti v Mariboru dogovorili o odtegovanju mesečnih zneskov od osebnega dohodka, iz česar naj ne bi bilo nič, zato ni odgovoren, niti dolžan plačati obresti. Ker sedaj nima velikih dohodkov, vzdržuje pa še dve odraščajoči hčeri, prosi za drugačno rešitev.

Pritožba je redno pravno sredstvo zoper sodbo prvostopenjskega sodišča. Biti mora pravočasna, popolna in dovoljena, da je o njen sploh mogoče odločati po vsebini. Če navedene predpostavke niso izpolnjene, jo v skladu s 1. odst. 343. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99; v nadaljevanju ZPP), kot prepozno, nepopolno ali nedovoljeno zavrže že predsednik senata sodišča prve stopnje, oz. na podlagi 352. člena sodišče druge stopnje, če tega ni storilo sodišče prve stopnje.

Prav takšno procesno stanje je podano v konkretni zadevi. Ker je pritožbo zoper zavrnilno sodbo vložil toženec, ki je v sporu uspel, saj je z izpodbijano sodbo zahtevek tožeče stranke v celoti zavrnjen, ni pravnega interesa v smislu 3. odst. 343. člena ZPP za uveljavljano pravno sredstvo. Predpostavka dovoljenosti pritožbe je tudi pravovarstvena potreba, ki v predmetni zadevi zaradi v celoti ugodnega izida za toženca ni podana, zato je pritožbeno sodišče njegovo pritožbo kot nedovoljeno zavrglo.

ZPP člen 343,  343/3,  352,  343,  343/3,  352.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sodba Psp 254/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-12-13

pokojninsko zavarovanje - neupravičena pridobitev - zastaralni rok

Terjatev neupravičeno prejetih zneskov pokojninskih dajatev zastara v treh letih od vsakokratnega izplačila posamičnega zneska.

Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožeče stranke, da ji je tožena stranka zaradi preplačil nadomestila zaradi manjše plače na drugem ustreznem delu od 1.4.1992 do 31.5.1995 dolžna vrniti neutemeljeno prejete zneske v vtoževani višini, ker je na ugovor toženca ugotovilo zastaranje terjatve.

Sodbo izpodbija tožeča stranka zaradi zmotno uporabljenega materialnega prava, s predlogom na razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Meni, da verzijska terjatev zastara v petih, ne pa v treh letih, kot je presodilo sodišče prve stopnje.

Izpodbijana zavrnilna sodba je izdana ob dovolj razčiščenem dejanskem stanju, pravilno uporabljenem materialnem pravu, v postopku pa ni prišlo niti do procesnih kršitev iz 2. odst. 339. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, 96/2002; v nadaljevanju ZPP), na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti. Sodba je utemeljena s pravilnimi dejanskimi in pravnimi razlogi, zato je na pritožbene navedbe potrebno dodati le še naslednje:

Ob nespornem dejstvu, da je bilo tožencu zadnje nadomestilo zaradi manjše plače na drugem ustreznem delu od 1.4.1992 neutemeljeno izplačano 31.5.1995, tožba pa pri sodišču prve stopnje vložena 7.8.1998, je z izpodbijano sodbo tožbeni zahtevek utemeljeno zavrnjen že zaradi ugovora zastaranja terjatve. Zmotno je namreč stališče tožeče stranke, da gre v obravnavani zadevi za terjatev, za katero velja petletni zastaralni rok. Po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 12/92, s poznejšimi spremembami; v nadaljevanju ZPIZ-92), se pokojninske dajatve odmerjajo in izplačujejo v mesečnih zneskih, posamični zapadli in neizplačani zneski pa zastarajo v treh letih. Ta zastaralni rok je potrebno analogno uporabiti tudi za vračila neupravičeno prejetih zneskov. Le zato, ker se terjatve iz 288. člena ZPIZ-92 uveljavljajo na temelju neupravičene pridobitve iz 210. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (Ur. l. SFRJ, št. 29/78 - 57/89; v nadaljevanju ZOR), ne spremenijo značaja občasnosti, da bi lahko zanje veljal daljši zastaralni rok. Po 372. členu ZOR, namreč terjatve občasnih dajatev, ki dospevajo letno ali v določenih krajših časovnih presledkih, zastarajo v treh letih od zapadlosti vsake posamične dajatve. V konkretnem primeru torej v treh letih od vsakokratnega neupravično izplačanega zneska nadomestila.

