UPRS Sodba in sklep IV U 135/2025-31
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-11-13

Irena Peer (preds.), mag. Vita Hribar (poroč.), mag. Jožica Češnovar

razlastitev - učinkovito sodno varstvo - sodno varstvo v upravnem sporu - akt izdan v obliki predpisa, ki ureja posamična razmerja - poseg v pravni položaj - sklep Vlade RS - določitev objektov, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist - pravni interes - materialno procesno vodstvo - pomanjkljiva obrazložitev - podlaga pravnega posla (kavza, causa)

Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da obstaja visoka stopnja ogroženosti zaradi zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledica poplav in plazov, kar ni skladno z ugotovitvami iz strokovnega mnenja v upravnem postopku. Iz njega namreč izhaja, da so navedeni objekti, ki so povzeti tudi v izpodbijanem sklepu, ogroženi zaradi poplav, in nadalje, da se območje s temi objekti nahaja na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti. V izpodbijanem sklepu toženke – četudi bi ta moral temeljiti na strokovnem mnenju (iz katerega za navedeno območje ni bila ugotovljena visoka poplavna nevarnost), tako niso bili ugotovljeni in izkazani razlogi iz 151.a člena ZIUOPZP v zvezi s 151.b členom ZIUOPZP ter prvo alinejo drugega odstavka 11. člena Pravilnika za nujno odstranitev objektov iz nepremičnin tožnikov.

Utemeljen je tudi ugovor tožnikov o nezadostni obrazloženosti izpodbijanega sklepa, saj iz obrazložitve ne izhaja znatna poškodovanost zadevnih objektov, prav tako iz nje konkretno ne izhaja, obnova katerega objekta tožnikov ni mogoča oz. je ekonomsko nesmiselna. Zgolj navajanje zakonske dikcije na pavšalni ravni pa ne zadosti zakonskim kriterijem za obrazložitev odločbe.

Sodišče je tožbo zavrglo v delu petih tožnikov, sicer prebivalcev naselja, ki pa niso izkazali, da bi bili lastniki nepremičnin v izpodbijanem sklepu, zato nimajo pravnega interesa za vložitev zadevne tožbe.

I. Tožba se zavrže v delu tožeče stranke: A. A., B. B., C. C., D. D. ter E. E..

II. Tožbi preostalih tožnikov1 se ugodi in se sklep Vlade RS o določitvi objektov, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist, objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije št. 85/2024 z dne 4. 10. 2024, odpravi v delu, ki se na območju Občine Braslovče oz. Šmartno ob Paki nanaša na objekte:

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/134 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...) 591, parc. št. 470/271 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/409 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/108 (del) in 470/166 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/420 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/424 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/255 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/221 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/430 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/426 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/264 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/13 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/172 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/364 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. *240, k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/106 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. *247, k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/110 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/230 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. *203, k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/237 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/212 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/233 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/250 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/451 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/414 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/148 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/148 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/247 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Braslovče, št. stavbe: (...), parc. št. 470/171 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Šmartno ob Paki, št. stavbe: (...), parc. št. 960/48 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Šmartno ob Paki, št. stavbe: (...), parc. št. 960/66 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...);

- (...), Občina Šmartno ob Paki, št. stavbe: (...), parc. št. 960/25 (del), k.o. (...), št. strokovnega mnenja (...),

in se zadeva v tem delu vrne istemu organu v ponovno odločanje.

III. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki nerazdelno povrniti stroške tega postopka v višini 1.754,06 EUR, v roku 15 dni od vročitve te odločbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1 Vseh, razen navedenih tožnikov v I. točki izreka te odločbe.

1. Toženka je izdala sklep o določitvi objektov, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist tudi na območju Občine Braslovče ter Občine Šmartno ob Paki, ki je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije št. 85/2024 (sklep Vlade) in izdan na podlagi 151.c člena Zakona o interventnih ukrepih za odpravo posledic poplav in zemeljskih plazov iz avgusta 2023 (v nadaljevanju ZIUOPZP). V sklepu je med drugim Vlada določila, da je zaradi zavarovanja življenja in zdravja ljudi nujno potrebna ter v javno korist odstranitev tudi naslednjih objektov, navedenih v II. točki izreka te odločbe.

2. Iz obrazložitve izhaja, da je Služba Vlade Republike Slovenije za obnovo po poplavah in plazovih (Služba Vlade RS) v skladu s 151.c členom ZIUOPZP z javnim naznanilom na osrednjem spletnem mestu državne uprave in na krajevno običajen način razgrnila strokovna mnenja in osnutek sklepa Vlade, ki se nanaša na objekte, opredeljene v 151.a členu ZIUOPZP. Sklep je bil pripravljen na podlagi strokovnih mnenj strokovnjakov geološke, hidrološke in gradbene stroke iz Državne tehnične pisarne. V strokovnem mnenju se po pravilih stroke ugotovijo in izkažejo razlogi za nujno odstranitev v skladu s prvim odstavkom 151.a člena ZIUOPZP. S sklepom Vlade RS se v skladu s 151.c členom ZIUOPZP izkaže javna korist, s čimer se opredeli in utemelji, da je zaradi zavarovanja življenja in zdravja ljudi odstranitev objektov nujno potrebna ter v javno korist. Sklep temelji na strokovnem mnenju, ki ga predhodno potrdi Svet Vlade za obnovo. V strokovnem mnenju se po pravilih stroke ugotovijo in izkažejo razlogi za nujno odstranitev v skladu s prvim odstavkom 151.a člena ZIUOPZP.

