TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sklep Pdp 1384/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sporazum o plačilu odškodnine - izvršilni naslov

Pisni sporazum o delnem plačilu odškodnine zaradi inventurnega primanjkljaja med delavko in delodajalcem predstavlja v skladu z določbo 3.odstavka 104.čl ZDR izvršilni naslov, zato je tak sporazum ovira za vložitev tožbe, delavka pa nedvomno izkazuje pravni interes za izpodbijanje svoje izjave - sporazuma v smislu določb 1. odst. 112.člena ZOR, zato je prvostopno sodišče neupravičeno zavrglo njen zahtevek iz nasprotne tožbe kot preuranjen.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče ugotovilo, da je tožnica dne 17.9.1996 umaknila tožbo v tej zadevi. Ker tožena stranka v 15-dnevnem roku o umiku ni nasprotovala, je vzelo umik tožbe na znaje in postopek ustavilo.

Zoper gornji sklep se pritožuje pooblaščenec tožene stranke formalno iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri tem zatrjuje, da ni bil obveščen o tožničinem umiku tožbe in zato tudi ni mogel pravočasno uveljavljati povrnitve stroškov postopka. Pri pritožbi je pooblaščenec vztrajal tudi potem, ko se je tožnica v odgovoru na pritožbo sklicevala na predhodno vročitev umika toženi stranki.

Kadar ima stranka v postopku pred sodiščem pooblaščenca, se vročajo pisanja njemu (1. odst. 138. člena ZPP). Ker se je tožena stranka po vložitvi tožbe v tem primeru že spustila v pravdo, je bil tožničin umik tožbe pogojen s soglasjem tožene stranke po predhodni seznanitvi le-te z umikom (2. odst. 193. člena ZPP). Ker v tem primeru prvostopno sodišče drugopisa umika tožbe ni vročilo pooblaščencu toženke, se šteje, da le-ta o umiku ni bila pravilno obveščena. Ker je v skladu z določbo 7. odst. 194. člena ZPP zahtevek za povračilo stroškov vezan na rok, ki teče od prejema sporočila o umiku, je z opustitvijo vročitve drugopisa umika pooblaščencu tožene stranke prvostopno sodišče storilo bistveno kršitev postopka iz 1. odst. 354. člena ZPP.

Glede na navedeno je bilo potrebno na pritožbo tožene stranke v skladu z določili 1. odst. 369. člena ZPP izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje, da bo v ponovljenem postopku odpravilo navedeno napako. Ob zaključku postopka bo sodišče odločalo tudi o s strani tožene stranke priglašenih pritožbenih stroških.

ZPP (1977) člen 138,  138/1,  193,  193/2,  194,  194/7,  354,  354/1,  138,  138/1,  193,  193/2,  194,  194/7,  354,  354/1.  ZOR člen 112,  112.  ZDR člen 104,  104/3,  104,  104/3.  ZTPDR člen 73,  73/2,  81,  81/3,  73,  73/2,  81,  81/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 302/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Tožena stranka je tožnici plačala vtoževano terjatev po vložitvi tožbe, vendar pa tožnica ni takoj umaknila tožbo, temveč šele po prejemu odgovora na tožbo. Zato je dolžna toženi stranki povrniti stroške odgovora na tožbo.

Pritožbi se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem delu (2.točka izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje vzelo na znanje umik tožbe in sklenilo, da je v postopek v tem delovnem sporu končan.

