TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VDS sklep Pdp 1638/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-03-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

izbris firme - prenehanje pravne osebe - pooblastilo za zastopanje - stroški postopka

Ker je bila tožena stranka izbrisana iz sodnega registra, je prenehalo tudi pooblastilo za zastopanje pooblaščenki. Ker je tožeča stranka umaknila tožbo po izbrisu tožene stranke, pooblaščenka tožene stranke pa priglasila stroške postopka po tem, ko je bila tožena stranka že izbrisana, toženi stranki ne pripadajo stroški postopka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v 2. točki izreka spremeni tako, da se zahteva tožene stranke z za povračilo stroškov postopka zavrže.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek in tožniku naložilo, da mora plačati toženi stranki stroške postopka v višini 31.768,00 SIT, z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 29.8.2000 dalje ter stroške sodnih taks v višini 1.012,50 SIT, vse v 8 dneh pod izvršbo. Zoper sklep v delu, ki se nanaša na stroške postopka se pritožuje tožnik. Pritožba poudarja, da je tožnik umaknil tožbo zato, ker je bila tožena stranka dne 7.12.1999 izbrisana iz sodnega registra ter bi bilo nadaljnje vodenje postopka nesmiselno. Sodišče pa je prisodilo stroške v korist pravnega subjekta, ki ne obstoji več. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep v 2. točki izreka razveljavi. Pritožba je utemeljena. Po 80. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS št. 26/99) mora sodišče med postopkom ves čas po uradni dolžnosti paziti, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, lahko pravdna stranka. Po 1. odstavku 101. člena istega zakona s prenehanjem pravne osebe preneha tudi pooblastilo, ki ga je dala. S sklepom okrožnega sodišča v A. z dne 7.12.1999 je bila tožena stranka izbrisana iz sodnega registra, kar pomeni, da je prenehala obstajati. Zato je pooblaščenki bivše tožene stranke z 7.12.1999 prenehalo pooblastilo za zastopanje in pooblaščenka ni mogla več opravljati pravnih dejanj za toženo stranko. Pooblaščenka je šele dne 1.2.2000, torej po več kot mesecu dni od izbrisa tožene stranke vložila pripravljalno vlogo, s katero je predlagala zavrženje tožbe in povračilo stroškov postopka, kasneje 29.8.2000 pa še eno vlogo, da se strinja z umikom tožbe in da zahteva povračilo specifiziranih stroškov postopka. Tudi če bi šlo za dejanje s katerim bi se odvrnila škoda za stranko, kar pa navedeni vlogi ne predstavljata, sta bili glede na določbo 3. odstavka 101. člena prepozni, ker sta bili vloženi po preteku enega meseca od izbrisa tožene stranke. Sodišče prve stopnje o teh vlogah pooblaščenke tožene stranke, glede na navedena člena ZPP, ne bi smelo odločati, saj pooblaščenka zanju ni imela več pooblastila. Zahtevek tožene stranke za povračilo stroškov postopka zaradi določb 80. in 101. člena ZPP ni dopusten, zato je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in zahtevek zavrglo ter izpodbijani sklep v 2. točki izreka na podlagi 3. točke 365. člena ZPP spremenilo.

ZPP člen 80,  101,  101/3,  365,  365-3,  80,  101,  101/3,  365,  365-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS Sodba Pdp 545/2000
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-04-19

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Dokazno breme, da je bil delavcu regres za letni dopust izplačan, je na delodajalcu.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje. Tožena stranka sama trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugodilo tožnikovemu zahtevku za plačilo zneska 75.000,00 SIT iz naslova regresa za letni dopust za leto 1996, z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.8.1996 dalje do plačila in zahtevku za povrnitev stroškov postopka. Pri tem je ponovno ugotovilo, da je bil tožnik v letu 1996 pri toženi stranki upravičen do regresa za letni dopust in da tožena stranka ni izkazala, da bi bil ta regres tožniku plačan. Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožena stranka, formalno iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njeno spremembo v smeri zavrnitve zahtevka, podrejeno pa predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. V obrazložitvi pritožbe dejansko graja le dokazni zaključek tožene stranke, češ da bi moralo priti sodišče na podlagi izvedenih dokazov do zaključka, da je bil sporni regres tožniku že izplačan. Pritožba ni utemeljena. Prvostopno sodišče na podlagi izvedenih dokazov ni šlo mimo tega, da je tožena stranka v januarju 1997 iz svojega računa dvignila določen znesek gotovine za izplačilo regresa za letni dopust svojim delavcem. Prav tako ni spregledalo izpovedbe s strani tožene stranke predlagane priče B. Š., da je videl, da je predstavnik tožene stranke nekega dne v januarju 1997 delil delavcem kuverte in mu je bilo ustno pojasnjeno, da je v teh kuvertah regres za letni dopust. Ker pa ta priča ni mogla izrecno potrditi, da bi bila takšna kuverta vročena tudi tožniku osebno in ker tožena stranka tudi z drugimi dokazi ni dokazala neposrednega izplačila regresa tožniku, je prvostopno sodišče utemeljeno in pravilno zaključilo, da izplačilo spornega regresa tožniku ni bilo izkazano. Ker je bil tožnik do regresa za letni dopust za leto 1996, glede na zaposlitev pri toženi stranki, upravičen (1. točka 44. člena SKPG - Ur.l. RS št. 39/93), je sodišče tožnikovemu zahtevku utemeljeno ugodilo. Glede na povedano in glede na to, da pritožbeno sodišče v postopku na prvi stopnji ni zasledilo niti zatrjevane bistvene kršitve, niti drugih absolutno bistvenih kršitev postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, je toženkino pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ob takem izidu pritožbenega postopka tožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Psp 137/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-04-13