3. Iz nadaljnje obrazložitve sklepa je razvidno, da je naravna nesreča z dne 4. 8. 2023 na posameznih poplavljenih območjih pokazala na številna dodatna nevarna območja ob vodah, kjer so bile poplavne vode bistveno višje od predvidenih in tudi posledice precej hujše. Ta območja do sedaj niso bila zajeta v obstoječe karte poplavne ogroženosti, podrobne analize in nove karte pa v kratkem času objektivno ne morejo biti pripravljene zaradi zahtevnih postopkov priprave. Glede na dejstva in opozorila, da se tak dogodek v bližnji prihodnosti lahko še večkrat ponovi, bi bilo samo strogo upoštevanje teh kart nezadostno. Na podlagi pregleda evidentiranih objektov, predvidenih za odstranitev, in ocene, da so ob poplavah avgusta 2023 v teh objektih nastopile globine vode, večje od 0,70 metra, in hitrosti vode, večje od 2 m/s, ter ob dejstvu, da je voda s seboj nosila velike količine zemeljskega in drugega, zaradi erozije in plazov sproščenega materiala, se ocenjuje, da so v teh primerih izpolnjena merila razreda velike poplavne nevarnosti v skladu s Pravilnikom o metodologiji za določanje območij, ogroženih zaradi poplav in z njimi povezane erozije celinskih voda in morja, ter o načinu razvrščanja zemljišč v razrede ogroženosti (Pravilnik). Ta ocena je podana na podlagi dejanskega stanja poplavne ogroženosti, nastale ob nastopu poplave 4. 8. 2023, in ne na podlagi do zdaj modeliranih kart razredov poplavne nevarnosti na prizadetih območjih. Tudi za nepremičnine, navedene v izreku sklepa v naseljih (...) in (...) v občinah Braslovče in Šmartno ob Paki, je Državna tehnična pisarna v strokovnem mnenju ocenila, da obstaja visoka stopnja ogroženosti zaradi zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledica poplav in plazov ter da gre za znatno poškodovane objekte, zaradi česar bi lahko nastale škodljive posledice za življenje in zdravje ljudi, obnova teh objektov pa ni mogoča ali finančno smiselna. Obravnavane so bile različne variante za izboljšanje poplavne varnosti ob novih dogodkih, vendar pa se je toženka odločila za odstranitev objektov na območju teh naselij. Na tem območju namreč ni mogoče izvesti celovite protipoplavne zaščite, ki bi zagotavljala trajno in odporno protipoplavno varnost za navedeno območje, s tem pa so izkazani razlogi za nujno odstranitev objektov na podlagi visoke poplavne nevarnosti in s tem ogroženosti življenja ali zdravja ljudi, posledično torej javne koristi.

Povzetek bistvenih navedb strank v upravnem sporu in o poteku dosedanjega postopka

4. Tožniki v tožbi predlagajo, da se sklep v celoti odpravi (v delu, ki se nanaša na tožnike), priglašajo pa tudi stroške postopka. Izpostavljajo, da je z izpodbijanim sklepom z dne 4. 10. 2024 Vlada tožnikom odredila odstranitev objektov zaradi zavarovanja življenja in zdravja ljudi, kar naj bi bilo v javno korist, ta sklep naj bi temeljil na strokovnem mnenju, ki ga je izdala Državna tehnična pisarna in v katerem naj bi se po pravilih stroke ugotovili in izkazovali razlogi za nujno odstranitev skladno s prvim odstavkom 151.c člena ZIUOPZP, kar je potrdil Svet Vlade za obnovo.

5. Izhajajoč iz izpodbijanega sklepa naj bi bili obravnavani objekti delno porušeni oziroma poškodovani zaradi posledic poplavnega vala ter naj bi šlo za znatne poškodbe, katerih obnova ni mogoča ali ekonomsko smiselna. Tožniki navajajo, da gre za akt, ki je izdan v obliki predpisa, ki ureja posamična razmerja. Izpodbijan sklep ima definirane naslovnike in učinkuje samostojno, kar pomeni, da ni predvidena izdaja drugih konkretnih in posamičnih aktov, zato je šteti, da je tak sklep konkreten akt, izdan v obliki predpisa. Navedeno potrjuje tudi to, da ima ta akt obrazložitev oziroma utemeljitev, kar evidentno kaže na dejstvo, da gre za individualni konkretni upravni akt.

6. Tožniki navajajo, da jim je toženka posredovala osnutek prvega sklepa Vlade z dne 20. 6. 2024 v opredelitev, zoper katerega so tožniki 1. 8. 2024 vložili pripombe, ki pa jih toženka ni prepoznala in so bile zato zavrnjene. Toženka je odgovorila, da je sklep pripravljen na podlagi strokovnega mnenja, ki so ga pripravili strokovnjaki geološke in gradbene stroke, Državne tehnične pisarne in Direkcije Republike Slovenije za vode (v nadaljevanju DRSV) in da je strokovno mnenje pred pripravo osnutka sklepa Vlade potrdil tudi Svet Vlade za obnovo. Iz strokovnega mnenja (...) z dne 20. 6. 2024 izhaja, da so navedeni objekti ogroženi zaradi poplav, da se območje z objekti nahaja na območju srednje in preostale poplavne nevarnosti, da objektom ni možno zagotoviti trajne in odporne rešitve glede poplavne varnosti in da obstaja visoko poplavno tveganje za življenje in zdravje ljudi v primeru ohranjanja objektov na tej lokaciji. Iz sklepa še izhaja, da se obravnavani objekti nahajajo na (...) reke Savinje v naselju (...) in (...), za katere so bile izdelane hidrološke hidravlične analize o dogodku in študiju možnih ukrepov na celotnem področju sotočja. Izdelane so bile štiri variante, vendar nobena od teh ni sprejemljiva. V nadaljevanju sta izdelani še dve varianti - A in B, pri čemer je toženka ugotovila, da je dolgoročno najboljša rešitev varianta A, po kateri je predvidena odstranitev celotnega naselja in predstavlja trajno rešitev problema poplavne varnosti za prebivalce, za to je odstranitev v sklepu navedenih objektov v javno korist.

7. Tožniki se sklicujejo na 151.a člen ZIUOPZP in izpostavljajo, da je treba za vsak objekt posebej ugotoviti in določiti parametre, ki prihajajo iz navedene določbe ZIUOPZP. Izpodbijani sklep zgolj povzema zakonsko besedilo, ki pa ga ne aplicira na konkretno dejansko stanje. Zato izpodbijani sklep in strokovno mnenje, na katerem temelji ta sklep, izkazujeta visoko mero pavšalnosti in nestrokovnosti. Sama navedba, da naj bi bilo treba nujno odstraniti objekte iz točke A na nepremičninah iz točke B tega mnenja, brez utemeljitve v strokovnem mnenju, je prazna, brez vsebine, zato ne more biti upoštevna.