Zaradi obrazloženega je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sodbo sodišča prve stopnje.

ZOR člen 210,  372,  210,  372.  ZPIZ člen 288,  288.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1956/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-01-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Sodišče prve stopnje ni izvajalo dokaznega postopka v zvezi s pravilnostjo vročitve sodbe, zato ni mogoče presoditi, ali je bila vročitev sodbe pravilna. Od pravilnosti vročitve je odvisna tako odločitev o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, kakor tudi odločitev o pravočasnosti pritožbe zoper sodbo.

Pritožbi se ugodi, izpodbijan sklep sodišča prve stopnje se razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje in zavrglo pritožbo tožene stranke zoper sodbo z dne 20.3.2001. Zoper zgoraj navedeni sklep se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožena stranka in navaja, da je sodišče prve stopnje prezrlo navedbo tožene stranke, da v nabiralniku, potem ko se je vrnila s poti, ni našla nobenega obvestila, ki bi kazalo na to, da je zanjo prišla kakršna koli priporočena pošta, ki jo mora dvigniti. O tem dejstvu sodišče prve stopnje ni izvajalo nobenih dokazov in se o njem tudi ni izreklo, zato sodišče prve stopnje ni v celoti ugotovilo dejanskega stanja. Pritožba je utemeljena. Pritožba pravilno opozarja, da sodišče prve stopnje ni izvajalo dokaznega postopka v zvezi s pravilnostjo vročitve sodbe opr. št. II Pd. 402/98 z dne 20.3.2001. Za ugotovitev pravilnosti vročitve bo najprej treba razčistiti ali je bila vročitev opravljena v skladu s 142. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99), ki določa, da se sodna odločba, zoper katero je dovoljena posebna pritožba, vroča pravnim osebam po 133. členu ZPP. Na katerem naslovu se vroča pravni osebi določa 139. člen ZPP, kdaj se lahko pravni osebi vroča po določbah 1., 2., in 3. odst. 141. člena ZPP pa je določeno v 4. odst. 141. člena ZPP. Kako se ravna v odsotnosti naslovnika, je določeno v 143. členu ZPP. Dejanskega stanja v zvezi z navedenim sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, zato tudi ni mogoče presoditi ali je bila vročitev sodbe pravilna. Od pravilnosti vročitve je namreč odvisna odločitev o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, prav tako pa tudi odločitev o pravočasnosti pritožbe. Pri tem pritožbeno sodišče še ugotavlja, da sodišče prve stopnje ob zavrnitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje ni odločilo o podrednem zahtevku na razveljavitev klavzule o pravnomočnosti, ki ga je postavil toženec, skupaj s predlogom za vrnitev v prejšnje stanje. Ker torej sodišče prve stopnje ni popolno ugotovilo dejanskega stanja v zvezi s pravilnostjo vročitve, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavilo. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ugotoviti, kako je potekala vročitev sodbe in nato o predlogih tožene stranke ponovno odločiti.

ZPP člen 141,  141/1,  141/2,  141/3,  141,  141/1,  141/2,  141/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS Sodba Pdp 1996/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-01-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sodna taksa - izbira kandidata - sklenitev delovnega razmerja

Spor zaradi izbire kandidata je spor o sklenitvi delovnega razmerja, za katerega delavec sodne takse ne plača. Tako tožnik ni bil zavezanec za plačilo sodne takse in je sodišče nepravilno uporabilo določbo 4. odst. 180. člena ZPP, ko je štelo, da je tožba umaknjena.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek, ker tožeča stranka ob vložitvi tožbe, niti po sodnem opominu, ni plačala predpisane takse. Zato so nastopili pogoji po 180. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99). Zoper zgoraj navedeni sklep se v odprtem pritožbenem roku z laično pritožbo pritožuje tožnik in navaja, da živi pri svojih starših in da že štiri mesece ni dobil od socialnega nič, zato ni mogel plačati sodne takse. Kako je z njim, vedo na socialnem in na borzi v Slovenski Bistrici. Pritožba je utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo določbe Zakona o sodnih taksah (ZST - Ur. l. RS, št. 1/90 - 41/2001), ki v 3. odst. 12. člena določa, da takse ne plača delavec v individualnih delovnih sporih o sklenitvi, obstoju in prenehanju delovnega razmerja. Sodišče prve stopnje je namreč predmetni individualni delovni spor označilo kot spor zaradi izbire kandidata - sklenitve delovnega razmerja. Gre torej za spor o sklenitvi delovnega razmerja, za katerega delavec sodne takse ne plača. Tako tožnik ni bil zavezanec za plačilo sodne takse in je sodišče nepravilno uporabilo določbo 4. odst. 180. člena ZPP. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Pri tem pritožbeno sodišče še ugotavlja, da je sodišče prve stopnje nepopolno vlogo štelo kot tožbo, ne da bi ravnalo skladno z določbo 17. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 19/94, 20/98) in vlogo poslalo v popravo tako, da bi tožnika s sklepom pozvalo, kako jo mora popraviti. Pri tem bi mu moralo dati napotke v skladu z ZPP in ZDSS. V kolikor bi se vloga vrnila brez popravka, bi moralo sodišče vložnika, ki je fizična oseba in ga ne zastopa odvetnik ali sindikalni predstavnik povabiti na sodišče in mu pomagati vlogo popraviti oz. dopolniti. Vse te pomanjkljivosti bo moralo odpraviti sodišče prve stopnje po prejemu tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1260/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-02-14

