VDSS sodba Pdp 43/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-12-10

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - merila - delovna uspešnost

Pri ugotavljanju ocene delovne uspešnosti mora delodajalec upoštevati tisto delovno mesto, na katerega je bil delavec razporejen z dokončno odločbo in uvrščen med trajno presežne delavce, ne pa ocenjevati delavčevo delovno uspešnost na prejšnjem delovnem mestu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se sklep predsednika tožene stranke št. V/93-146 z dne 2.9.1993 o prenehanju delovnega razmerja tožeče stranke ter sklep odbora za pritožbe tožene stranke št. 36/93 z dne 5.10.1993, s katerim je bil zavrnjen ugovor tožeče stranke, kot nezakonita razveljavita. Tožena stranka je dolžna tožečo stranko pozvati nazaj na delo in jo razporediti na ustrezno delovno mesto, ji obdobje, ko ni delala od 22.4.1994 do vrnitve na delo vpisati kot delovno dobo v delovno knjižico, ji za isto obdobje obračunati in izplačati pripadajočo plačo, ki bi bila tožeči stranki izplačana, če bi bila v istem obdobju na delu pri toženi stranki, z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti mesečne plače do plačila, vse v 8 dneh pod izvršbo.

Zoper sodbo se je zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter nepravilno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja pravočasno pritožila tožena stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi ter zavrne tožbeni zahtevek tožnice oziroma sodbo razveljavi ter zadevo vrne v ponovno obravnavo in odločanje sodišču prve stopnje. Navaja, da je tožena stranka v letih 1992 in 1993 v skladu z določili Pravilnika o ugotavljanju presežkov delavcev in zagotavljanja njihove materialne varnosti ugotavljala presežne delavce v celotnem podjetju. Tožnica je v tem času delala na delih "čiščenje prostorov" in po kriterijih, ki so določeni za identifikacijo trajno presežnih delavcev, je bila negativno ocenjena.

Zaradi povečane odsotnosti delavcev z dela je bila začasno prerazporejena v drugo enoto kot pomoč, vendar je takoj nastopila bolniški stalež, zato ni bilo mogoče ugotavljati njene delovne uspešnosti na tem delovnem mestu. Dejansko pa je bila uvrščena med trajno presežne delavce na nivoju celotnega podjetja skladno z določbo čl. 18 že navedenega pravilnika tožene stranke. Njena uvrstitev med trajno presežne delavce in izdaja pisnega sklepa o tem je bila dejansko pogojno odložena, a je bila tožnica s tem ustno seznanjena, ponujena pa ji je bila možnost, da ostane v delovnem razmerju na drugih delih.

Preizkus izpodbijane sodbe je pokazal, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje ugotovilo popolno in pravilno, saj je dovolj raziskalo vsa odločilna dejstva, izvedene dokaze pa je skrbno in pravilno ocenilo v skladu z določbo čl. 8 Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP, Ur. l. SFRJ št. 4/77, 27/90). Na tako pravilno ugotovljeno dejansko stanje pa je sodišče prve stopnje tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Pritožbeni preizkus je pokazal, da prvostopenjsko sodišče ni zagrešilo nobene absolutne bistvene kršitve iz 2. odst. 354. čl. ZPP, na katere mora pritožbeno sodišče pri odločanju o pritožbi paziti po uradni dolžnosti in da ni podan nobeden od v pritožbi uveljavljanih pritožbenih razlogov.

Bistveno za odločitev v tej zadevi je dejstvo, da je bila tožnica v sklepu o prenehanju delovnega razmerja z dne 2.9.1993, ugotovljena za trajno presežno delavko na delovnem mestu "opravljanje manj zahtevnih priučenih del". Na tem delovnem mestu je zaradi bolniškega staleža delala le nekaj dni, njena delovna uspešnost pa na njem sploh ni bila ocenjevana, kar je razvidno tudi iz ocenjevalnega lista za to delovno mesto. Tožena stranka je za njeno uvrstitev med trajno presežne delavce uporabila kar oceno delovne uspešnosti tožnice za delo na delovnem mestu "čiščenje prostorov". Na tem delovnem mestu pa tožnica ni bila uvrščena med trajno presežne delavce, saj ji tožena stranka o tem ni izdala pisnega sklepa, niti takšen predlog ni bil zajet v programu razreševanja presežnih delavcev, ki ga je skupaj s seznamom trajno presežnih delavcev sprejel delavski svet tožene stranke.

V čl. 13 Splošne kolektivne pogodbe za gospodarstvo (Ur. l. RS, št. 39/93) je kot temeljni kriterij za ohranitev zaposlitve določena delovna uspešnost, ravno tako pa je delovna uspešnost določena kot temeljni kriterij za določanje delavcev, katerih delo postane trajno nepotrebno, v čl. 25 Pravilnika o ugotavljanju presežkov delavcev in zagotavljanju njihove materialne varnosti tožene stranke. Ob upoštevanju teh določb ter glede na to, da je med strankama nesporno, da je bila tožnica ugotovljena za trajno presežno delavko na delovnem mestu "opravljanje manj zahtevnih priučenih del", in da njena delovna uspešnost na tem delovnem mestu nikoli ni bila ocenjena, je bila uporaba ocene delovne uspešnosti tožnice na delovnem mestu "čiščenje prostorov" za njeno uvrstitev med trajno presežne delavce nezakonita. V čl. 18 zgoraj navedenega pravilnika, na katerega se v pritožbi sklicuje tožena stranka, je sicer res določeno, da se trajno presežni delavci ugotavljajo v celotnem podjetju, vendar pa iz te določbe nikakor ne izhaja pravica tožene stranke, da za ugotovitev trajno presežnega delavca uporabi oceno njegove delovne uspešnosti za drugo delovno mesto, kakor pa je tisto, na katerem je ugotovljen kot trajni presežek. Ker v obravnavanem primeru tožena stranka ni pravilno uporabila kriterija delovne uspešnosti za določitev tožnice za trajno presežno delavko, sta izpodbijana sklepa o prenehanju delovnega razmerja nezakonita.

Pritožbeni preizkus je torej pokazal, da je izpodbijana sodba povsem pravilna in zakonita, pritožba pa neutemeljena. Pritožbeno sodišče je glede na obrazloženo in v skladu z določbo čl. 368 ZPP pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 1. odstavka 498. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99) uporabilo določbe ZPP-77, ki se smiselno uporablja kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo 1. odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

ZPP (1977) člen 8. ZPP člen 498, 498/1. SKPG člen 13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.