Tožnici je naložilo, da plača toženi stranki stroške postopka v višini 8.740,00 SIT v roku 8 dni pod izvršbo. Sodišče je sklep utemeljilo s tem, da je tožnica umaknila tožbo in da je tožena stranka soglašala z umikom, zato je stroške odmerilo na podlagi 158. čl. ZPP.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnica in sicer zoper 2. točko izreka o povrnitvi stroškov postopka toženi stranki in navaja, da je bila v tej zadevi sklenjena poravnava med strankami in da bi vodstvo sindikata moralo poskrbeti za pravočasen umik tožbe, kar pa ni storilo. Zastopanje v tej zadevi je prevzel drug odvetnik, ki je poskrbel za pravočasen umik tožbe. Tožnica meni da ni kriva za nastale stroške postopka in da jih zato ni dolžna plačati.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica dne 1.2.1994 vložila tožbo po svoji pooblaščenki odvetnici A.A.. Sodišče je dne 15.8.1998 poslalo tožbo Državnemu pravobranilstvu, ki je dne 2.11.1998 odgovorilo na tožbo in v tej navedlo, da je tožena stranka tožnici plačala vtoževani znesek v dveh delih in sicer dne 13.10.1995 v višini 18.933,00 SIT in dne 29.12.1995 v višini 18.933,00 SIT ter predlagalo, da se tožbeni zahtevek zavrne in tožnici naloži plačilo stroškov postopka z zamudnimi obrestmi. Tožnica je po prejemu odgovora na tožbo z vlogo z dne 18.11.1998 izjavila, da ji je tožena stranka izplačala vtoževani znesek in da pri tožbi ne vztraja več. Iz navedenega nesporno izhaja, da je tožena stranka plačala vtoževani znesek po vložitvi tožbe in tožnica oziroma njena pooblaščenka pa nista takoj umaknili tožbo, temveč sta pri njej vstrajali. Zaradi navedenega je tožena stranka morala ugovarjati tožbenemu zahtevku in je v zvezi s tem utrpela stroške postopka. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo višino potrebnih stroškov tožene stranke v skladu z Odvetniško tarifo in jih na podlagi 158. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90, ki se v Republiki Sloveniji uporablja kot republiški predpis) naložilo v plačilo toženi stranki. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 158,  158/1,  193,  193/1,  158,  158/1,  193,  193/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 521/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

vrnitev v prejšnje stanje - odsotnost z naroka - bolezen pooblaščenca

Sodišče je zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje, ker pooblaščenec ni navedel opravičljivega razloga za zamudo pravdnega dejanja.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnika za vrnitev v prejšnje stanje z dne 7.12.1998. Sodišče je predlog zavrnilo, ker je ugotovilo, da je tožnik zamudil rok za pritožbo iz neupravičenega razloga.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik in predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi in spremeni izpodbijani sklep tako, da ugodi predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, saj so na strani tožnika opravičene okoliščine, ki bi jih sodišče moralo upoštevati. Zaradi zahtevne kazenske zadeve v tistem času in prezasedenosti z delom, je tožnikov pooblaščenec spregledal rok za pritožbo. Poleg tega pooblaščenec zaradi bolezni ni mogel pristopiti na narok dne 4.3.1999 in tudi te odsotnosti ni mogel sporočiti. Zato prilaga zdravniško potrdilo.

Nobeden od pritožbenih razlogov ni podan. Pritožbeno sodišče pritrjuje pravilni odločitvi sodišča prve stopnje, da je bil sklep o zavrženju tožbe pooblaščencu tožnika pravilno vročen 6.11.1998 in da hkrati s predlogom za vrnitev v prejšnje stanje, da se dopusti pritožba zoper navedeni sklep, ni vložil pritožbo. Pravilno je ugotovilo, da je tožnik zamudil rok za pritožbo iz neopravičenega razloga, zaradi česar je predlog za vrnitev v prejšnje stanje po 117. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. SFRJ št. 4/77 - 27/90, ki se v Republiki Sloveniji uporablja kot republiški predpis) zavrnilo.

Po zaključku pritožbenega sodišča tudi pritožbi priloženo zdravniško potrdilo ne more spremeniti ugotovljenega dejanskega stanja. Potrdilo je bilo izdano šele dne 10.3.1998 za bolniški stalež za nazaj za čas od 16.2.1999 dalje do 10.3.1999 in je bil torej tožnik glede na neopredeljene zdravstvene težave le nesposoben za udeležbo na obravnavah od 16.2. do 10.3.1999, ne pa tudi za sporočanje po telefonu ali telefaksu, ali za pisanje pisem, s pomočjo katerih bi lahko opravičil odsotnost na naroku dne 4.3.1999, ko je sodišče obravnavalo predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Zato pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje lahko odločilo o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje in da zaradi neopravičene pooblaščenčeve odsotnosti na naroku ni storilo nobene kršitve postopka.

