VDS sodba Pdp 349/97
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

podpis odpovedi delovnega razmerja ob sklenitvi delovnega razmerja

Če delavka - tožnica podpiše odpoved oz. predlog za sporazumno prenehanje delovnega razmerja ob sami sklenitvi delovnega razmerja, ko je v podrejenem in odvisnem položaju kot šibkejša stranka, in pod pritiskom, da sicer ne bo sklenjeno delovno razmerje, njena volja o prenehanju delovnega razmerja ni prava in svobodna, zato taka izjava ni veljavna in ne more učinkovati.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je ugodilo zahtevku tožnice in ugotovilo, da ji ni prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki dne 30.9.1993 na podlagi odpovedi z dne 24.8.1993. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna pozvati tožnico nazaj na delo in ji za čas od 1.10.1993 dalje izplačati neizplačane zneske nadomestil plač v višini zajamčene plače z zamudnimi obrestmi po zakonski obrestni meri, ki tečejo od zapadlosti vsakokratnega mesečnega zneska plače do plačila ter ji povrniti stroške postopka v znesku 58.833,00 SIT z zamudnimi obrestmi po zakonski obrestni meri od dneva izdaje prvostopenjske sodbe do plačila ter sodne takse v znesku 1.110,00 SIT, vse v 8 dneh pod izvršbo.

Zoper prvostopenjsko sodbo se je pritožila tožena stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlagala, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni ter tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Tožena stranka zanika, da bi tožnica podpisala bianko izjavo o prenehanju delovnega razmerja v prvih dneh avgusta 1993, ko je podpisala pogodbo o zaposlitvi. Ne strinja se z zaključkom sodišča prve stopnje, da je izpoved tožnice vseskozi skladna. Tožnica je različno navajala datuma prenehanja dela in sicer enkrat, da je delala do srede oktobra 1993, drugič, da je delala še kakšen teden po 20.10.1993, ko je prejela delovno knjižico. Tudi iz predloženih dovolilnic za vstop v poslovne prostore T. v K. ni mogoče zaključiti, da je tožnica hodila v tem obdobju na delo, saj sama evidenca vstopa najemnikov v prostore T., v katerem je imela tudi tožena stranka poslovni prostor, ničesar ne dokazuje. Te evidence direktor tožene stranke, ki ima sedež v Ljubljani in ne v Kranju, nikoli ni videl.

Delo v K. je vodil J., kateremu je tožnica napisala in podpisala odpoved delovnega razmerja. Med njim in tožnico je prišlo do nesoglasij, zlasti zato, ker tožnica ni upoštevala, kdo vodi posle, torej ni upoštevala podrejenosti svojega položaja, kar pa je potrdila tudi tožnica sama v svoji izpovedi. Tožnica in J. sta bila že pred sklenitvijo delovnega razmerja v izredno prijateljskih odnosih. Možno je, da je tožnica tudi po 30.9.1993 kdaj prišla v prostore tožene stranke, vendar pa po tem datumu ni več delala za toženo stranko. Iz predloženih dovolilnic za vstop v prostore T. je razvidno, da je J.

razdružil prostore 12.1.1994 in takrat je enota v Kranju prenehala delovati. Tožnica je po tem datumu 23.2.1994 podpisala blagajniški prejemek za znesek 36.800,00 SIT, na katerem je bil odtisnjen žig tožene stranke, vendar tožena stranka tega denarja nikoli ni prejela in za ta posel do vložitve tožbe s strani vplačnika B. J. ni vedela.

Zaradi tega je tožena stranka vložila kazensko ovadbo zoper tožnico, ki se prilaga pritožbi. To vsekakor kaže na nekorekten odnos tožnice do tožene stranke. Tožena stranka vztraja pri tem, da gre za prenehanje delovnega razmerja s 30.9.1993. Tožnica je sicer predlagala, da ji preneha delovno razmerje s 1.9.1993, vendar pa ji je tožena stranka ta rok podaljšala do 30.9.1993, ko pa je bila odpoved tožnice že enkrat sprejeta, je tožnica ne more več priklicati. Po mnenju tožene stranke je bil razlog za odpoved delovnega razmerja nezadovoljstvo tožnice in odnos, ki ga je imela do J. Tožena stranka je tudi predlagala, da se izvede dokaz s postavitvijo izvedenca grafologa glede podpisa na izjavo o prenehanju delovnega razmerja.

Tožeča stranka na pritožbo ni odgovorila.

Po preizkusu sodbe v mejah pritožbenih razlogov v skladu z 2. odst.

365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90), ki se uporablja kot predpis Republike Slovenije na podlagi 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št.

1/91-I in 45-I/94), ter po uradni dolžnosti glede bistvenih kršitev določb postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP ter pravilne uporabe materialnega prava, je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje pravilno in popolno ugotovilo, pravilno uporabilo materialno pravo ter svojo odločitev tudi ustrezno obrazložilo.

Prvostopenjsko sodišče je zavzelo stališče, da je tožnica podpisala odpoved oz. predlog za sporazumno prenehanje delovnega razmerja ob sami sklenitvi delovnega razmerja, ko je bila v podrejenem in odvisnem položaju kot šibkejša stranka, in pod pritiskom, da sicer ne bo sklenjeno delovno razmerje. Volja tožnice o prenehanju delovnega razmerja ni bila prava in svobodna, zato taka izjava ni veljavna in ne more učinkovati. Prenehanje delovnega razmerja na podlagi odpovedi, dane na tak način, pa je v nasprotju z zakonom. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z navedenim zaključkom sodišča prve stopnje, saj tožena stranka v pritožbi razen pavšalne trditve, da je iz originala odpovedi delovnega razmerja, ki je napisana na računalnik in sprintana, jasno razvidno, da je lastnoročni podpis izpisan preko računalniško izpisanega tožničinega imena, s pritožbo ni predložila nobenega dokaza, da ta njena trditev drži. Zato taka pavšalna pritožbena navedba pri odločanju o utemeljenosti pritožbe ni upoštevna. Neutemeljene so tudi nadaljnje pritožbene navedbe, da tožničina izpoved ni vseskozi skladna, zlasti glede datuma prenehanja dela tožnice pri toženi stranki. Ker je tožena stranka zaključila tožnici delovno knjižico s 30.9.1993, je irelevantno, koliko časa v oktobru mesecu je tožnica še prihajala na delo. Pomembno je, da je tožena stranka zaključila delovno razmerje tožnici samo z vpisom v delovno knjižico, ne da bi izdala sklep o prenehanju delovnega razmerja kot določata ZDR in ZTPDR. Po določbi 78. člena ZTPDR (Ur.l.

SFRJ št. 60/89, 42/90), ki se uporablja kot predpis Republike Slovenije, morajo biti sklep o prenehanju delovnega razmerja in razlogi za tak slep delavcu vročeni v pisni obliki s poukom o pravici do ugovora. V nasprotnem primeru gre za nezakonito prenehanje delovnega razmerja, v kolikor delavec uveljavlja varstvo pravic, kot je storila tožnica in kot izhaja iz priloge A 3 (zahteva za varstvo pravic in fotokopija vročilnice).

Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  365,  365/2,  354,  354/2,  365,  365/2.  ZDR člen 100,  100/1,  100/1-2,  100,  100/1,  100/1-2.  ZTPDR člen 78,  78.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.