8. Opozarjajo, da je za posledice poplav 4. 8. 2023 kriv človeški faktor, tj. neočiščenja strug reke Pake in Savinje. Pojasnjujejo, da celo iz strokovnega mnenja, na katerega se opira izpodbijani sklep, izhaja, da se objekti nahajajo na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti. S tem je podano neskladje med strokovnim mnenjem in izpodbijanim sklepom. Sklicuje se na določbo 151.a člena ZIUOPZP, po kateri je nujna odstranitev le, če gre za visoko ogroženost zaradi poplav in s tem povezano visoko nevarnostjo porušitve ali znatnega poškodovanja objektov. Ti se morajo nahajati v razredu velike poplavne nevarnosti, znatno poškodovani pa so tisti objekti, katerih obnova ni mogoča ali ekonomsko smiselna. Iz integralne karte razredov poplavne nevarnosti pa to pomeni, da poplava nastane zaradi izrednih naravnih ali od človeka povzročenih dogodkov. Konkretno iz prejete dokumentacije ni razvidno, katera poplavna nevarnost izhaja za območje (...) Savinje, ali gre za preostalo poplavno nevarnost, kot izhaja iz strokovnega mnenja, ali pa za visoko poplavno nevarnost posledic, za katere je treba odstraniti objekte, kot izhaja iz sklepa. Gre za takšno nejasnost, da stališča strokovno sploh ni mogoče preveriti. Prav tako izpostavljajo, da lastniki danes živijo v svojih objektih, ki so jih po katastrofi 4. 8. 2023 očistili in nadomestili uničene premičnine in danes živijo v naselju (...) (...) enako kot prej. Če bi bili objekti tako poškodovani ali celo uničeni, bi se lastniki zagotovo morali iz teh objektov takoj izseliti, do česar pa konkretno ni prišlo. Menijo, da je sklep izdan v nasprotju s 151.a členom ZIUOPZP. Po oceni tožnikov poplava 4. 8. 2023 ne bi imela tako hudih razsežnosti, če bi stroka in koncesionarji opravljali svoje delo.

9. Navajajo še, da je izpodbijana odločitev kršitev ustavno zagotovljene pravice do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave Republike Slovenije (Ustava RS) in pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravica do doma (36. člen Ustave RS). Toženki očitajo samovoljo pri odločanju ter dodajajo, da odločitev toženke ni utemeljena s pravnimi argumenti.

10. Toženka v odgovoru na tožbo navaja, da je izpodbijani akt splošni pravni akt. Na podlagi izdanega sklepa se lahko v skladu s 1. točko prvega odstavka 157.c člena ZIUOPZP sklene kupoprodajna pogodba med lastnikom nepremičnine in objektom, ki je določen v sklepu Vlade, in RS. Če do odkupa nepremičnine z objektom, določenim v sklepu Vlade, ne pride, se lahko v skladu z 21. členom Zakona o obnovi, razvoju in zagotavljanju finančnih sredstev (v nadaljevanju ZORZFS) za uresničitev namena in 151.a člena ZIUOPZP, lastninska ali druge stvarne pravice na nepremičninah odvzamejo na način in po postopku, določenim z zakonom, ki ureja razlastitev nepremičnin in omejitev lastninske pravice. Meni, da z izpodbijanim sklepom ni bilo vsebinsko odločeno o pravici, obveznosti ali pravnih koristi tožnikov in ni bilo poseženo v pravni položaj tožnikov. Zato predlaga primarno zavrženje tožbe, prav tako zavrženje tožbe glede 97 preostalih objektov, ker tožniki niso izkazali pravnega interesa še za preostale objekte, ki so navedeni v sklepu, razen za svoje. Toženka v nadaljevanju še pojasnjuje strokovne razloge za takšno odločitev ter postopek sprejema strokovnih ocen in predlaga, da se tožba tožnikov podredno kot neutemeljena zavrne. Opozarja, da sklep Vlade določa za odstranitev 130 objektov. Ker so tožniki lastniki le 33 objektov, v tožbenem predlogu pa zahtevajo odpravo sklepa Vlade v celoti, je treba tožbo v delu, ki se nanaša na preostalih 97 objektov, zavreči. Navaja, da so z navedbo, da tožniki ne dvomijo v to, da so bile za območje levega brega Savinje in Pake izdelane hidrološke hidravlične študije, ki so izkazovale stanje, kot izhaja iz izpodbijanega sklepa, tožniki priznali ta dejstva. Tudi če bi bila mnenja izdelana posamično, bi bila vsebinsko popolnoma enaka, kot je v primeru izdanega enotnega mnenja. Gre namreč za to, da ko so zaradi pojava ekstremnih poplav v nevarnosti življenja vseh ljudi na tem območju, ne glede na stanje njihovega objekta, skoraj ni možno reševanje, zelo rizične in problematične so evakuacije, močno oteženo ali onemogočeno pa je tudi nudenje nujne medicinske pomoči. Navedbe, da je za poplave kriv človeški faktor, niso točne. Ugotovitev stroke je, da so bile padavine tako intenzivne, da bi kljub očiščenim strugam prišlo do poplavljenosti obravnavanih območij, sicer mogoče v manjšem obsegu ceni, da so bile glede na okoliščine ob poplavah avgusta 23 izpolnjeni kriteriji razreda velike poplavne nevarnosti v skladu s Pravilnikom. Za objekte na obravnavanem območju je skladno z ZIUOPZP ugotovljena poplavna nevarnost za nujno odstranitev. Priglaša tudi stroške postopka.