Glede na vse navedeno je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v celoti potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2.točka 380. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 117,  117/1,  118,  118/1,  117,  117/1,  118,  118/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 616/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-01

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

pogodba o zaposlitvi - razveljavitev - prenehanje delovnega razmerja - napaka volje

Kljub morebitni zmoti delodajalca oz. napaki volje, ki je nastala zaradi tega, ker je delavec zamolčal podatke o zdravstvenem stanju, ni mogoče delovnega razmerja spremeniti, odpraviti ali razveljaviti s tožbo za razveljavitev pogodbe o zaposlitvi, saj delovnopravna zakonodaja ne predvideva takega načina prenehanja delovnega razmerja, pogodba o zaposlitvi pa je pogodba civilnega prava posebne vrste in je ni moč obravnavati povsem enako kot druge pogodbe civilnega prava, zato je potrebno tožbo delodajalca za razveljavitev pogodbe o zaposlitvi zavreči.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranke na razveljavitev pogodbe o zaposlitvi z dne 6.11.1996 z obrazložitvijo, da za takšno tožbo ni izkazan pravovarstveni interes, niti procesna predpostavka z sodno varstvo (83. člen ZTPDR).

Citirani sklep izpodbija tožeča stranka iz razloga zmotne uporabe materialnega prava, s predlogom na razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da je vsako pogodbo mogoče izpodbijati zaradi napak volje, še zlasti, če je do nje prišlo s prevaro, kot je bilo v konkretnem primeru, ko je toženka zamolčala bolezensko stanje levega kolena, kar je pomembno za opravljanje dela.

Pravni interes za tožbo predstavlja še ne pravnomočna sodna odločba Pd .../97, z dne ...1997, po kateri mora toženo stranko pozvati nazaj na delo, ji priznati vse pravice iz dela in po delu ter ji plačati osebni dohodek s prispevki in obrestmi.

Sodišče prve stopnje je tožbo na razveljavitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, ki je bila sklenjena 6.11.1996, že ob formalnem preizkusu, utemeljeno zavrglo, ker je pravilno zaključilo, da veljavni delovnopravni predpisi ne omogočajo izpodbijanja pogodb o zaposlitvi. Po spremembi medsebojnih delovnih razmerjih v pogodbena, to pravno razmerje sicer res nastane s sklenitvijo pogodbe o zaposlitvi, medtem ko delavcu lahko zakonito preneha delno razmerje le na način, pod pogoj in po postopku, določenim v Zakonu o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 14/90, 5/91 in 71/93; v nadaljevanju ZDR) oz. Zakonu o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (Ur. l. SFRJ, št. 60/89, s poznejšimi spremembami; v nadaljevanju ZTPDR, ki se uporablja kot republiški predpis). Gre za pogodbo civilnega prava posebne vrste, ko delovnopravnega razmerja, kljub morebitni napaki volje ob sklenitvi, ni mogoče spremeniti, odpraviti ali razveljaviti s tožbo na razveljavitev pogodbe. Glede na to, da ni izkazan pravovarstveni interes za takšno tožbo, kot jo je vložila tožeča stranka, jo je sodišče prve stopnje zakonito zavrglo. Drugačno pravno naziranje tožeče stranke ni sprejemljivo in ker uveljavljani pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan, je morala tudi pritožba ostati brezuspešna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 441/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-09

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Posebna pritožba zoper odločbo o odmeri takse, izdano na predlog stranke (1. odst. 27. čl. ZST), ni dopustna pred izdajo sodbe o glavni stvari (2. odst. 27. čl. ZST).