Ker tožeča stranka do konca glavne obravnave ni opredeljeno navedla stroškov, ki naj bi ji bili povrnjeni in torej zahtevka po višini sploh ni postavila, je že iz tega razloga stroškovna odločba sodišča prve stopnje, da trpi vsaka stranka svoje stroške, pravilna in zakonita.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi stroškovna odločba sodbe sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ugodilo tožnikovemu zahtevku za priznanje začasne nezmožnosti za delo od 18.2.1998 do 3.3.1998 in dokončno odločbo toženca št. 1700-172/5-98 z dne 8.5.1998 v 1. odst. izreka spremenilo tako, da je ugotovilo začasno nezmožnost za delo od 23.12.1997 do 3.3.1998 (I. in II. tč. izreka). Hkrati je izreklo, da trpi vsaka stranka svoje stroške postopka (III. tč. izreka). Tožnik je zoper stroškovno odločbo vložil pravočasno pritožbo. Z njo se ne strinja, ker meni da so stroški nastali zaradi nekorektnega dela komisije (očitno misli zdravniške komisije tožene stranke), ki ga na kratko opiše. Pritožba ni utemeljena. Pritožnik ne navaja ničesar takega, kar bi lahko vplivalo na pravilnost in zakonitost izpodbijane stroškovne odločbe. Izdana je ob pravilno uporabljenem 1. odst. 36. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 19/94; v nadaljevanju ZDSS), ki uzakonjuje načelo, da trpi v socialnih sporih vsaka stranka svoje stroške postopka. Dolžnost povračila stroškov v teh sporih obstaja le izjemoma. Ob pogojih iz 3. odst. 35. člena ZDSS, jih je sicer mogoče naložiti stranki, ki jih povzroči krivdno, ali če so stroški nastali po naključju, ki se je njej primerilo. Vendar slednja zakonska podlaga v konkretnem primeru ni uporabljiva, saj niso izpolnjeni nadaljnji pogoji iz 2. oz. 3. odst. 164. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. SFRJ, št. 4/77 - 27/90; v nadaljevanju ZPP). Stranka mora namreč najpozneje do konca glavne obravnave opredeljeno navesti stroške, ki naj bi ji bili povrnjeni. Iz listin sodnega spisa pa ne izhaja, da bi jih tožnik opredelil oz. specificiral, saj je na zadnji glavni obravnavi (zapisnik z dne 21.5.1999) le pavšalno zahteval vračilo. Tudi iz tega razloga sodišče prve stopnje ni moglo izdati drugačne odločitve od izpodbijane. Iz istega razloga smiselno uveljavljana krivdna povzročitev stroškov oz. pritožbene navedbe, ki se nanašajo na postopek pred zdravniško komisijo tožene stranke, pravno niso relevantne in ne morejo biti odločilne, zato je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi stroškovno odločbo izpodbijanega dela sodbe.

