VDSS sodba Pdp 646/95
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1996-10-02

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - nujni operativni razlogi - trajno presežni delavec - zaščitena kategorija delavcev - skladnost med kolektivno pogodbo in zakonom - prevzem na delo

Po uveljavitvi novele ZDR (Ur.l. RS št. 5/91) so postale določbe kolektivnih pogodb, kolikor so ščitile posamezne delavce že pred samo opredelitvijo za trajni presežek, nezakonite, oz. je bilo mogoče te določbe v smislu 112. čl. ZDR upoštevati le v tem smislu, da v kolektivni pogodbi zaščitenim kategorijam delavcev v primeru opredelitve za trajni presežek v smislu določb 36.c člena novele ZDR ne more prenehati delovno razmerje s posledico prehoda v odprto brezposelnost.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo zahtevek za razveljavitev dokončnih sklepov Upravnega odbora tožene stranke z dne 7.3.1992, v zvezi s predhodnimi sklepi direktorja tožene stranke o opredelitvi tožnic za trajno presežne delavke s prenehanjem delovnega razmerja in istočasno zagotovitvijo zaposlitve pri drugem delodajalcu, ki je pogodbeno prevzel dela, ki so jih tožnice dotlej opravljale pri toženki. Hkrati je zavrnilo tudi denarne zahtevke tožnic za izplačilo razlike nadomestila plače med zaslužki pri novem delodajalcu in zaslužki, ki bi jih tožnice dosegle pri toženki, če jim delovno razmerje ne bi prenehalo, z zakonitimi zamudnimi obrestmi in odvodom davka in prispevkov od ugotovljenih bruto razlik, glede stroškovnega zahtevka pa razsodilo, da stranke nosijo vsaka svoje stroške. Pri tem se je postavilo na stališče, da so bile tožnice pri toženki, ne glede na določbe kolektivne pogodbe dejavnosti poslovnih bank in ne glede na dejstvo, da so bile matere otrok v starosti do 3 oziroma 7 let, zakonito opredeljene za trajni višek, ker v posledici opredelitve za trajni višek niso ostale brez zaposlitve, temveč jim je bila zagotovljena ustrezna zaposlitev pri drugem delodajalcu.

Zoper gornjo sodbo se pritožujejo tožnice, smiselno iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in predlagajo njeno spremembo v smeri ugoditve zahtevkom, podredno pa njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem poudarjajo, da jih je kolektivna pogodba dejavnosti poslovnih bank, ki je veljala za toženko, v 22. členu ščitila pred opredelitvijo za trajni presežek, ker so imele v času izdaje spornih sklepov otroke mlajše od 3 let, oziroma bi lahko bila tožnica M. J. uvrščena med trajni presežek le ob njenem soglasju, ker je imela otroka starega do 7 let in ker tega izpodbijani sklepi niso upoštevali, bi jih moralo sodišče kot nezakonite razveljaviti ter toženki naložiti povračilo škode, ki jim je nastala v posledici navedenih nezakonitih sklepov.

Kolektivna pogodba dejavnosti poslovnih bank (Ur.l. RS št. 3/91), ki je veljala za toženko, je v 22. členu res določala, da med trajno presežne delavce ne morejo biti uvrščene delavke z otroki do 3 let starosti, oziroma delavke z otroki do 7 let starosti le z njihovim soglasjem. Po uveljavitvi navedene kolektivne pogodbe dejavnosti je v letu 1991 stopila v veljavo novela Zakona o delovnih razmerjih (Ur.l. RS št. 5/91), ki je v 36.c členu predvidela za posamezne delavce, oziroma položaje delavcev le zaščito pred prenehanjem delovnega razmerja v posledici opredelitve za trajni višek, ne pa tudi zaščite pred samo opredelitvijo oziroma uvrstitvijo med presežne delavce. Po uveljavitvi novele ZDR so postale določbe kolektivnih pogodb (tudi takratne splošne kolektivne pogodbe za gospodarstvo), kolikor so ščitile posamezne delavce že pred samo opredelitvijo za trajni višek, nezakonite, oziroma je bilo mogoče te določbe v skladu s 112. členom ZDR (Ur.l. RS št. 14/90) upoštevati le v tem smislu, da v kolektivni pogodbi zaščitenim kategorijam delavcev v primeru opredelitve za trajni višek v smislu določb 36.c člena novele ZDR ne more prenehati delovno razmerje s posledico prehoda v odprto brezposelnost. Glede na to pritožbeno sodišče soglaša s stališčem sodišča prve stopnje, da so bile tožnice pri toženi stranki v letu 1992, ne glede na določbe 22. člena za toženko veljavne kolektivne pogodbe dejavnosti, zakonito opredeljene za trajni višek in ker jim je bilo zagotovljeno ustrezno delo pri drugem delodajalcu, jim je delovno razmerje pri toženki, ne glede na skrb za otroke v starosti do 3 oziroma 7 let, na podlagi spornih sklepov zakonito prenehalo.

Glede na povedano in ker v postopku na prvi stopnji ni zasledilo napak, na katere mora ob obravnavi pritožbe paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožnic kot neutemeljeno zavrnilo in kot pravilno in zakonito potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

ZDR člen 36c, 112, 112/1. Splošna kolektivna pogodba za gospodarstvo člen 12, 12/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.