Sodišče prve stopnje je na zahtevo tožečih strank na podlagi 27. člena Zakona o sodnih taksah izdalo sklep, s katerim je tožečim strankam odmerilo sodno takso po tar. št. 1/1 taksne tarife Zakona o sodnih taksah glede na vrednost spora za vloženo tožbo z dne 18.12.1998. Zoper sklep se pritožujejo tožeče stranke po svoji pooblaščenki, ki predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi v celoti in vrne zadevo v ponovno odločanje prvostopnemu sodišču. Pritožniki navajajo, da je sodišče v celoti prezrlo 12. a člen Zakona o sodnih taksah (Ur. l. RS, št. 20/98) in da še vedno velja tudi določilo tarifne št. 1 - pojasnilo d, kar pomeni, da bi moralo sodišče odmeriti sodno takso tako, da bi upoštevaje seštevek tožbenega zahtevka, odmerilo takso v višini največ 30 % po tarifni št. 1 ZST pri čemer odmerjena taksa ne bi smela preseči zgornje meje, določene v tarifni št. 1, 1. odstavek.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v pravnem pouku sklepa, ki ga je izdalo na predlog stranke na podlagi 27. člena Zakona o sodnih taksah (ZST - Ur. l. RS, št. 1-1/90-50/98) napačno določilo, da imajo stranke zoper sklep pritožbo in sicer v roku 8 dni na Višje delovno in socialno sodišče. Po določbi 2. odstavka 27. člena ZST je namreč zoper odločbo, ki jo sodišče izda na zahtevo stranke o odmeri takse dopustna posebna pritožba samo v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari. V tem individualnem delovnem sporu še ni bilo odločeno o glavni stvari, odločanje o glavni stvari pa tudi ni izključeno. Posebna pritožba, glede na določbo 2. odstavka 27. člena, pred izdajo sodbe o glavni stvari ni dovoljena. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo zavrglo kot nedopustno. Tožniki jo bodo lahko zoper izpodbijani sklep vložili, potem ko bo odločeno o glavni stvari.

Zgolj v izogib nejasnostim pa pritožbeno sodišče tožnikom pojasnjuje, da si napačno razlagajo določbe 12.a člena ZST, ta namreč določa taksno obveznost v socialnih sporih, izpodbijani sklep pa je izdan v individualnem delovnem sporu, za katerega navedene določbe ne veljajo. Prav tako ni mogoče slediti navedbam, da bi bilo potrebno njihove zahtevke sešteti in nato odmeriti takso, saj so navadni sosporniki, kot to določa 196. člen ZPP v 2. točki 1. odstavka in 200. člen ZPP. Tako je zavezanec za takso vsak tožnik, glede na višino njegovega tožbenega zahtevka.

Določbe ZPP je pritožbeno sodišče smiselno uporabilo kot republiški predpis, v skladu z določbo 1. odst. 4. čl. Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS, št. 1/91-I in 45/1/94).

ZST člen 12a,  27,  27/2,  12a,  27,  27/2.  ZPP (1977) člen 196,  196/1,  196/1-2,  200,  196,  196/1,  196/1-2,  200.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 199/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-04-22

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Do povračila stroškov postopka je upravičen tudi tožnik, ki je umaknil tožbo takoj, ko je tožnik izpolnil zahtevek, ne glede na to, ali je pred tem sploh nastopila litispendenca oz. bila tožencu vročena tožba pred njenim umikom.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem delu (2. odst. izraka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v sporu zaradi plačila 36.872,16 SIT s pripadki umik tožbe vzelo na znanje in postopek končalo (1. odst.

izreka) hkrati pa toženo stranko zavezalo, da tožniku povrne stroške v znesku 13.362,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopenjskega sklepa dalje ter stroške sodnih taks v višini 1.620,00 SIT, vse v 8 dneh pod izvršbo (2. odst. izreka).