11. V prvotnem postopku je Upravno sodišče Republike Slovenije (UPRS) na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) zavrglo tožbo, s katero so tožniki izpodbijali sklep Vlade, ter odločilo, da vsaka stranka trpi svoje stroške postopka. Ob pritožbi tožnikov je Vrhovno sodišče Republike Slovenije (VSRS) razveljavilo odločitev UPRS in zadevo vrnilo temu sodišču v nov postopek. Poudarilo je, da je izpodbijani sklep Vlade posamični in konkretni upravni akt, izdan v obliki predpisa, zoper katerega je dovoljeno varstvo v upravnem sporu po četrtem odstavku 5. člena ZUS-1. Ugotavlja, da je za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva ZUS-1 določil sodno varstvo v upravnem sporu tudi zoper akte, ki so izdani v obliki predpisa, če urejajo posamična razmerja (četrti odstavek 5. člena ZUS-1)

. Izpodbijani sklep Vlade ne glede na svojo obliko (objava v Uradnem listu itd.) po vsebini ni predpis, saj ni namenjen splošnemu in abstraktnemu urejanju odprave posledic bodočih naravnih nesreč za nedoločen krog oseb, ki (morda, šele) bodo zaradi njih prizadete, torej predpisovanju pravnih podlag za bodoče ravnanje upravnih organov. Nasprotno, namenjen je razrešitvi enega konkretnega primera, tj. odpravi posledic enega konkretnega dogodka (poplav in zemeljskih plazov iz avgusta 2023) in na s tem zamejen krog oseb (aktualne lastnike objektov), ki so po vsebini naslovniki tega sklepa. To jasno potrjuje tudi interventni zakon, na podlagi katerega je bil izpodbijani sklep sprejet (prvi odstavek 1. člena ZIUOPZP). Ta je bil sicer izdan na podlagi ugotovljenega dejanskega stanja (ki je nastalo 4. 8. 2023) v povezavi s posameznimi objekti, na katero so bile uporabljene upoštevne materialnopravne določbe (151.a člen ZIUOPZP in nasl.). Sklep Vlade je torej po vsebini tako konkreten kot tudi posamičen upravni akt. S tem, ko vsebuje odločitev, da je zaradi zavarovanja življenja in zdravja ljudi nujno potrebna ter v javno korist odstranitev tam določenih objektov, pa tudi spreminja pravni položaj njihovih lastnikov. VSRS pritrjuje tožnikom, da je sklep Vlade že s tem, ko je odločil, da je nujno potrebna odstranitev določenega (njihovega) objekta, vplival na njihovo uživanje ustavne pravice do doma in lastninske pravice. Očitno je, da ima taka pravno učinkujoča opredelitev, ki se nanaša na pomembne značilnosti objekta in nepremičnine, na kateri leži, posledice že sama po sebi. Jasno je, da za lastnike navedeno vzpostavlja (najmanj) dolžnost ravnanja, to je dogovarjanja o odsvojitvi njihove nepremičnine (151.č člen ZIUOPZP, 23. člen ZORZFS), prav tako pa tudi, da vpliva na njihovo možnost siceršnjega razpolaganja s tem objektom. Da zoper tak sklep lastniki potrebujejo učinkovito sodno varstvo, je razvidno že zato, ker bi, če bi bil v sodnem postopku tak sklep Vlade odpravljen kot nepravilen in nezakonit, navedene posledice zanje prenehale. Nadalje za lastnika v izpodbijanem sklepu Vlade navedenega objekta nastopi neposredna posledica, da se bo za razlastitev nepremičnine, na kateri ta objekt leži - v nasprotju z njegovo voljo - po uradni dolžnosti vodil nujni postopek razlastitve (22. člen ZORZFS). Tega ne more učinkovito izpodbijati znotraj samega razlastitvenega postopka, saj bo pritožba lastnika take nepremičnine vselej nesuspenzivna že na podlagi 22. člena ZORZFS. Zaradi sklepa Vlade bo torej v položaju, ko mu bo s prvostopenjsko upravno odločbo o razlastitvi v nujnem postopku takoj odvzeta lastninska pravica, v takem postopku pa ne bo mogel uveljaviti, da naj se do odločitve o vloženi pritožbi zadrži njegovo razlastitev, ker je sklep Vlade nezakonit.

12. VSRS je še poudarilo, da je glede na pravne podlage v tej zadevi javni interes za razlastitev nepremičnine ugotovljen že s samim sklepom Vlade iz 151.c člena ZIUOPZP in da to ne bo več predmet nadaljnjega razlastitvenega postopka, kot to velja po splošni ureditvi Zakona o urejanju prostora (ZUreP-3). Iz izreka tega sklepa izhaja odločitev, da je odstranitev tam navedenih objektov nujno potrebna in v javno korist, kot je razvidno tudi v obravnavani zadevi. To pa v skladu z drugim odstavkom 21. člena ZORZFS povzroči, da se šteje, da je javna korist za nepremičnine, na katerih so predvideni objekti za odstranitev, s tem sklepom Vlade izkazana. Zakonske podlage za obravnavo konkretnih primerov in izvedbo strokovnih postopkov ugotavljanja dejanskega stanja glede posameznih objektov (glej 151.b in 151.c člen ZIUOPZP)

so torej za te primere posebej urejene. V izpodbijanem sklepu Vlade zato ne gre zgolj za določitev javnega interesa, obstoj katerega bo mogoče nadalje presojati v posameznem postopku. Gre za posamično in konkretno odločitev, na katero je organ, ki odloča v razlastitvenem postopku, vezan (drugi odstavek 21. člena ZORZFS).

Glede na navedeno stališče je VSRS v celoti zavrnilo navedbe toženke, da gre v zadevi za splošen akt, ki ga ni dopustno izpodbijati v upravnem sporu.