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

ZST v 13. členu govori o stranki postopka in ne ločuje med fizičnimi osebami, ki so samostojni podjetniki in tistimi, ki to niso. To ne pomeni, da bi lahko bil podjetnik posameznik oproščen plačila sodnih taks, saj je potrebno upoštevati, da ZPP v 6. odst. 168. člena izrecno izključuje možnost oprostitve plačila stroškov postopka podjetnika posameznika, če gre za spore v zvezi z njegovo dejavnostjo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo prošnjo tožene stranke za oprostitev plačila sodnih taks in v obrazložitvi navedelo, da se 1. odstavek 168. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99), ki govori o oprostitvi stranke plačila stroškov postopka, nanaša zgolj na fizične osebe, ne pa tudi na samostojne podjetnike; v sklepu pa je sodišče nadalje ugotovilo še, da tudi sicer prošnji priložene listine ne izkazujejo upravičenost oprostitve plačila sodnih taks tožene stranke. Zoper sklep se je pravočasno pritožila tožena stranka in v pritožbi navedla, da 13. člen Zakona o sodnih taksah (ZST; Ur. l. RS št. 1-1/90, 14/91, 38/96 in 20/98) strank ne ločuje na fizčne osebe, ki so samostojni podjetniki in na tiste, ki to niso, ampak govori zgolj o stranki postopka, in je zato napačno stališče sodišča prve stopnje, da podjetnik posameznik ne more biti oproščen plačila stroškov postopka. Tožena stranka nadalje meni, da njeni prošnji za oprostitev plačila taks priložene listine izkazujejo upravičenost oprostitve plačila sodnih taks, zato pritožbeno sodišče prosi, naj njeni pritožbi ugodi. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje v svojem sklepu pravilno ugotavlja, da ZPP ne nudi osnove za oprostitev stroškov postopka tožene stranke. Navedeni zakon, ki določa primere in pogoje, pod katerimi sodišče lahko delno ali v celoti stranko oprosti plačila stroškov postopka, v 6. odstavku 168. člena izrecno določa, da se določbe o oprostitvi stroškov postopka ne nanašajo na podjetnika posameznika, če gre za spore v zvezi z njegovo dejavnostjo. Glede na to, da ZST zgolj natančneje opredeljuje postopek oprostitve stroškov postopka v mejah, ki jih v zvezi z oprostitvijo plačila stroškov postopka v 168. členu določa ZPP, citirani zakon pa izrecno izključuje možnost oprostitve plačila stroškov postopka podjetnika posameznika, če gre za spore v zvezi z njegovo dejavnostjo, tožena stranka napačno meni, da je na osnovi gramatikalne razlage določb ZST upravičena do oprostitve, zato je pritožbeno sodišče njeno pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Ker pritožbeno sodišče ob uradnem preizkusu sklepa v okviru 2. odstavka 350. člena ZPP v zvezi z 366. členom ZPP ni ugotovilo absolutno bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, niti ne kršitve materialnega prava, je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZST člen 13,  13.  ZPP člen 168,  168/6,  168,  168/6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 692/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-04-04