Zoper stroškovno odločbo citiranega sklepa se pritožuje tožena stranka iz razloga napačne uporabe materialnega prava in kršitve pravil postopka s predlogom za spremembo tako, da nosi vsaka stranka svoje stroške postopka. Navaja, da ji je bil vročen le izpodbijani sklep ne pa tožba in ker se pravda začne z vročitvijo tožbe toženi stranki, do te v konkretnem primeru sploh ni prišlo. Ker pravde ni bilo, niso izpolnjeni pogoji za naložitev povračila stroškov postopka.

Po 1. odst. 158. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. SFRJ, št.

4/77 - 27/90; v nadaljevanju ZPP, ki se uporablja kot republiški predpis) mora tožnik, ki umakne tožbo, nasprotni stranki povrniti stroške, razen če jo je umaknil takoj, ko je toženec izpolnil zahtevek. Tožena stranka sicer pravilno navaja, da se pravda začne z vročitvijo tožbe tožencu, torej z nastopom litispendence, zmotno pa je njeno stališče, da na podlagi citirane zakonske določbe, tožniku ni bilo mogoče priznati povračila potrebnih stroškov.

Za pravilno interpretacijo in uporabe 1. odst. 158. člena ZPP je bistven umak tožbe in dejstvo, da to procesno dejanje tožnik opravi takoj, ko pride do izpolnitve zahtevka. Teh odločilnih dejstev, ki jih je ugotovilo že prvostopenjsko sodišče, pa tožena stranka v pritožbi sploh ne prereka. Sodišče prve stopnje je zato ob končanju postopka zaradi umika tožbe, tožniku zakonito dosodilo povračilo stroškov, nastalih v zvezi s tožbo. Uveljavljana pritožbena razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določil postopka iz 2. odst. 354. člena citiranega ZPP, na katera je pritožbeno sodišče dolžno paziti tudi po uradni dolžnosti, tako nista podana, zaradi česar je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in v izpodbijanem delu potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZPP člen 158,  158/1,  354,  354/2,  158,  158/1,  354,  354/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1703/98
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-05-27

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ker tožnik predlogu za oprostitev plačila sodnih taks ni predložil potrdil iz 3. odst. 13. člena ZST, ni izpolnil pogojev za oprostitev plačila sodnih taks.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče zavrnilo tožnikov predlog za oprostitev plačila sodnih taks v tej zadevi. Ob dejstvu, da je tožnikova žena zaposlena, je ugotavljalo, da tožnik ni predložil nobenih potrdil o svojem premoženjskem stanju in premoženjskem stanju svoje družine, iz katerih bi izhajala utemeljenost predloga.

Zoper gornji sklep se pritožuje tožnik in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni, tako da se njegovemu predlogu za oprostitev plačila sodnih taks ugodi, oz. da se mu plačilo takse za tožbo vsaj odloži. Pri tem pritožbi prilaga potrdilo o višini katastrskega dohodka Davčnega urada M., iz katerega izhaja, za z ženo nista lastnika kmetijskih zemljišč.

Prvostopno sodišče je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa pravilno povdarilo, da je stranka opravičena do oprostitve plačila sodnih taks le v primeru, če s potrdili iz 3. odst. 13. člena Zakona o sodnih taksah izkaže, da bi plačilo sodnih taks občutno zmanjšalo sredstva za njeno preživljanje in preživljanje njenih družinskih članov. Med drugim je predvidena tudi predložitev odločb o dohodnini, tako zase kot za družinske člane. Potrdilo, da tožnik in njegova žena nimata dohodka iz naslova lastništva kmetijskih zemljišč, ne more nadomestiti navedenih odločb. Ker teh dokazil tožnik zase in za svojo ženo ni predložil, ni izpolnil pogojev za oprostitev plačila sodnih taks. Zato s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 698/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-05-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

V individualnem delovnem sporu zaradi sklenitve, obstoja in prenehanja delovnega razmerja delavec ni taksni zavezanec po določbi 3. odst. 12. člena ZST, zato ne izkazuje pravnega interesa za vložitev predloga za oprostitev plačila sodne takse in je prvostopenjsko sodišče njegov predlog za oprostitev utemeljeno zavrglo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožnikov predlog za oprostitev plačila sodnih taks ob uporabi 4. odst. 109. člena Zakona o pravdnem postopku, po tem ko je ugotovilo, da je na poziv sodišča vrnil nepopolno vlogo, ker ni posredoval potrdila o svojih dohodkih iz zadnjih treh mesecev ter potrdila o premoženjskem stanju pristojnega upravnega organa.

