VDS sodba in sklep Pdp 1615/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-08-31

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

nadomestilo plače - nezakonito prenehanje delovnega razmerja

Delavec je za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja po pravilih o popolni odškodnini (190. člen ZOR) upravičen do takega nadomestila plače, kot bi jo ob normalnem teku stvari prejemal, če bi v tem času delal.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v tč. 1, 4 in 5 izreka razveljavi in se v tem obsegu zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V preostalem se pritožba zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja od 6.6.1996 do 1.12.1996 in od 1.5.1997 do 18.11.1998 tožnici iz naslova plače dosodilo 1.198.230,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamičnih mesečnih zneskov dalje ter iz naslova neizplačanih regresov za letni dopust za leta 1996, 1997 in 1998 trikrat po 81.600,00 SIT, prav tako z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter toženi stranki naložilo, da tožnici za gornje obdobje vpiše manjkajočo delovno dobo v delovno knjižico ter ji povrne 80.506,00 SIT stroškov postopka. Pri tem se je postavilo na stališče, da je tožnica za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja v navedenem obdobju opravičena do nadomestila 100 % plače po njeni obračunski osnovi, ne glede na to, da je bilo izkazano, da je v času delovnega razmerja za določen čas od 1.12.1996 do 30.4.1997 na istem delovnem mestu imela nekaj nižje prijemke zaradi pogostih bolniških staležev, češ da se za nazaj ne da preveriti, koliko bi bila v spornem obdobju v bolniškem staležu, če bi delala. Poleg tega je sodišče štelo, da tožnici, kljub drugačnemu zatrjevanju tožene stranke, regres tudi za leto 1996 ni bil izplačan, ker tožena stranka izplačila ni izkazala z listinskimi dokazi.

Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožena stranka iz razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem graja ravnanje prvostopnega sodišča, ker ni sledilo njenim dokaznim predlogom in ni preverilo, kolikokrat je bila v spornem obdobju tožnica pri zdravniku, saj bi se že na podlagi tega izkazalo, da bi bila tožnica, če bi delala, tudi v spornem obdobju bolniško odsotna z dela v podobnem deležu, kot je bila to v času njenega dela za določen čas v vmesnem obdobju, ko je bila izkazana kar 25 % odsotnost in temu ustrezno nižji zaslužki tožnice, ki jih je sodišče za to vmesno obdobje v celoti upoštevalo.

Prav tako bi moralo sodišče slediti dokaznemu predlogu in kot pričo zaslišati vodjo financ pri toženi stranki glede izplačila regresa za letni dopust tožnici za leto 1996. Pritožba je delno utemeljena.

Tožnica je za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja po pravilih o popolni odškodnini (190. člen ZOR) upravičena do takšnega nadomestila plače, kot bi ga ob normalnem teku stvari prejela, če bi v tem času delala. V tem primeru je bilo izkazano, da je tožnica v vmesnem obdobju od 1.12.1996 do 30.4.1997, ko je bila pri toženi stranki zaposlena na enakem delovnem mestu za določen čas, zaradi bolniških izostankov konstantno prejemala nekoliko nižjo plačo od polne plače za redno delo. Ob takem izhodišču je prvostopno sodišče neutemeljeno zavrnilo toženkin dokazni predlog, da v tožničini zdravstveni ambulanti preveri, ali bi tožnica tudi v spornem obdobju koristila bolniški stalež. Res je, da se natančnejšega trajanja potencialnega bolniškega staleža za nazaj v takšnih primerih praviloma ne da ugotoviti. Kolikor pa bi se na podlagi vpogleda v tožničin zdravstveni karton ugotovilo, da je tožnica v spornem obdobju obiskovala svojega zdravnika enako pogosto, kot v času dela za določen čas in kolikor so v zdravstvenem kartonu zabeleženi enaki vzroki obiskov, bi se dalo z dovolj visoko stopnjo verjetnosti ugotavljati, da bi tožnica tudi v spornem obdobju koristila bolniški stalež, ki bi na višino pripadajočega nadomestila plače vplival v podobni meri, kot v času zaposlitve za določen čas.

Prvostopno sodišče je glede tožničinega zahtevka iz naslova nadomestila plače za čas nezakonitega prenehanja delovnega razmerja torej preuranjeno zaključilo obravnavo in neutemeljeno odklonilo izvedbo predlaganih dokazov za preveritev toženkinih trditev, da bi tožnica tudi v spornem obdobju koristila bolniški stalež v enakem deležu, kot v vmesnem času dela za določen čas, kar bi vplivalo na višino izplačil iz naslova plače, ki bi jih sicer prejela. Ker bi ob drugih izhodiščih na podlagi predlaganih dokazov v tem primeru lahko bila ugotovljena pravno relevantna dejstva, je pritožbeno sodišče v tem delu, hkrati pa tudi glede stroškov postopka, v skladu z določili 335. člena ZPP/99 izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ustrezno dopolnitev postopka.

Ni pa utemeljena pritožba tožene stranke glede plačila regresa za letni dopust. Že zaradi zahtevane knjigovodske evidence morajo biti vsa denarna izplačila v gospodarskih organizacijah listinsko dokumentirana. Ker tožena stranka ni predložila verodostojne dokumentacije, da je bil regres za letni dopust za leto 1996 tožnici izplačan in ni dala nobenih relevantnih pojasnil, zakaj te dokumentacije ni mogla predložiti, sodišče utemeljeno ni sledilo njenemu v bistvu le pavšalnemu dokaznemu predlogu za zaslišanje vodje financ in je utemeljeno štelo, da tožena stranka tožnici tudi za leto 1996 regresa za letni dopust še vedno ni izplačala. V tem delu je zato pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in glede plačila regresa ter priznanja delovne dobe potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, saj glede tega dela v postopku pred prvostopnim sodiščem tudi drugih napak, zaradi katerih bi bila izpodbijana sodba nezakonita in na katere pazi po uradni dolžnosti, ni zasledilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.