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

plačilo takse - odložitev plačila sodnih taks

Ker tožnik ob vložitvi tožbe še ni prejemal denarnega nadomestila, do katerega je upravičen po določbi 2. odst. 19. c člena ZZZPB, je sodišče ob upoštevanju določbe 2. odst. 13. člena ZST plačilo takse odložilo do izdaje odločbe sodišča prve stopnje.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se tožniku odloži plačilo sodne takse do izdaje odločbe sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za oprostitev plačila sodnih taks. Zoper sklep sodišča prve stopnje se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožnik. Navaja, da mu ni jasno na podlagi česa sodišče ugotavlja, da ni predložil potrebnega potrdila dohodkov A.A. oz., da je bil v mesecih oktober, november in december 2000 že zaposlen. Pritožba je delno utemeljena. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog tožnika za oprostitev plačila sodnih taks, ker ni predložil potrdila o dohodkih A.A., s katero živi v družinski skupnosti in ker je od oktobra 2000 dalje že zaposlen. Po določbi 3. tč. 13. člena Zakona o sodnih taksah (ZST - Ur. l. RS, št. 1/90 - 93/2001) mora stranka v predlogu za oprostitev plačila sodnih taks predložiti svojo zadnjo odločbo o dohodnini in zadnje odločbe o dohodnini družinskih članov, potrdilo o svojih dohodkih in dohodkih družinskih članov v zadnjih treh mesecih pred vložitvijo vloge za oprostitev ter potrdilo o premoženjskem stanju. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnik postopal po navedenem zakonskem določilu, sodišče prve stopnje pa je spregledalo, da se potrdilo o dohodkih v zadnjih treh mesecih pred vložitvijo vloge nanašajo na A.A. in ne na tožnika. Po določbi 1. tč. 13. člena ZST sodišče v celoti ali deloma oprosti plačila taks stranko, če bi bila z izplačilom taks občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali se preživljajo njeni družinski člani. Po določbi 19. c člena Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti (ZZZPB - Ur. l. RS, št. 5/91 - 69/98) zavarovanec pridobi pravico do denarnega nadomestila na podlagi 19. a člena zakona, ko prične postopek za izterjavo odpravnine in neizplačane plače, razen če do odpravnine ni upravičen. Tožnik lahko uveljavi pravico do denarnega nadomestila glede na določbo 19. a člena ZZZPB in pridobi pravico, ko prične postopek za izterjave neplačane plače. Glede na navedene zakonske določbe in ob upoštevanju dohodkov A.A., tožnik ni upravičen do oprostitve plačila sodnih taks, ker pa tožnik ob vložitvi tožbe še ni pričel prejemati denarnega nadomestila, do katerega je upravičen po določbi 2. odst. 19. c člena ZZZPB, je sodišče ob upoštevanju določbe 2. odst. 13. člena ZST plačilo takse odložilo do izdaje odločbe sodišča prve stopnje. Glede na navedeno in v skladu z določbo 3. tč. 365. člena ZPP je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in spremenilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 462/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-05-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Z dnem vložitve pritožbe zoper sodbo istočasno nastane za pritožnika taksna obveznost za navedeno vlogo. Kasnejši umik pritožbe na taksno obeznost ne vpliva.

Pritožba se zavrne in se potrdi odločba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano odločbo odmerilo tožniku plačilo sodne takse za vloženo pritožbo z dne 21.4.2000 v znesku 600.000,00 SIT. Tožnik se je pritožil zoper odločbo iz razloga zmotne uporabe materialnega prava po določbi 3. točke, 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. št. 29/99) v zvezi z določbo 366. člena ZPP. Navaja, da je dne 21.4.2000 vložil pritožbo zoper prvostopenjsko sodbo. V tej zvezi mu sodišče prve stopnje ni naložilo nikakršne obveznosti plačila sodne takse. Ker je dne 25.5.2000 umaknil pritožbo še preden je zadevo obravnavalo pritožbeno sodišče, obveznost plačila takse za pritožbo ni mogla nastati. Tako je očitno smatralo tudi sodišče prve stopnje, saj mu zahteve za plačilo takse tako ob vložitvi kot nadalje ob umiku pritožbe ni podalo. Taksno obveznost mu je odmerilo šele z odločbo z dne 21.3.2002, kar je v nasprotju z zakonom. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano odločbo razveljavi in ugotovi, da za njega ni nastala obveznost plačila takse za pritožbo. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano odločbo v mejah pritožbenega razloga in po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka ter zmotno uporabo materialnega prava (2. odstavek 350. člena ZPP). Po takšnem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje izdalo izpodbijano odločbo v skladu z določbo 27. člena Zakona o sodnih taksah (ZST Ur. l. RS št. 1/90 - 93/01). Tožnik je v zadevi vložil pritožbo zoper sodbo dne 21.4.2000, ki jo je v nadaljevanju dne 25.5.2000 umaknil. Po določbi 1. točke 2. odstavka 4. člena ZST je potrebno za vlogo plačati takso takrat, ko se vloga izroči sodišču. Ker je tožnik vložil pritožbo zoper sodbo dne 21.4.2000, je za njega nastala taksna obveznost za navedeno vlogo s tem datumom, ne glede na dejstvo, da do trenutka umika pritožbe oz. še nadalje, ko je pritožbeno sodišče odločilo v pritožbenem postopku, ni razpolagal z ustreznim nalogom za plačilo takse. Odločilno je, da je nastala navedena taksna obveznost z vložitvijo pritožbe, pri čemer kasnejši umik pritožbe na to nima nobenega vpliva. Pritožbeno sodišče je po takšnem preizkusu izpodbijane odločbe ugotovilo, da pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan. Tudi ni ugotovilo ostalih kršitev, na katere je moralo paziti po uradni dolžnosti. Zato je zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v celoti potrdilo odločbo o odmeri sodne takse (2. točka 365. člena ZPP).

