VDS sklep Pdp 539/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-03-08

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Zmanjšanje konkurenčne sposobnosti na svetovnem trgu, velike obremenitve iz naslova davkov in prispevkov od plač, konstantno veliko število odsotnih delavcev zaradi bolniškega staleža in negativni poslovni izid v letu 1994 in 1995, ker je imelo za posledico tudi težave pri izplačilu plač, so ekonomski razlogi, ki se štejejo za nujne operativne razloge v smislu 29. člena ZDR, zaradi katerih preneha potreba po delavcih za dalj kot šest mesecev.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Prvostopenjsko sodišče je ugodilo zahtevku tožnice in razveljavilo sklep direktorja tožene stranke z dne 10.01.1996 o prenehanju delovnega razmerja tožnici zaradi trajnega prenehanja potreb po delu in sklep odbora za pritožbe tožene stranke z dne 23.2.1996, s katerim je bil tožničin ugovor zavrnjen (1. odst. izreka), ugotovilo, da tožnici ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki, da ji le-to še traja in jo je zato tožena stranka dolžna pozvati nazaj na delo, jo razporediti na ustrezno delovno mesto, za obdobje nezakonitega prenehanja delovnega razmerja pa vpisati delovno dobo v delovno knjižico in ji za isto obdobje obračunati in izplačati plačo v višini kot, če bi v spornem obdobju delala, vse z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti mesečne plače v plačilo (18. dne v mesecu) za pretekli mesec do plačila (2. tč. izreka) ter toženi stranki naložilo, da mora tožnici povrniti stroške postopka v višini 112.260,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopenjske sodbe, vse v 8-ih dneh pod izvršbo. Zoper prvostopenjsko sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlagala, da pritožbi ugodi in prvostopenjsko sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Tožena stranka meni, da je bistveno, da med toženo stranko in novo nastalo družbo, ni bil sklenjen noben sporazum o napotitvi in prevzemu delavcev, zato je prvostopenjsko sodišče napačno zaključilo, da je šlo za prevzem delavcev. Nekateri delavci so se zaposlili v hčerinskih družbah na ta način, da so podali pisno izjavo o sporazumnem prenehanju delovnega razmerja pri toženi stranki in nato sklenili delovno razmerje v hčerinski družbi. Sporazum v skladu s 15. členom ZTPDR ni mogel biti sklenjen, ker niti tožena stranka niti novo nastale družbe v svojih splošnih aktih niso imele opredeljenih teh primerov, kot določa citirani zakon. Netočna je izpoved priče M. S., da je bil s prenosom dejavnosti mišljen tudi prevzem delavcev in je sodišče nekritično sledilo njegovi izpovedi, ki jo je večkrat spreminjal. Tožena stranka se tudi ne strinja z zaključkom sodišča prve stopnje, da niso obstojali pogoji iz 29. člena ZDR, ker naj bi tožena stranka v spornem obdobju objavila tudi potrebe po delavcih na zavodu za zaposlovanje. Šlo je le za zaposlovanje pripravnikov zato, da je tožena stranka pridobila sredstva za sofinanciranje pripravništva. Operativni razlogi so resnično obstojali, zmanjšale so se potrebe po delavcih, ne samo proizvodnih temveč tudi neproizvodnih. Tudi v hčerinskih družbah je prišlo do spremembe stanja in sicer je bil zoper A. E. d.o.o. uveden stečaj, ker so se razmere na zahtevnem evropskem trgu poslabšale do te mere, da zaradi odpovedi naročil in pomanjkanja dela ter nekonkurenčnosti družba ni več mogla delati. Zato je približno 80 delavcev te hčerinske družbe izgubilo delo in ti delavci niso bili upravičeni do odpravnin kot trajno presežni delavci. Tožena stranka je bila pooblaščena za dejanje navodil za vodenje poslov organov hčerinskih družb, vendar tega pooblastila v zvezi s kadrovsko politiko nikoli ni uporabila. Opravljenje nalog skupnega pomena za obe družbi, ne more biti odločilno in nima nobenega vpliva na odločitve v zvezi z ugotavljanjem presežnih delavcev. To delo bi lahko za hčerinske družbe opravljala katerakoli druga organizacija oz. družba. Strokovne službe so opravile le strokovno-tehnične administrativne postopke, odgovorne osebe posamezne hčerinske družbe pa so sprejemale odločitve. Sindikat je obravnaval program razreševanja trajno presežnih delavcev in ga tudi sprejel in v kolikor se s programom ne bi strinjal in bi prišel do takih zaključkov kot prvostopenjsko sodišče, bi gotovo sprožil ustrezen postopek. Pritožba je utemeljena. Pritožbeno sodišče je preizkusilo sodbo sodišča prve stopnje v skladu z 2. odst. 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77 - Ur. l. SFRJ, št. 4/77 - 27/90) in 498. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/99 - Ur. l. RS, št. 26/99) v mejah pritožbenih razlogov ter po uradni dolžnosti glede bistvenih kršitev določb postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP/77 ter pravilne uporabe materialnega prava. Prvostopenjsko sodišče je zavzelo stališče, da tožena stranka ni dokazala, da obstajajo nujni operativni razlogi za trajno prenehanje po delu delavcev, ker se je enaka proizvodnja prenesla in opravljala v hčerinskih družbah. Zato je štelo, da pri toženi stranki ni šlo za tehnološke, organizacijske ali strukturne razloge, ki bi opravičevali oz. bili podlaga za ugotavljanje trajno presežnih delavcev kot določa 29. člen Zakona o delovnih razmerjih. Po mnenju prvostopenjskega sodišča so bili delavci prevzeti na delo h hčerinskim družbam, v programu razreštevanja presežnih delavcev tožene stranke pa niti ni govora o reševanju presežkov z zagotovitvijo zaposlitve pri drugem delodajalcu (npr.: A. S. d.o.o. ali A. E. d.o.o.). Pritožbeno sodišče se z navedenimi zaključki sodišča prve stopnje ne strinja. Za nujne operativne razloge v smislu 29. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur. l. RS, št. 14/90, 5/91, 73/93) se štejejo tehnološki, organizacijski ali strukturni razlogi, ki prispevajo k večji učinkovitosti organizacije oz. delodajalca, ekonomski razlogi in ukrepi družbenopolitične skupnosti. Zmanjšanje konkurenčne sposobnosti na svetovnem trgu, kot posledica povečanja standarda v Republiki Sloveniji, velike obremenitve iz naslova davkov in prispevkov od plač, konstantno veliko število odsotnih delavcev zaradi bolniškega staleža in drugih vzrokov, ki so povzročila trend recesije in negativni poslovni izid v letu 1994, ki se je nadaljeval tudi v letu 1995, ker je imelo za posledico tudi težave pri izplačilu osebnih dohodkov, je po mnenju pritožbenega sodišča vsekakor šteti za ekonomski razlog, ki je kot nujni operativni razlog povzročil prenos dejavnosti tožene stranke na novo ustanovljene družbe, zato je prišlo do prenehanja potreb po delavcih pri toženi stranki za dalj kot šest mesecev, kar ima za posledico prenehanje delovnega razmerja na način in pod pogoji, ki jih določa zakon (33. člen ZDR). V skladu s 35. členom citiranega zakona sprejme program razreševanja presežnih delavcev, ki obsega tudi ukrepe za preprečitev ali kar največjo omejitev prenehanja delovnega razmerja, seznam nepotrebnih delavcev, ukrepe in kriterije za izbiro ukrepov za omilitev škodljivih posledic prenehanja delovnega razmerja, organ upravljanja potem, ko se je opredelil do mnenja in predlogov sveta delavcev ali delavskega zaupnika in sindikatov, če so posredovali svoja mnenja. Ker je prvostopenjsko sodišče zavzelo stališče, da pri toženi stranki niso obstojali nujni operativni razlogi iz 29. člena ZDR, ni presojalo ali je bil sprejeti program in postopek ugotavljanja trajnopresežnih delavcev skladen z zakonom in panožno kolektivno pogodbo. Iz navedenega izhaja, da prvostopenjsko sodišče zaradi napačne uporabe materialnega prava dejansko stanje ni pravilno in popolno ugotovilo. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje preveriti torej, ali je bil program sprejet v skladu z zakonom oz. kolektivno pogodbo in preveriti vsebino programa ter ugotoviti ali obstojajo na strani tožnice okoliščine, ki sicer ne bi preprečevale njeno opredelitev za trajno presežno delavko glede na to, da je bila celotna dejavnost tožene stranke ukinjena, temveč bi preprečevale prenehanje delovnega razmerja v smislu določb 36. c oz. 36. d člena ZDR. Pri tem je potrebno opozoriti, da od delodajalca ni mogoče zahtevati, da kot ukrep za omilitev škodljivih posledic zagotovi ponudbo zaposlitve za posameznega delavca v drugi organizaciji. Sam prenos dejavnosti k drugemu delodajalcu namreč ni pogojen s prevzemom delavcev s strani novega delodajalca, je pa možno, da se o tem dogovorita stari in novi delodajalec. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje (1. odst. 370. člen ZPP). Tožena stranka je zahtevala povračilo pritožbenih stroških. Ker pa gre za spor zaradi prenehanja delovnega razmerja, tožena stranka ni upravičena zahtevati povračilo stroškov glede na določbo 2. odst. 22. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 19/94).

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  365,  365/2,  370,  370/1,  354,  354/2,  365,  365/2,  370,  370/1.  ZDR člen 29,  33,  35,  36c,  36d,  29,  33,  35,  36c,  36d.  ZDSS člen 22,  22/2,  22,  22/2.  ZTPDR člen 15,  15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.