TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS Sklep Pdp 1605/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-01-13

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

odgovor na tožbo - pogoji za izdajo zamudne sodbe

Vloga (odgovor na tožbo), ki je po vsebini ni mogoče šteti za pripoznavo zahtevka in iz katere vsaj pavšalno izhaja nasprotovanje zahtevku, je šteti za vlogo iz 3. tč. 1. odst. 332. čl. ZPP, ki je ovira za izdajo sodbe zaradi izostanka.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba zaradi izostanka se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Prvostopno sodišče je izdalo izpodbijano sodbo na podlagi izostanka na predlog tožnikov ob predpostavki, da tožena stranka na tožbo ni odgovorila in se dne 2.3.1999 ni udeležila obravnave, čeprav je bila pravilno vabljena.

V pritožbi zoper gornjo sodbo, ki jo je formalno vložila iz vseh pritožbenih razlogov, je tožena stranka opozorila, da je dne 2.11.1998 odgovorila na tožbo, tako da je bil ta odgovor ovira za izdajo zamudne sodbe. Pritožbi je predložila tudi fotokopijo vloge z dne 2.11.1998. Ker v spisu ni bilo vloge tožene stranke z dne 2.11.1998 (bil je le prevod fotokopije te vloge, ki ga je tožena stranka posredovala sodišču šele na njegov poziv dne 24.8.1999), je predsednik senata sodišča prve stopnje v skladu z določili 2. odst. 360. člena ZPP pojasnil, da je iz evidence prispelih poštnih pošiljk pri sodišču razvidno, da je prvostopno sodišče dne 4.11.1998 s strani tožene stranke res prejelo vlogo, katere kopijo je potem tožena stranka posredovala v prilogi pritožbe in katere prevod z dne 24.8.1999 se sedaj nahaja v spisu. Ne glede na prispelost te vloge pa prvostopno sodišče v času izdaje zamudne sodbe z vlogo z dne 2.11.1998 oz. 4.11.1998 ni razpolagalo.

Posledic dejstva, da prvostopno sodišče toženkine vloge z dne 2.11.1998, ki je na sodišče prispela 4.11.1998, ni vložilo v ta spis, ne more trpeti tožena stranka. Iz prevoda kopije te vloge z dne 23.8.1999 izhaja, da je tožena stranka dne 2.11.1998 zaprostila za ponovno vročitev tožbe v tej zadevi, ker glede na vmesne vojne razmere s tožbo ni razpolagala. Hkrati je ugovarjala krajevni pristojnosti sodišča v Ljubljani.

Takšno vlogo je šteti za vlogo v smislu 3. tč. 1. odst. 332. člena v času izdaje izpodbijane sodbe zaradi izostanka veljavnega ZPP, to je za vlogo, iz katere izhaja vsaj pavšalno protivljenje zahtevku. Nikakor ni mogoče šteti, da bi tožena stranka s takšno vlogo zahtevek pripoznala. Zato v tem primeru niso bili izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe v smislu določb 332. člena navedenega ZPP. Zato je pritožbeno sodišče v skladu z določbami 1. odst. 369. člena navedenega ZPP (1. odst. 498. člena ZPP - Ur. l. RS, št.

26/99) na pritožbo tožene stranke izpodbijano sodbo zaradi izostanka razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

ZPP člen 360,  360/1,  360/1-2,  360,  360/1,  360/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sodba Pdp 1225/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-02-11

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

odgovornost povzročitelja - odškodninska odgovornost delodajalca

Za povzročeno škodo odgovarja povzročitelj. Zato tožena stranka ne more odgovarjati za ravnanje oseb, ki so tožnika, kot njenega delavca, napadle pri sestopu iz kabine tovornjaka tožene stranke ob njegovem postanku na obcestnem parkirišču na Madžarskem.

Pritožbi se ugodi in se vmesna sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožnikov zahtevek za ugotovitev odškodninske odgovornosti tožene stranke za posledice napada na tožnika z dne 19.2.1993 zavrne kot neutemeljen.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Z izpodbijano vmesno sodbo je sodišče prve stopnje po temelju ugotovilo odškodninsko odgovornost tožene stranke za škodo, ki jo je utrpel tožnik v posledici roparskega napada nanj z dne 19.2.1993, v katerem je bil kot voznik tovornjaka tožene stranke, ob zaustavitvi tovornjaka na obcestnem parkirišču na območju Republike Madžarske zaradi počitka na vožnji, hudo telesno poškodovan.

Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožena stranka iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo v smeri zavrnitve zahtevka. Pri tem zatrjuje, da ni podana niti njena krivdna in niti objektivna odgovornost za škodo, ki so jo tožniku prizadejale tretje osebe.

Za povzročeno škodo odgovorja povzročitelj (154. člen ZOR). Zato tožena stranka utemeljeno opozarja, da ne more odgovarjati za ravnanje oseb, ki so tožnika dne 19.2.1993 napadle pri sestopu iz kabine tovornjaka tožene stranke ob njegovem postanku na obcestnem parkirišču na Madžarskem. Ker je v tem primeru očitno šlo zgolj za roparski napad na tožnika osebno in objekt napada niti ni bilo premoženje tožene stranke, ki bi ga bil dolžan v okviru službenih zadolžitev tožnik varovati, tudi s tega vidika niso mogli biti podani morebitni elementi odškodninske odgovornosti tožene stranke. Prav tako tožena stranka utemeljeno opozarja, da Republika Madžarska ni mogla veljati za splošno nevarno območje, ki bi kakorkoli pogojevalo objektivno odgovornost tožene stranke za škodo, ki bi jo tožnik, kot njen delavec, poslan na tako splošno-nevarno območje, utrpel.

Glede na povedano je pritožbeno sodišče na pritožbo tožene stranke v okviru pooblastil iz člena 373, tč. 4 ZPP, ki je veljal v času izdaje izpodbijane sodbe, sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožnikov odškodninski zahtevek kot neutemeljen zavrnilo.

Ker prvostopno sodišče v izpodbijani vmesni sodbi o stroških postopka ni odločalo, je pritožbeno sodišče tudi odločitev o pritožbenih stroških pridržalo končni odločitvi o stroških postopka.

ZPP (1977) člen 373,  373-4,  373,  373-4.  ZOR člen 154,  154.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 241/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-02-24

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tožnikov ugovor zoper sklep o prenehanju delovnega razmerja, vložen po letu in pol od prenehanja delovnega razmerja, je izven razumnega roka za uveljavljanje pravic iz delovnega razmerja. Zaradi tega ni podana procesna predpostavka za vodenje delovnega spora glede na določbo 83. člena ZTPDR, ter se tožnikova tožba zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo tožnika zoper toženo stranko in sklenilo, da stranki sami krijeta svoje stroške sodnega postopka. Ugotovilo je, da tožnik zoper odločbo o prenehanju delovnega razmerja z dne 2.9.1997 ni pravočasno zahteval varstva pravic pri toženi stranki, zato niso podani pogoji za sodno varstvo.

Zoper navedeni sklep sodišča prve stopnje se pritožuje tožnik iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi ter naloži toženi stranki plačilo pritožbenih stroškov.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu pravilno uporabilo materialno pravo in pri tem tudi ni storilo nobene bistvene kršitve določb postopka po takrat veljavnem 2. odstavku 354. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90), na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti ter zato soglaša z izpodbijanim sklepom in njegovimi razlogi. Tožnik zoper odločbo tožene stranke z dne 2.9.1997 o prenehanju delovnega razmerja sklenjenega za določen čas ni ugovarjal v roku 8 dni, to je v roku kot je bil določen v pravnem pouku v tej odločbi, pa tudi ne v 15 dnevnem pravilnem roku za ugovor, temveč šele 12.4.1999. Tožnik je ugovarjal navedeni odločbi, ko je ta glede na določbe 80. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR, Ur. l. SFRJ št. 60/89 in 42/90) že postala dokončna in pravnomočna. Tožnikov ugovor je vložen po letu in pol od prenehanja delovnega razmerja, kar je izven vsakega razumnega roka za uveljavljanje pravic iz delovnega razmerja. Zato dejstva, da tožena stranka nanj ni hotela odgovoriti, ni mogoče šteti za tako kršitev postopka, ki bi sicer dovoljevala odločanje o ugovoru in s tem o zakonitosti odločbe z dne 2.9.1997 o prenehanju delovnega razmerja tožniku. Zaradi navedenega je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da ni podana procesna predpostavka za vodenje delovnega spora glede na določbo 83. člena ZTPDR ter je zato tožnikovo tožbo z dne 25.5.1999 zavrglo.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Tožnik s pritožbo ni uspel, zato je pritožbeno sodišče na podlagi 154. člena v povezavi z 166. členom ZPP odločilo, da tožnik sam trpi svoje stroške pritožbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 176/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-03-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