ZST člen 4,  4/2,  4/2-1,  27,  4,  4/2,  4/2-1,  27.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1087/2002
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-08-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

delovni spor - obračunska osnova - vrednost spornega predmeta - revizija

Spor o določitvi obračunske osnove plače v dokončni odločbi delodajalca ni spor o dernarni terjatvi, temveč spor iz 23. čl. ZDSS, za katerega se dopustnost revizije presoja po 25. čl., v vzezi s 1. odst. 21. čl. ZDSS.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot nedopustno zavrglo revizijo tožene stranke zoper pravnomočno sodbo tukajšnjega sodišča v tej zadevi, opr.št. Pdp 488/2000, z dne 7.3.2002, v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje, opr.št. Pd 630/99, z dne 17.2.2000, s katerima sta sodišči ugodili tožnikovemu zahtevku in ustrezno spremenili dokončno odločbo tožene stranke o višini tožnikove obračunske osnove plače. Tak sklep je utemeljevalo z obrazložitvijo, da gre v tem primeru za premoženjski spor oz. spor o denarni terjatvi, s tem, da vrednost spora, na podlagi katere bi bilo mogoče ugotoviti dopustnost revizije, ni bila navedena. Zoper gornji sklep se pritožuje tožena stranka in predlaga njegovo razveljavitev. Pri tem zatrjuje, da v tem sporu ni šlo za čisti premoženjski spor, temveč za presojo odločitve pristojnih organov tožene stranke o tožnikovi obračunski osnovi. Tak spor pa po 25. členu ZDSS ni izvzet iz dovoljenosti revizije v individualnem delovnem sporu. Pritožba je utemeljena. Kot izhaja iz vsebine pravnomočne sodbe, zoper katero je vložena revizija, je bil predmet spora v tej zadevi presoja dokončne odločbe tožene stranke z dne 6.5.1999, v zvezi z odločbo z dne 8.4.1999, o določitvi obračunskega količnika tožnikove plače. Gre torej za spor iz 23. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur.l. RS št. 19/94) o dokončni odločbi delodajalca, ne pa za neposredno uveljavljanje denarne terjatve pred sodiščem v smislu določb 2. odst. 83. člena ZTPDR. Pritožba zato utemeljeno opozarja, da se dopustnost revizije v tem primeru ne more presojati z vidika vrednosti spornega predmeta (2. odst. 367. člena ZPP, v zvezi z 2. odst. 21. člena ZDSS), temveč ju je potrebno presojati na podlagi 1. odst. 21. člena, v zvezi s 25. členom ZDSS. Ker v 25. členu ZDSS spor o dokončni odločbi delodajalca o delavčevi obračunski osnovi plače ni izvzet od revizije, je sodišče prve stopnje v tem primeru revizijo tožene stranke kot nedopustno zavrglo v nasprotju s 1. odst. 21. člena ZDSS. Glede na povedano je pritožbeno sodišče v skladu z določbami člena 365, tč. 3 ZPP pritožbi tožene stranke ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo, da bo lahko prvostopno sodišče zadevo pripravilo za predložitev revizijskemu sodišču.

ZDSS člen 21,  21/1,  23,  25,  21,  21/1,  23,  25.  ZPP člen 367,  367/2,  367,  367/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.