Zoper navedeni sklep se pritožuje tožnik s predlogom, da ga pritožbeno sodišče razveljavi in oprosti plačila sodnih taks.

Povdarja, da gre v predmetni zadevi za spor zaradi prenehanja delovnega razmerja, za katere so delavci po 3. odst. 12. člena Zakona o sodnih taksah oproščeni plačila sodnih taks.

Izpodbijani sklep o zavrženju tožnikovega predloga za oprostitev plačila sodnih taks je zakonit, čeprav je zmotno utemeljevan z določbo 4. odst. 109. člena Zakona o pravdnem postopku. Pravna podlaga za odločanje o predlogu je namreč podana v 3. odst. 12. člena Zakona o sodnih taksah (Ur. l. RS, št. 1/90 - 50/98; v nadaljevanju ZST), po kateri delavci v individualnih delovnih sporih o sklenitvi, obstoju in prenehanju delovnega razmerja ne plačujejo sodnih taks.

Glede na to, da tožnik s tožbo zahteva razveljavitev odločb tožene stranke o prenehanju delovnega razmerja, reintegracijo in reparacijo, gre po predmetu spora o glavni stvari nedvomno za takšno zadevo, za katero že po zakonu ni dolžan plačevati sodnih taks. Ker tožnik v sporu o glavni stvari ni taksni zavezanec, iz sodnega spisa pa tudi ne izhaja, da bi ga k tej dajatvi zavezovalo sodišče, ni izkazan pravni interes za njegov predlog o oprostitvi plačila sodnih taks, zato je sklep o zavrženju zakonit iz tega razloga in je iz takšnega razloga morala tudi pritožba ostati brezuspešna.

ZST člen 12,  12/3,  12,  12/3.  ZPP (1977) člen 109,  109/4,  109,  109/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 38/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 1999-05-20

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

sodno varstvo - procesna predpostavka - varstvo pravic

Obstoj procesnih predpostavk za vložitev tožbe mora izkazati tožnik, zato mora predložiti dokaze, da je uveljavljal varstvo pravic pri delodajalcu, preden je zahteval sodno varstvo. Zgolj pavšalne navedbe tožnika o tem, da se je predhodno obrnil s svojo pritožbo na pristojni organ tožene stranke - delodajalca, ne zadostujejo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče zavrglo tožnikovo tožbo za razveljavitev sklepa skupščine tožene stranke z dne 3.9.1998 o razporeditvi tožnika na drugo delovno mesto oz. k drugemu delodajalcu. Pri tem je ugotavljalo, da tožnik predhodno pri toženi stranki ni uveljavljal varstvo pravic in zato skupščina 3.9.1998 njegove razporeditve k drugemu delodajalcu sploh ni obravnavala, tako da procesne predpostavke za vložitev tožbe na strani tožnika niso bile podane.

Zoper gornji sklep se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njegovo razveljavitev. Pri tem zatrjuje, da se je tudi on predhodno obrnil s svojo pritožbo na pristojni organ tožene stranke.

Pritožbeno sodišče soglaša z zaključki sodišča prve stopnje v obrazložitvi izpodbijanega sklepa, da tožnik ni izkazal obstoja procesnih predpostavk za vložitev tožbe v smislu določb 2. odst.

83. člena ZTPDR. Tudi v pritožbi za svoje pavšalne trditve, da se je pri toženi stranki pritožil, tožnik ne navaja in ne predloži nobenih dokazov. Ker zakonite predpostavke za vložitev tožbe v tem primeru niso bile izkazane, je prvostopno sodišče tožnikovo tožbo utemeljeno zavrglo. Tožnik zato s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.