poprava nepopolne vloge - zavrženje tožbe

Če tožnik po pozivu in opozorilu, da vlogo v določenem roku ustrezno popravi ali dopolni, tega ni storil, niti ni vloge vrnil sodišču, se vloga zavrže.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo revizijo, ki jo je tožnik vložil zoper sodbo tega sodišča opr. št. Pdp 229/98 z dne 7.10.1999. Ugotovilo je, da tožnik ni ravnal v skladu s sklepom, na podlagi katerega bi moral v določenem roku vloženo vlogo ustrezno popraviti in dopolniti.

Tožnik se je pravočasno pritožil zoper takšen sklep z navedbo, da so mu bile v postopku ugotavljanja trajno presežnih delavcev kršene pravice pri toženi stranki. Sklicuje se na dokaze, ki jih je v sporu predhodno že predložil. Zato predlaga, da se v zadevi obnovi postopek.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah pritožbenih razlogov, pri tem po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava (2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur. l. RS, št. 26/99 v zvezi z 366. čl. ZPP).

Ugotovilo je, da je sodišče prve stopnje obravnavalo tožnikovo vlogo z dne 22.11.1999 - revizijo ali obnovo postopka zoper sodbo pritožbenega sodišča, saj je tožnika s sklepom pozvalo, da v roku 15 dni navedeno vlogo ustrezno popravi in dopolni oz., če jo bo vrnil brez ustrezne poprave, tožnika opozorilo, da jo bo zavrglo. Vendar tega v določenem roku ni storil, niti vloge ni poslal sodišču brez ustrezne dopolnitve ali popravka, saj bi sodišče v takšnem primeru ob dejstvu, ker ga v sporu ne zastopa odvetnik ali sindikalni predstavnik, povabilo tožnika v skladu z določbo 2. odst. 17. čl.

Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS, Ur. l. RS, št. 19/94) in mu pomagalo vlogo popraviti ali dopolniti. Zato je sodišče prve stopnje pravilno postopalo po določbah o ravnanju z nepopolnimi vlogami, ko je tožnikovo vlogo z dne 22.11.1999 kot nepopolno zavrglo.

Ker pritožbeni razlogi niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v celoti potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP).

ZDSS člen 17,  17/2,  17,  17/2.  ZPP člen 350,  350/2,  365,  365/2,  366,  350,  350/2,  365,  365/2,  366.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS Sklep Pdp 231/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-03-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sprememba tožbe - vložitev nove tožbe - litispendenca

Delavcu ni potrebno vložiti nove tožbe, če delodajalec izpodbijani dokončni sklep po vložitvi tožbe razveljavi in ga nadomesti z novim, temveč mora predlagati spremembo (prvotne) tožbe oz. zahtevati še razveljavitev naknadno izdanega dokončnega sklepa. Glede na določbe 23. člena ZDSS o nevezanosti na zahtevek glede izpodbijanja dokončnih odločitev delodajalca, tožena stranka v pravdni zadevi ne more uspešno nasprotovati taki spremembi tožbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožnik trpi sam svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožnikovo tožbo z dne 8.10.1999, češ da je bila že pred tem v isti zadevi in med istima strankama pod opr. št. I Pd 302/99 pred istim sodiščem vložena tožba, ki je bila toženi stranki tudi vročena.

V pravočasno vloženi pritožbi tožnik sicer ni zanikal, da je bila v isti stvari že predhodno vložena tožba. Vendar je tožena stranka prvotno izpodbijani dokončni sklep po vložitvi tožbe razveljavila in ga nadomestila z novim, po vsebini tudi zavrnilnim sklepom. Tožnik je glede na to v zadevi I Pd 302/99 sicer predlagal spremembo tožbe tudi na naknadno izdani dokončni sklep. Ker pa ni bilo izkazano, da bi tožena stranka pristala na takšno spremembo tožbe v navedeni zadevi, je v roku za sodno varstvo zoper nov dokončni sklep tožene stranke utemeljeno vložil še samostojno tožbo.

