VDSS sodba Pdp 300/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-06-15

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

prenehanje delovnega razmerja - trajno presežni delavci - merila - delovna uspešnost - ocenjevanje delovne uspešnosti - trajanje ocenjevalnega obdobja

Pri ugotavljanju trajno presežnih delavcev v nobenem predpisu ni določeno, koliko časa mora trajati ocenjevanje delavca. Tega tudi tožena stranka ni opredelila v svojih aktih. Tako je lahko delodajalec upošteval oceno tožnice le za en mesec. Čeprav gre za krajše časovno obdobje, to ne pomeni, da je ocena samo zaradi tega nepravilna. Ker je tožnici nadrejena delavka prepričljivo izpovedala, zakaj je bila tožnica slabše ocenjena, ni dokazano, da bi bila njena ocena posledica šikaniranja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožnica sama trpi svoje stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za razveljavitev sklepa generalnega direktorja tožene stranke z dne 29.10.1996 o prenehanju delovnega razmerja in na ugotovitev, da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo in da še traja, kar je tožena stranka dolžna priznati in pozvati tožnico nazaj na delo ter ji vpisati v delovno knjižico delovno dobo od prenehanja delovnega razmerja do reintegracije, vse v 8 dneh pod izvršbo. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tudi zahtevek tožnice za plačilo razlike plače, ki bi jo prejemala, če bi delala pri toženi stranki, skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega mesečnega zneska plače do plačila, ter zahtevek za plačilo davkov in prispevkov. Odločilo je tudi, da vsaka stranka sama trpi svoje stroške postopka.

Zoper navedeno sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka zaradi vseh pritožbenih razlogov, to je zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava ter bistvenih kršitev določb postopka. Predlagala je, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi, podrejeno pa, da jo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje, tožnici pa povrne stroške pritožbenega postopka. V pritožbi pritožnica opozarja na dejstvo, da je bila tožnica opredeljena za trajni tehnološki presežek že dne 18.10.1996, zato ocena njenega dela za mesec oktober in november, ki je bila izdelana šele 5.11.1996, ni mogla služiti kot podlaga za ugotavljanje trajno presežnih delavcev. Zato tudi ne drži ugotovitev sodišča prve stopnje, da je bila pri ugotavljanju presežnih delavcev upoštevana dvomesečna ocena, kar naj bi zadostovalo. Pritožba opozarja na izpoved zaslišane priče V. M., da so pristopili k ocenjevanju šele po sprejemu programa razreševanja presežnih delavcev, ki je bil sprejet 18.10.1996, torej po že izdelanem seznamu trajnih viškov. Ne glede na dejstvo, da sodišče ocenjevalnega lista za mesec november ni upoštevalo, pa pritožnica še dodatno dvomi v korektnost njene ocene, saj je bilo nesporno ugotovljeno, da je bila od 4.11.1996 dalje v bolniškem staležu, ter v mesecu novembru ni delala niti en dan. Zato meni, da so bile tudi ocene za preostala dva meseca narejene "na pamet". Tožnica se tudi ne strinja z obrazložitvijo sodišča, da je zaslišana priča konkretno navedla primere tožničinega slabega dela, pri čemer to utemeljuje z napakami v knjiženju v februarju 1996, ko tožnica sploh ni bila razporejena na tistem delovnem mestu, na katerem se je ugotavljala njena delovna uspešnost. Glede prejšnjih razporeditev pa tožnica navaja, da je bila razporejena zaradi nujnih potreb delovnega procesa, kot to izhaja iz odločb o razporeditvi, ne pa zaradi slabega dela. Očitane kršitve glede reševanja avansov so pavšalne, saj nadrejena delavka ni mogla navesti niti enega konkretnega primera v zvezi z avansi. Nadalje tožnica opozarja na nedoslednosti v izpovedbi priče V. M., ter na dejstvo, da je delodajalec kljub sanaciji zaposloval nove delavce, tožnici pa ni ponudil ustrezne razporeditve ali dokvalifikacije. V odgovoru na pritožbo tožena stranka prereka pritožbene navedbe in predlaga zavrnitev pritožbe. Navaja, da je zakonito izvedla postopek ugotavljanja trajno presežnih delavcev, ter tožnico objektivno ocenila. Delavci so bili ocenjevani na podlagi vnaprej znanih kriterijev, zato pri ocenjevanju tožnice ni šlo za šikaniranje.