13. Toženka je v vlogi z dne 14. 10. 2025 še predlagala, da sodišče tožbo zaradi pomanjkanja pravnega interesa zavrže. Navaja, da je z izpodbijanim sklepom Vlade izkazana javno korist v abstraktnem pomenu, ki predstavlja podlago za uvedbo samega razlastitvenega postopka (204. člen zvezi z 209. členom ZUreP-3). Toženka ocenjuje, da akt, ki zgolj izkazuje navedeni javni interes za odstranitev predvidenih objektov, ne posega v pravice, obveznosti ali pravne koristi lastnikov nepremičnin, zato se tudi po dosedanji sodni praksi VSRS in UPRS tovrstni sklepi niso šteli za akte, ki bi se lahko izpodbijali v upravnem sporu. Takšen sklep namreč samo zagotovi podlago (javno korist), da lahko država (razlastitveni upravičenec) realizira svoje (državne) projekte, ki so v javnem interesu. S sprejetjem tega sklepa še v ničemer ni poseženo v konkretno lastninsko pravico oseb, ki imajo v lasti nepremičnine, zajete s sklepom. Sklep Vlade torej ne predstavlja upravnega akta, s katerim bilo odločeno o kakšni lastnikovi pravici, obveznosti ali pravni koristi. S tem sklepom je Vlada zgolj ugotovila obstoj javnega interesa za začetek razlastitvenega postopka na podlagi določb ZUreP-3 in interventne zakonodaje, katerega uvedbo bo država kot upravičena predlagateljica predlagala pri upravni enoti (UE), ki je v upravnem postopku pristojna oblastno odločati o predlagani razlastitvi, torej o morebitnem posegu v lastninsko pravico lastnika - razlastitvenega zavezanca. O odvzemu lastninske pravice v javno korist je oz. bo odločeno šele v postopku razlastitve, če bo do njega prišlo, torej če se v predhodni fazi razlastitvena upravičenec in zavezanec ne bosta sporazumela o prenosu lastninske pravice in v ta namen sklenila kupoprodajne pogodbe. Predhodna faza (torej poskus sklepanja kupoprodajne pogodbe) pa mora biti po ZUreP-3 obvezno izvedena, saj je to ena od predpostavk, ki morajo biti izpolnjene za izdajo sklepa o uvedbi postopka razlastitve s strani upravnega organa. Sklicuje se še na 151.č člen ZIUOPZP in 23. člen ZORZFS, ki povzemata 218. člen ZUreP-3. Pojasnuje razlastitveni postopek na prvi stopnji, ki poteka pred UE, in sicer v prvi fazi ta odloča o uvedbi razlastitvenega postopka, za kar mora biti izkazan abstraktni javni interes, ki ga izkazuje predmetni sklep Vlade. V drugi fazi pa UE odloči o sami razlastitvi, pri čemer mora izvesti celoten posebni ugotovitveni postopek, skladno s področno zakonodajo (ZUreP-3 in Zakon o splošnem upravnem postopku, ZUP), v katerem UE ugotavlja, ali je razlastitev te konkretne nepremičnine nujno potrebna za dosego javne koristi ter ali obstoji sorazmerje med to koristjo in posegom v zasebno lastnino. Tožniki bodo lahko v navedeni fazi postopka pred UE uveljavljali, da niso izpolnjeni pogoji, ki bi terjali, da se te nepremičnine razlasti. Poleg tega pa bodo lahko tožniki tako vsebinske kot tudi procesne ugovore zoper RS uveljavljali po postopkih s pravnimi sredstvi zoper končno (razlastitveno) odločbo. UE bo morala v razlastitvenem postopku ugotoviti, ali so izpolnjene vse predpostavke za odvzem lastninske pravice zavezancu, vključno z javno koristjo za razlastitev predmetnih nepremičnin. Če bo ugotovila, da ti pogoji niso izpolnjeni, potem ne bo izdala odločbe o razlastitvi in na takšen način zavarovala lastninsko pravico razlastitvenega zavezanca. Tudi v tem postopku bodo tožniki imeli možnost uveljavljati ugovore, s katerimi bodo lahko učinkovito varovali svoj pravni položaj pred morebitnim nezakonitim posegom v njihovo lastninsko pravico. Opredeljuje se tudi, da nujnost postopkov po 22. členu ZORZFS in dejstvo, da pritožba zoper takšno odločbo o razlastitvi ne zadrži prenosa lastninske pravice, šteje kot pravno irelevantno. S tem namreč pravica do učinkovitega sodnega varstva po mnenju toženke ni okrnjena, saj bo imel razlastitveni zavezanec zoper odločbo o razlastitvi, če bo ta izdana, možnost sodnega varstva pred UPRS. Sklicuje se še na 215. člen ZUreP-3 v zvezi z 22. členom ZORZFS. Edina razlika z nenujnim postopkom razlastitve in nujnim je v tem, da se nujni postopek rešuje prednostno (pride do odločitve hitreje) in da je zoper odločbo o razlastitvi mogoče vložiti samo upravni spor, ker pritožba ne zadrži izvršitve. Toženka poudarja, da se do uvedbe razlastitvenega postopka ni poseglo v lastninsko pravico tožnikov, saj ti lahko prosto razpolagajo z navedenimi nepremičninami, jih obremenijo, odsvojijo in uresničujejo vsa upravičenja, ki izvirajo iz lastninske pravice. Zato toženka poudarja, da čeprav izpodbijani sklep predstavlja akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu, navedeni akt ni posegel v pravice, obveznosti ali pravne koristi tožnikov. To se bo zgodilo šele z uvedbo razlastitvenega postopka, ko bo posameznim lastnikom nepremičnin dejansko onemogočeno razpolaganje z nepremičnim premoženjem, saj bo zaznamba razlastitvenega postopka predstavljala oviro za dovolitev naslednjih vpisov proti lastniku nepremičnine. Zgolj sklep Vlade, ki je določil javno korist v abstraktnem pomenu za razlastitev navedenih nepremičnin, pa ne učinkuje proti lastnikom nepremičnin z objekti za odstranitev na način, da bi posegel v njihov pravni položaj.