Glede na določbe 23. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur. l. RS, št. 19/94) o nevezanosti na zahtevek glede izpodbijanja dokončnih odločitev delodajalca, tožena stranka v zadevi I Pd 302/99 ne bi mogla uspešno nasprotovati ustrezni spremembi tožbe tudi na izpodbijanje novega dokončnega sklepa. Zato zaradi varovanja roka za sodno varstvo vložitev nove tožbe v tej sporni zadevi ni bila potrebna, oz. je prvostopno sodišče novo tožbo zaradi litispendence v skladu z določili 274. člena ZPP utemeljeno kot nedopustno zavrglo.

Tožnik zato s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

Ob takem izidu pritožbenega postopka tožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

ZPP (1977) člen 274,  274.  ZDSS člen 23,  23.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 263/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-03-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Če tožnik zaradi težkih ekonomskih razmer ne more plačati sodnih taks, na podlagi pravnomočne sodbe pa je razvidno, da mu je delovno razmerje nezakonito prenehalo, in bo v tem postopku, v katerem vtožuje denarni zahtevek (odškodnino zaradi nezakonitega prenehanja delovnega razmerja) v pretežni meri uspel (pcto 20.520.000,00 SIT), sodišče odloži plačilo sodne takse do pravnomočnosti sodne odločbe, saj se bo njegovo ekonomsko stanje nedvomno izboljšalo.

Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožniku plačilo sodnih taks odloži do pravnomočnosti sodne odločbe.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se predlog tožnika za oprostitev plačila sodnih taks zavrne. Sodišče je zavrnilo predlog zato, ker tožnik ni predložil vseh potrebnih listin po 3. odstavku 13. člena Zakona o sodnih taksah (Ur.l. SRS št. 1/90, RS št.14/91, 38/96, 20/98 in 50/98).

Zoper sklep se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritoženo sodišče ugodi pritožbi in tožnika oprosti plačila sodnih taks. Pritožba poudarja, da je tožnik še vedno nezaposlen in mu je bil z zadnjo odločbo Davčne uprave o dohodnini iz leta 1993 dolg v višini 8.341,00 SIT odpisan, zato ni zavezanec za dohodnino, poleg tega vzdržuje sina A.A., kar je izkazano s potrdilom o premoženjskem stanju. Tožnik živi ločeno od bivše žene in zato njene dohodninske odločbe ne more predložiti.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnik na podlagi vseh do sedaj predloženih listin izkazal, da nima dohodkov in da glede na svoje družinske in socialne razmere sedaj ne more plačati sodnih taks, ki so glede na vrednost spora v tožbi nedvomno precej visoke. Na podlagi v tožbi predložene pravnomočne sodbe opr. št.

I Pd ..../ z dne .. pritožbeno sodišče ugotavlja, da bo tožnik s svojim tožbenim zahtevkom v višini 20,520.000,00 SIT v pretežnem delu uspel, s čimer se bo njegovo ekonomsko stanje nedvomno izboljšalo ter bo takrat sposoben plačila sodnih taks. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče na podlagi 2. odstavka 13. člena ZST odločilo, da se tožniku plačilo sodnih taks v tej zadevi odloži do pravnomočnosti sodne določbe o navedenem tožbenem zahtevku.

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 358. člena in 3. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.

l. RS št. 26/99) delno ugodilo pritožbi in izpodbijani sklep spremenilo tako kot je razvidno iz izreka.

ZST člen 13,  13/3,  13,  13/3.  ZPP člen 358,  358-2,  365,  365-3,  358,  358-2,  365,  365-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS Sklep Pdp 703/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-05-18

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Če pravdna stranka izrecno ne odobri pravdnih dejanj svoje pooblaščenke - odvetnice - se pritožba zavrže.