Po proučitvi podatkov v spisu pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, pri tem ni storilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 354. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77 - Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90), na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti v skladu z določbo 2. odstavka 365. člena ZPP, pravilno pa je uporabilo tudi materialno pravo.

Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenega dokaznega postopka povsem sprejemljivo zaključilo, da je tožena stranka izpeljala postopek ugotavljanja trajno presežnih delavcev v skladu z veljavno zakonodajo, to je v skladu z določbami 33. do 36.h člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Uradni list RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93), določbami 13. člena Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (Uradni list RS, št. 39/93), ter 19. do 25. člena Kolektivne pogodbe grafične, časopisno informativne, založniške in knjigotrške dejavnosti (Uradni list RS, št. 13/91, 39/93, 45/94, 57/94 in 39/95). Tožnica je bila zakonito opredeljena za trajno presežno delavko. Pritožbeno sodišče se strinja s takšnim zaključkom sodišča prve stopnje, ki ga pritožbene navedbe ne morejo omajati. Pritožnica sicer utemeljeno opozarja, da je bil program reševanja trajno presežnih delavcev sprejet dne 18.10.1996, torej še pred tem, ko je bila izdelana ocena za tožnico za mesec oktober. Kot je že pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, v nobenem predpisu ni določeno, koliko časa mora trajati ocenjevanje delavca. Tega tudi tožena stranka ni opredelila v svojih aktih. Tako se dejansko izkaže, da je bila lahko upoštevana le ocena tožnice za en mesec in sicer za september 1996. Vendar pa tudi takšno, krajše časovno obdobje, ne pomeni, da je ocena samo zaradi tega nepravilna. V zvezi z ocenjevanjem tožnice je sodišče prve stopnje podrobno zaslišalo tožnici nadrejeno delavko V. M., ki je prepričljivo izpovedala, zakaj je bila tožnica slabše ocenjena. Zato pritožbeno sodišče ni moglo slediti navedbam tožnice, da jo je nadrejena delavka neobjektivno ocenila, oz. da je njena ocena posledica šikaniranja. Tudi iz zapisnika glavne obravnave z dne 1.12.1996 ne izhaja, da bi tožnica posebej izpostavila neobjektivnost zaslišane priče, oziroma navedla razloge, zakaj njeno pričanje ne bi bilo korektno. Zato pritožbeno sodišče meni, da je sodišče prve stopnje svojo odločitev pravilno oprlo tudi na izpoved priče V. M.. Ker je bila delovna uspešnost tožnice pravilno ugotovljena, ji je delovno razmerje zakonito prenehalo na podlagi 36.b člena ZDR.

Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da je tožena stranka kljub sprejetemu sanacijskemu programu zaposlovala nove delavce in sicer N. F. in B. J.. Glede tega je tožena stranka že v pripravljalni vlogi z dne 3.11.1998 pojasnila, da sta bili ti dve delavki zaposleni pred pričetkom postopka ugotavljanja trajno presežnih delavcev. Za te svoje trditve pa je tudi priložila potrdilo o prijavi - odjavi iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja za obe delavki, ki potrjujeta navedbe tožene stranke, kar je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje.

Tožnica ni izkazala, da bi ji tožena stranka lahko ponudila drugo zaposlitev oz. dokvalifikacijo, ker naj bi zaposlovala dodatne delavce. Glede na že zgoraj obrazloženo, da je tožena stranka zaposlila delavki pred pričetkom ugotavljanja trajno presežnih delavcev, pritožba tožnice v tej smeri ni utemeljena.

Pritožbeni razlogi torej niso podani, zato je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 368. člena ZPP/77 zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ker tožnica s pritožbo ni uspela, sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

Pritožbeno sodišče je na podlagi 1. odstavka 498. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/99 - Uradni list RS, št. 26/99) uporabilo določbe ZPP/77, ki se je pred uveljavitvijo ZPP/99 smiselno uporabljal kot predpis Republike Slovenije v skladu z določbo 1. odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94).

ZDR člen 33, 34, 35, 36, 36b, 36h. SKPG člen 13. Kolektivna pogodba grafične, časopisno informativne, založniške in knjigotrške dejavnosti člen 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.