14. Sodišče navedenemu predlogu toženke ni sledilo, saj je namreč že v sklepu IV U 155/2024 z dne 10. 4. 2025 (poleg tega, da je ugotovilo, da izpodbijani sklep nima narave upravnega akta iz 2. člena ZUS-1) tudi ugotovilo, da izpodbijan akt ni akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu, saj z njim ni odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi tožnika (s tem je smiselno odločalo tudi o pravnem interesu tožnikov za tožbo). Ocenilo je namreč, da izpodbijan sklep še ne vpliva na lastninsko upravičenje tožnikov, saj bo RS šele po izdaji izpodbijanega sklepa začela razlastitveni postopek za nepremičnine, ko bo šele z eventualno izdajo odločbe o razlastitvi lahko prišlo do posega v pravni položaj tožnikov in do posega v njihova lastninska upravičenja z vidika pravice do uporabe, uživanja in razpolaganju z nepremičnino, v tem razlastitvenem postopku pa bodo lastniki lahko tudi uveljavljali ugovore glede mnenja o ne/potrebnosti odstranitve in ne/ izkazanosti (konkretne) javne koristi, kakor tudi podali ugovore glede ne/zakonitosti izpodbijanega sklepa oz. ne/ustreznosti strokovnih mnenj, ki so bili podlaga za izdajo tega sklepa in s katerim je bila javna korist ugotovljena, kot tudi pomisleke zoper ne/nujnosti in ne/sorazmernost tega ukrepa, posledično pa bodo tudi v upravnem sporu eventualno uveljavljali sodno varstvo zoper odločbo, izdano v postopku razlastitve. S tem je zajelo tudi siceršnje ugovore toženke v zvezi s predlaganim zavrženjem tožbe. Temu stališču UPRS pa je po obrazloženem že nasprotovalo VSRS in navedeni sklep UPRS z dne 10. 4. 2025 o zavrženju tožbe razveljavilo s sklepom I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025 ter zadevo vrnilo UPRS, da opravi nov postopek, v katerem bo sodišče moralo šteti, da gre za akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu in tožbo (po tem, ko bo odločilo o pravnem interesu posameznih tožnikov, med drugim tudi tistih, ki naj po navedbah toženke ne bi bili več lastniki nepremičnin, na katerih so objekti, ki so predvideni za odstranitev) obravnavati po vsebini, čemur mora UPRS slediti.

Glede pravnega interesa devetega, dvanajstega, dvajsetega, petintridesetega, devetintridesetega, dvainštiridesetega in petinštiridesetega tožnika ter šestnajste, enaindvajsete in štiriintridesete tožnice

15. Toženka je sicer šele v odgovoru na pritožbo navedla, da ni podan pravni interes devetega, dvanajstega, dvajsetega, petintridesetega, devetintridesetega, dvainštiridesetega in petinštiridesetega tožnika ter šestnajste, enaindvajsete in štiriintridesete tožnice za vložitev pritožbe, saj so ti po vložitvi tožbe overili svoj podpis na prodajni pogodbi, ki se sklepa namesto razlastitve, ki so jih sklenili s toženko, ter v zemljiškoknjižnem dovolilu dovolili vknjižbo lastninske pravice v korist toženke na njihovih nepremičninah (kot razvidno tudi iz listin B3 - B21), ki so zajete v izpodbijanem sklepu Vlade).

16. Sodišče navedenemu ugovoru toženke ne sledi. Sodišče ves čas postopka po uradni dolžnosti pazi na pravni interes za tožbo (drugi odstavek 36. člena ZUS-1). Kot je v sklepu I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025 navedlo že VSRS, se bo po 22. člen ZORZFSZ po uradni dolžnosti vodil nujni postopek razlastitve nepremičnine iz izpodbijanega sklepa Vlade, tudi v nasprotju z voljo lastnika te nepremičnine, pri čemer bo morebitna pritožba zoper razlastitveni akt na podlagi iste zakonske določbe tudi nesuspenzivna. Zaradi sklepa Vlade bo torej lastnik take nepremičnine v položaju, ko mu bo s prvostopenjsko upravno odločbo o razlastitvi v nujnem postopku takoj odvzeta lastninska pravica, v takem postopku pa ne bo mogel uveljaviti, da naj se do odločitve o vloženi pritožbi zadrži njegovo razlastitev, ker je npr. sklep Vlade nezakonit. Odločitev, da je nujno potrebna odstranitev določenega objekta, vpliva na uživanje ustavne pravice do doma in lastninske pravice. Očitno je, da ima taka pravno učinkujoča opredelitev, ki se nanaša na pomembne značilnosti objekta in nepremičnine, na kateri leži, posledice že sama po sebi. Jasno je, da za lastnike navedeno vzpostavlja (najmanj) dolžnost ravnanja, to je dogovarjanja o odsvojitvi njihove nepremičnine (151.č člen ZIUOPZP, 23. člen ZORZFS), prav tako pa tudi, da vpliva na njihovo možnost siceršnjega razpolaganja s tem objektom. Na stranki sami pa je glede na navedena dejstva možnost, da se v izogib postopku, ki ga določa 22. člen ZORZFS, sporazumno dogovori, torej sklene prodajno pogodbo namesto razlastitve.

17. Ker pa je podlaga (causa) za sklenitev prodajne pogodbe ravno izpodbijan sklep Vlade, pa imajo deveti, dvanajsti, šestnajsti, dvajseti, enaindvajseti, štiriintrideseti, devetintrideseti, dvainštirideseti in petinštirideseti tožnik še vedno pravni interes za izpodbijanje konkretnega sklepa. Naknadno odpadli odločilni element, zaradi katerega je bila pogodba sklenjena, namreč v bistvenem vpliva na veljavnost pogodbe. Če pogodba nima podlage, je nična, podlaga lahko odpade tudi po sklenitvi pogodbe (tretji odstavek 39. člena Obligacijskega zakonika, v nadaljevanju OZ) in pogodbena stranka lahko uveljavlja ničnost pogodbe. Morebitna odprava sklepa Vlade bi lahko povzročila, da je odpadla podlaga za sklenitev pogodbe, kar bi vplivalo na veljavnost pravnega posla, kar lahko navedeni tožniki kadarkoli uveljavljajo.

18. Iz tožbe izhaja, da so vsi tožniki prebivalci naselja (...) (pogovorno tudi (...) in (...) ali (...)) in lastniki objektov, ki se nahajajo na nepremičninah, vsebovanih v izpodbijanem sklepu.

ugovarja toženka, in sicer za tožnike C. C. (peti tožnik), D. D. (enaintrideseta tožnica), E. E. (drugi tožnik in tretja tožnica) ter F. F. (trinajsti tožnik), v zvezi s katerimi navaja, da ti tožniki niso lastniki objektov, navedenih v izpodbijanem sklepu Vlade, hkrati pa v tožbi niso izkazali procesne legitimacije za sprožitev upravnega spora oz. niso jasno artikulirali, kako naj bi navedeni izpodbijani sklep Vlade domnevno posegal v njihove pravice oz. na zakon oprte neposredne koristi. Zato toženka v zvezi z njimi predlaga, da se tožba v njihovem delu skladno s 6. točko prvega odstavka 36. člena ZUS-1 zavrže.