Tožena stranka je dne 17.4.2000 vložila telegramsko pritožbo zoper sklep prvostopnega sodišča v tej zadevi z dne 12.4.2000, s katerim je sodišče na predlog tožnice izdalo začasno odredbo, s katero je zadržalo odločbo tožene stranke številka 19004/00, z dne 31.3.2000, o razporeditvi tožnice na drugo delovno mesto v drugem kraju, s tem da je učinkovanje začasne odredbe pogojevalo z vložitvijo tožbe glede sporne razporeditve do 22.5.2000. Ker na pritožbi ni bil naveden podpisnik, jo je sodišče v skladu z določili 336. člena in 108. člena ZPP s sklepom z dne 5.5.2000 vrnilo toženi stranki v dopolnitev. Na ta sklep je reagirala tožena stranka po svoji pooblaščenki odvetnici V. M.-L. tako, da je v pismeni vlogi pojasnila, da je predmetno pritožbo po pooblastilu tožene stranke vložila navedena pooblaščenka, hkrati pa je sodišču posredovala tudi pooblastilo za zastopanje v tej zadevi, ki je datirano z 28.4.2000. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da odvetnica V. dne 17.4.2000 ni bila pooblaščena, da bi v imenu tožene stranke vložila pritožbo v tej zadevi, saj je izkazano njeno pooblastilo šele od 28.4.2000 dalje.

Kljub pozivu toženi stranki za dopolnitev predmetne pritožbe glede podpisa, oziroma glede navedbe podpisnika, tožena stranka za nazaj ni izrecno odobrila pravdnih dejanj (vložitve pritožbe) pooblaščenke odvetnice V., za katera le-ta v navedenem obdobju (za čas pred 28.4.2000) ni izkazala pooblastila. Tako pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v tej zadevi pritožbo vložila oseba (odvetnica V.), ki ni imela te pravice, taka pritožba pa ni dovoljena. V skladu z določili člena 352 in člena 343 ZPP je zato pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke kot nedovoljeno zavrglo.

ZPP člen 108,  336,  343,  352,  108,  336,  343,  352.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS Sodba Pdp 1783/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2000-08-31

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Izplačilo odpravnine po 36. f. členu ZDR ni odškodninska terjatev, saj ne gre za škodo, ki bi bila delavcu povzročena z nezakonitim ravnanjem, ampak gre za plačilo denarne terjatve, za katero velja petletni zastaralni rok.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik nosi sam svoje stroške odgovora na pritožbo.

Z izpodbijano sodbo je Delovno sodišče v Kopru razsodilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožniku iz naslova odpravnine kot trajno presežnemu delavcu znesek 239.136,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 25.10.1992 dalje in mu povrniti stroške postopka v višini 72.078,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 18.11.1998 dalje v roku 8 dni pod izvršbo. Višji zahtevek je sodišče prve stopnje zavrnilo.

Zoper navedeno tožbo, zoper ugodeni del, se pritožuje tožena stranka smiselno zaradi zmotne uporabe materialnega prava in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Sodišče prve stopnje je popolno ugotovilo odločilna dejstva in pravilno uporabilo materialno pravo, zato pritožbeno sodišče ne ponavlja razlogov izpodbijane sodbe.

Tožena stranka v pritožbi uveljavlja, da je sodba preuranjena in je treba tožbeni zahtevek obravnavati kot odškodninski zahtevek. Zato je zastaranje potrebno obravnavati skladno z določbami o zastaranju odškodninskih zahtevkov. Takšen zahtevek je zastaral, kot je tožena stranke že ugovarjala v postopku pred sodiščem prve stopnje; ne sprejema razlogovanja zapadlosti terjatve ter s tem priznanje obrestnega zahtevka in ji ni moč naprtiti bremena zamude. Tožniku bi šle zamudne obresti eventualno od vložitve zahtevka dalje.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo splošni zastaralni rok, smiselno v skladu s 371. členom ZOR. Izplačilo odpravnine po 36. f členu ZDR ni odškodninska terjatev, saj ne gre za škodo, ki bi bila delavcu povzročena z nezakonitim ravnanjem, ampak gre za plačilo denarne terjatve, ki bi jo tožena stranka že morala izpolniti. Zato uporaba določb o zastaranju odškodninske terjatve ni utemeljena, kot uveljavlja pritožba. Petletni zastaralni rok je začel teči z dnem, ko je bila dolžna tožena stranka tožniku plačati odpravnino. Zastaralni rok, kot pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje, še ni potekel, ko je bila vložena tožba.

Zaradi navedenega je bilo potrebno pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Odgovor na pritožbo ni bil potreben, zato je dolžan tožnik nositi sam svoje stroške odgovora na pritožbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.