ZPP člen 164,  164/2,  164/3,  164,  164/2,  164/3.  ZDSS člen 35,  35/3,  36,  36/1,  35,  35/3,  36,  36/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sodba Psp 90/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-04-19

Po določbi 24. člena ZSV je denarna pomoč kot edini vir preživljanja, vključno z enkratno dajatvijo v funkcionalni obliki, mogoče priznati in odmeriti le v višini 60 % zajamčene plače, zato sodišče ne more upoštevati zahteve tožnika za priznajne višje dajatve zaradi zdravstvenih razlogov in težkih ekonomskih razmer.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ob presojanju zakonitosti odločbe Centra za socialno delo št. 0205 z dne 16.5.1996 in Republike Slovenije, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve opr. št. 552-20-094 EP z dne 7.8.1996 zavrnilo tožnikov zahtevek za priznanje višje denarne pomoči, ker je ugotovilo, da je bilo o njegovi zahtevi v predsodnem postopku pravilno odločeno oz. dajatev odmerjena v pravilni višini. Citirano sodbo izpodbija tožnik in v laični pritožbi predvsem povdarja težke socialno-ekonomske razmere ter zdravstvene težave, za kar bi rabil vsaj 60.000,00 SIT mesečno za preživetje. Predlaga ugodno rešitev zadeve vsaj do takrat, dokler ne bo rešen spor o pokojnini. Pritožba ni utemeljena. Pravna podlaga za razsojo sporne zadeve je podana v 24. členu Zakona o socialnem varstvu (Ur. l. RS, št. 54/92; v nadaljevanju ZSV). Denarna pomoč, kot edini vir preživljanja znaša po 1. odst. cit. člena 60 %, zajamčene plače in enako enkrat letno denarna pomoč, kot edini vir preživljanja v funkcionalni obliki po 2. odst. istega člena. Citirano zakonsko določbo je v predsodnem postopku pravilno interpretiral in uporabil že Center za socialno delo, ki je obe denarni dajatvi v višini 19.884,00 SIT priznal in izplačal, zaradi česar je z izpodbijano sodbo višji tožbeni zahtevek utemeljeno zavrnjen. Sporne denarne dajatve namreč ni mogoče priznati, niti odmeriti v višjem znesku od zakonsko predpisanega. Pritožbeno sklicevanje na zdravstvene težave in potreba po višjem znesku za preživetje, tako pravno ni relevantno in ne more biti upoštevno. Ker je sodišče prve stopnje izpodbijano zavrnilno sodbo izdalo ob pravilno in popolno ugotovljenem dejanskem stanju in pravilno uporabilo materialno pravo, v postopku pa tudi ni prišlo do kršitev iz 2. odst. 354. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. SFRJ, št. 4/77 - 27/90; v nadaljevanju ZPP), je bilo potrebno odločiti, kot je razvidno iz izreka te sodne odločbe.

ZSV člen 24,  24/1,  24/2,  24/2,  24,  24/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 549/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-05-17

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

vrednost spornega predmeta - pogoji za vložitev revizije - sosporništvo

V sporu, v katerem se zahatevki tožnikov nanašajo na isto dejansko in pravno podlago (razlika plače na podlagi določb KP za pretežno isto časovno obdobje), se vrednost spora v smislu določb 1. odst. 41. člena ZPP/99 ugotovi po seštevku vrednosti vseh zahtevkov. Če seštevek vrednosti vseh zahtevkov presega 1.000.000,00 SIT, je rezvizija dopustna.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi. Pritožbeno stroški so nadaljnji stroški postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot nedopustno zavrglo revizijo tožene stranke z dne 20.2.2001, zoper pravnomočno sodbo tukajšnjega sodišča v zadevi opr. št. Pdp 489/2000, z dne 14.12.2000. Pri tem je ugotovilo, da zahtevki posameznih tožnic niso dosegali vrednosti 1.000.000,00 SIT in ker gre v zadevi na strani tožeče stranke za navadno sosporništvo in bi lahko bila vsaka tožnica samostojna stranka, vrednost spora ne dosega zakonite meje za dopustnost revizije. Zoper gornji sklep se pritožuje tožena stranka in predlaga njegovo razveljavitev ter predložitev celotne zadeve revizijskemu sodišču zaradi odločitve o vloženi reviziji. Pri tem zatrjuje, da pravilno ugotovljena vrednost spora v tej zadevi daleč presega zakonito mejo za dopustnost revizije, saj gre na strani tožeče stranke za tipično materialno sosporništvo. Pritožba je utemeljena. Pritožba ima prav, ko opozarja, da se v tem sporu zahtevki tožnic nanašajo na isto dejansko in pravno podlago (razlika plače na podlagi določb KP za pretežno isto časovno obdobje). V takem primeru pa se vrednost spora v smislu določb 1. odst. 41. člena ZPP/99 ugotovi po seštevku vrednosti vseh zahtevkov. Ker seštevek zneskov v reviziji izpodbijane pravnomoče sodbe daleč presega vrednost 1.000.000,00 SIT, je prvostopno sodišče v izpodbijanem sklepu revizijo zavrglo v nasprotju z določbami 367. člena ZPP/99. Zato je bilo potrebno izpodbijani sklep razveljaviti, da bo lahko stekel nadaljnji postopek po vloženi reviziji. O stroških tega pritožbenega postopka bo odločeno glede na izid revizijskega postopka.