19. Tožnikom je bil odgovor na tožbo, vključno z navedenim ugovorom, poslan v izjavo (tožnikova pooblaščenka je navedeno vlogo toženke prejela v izjavo 14. 1. 2025), pri čemer pa se tožniki na ta ugovor niso odzvali.

20. V sodni praksi je že utrjeno stališče, da če nasprotna stranka opozori na pomanjkljive navedbe, sodišče ni dolžno izvajati materialnega procesnega vodstva, saj se od stranke pričakuje, da bo nasprotnikov ugovor z ustrezno skrbnostjo preučila in po potrebi svoje navedbe dopolnila, ob takšni situaciji se namreč pričakuje, da so ji bila opozorila dana. Materialno procesno vodstvo tudi ne gre tako daleč, da bi moralo sodišče prve stopnje stranko še dodatno pozivati, naj odgovori na ugovor tako, da konkretizira navedbe in zanje predloži dokaze.

Ker tožniki svojih navedb niso dopolnili v smislu ugovora toženke, prav tako pa tudi ne izhaja iz k tožbi predloženih rednih izpisov iz zemljiške knjige A53 - A82, da bi bili navedeni tožniki lastniki nepremičnin, vsebovanih v izpodbijanem sklepu Vlade, hkrati pa iz samega dejstva, da je tudi zadevnih 5 tožnikov prebivalcev naselja (...), ne izhaja, da imajo tudi ti pravni interes za vložitev zadevne tožbe, sodišče ugotavlja, da navedeni tožniki niso izkazali svojega pravnega interesa za vložitev tožbe (niso izkazali, da bi bili lastniki nepremičnin, vsebovanih v izpodbijanem aktu, prav tako pa niso drugače navedli in izkazali, da bi izpodbijani upravni akt posegal v njihovo pravico ali v njihovo neposredno, na zakon oprto osebno korist, četudi so bili na pomanjkljive navedbe v zvezi s tem opozorjeni s strani toženke) in je sodišče v zvezi z njimi tožbo zavrglo na podlagi 6. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

21. Navedeno pa sicer ne vpliva na dejstvo, da je sodišče v nadaljevanju glede preostalih tožnikov tožbi ugodilo in izpodbijani sklep odpravilo za vse nepremičnine, obsežene v tožbi, kot bo sicer razvidno iz nadaljnje obrazložitve te odločbe (za to so se tudi zavzemali navedeni tožniki, v zvezi s katerimi je sicer sodišče tožbo zavrglo zaradi neizkazanega pravnega interesa za vložitev tožbe), kajti lastniki teh nepremičnin so (bili) preostali tožniki

, kot tudi sicer izhaja iz izpiskov iz zemljiške knjige A53 - A82.

22. Glede preostalih lastnikov toženka ni ugovarjala njihovemu pravnemu interesu za tožbo, preostali tožniki pa so tudi sicer trdili, da so lastniki nepremičnin na zadevnem območju. Sodišče zato sledi navedenemu dejstvu kot priznanemu, skladno z drugim odstavkom 214. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

23. Čeprav tožniki na strani 2 tožbe predlagajo odpravo izpodbijanega sklepa v celoti, je iz vsebine tožbe in njenega sklepnega dela na strani 15 razvidno, da tožniki izpodbijajo navedeni sklep v delu, ki se nanaša le na tožnike. Iz navedenih razlogov je sodišče presojalo tožbo le v delu tožnikov (razen tistih, glede katerih je tožbo predhodno že zavrglo, kot razvidno iz I. točke izreka te odločbe). V tem preostalem delu (torej po zavrženju tožbe iz I. točke izreka) je tožba utemeljena.

24. Zakonodajalec je za odpravo posledic poplav in plazov iz avgusta 2023 sprejel ZIUOPZP in ZORZFS. V navedenih zakonih je uvedel pravno podlago za oblastveno ukrepanje na podlagi določitve objektov, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist (objekti za odstranitev, 151.a člen ZIUOPZP).

25. Člen 151.a ZIUOPZP, ki je pravna podlaga za izdajo izpodbijanega sklepa, določa, da zaradi visoke ogroženosti zaradi poplav, erozije, zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledice poplav in plazov in s tem povezano visoko nevarnostjo porušitve ali znatnega poškodovanja objektov, s čimer bi lahko nastale škodljive posledice za življenje in zdravje ljudi, se takšni objekti nujno odstranijo (prvi odstavek). Za visoko ogroženost objekta iz prejšnjega odstavka se šteje, da: - se objekt nahaja v razredu velike poplavne ali plazovite nevarnosti, v skladu z zakonom, ki ureja vode, in - so ogrožena življenja ali zdravje ljudi (drugi odstavek). Znatno poškodovani objekti iz prvega odstavka tega člena so objekti, katerih obnova ni mogoča ali ekonomsko smiselna. Člen 151.b ZIUOPZP ureja strokovno mnenje, in sicer določa, da vladna služba za obnovo izdela strokovno mnenje, v katerem se opredelijo objekti iz prejšnjega člena. V mnenju se po pravilih stroke ugotovijo in izkažejo razlogi za nujno odstranitev objektov v skladu s prvim odstavkom 151.a člena tega zakona. V strokovnem mnenju se opredelijo tudi nepremičnine z objekti iz prejšnjega člena. Nadalje 151.c člen ZIUOPZP opredeljuje javno korist, in sicer se nepremičnine z objekti za odstranitev iz 151.a člena tega zakona določijo s sklepom vlade, v katerem se opredeli in utemelji, da je zaradi zavarovanja življenja in zdravja ljudi odstranitev objektov nujno potrebna in v javno korist. Sklep temelji na strokovnem mnenju iz prejšnjega člena, ki ga predhodno potrdi Svet Vlade za obnovo. Predlagatelj sklepa je Vladna služba za obnovo. Pred sprejetjem se predlog sklepa javno razgrne za najmanj 15 dni. O kraju in času javne razgrnitve se javnost obvesti z javnim naznanilom na osrednjem spletnem mestu državne uprave in na krajevno običajen način. V okviru javne razgrnitve ima javnost možnost dajati pripombe in predloge, o katerih mora predlagatelj sklepa zavzeti stališče, nato pa o tem obvestiti dajalca pripomb in predlogov.

