VDS sodba Pdp 61/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2002-09-05

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

delo preko polnega delovnega časa - disciplinski postopek

Na zakonitost odrejenega dela preko polnega delovnega časa ne more vplivati dejstvo, da tožniku glede tega ni bil, poleg pisnega obvestila in ustne odreditve, izdan še poseben pisni sklep, saj tega kot obveznega 49. člen Zakon o delovnih razmerjih ne določa. Tudi v primeru, če bi bil tak sklep izdan, pa pritožba zoper njega ne zadrži njegove izvršitve. Zato je tožnik z odklonitvijo nadurnega dela storil očitano hujšo kršitev delovne obveznosti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, da se razveljavita sklepa disciplinskih organov tožene stranke z dne 21.2. in 30.3.2000, da je tožena stranka dolžna pozvati tožnika nazaj na delo in mu za čas od prenehanja dela priznati vse pravice iz dela in po delu, kot da bi delal, plačati plačo, ki bi jo prejel, če bi delal in sicer v znesku 90.000,00 SIT mesečno z zakonitimi zamudnimi obrestmi od vsakega 18. v mesecu dalje do plačila. Tožena stranka nosi sama svoje stroške postopka. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovni postopek sodišču prve stopnje. Sodišče je zmotno ugotovilo, da je bil tožnik dolžan 1. in 2. februarja 2000 delati preko polnega delovnega časa, saj se to delo lahko odredi le izjemoma, če dela ni mogoče opraviti s prerazporeditvijo delovnega časa in drugimi organizacijskimi ukrepi. V zvezi s tem mora biti delavcu izdan pisni sklep s pravnim poukom, kar pa tožena stranka ni storila, saj je o odreditvi nadurnega dela dala le pisno obvestilo dne 26.1.2000. Ugotovljeno tudi ni bilo, da bi tožnik odklonil delo 2.2.2000. Tožnik ni bil odgovoren za zamudo pri delu ter mu zato ni bilo potrebno nalagati dodatnih delovnih obveznosti, zato je upravičeno odklonil odreditev nadurnega dela ter zato ni storil očitane kršitve delovne obveznosti. Poleg tega prvotni disciplinski ukrep o pogojni odložitvi najstrožjega disciplinskega ukrepa ni postal dokončen, ker o njemu ni odločal pristojen organ dne 21.12.1999. Komisijo za pritožbe je imenovala direktorica toženca in je sestavljena iz predsednika in dveh članov ter je sestavljena v nasprotju s 36. členom kolektivne pogodbe, ker niso bili imenovani tudi trije namestniki. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi pravilno uporabilo materialno pravo in pri tem tudi ni storilo nobene bistvene kršitve določb postopka po 2. odstavku 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS št. 26/99), na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti ter zato soglaša z izpodbijano sodbo in njenimi razlogi. V zvezi s pritožbenimi trditvami tožnika pa pritožbeno sodišče navaja: Ni utemeljena pritožbena trditev, da tožena stranka ni imela zakonite podlage in upravičenih razlogov za odreditev nadurnega dela za dne 1.2. in 2.2.2000 ter da ga ni odredila pooblaščena oseba tožene stranke. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov pisnega obvestila tožene stranke z dne 26.1.2000 in izpovedi zaslišanih prič prepričljivo ugotovilo in obrazložilo utemeljenost in zakonitost odreditve navedenega nadurnega dela ter tudi dejstvo, da je tožnik odrejeno delo odklonil. Pri tem na zakonitost odrejenega dela ne more vplivati dejstvo, da tožniku glede tega ni bil, poleg pisnega obvestila in ustne odreditve, izdan še poseben pisni sklep, saj tega kot obveznega ne določa 49. člen Zakon o delovnih razmerjih (ZDR, Ur.l. RS št. 14/90, 5/91 in 71/93). Tudi v primeru, če bi bil tak sklep izdan pa pritožba zoper njega ne zadrži njegove izvršitve. Zaradi tega pritožbeno sodišče tudi soglaša z ugotovitvami in razlogi v izpodbijani sodbi, da je tožnik z odklonitvijo nadurnega dela odrejenega za dneve 1. in 2.2.2000 storil očitano hujšo kršitev delovne obveznosti po 1. alineji 5. člena Pravilnika o disciplinski in odškodninski odgovornosti tožene stranke. Pravilno je sodišče tudi ugotovilo, da je tožena stranka glede na dokončni sklep o izrečenem in pogojno odloženem ukrepu prenehanje delovnega razmerja tožniku, lahko preklicala zadržano izvršitev tega ukrepa. Glede na to in ker je ugotovilo, da v tem postopku niso bile storjene kršitve določb postopka, vključno v postopku pred drugostopnim organom, je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek. Pritožbene navedbe glede imenovanja namestnikov drugostopnega organa in udeležbe sindikata pri tem imenovanju so novote v smislu 286. člena ZPP in jih zato pritožbeno sodišča glede na 337. člen ZPP ni upoštevalo. Zatrjevani pritožbeni razlogi niso podani, zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo (353. člen ZPP).

ZDR člen 49.  ZPP člen 286,  337,  286,  337.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.