ZPP člen 41,  41/1,  367,  41,  41/1,  367.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Psp 92/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-06-15

zdravstveno zavarovanje - stroški postopka - priča

Ker zdravniški konzilij izvida in mnenja ni obrazložil, je moralo sodišče prve stopnje to pomankljivost odpraviti ter zaslišati člane konzilija, zato je utemeljeno naložilo tožencu plačilo stroškov pričnine za izvedeno pričo - zdravnika, ob smiseelni razlagi določb 2. kot 3. odst. 36. čl. ZDSS.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je sklenilo, da se izvedeni priči dr. S. P. odmerijo stroški pričnine v višini 15.347,50 SIT, te stroške pa je naložilo v plačilo tožencu. Zoper sklep se pritožuje toženec zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Pritožba ni utemeljena. Prvostopenjsko sodišče dr. S. P. res ni določilo za izvedenca, pač pa ga je v skladu z napotili pritožbenega sodišča (list. št. 69) iz razveljavitvnega sklepa, št. Pdp 219/94, z dne 19.1.1995, zaslišalo na obravnavi dne 1.10.1997 kot člana zdravniškega konzilija, ki je v postopku pri tožencu podal mnenje o upravičenosti do bolniškega staleža. Zaslišalo ga je kot izvedeno pričo, kot to izhaja tudi iz izpodbijanega sklepa. Prvostopenjsko sodišče je v zadevi res kot sodnega izvedenca s sklepom z dne 23.9.1999 imenovalo dr. J. Š. ter naložilo plačilo izvedenine tožencu, ki jo je le-ta, kot navaja v pritožbi, poravnal. Dr. S. P. pa je bil, kot je to razvidno iz izvida in mnenja zdravniškega konzilija v OA M., št. 104/91, z dne 18.3.1991 (priloga A/10), član tega konzilija. Konzilij je bil mnenja, naj se tožniku bolniški stalež zaključi z 18.3.1991 in je na tej podlagi toženec izdal dokončen sklep, št. 072-8/91-5/2, z dne 29.3.1991 (priloga A/9), s katerim je zavrnil tožnikovo pritožbo zoper navedeni izvid in mnenje konzilija. Navedeni sklep ter mnenje sta bila predmet postopka pred sodiščem, v katerem je le-to s pravnomočno sodbo, št. Ps 498/96, z dne 26.8.1999 med drugim delno ugodilo tožnikovemu zahtevku tako, da je ugotovilo, da je bil začasno nezmožen za delo v Rudniku ... od 19.3.1991 do 31.7.1991. Ker zdravniški konzilij že navedenega izvida in mnenja dejansko ni obrazložil, kot to ugotavlja tudi prvostopenjsko sodišče v že navedeni pravnomočni sodbi, to pomanjkljivost v postopku pri tožencu pa je moralo sodišče za pravilno odločitev v sporu razčistiti z zaslišanjem članov konzilija in torej tudi dr. P., pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom prvostopenjskega sodišča, ki je tožencu naložilo stroške pričnine za izvedeno pričo dr. P. Glede na opisan dejanski stan je za tak zaključek prvostopenjskega sodišča podana pravna podlaga s smiselno razlago in uporabo določb tako 2. kot 3. odst. 36. čl. ZDSS. Zaradi vsega obrazloženega je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter potrdilo izpodbijani sklep.

ZDSS člen 36,  36/2,  36/3,  36,  36/2,  36/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Psp 130/2001
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-07-06

CIVILNO PROCESNO PRAVO - SOCIALNO VARSTVO

Kadar je tožba zaradi molka organa v socialnem sporu vložena pred potekom roka za izdajo odločbe o pritožbi, tožnik pa ni ponovno zahteval izdaje odločbe v nadaljnem roku 7 dni po določbi 1. odst. 32. člena ZDSS, se takšna tožba v skladu z določbo 3. odst. 32. člena ZDSS zavrže kot preuranjena.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je kot preuranjeno zavrglo tožnikovo tožbo iz dne 22.12.1997, ker je ugotovilo, da je bila vložena v nasprotju z 32. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih. Citirani sklep izpodbija tožeča stranka. V laični pritožbi navaja le vsebinske razloge za ponovno odmero sorazmernega dela starostne pokojnine ter povdarja, da je tožena stranka kršila mednarodno konvencijo, ko je pri izračunu pokojnine upoštevala tudi delovno dobo, dopolnjeno v Nemčiji. Prilaga fotokopijo 25. člena in del odločbe tožene stranke. Pritožba ni utemeljena. Tožba zaradi molka drugostopenjskega organa tožene stranke, vložena 12.1.1998 na Vrhovno sodišče Republike Slovenije zoper prvostopenjsko odločitev toženca št. 14-117.475 z dne 14.10.1997 o zavrnitvi zahteve za ponovno odmero sorazmernega dela starostne pokojnine, je z izpodbijanim sklepom kot preuranjena pravilno in zakonito zavržena. Sodišče prve stopnje je na podlagi razpoložljive listinske dokumentacije v upravnem spisu prepričljivo ugotovilo, da tožnik ni postopal po 1. odst. 32. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 19/94; v nadaljevanju ZDSS). Po cit. določbah ZDSS je tožbo zaradi molka organa mogoče vložiti le, če pristojni drugostopenjski organ ne izda odločbe o pritožbi v zakonitem roku, niti je ne izda na ponovno zahtevo v nadaljnjih sedmih dneh, ker se le v takšnem primeru šteje, kot da je bila pritožba zavrnjena. Če stranka tožbo vloži pred potekom rokov iz 1. odst. 32. člena ZDSS, sodišče takšno tožbo kot preuranjeno v skladu s 3. odst. istega člena zavrže. Ker je v obravnavani zadevi podano prav takšno procesno stanje, saj ob vložitvi tožbe 22.12.1997 še ni potekel dvomesečni rok za odločbo o pritožbi iz 247. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Ur. l. RS, št. 47/86; v nadaljevanju ZUP), niti ni bilo v skladu s 1. odst. 32. člena ZDSS vložene nove zahteve za njeno izdajo v nadaljnjih sedmih dneh, vsebinsko sojenje ni dopustno. Pritožbene navedbe, ki so izključno vsebinske narave, za pritožbeno rešitev te zadeve tako pravno niso relevantne in zato ne morejo biti upoštevne. Obravnavati jih bo mogoče šele v zadevi opr. št. Ps 273/98 o vloženi tožbi zoper dokončno odločbo toženca št. 14-117.475 z dne 17.3.1998, kot pravilno pojasnjuje že sodišče prve stopnje. Zaradi obrazloženega je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZUP člen 247, 247. ZDSS člen 32, 32/1, 32/3, 32, 32/1, 32/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VDS sklep Pdp 1809/99
Sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča, 2001-08-30

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

Ker je bil pooblaščenec tožene stranke svak predsednice senata, je sodišče zaradi neupoštevanja določb 3. tč. 70. čl. ZPP storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 2. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje tožniku v breme tožene stranke iz naslova neizplačane plače in regresa za letni dopust dosodilo 121.622,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi in iz naslova povrnitve stroškov postopka znesek 236.054,00 SIT, prav tako z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Zoper gornjo sodbo se pritožuje tožena stranka in v prvi vrsti uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki naj bi jo prvostopno sodišče storilo s tem, ker bi se morala predsednica senata v postopku izločiti, glede na to, da je toženo stranko v postopku kot odvetnik zastopal sodničin svak. Ne glede na to, da je šlo za sorodstveno razmerje njenega zastopnika, za katero naj bi tožena stranka izvedela šele po izdaji prvostopne sodbe, toženka šteje, da je to razmerje zanjo negativno vplivalo na izid spora. V skladu z določbami 2. odst. 345. člena ZPP/99 je predsednica senata, ki je izdala izpodbijano sodbo, potrdila, da je toženkin pooblaščenec odvetnik Z.Z., ki je sicer predložil pooblastilo za samostojno zastopanje toženke šele proti koncu postopka, dejansko njen svak. Pritožba je utemeljena. V skladu s 70. členom, tč. 3 ZPP/99 sodnik med drugim ne sme opravljati sodniške funkcije v sporu, če je stranka ali njen zastopnik oz. pooblaščenec z njim v zakonu ali v svaštvu do drugega kolena. Kršitev te norme pomeni v skladu z 2. tč. 2. odst. 339. člena ZPP absolutna bistvena kršitev pravdnega postopka. Ker je v tem primeru sodišče prve stopnje pri izdaji izpodbijane sodbe kršilo navedene določbe ZPP, je pritožbeno sodišče v skladu s 1. odst. 354. člena ZPP izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje, v katerem bo sodišče upoštevalo tudi gornje določbe ZPP.

ZPP člen 70,  70-3,  339,  339/2,  339/2-2,  354,  354/1,  70,  70-3,  339,  339/2,  339/2-2,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.