26. Navedeni sklep Vlade je tudi podlaga za uporabo posebnih določb o razlastitvi iz ZORZFS. Tako se po izrecni določbi drugega odstavka 21. člena ZORZFS šteje, da je javna korist v razlastitvenem postopku (ne glede na 204. člen ZUreP-3) izkazana že s tem sklepom. Poleg tega prvi odstavek 22. člena ZORZFS določa, da se ne glede na siceršnjo splošno ureditev razlastitvenih postopkov po ZUreP-3 ti razlastitveni postopki štejejo za nujne postopke, v katerih dotedanji lastnik izgubi lastninsko pravico že z izdajo in vročitvijo prvostopenjske upravne odločbe, saj pritožba zoper odločbo o razlastitvi ne zadrži prenosa lastninske pravice. Država prevzame posest na tako razlaščeni nepremičnini v šestih mesecih od vročitve navedene odločbe razlastitvenemu zavezancu (lastniku nepremičnine, na kateri stoji objekt, ki ga je treba odstraniti). Navedeno velja poleg zakonske ureditve, v skladu s katero se lastniki objektov, določenih za odstranitev, lahko tudi dogovorijo o prenosu lastninske pravice in nadomestitvi nepremičnine ali odškodnini (151.č člen ZIUOPZP, 23. člen ZORZFS). Vendar možnost, da sklenejo pogodbo o pridobitvi druge nepremičnine, ne zmanjšuje prisilnosti navedenih ukrepov, ki se izvajajo po uradni dolžnosti.

27. Za procesna vprašanja, ki v ZIUOPZP, ZORZFS in ZUreP-3 niso urejena, se uporabljajo določbe ZUP, po katerem se postopa v vseh vprašanjih, ki niso urejena s posebnim zakonom (3. člen ZUP). Pravila splošnega upravnega postopka tako na teh področjih dopolnjujejo pravila posebnih upravnih postopkov, ZUP se bo uporabljal glede vprašanj, glede katerih posebni zakon ni uredil posebnih procesnih pravil. Zato mora tudi obrazložitev sklepa Vlade zadostiti zahtevam 214. člena ZUP, ki v prvem odstavku določa, da obrazložitev odločbe obsega: 1. razložitev zahtevkov strank in njihove navedbe o dejstvih; 2. ugotovljeno dejansko stanje in dokaze, na katere je le-to oprto; 3. razloge, odločilne za presojo posameznih dokazov; 4. navedbo določb predpisov, na katere se opira odločba; 5. razloge, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekujejo takšno odločbo, in 6. razloge, zaradi katerih ni bilo ugodeno kakšnemu zahtevku strank.

28. V konkretni zadevi je sporna pravilnost in zakonitost sklepa Vlade, ki je med drugim določil tudi objekte tožnikov

kot tiste, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist na območju Občine Braslovče in Občine Šmartno ob Paki.

29. Sodišče ugotavlja, da tožniki utemeljeno opozarjajo, da iz izpodbijanega sklepa Vlade ne izhaja, da so v zadevi izpolnjeni zakonski pogoji iz določbe 151.a člena ZIUOPZP, po kateri se predvidijo za nujno odstranitev objekti, ki so visoko ogroženi zaradi poplav, erozije zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledice poplav in plazov, in s tem povezano visoko nevarnostjo porušitve ali znatnega poškodovanja objektov, s čimer bi lahko nastale škodljive posledice za življenje in zdravje ljudi. Skladno s 151.b členom ZIUOPZP vladna služba za obnovo izdela strokovno mnenje, v katerem se opredelijo objekti iz 151.a člena ZIUOPZP ter v katerem se po pravilih stroke ugotovijo in izkažejo razlogi za nujno odstranitev teh objektov. Tožnica v upravnem sporu povzame vsebino strokovnega mnenja (priloga A51) in navaja, da se po njem območje z objekti tožnikov nahaja na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti, česar pa toženka ne prereka. Sodišče zato navedeni ugotovitvi kot priznani sledi, skladno z drugim odstavkom 214. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

30. V konkretni zadevi je državna tehnična pisarna v skladu s 151.b členom ZIUOPZP podala strokovno mnenje za v sklepu navedene objekte, na podlagi katerega toženka v izpodbijanem sklepu ocenjuje, da obstaja visoka stopnja ogroženosti zaradi zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledice poplav in plazov ter da gre za znatno poškodovane objekte, zaradi česar bi lahko nastale škodljive posledice za življenje in zdravje ljudi, obnove teh objektov pa ni mogoča ali finančno smiselna. Navedena utemeljitev toženke pa ni skladna z ugotovitvami samega strokovnega mnenja (priloga A51). Iz njega namreč izhaja, da so navedeni objekti, ki so povzeti tudi v izpodbijanem sklepu Vlade, ogroženi zaradi poplav, nadalje, da se območje s temi objekti nahaja

na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti

(ne pa visoke poplavne nevarnosti), ki jim ni možno zagotoviti trajne in odporne rešitve glede poplavne varnosti ter da obstaja visoko poplavno tveganje za življenje in zdravje ljudi v primeru ohranjanja objektov na tej lokaciji. Navedene ugotovitve ne zadostijo pogojem, ki jih določa določba 151.a člena ZIUOPZP za to, da se nek objekt določi za odstranitev.

31. Za visoko ogroženost objekta iz prvega odstavka 151. člena ZIUOPZP se namreč skladno z drugim odstavkom istega člena šteje, da: - se objekt nahaja v razredu velike poplavne ali plazovite nevarnosti, v skladu z zakonom, ki ureja vode, in so ogrožena življenja ali zdravje ljudi (drugi odstavek). Za nujno odstranitev se tako skladno s 151. členom ZIUOPZP predvidijo objekti, v zvezi s katerimi ne samo, da so ogrožena življenja ali zdravja ljudi, temveč se morajo ti objekti nahajati tudi v razredu velike poplavne ali plazovite nevarnosti (kar iz samega strokovnega mnenja ne izhaja, toženka pa tudi ni pojasnila in izkazala, zakaj ob iz strokovnega mnenja izhajajočem nahajanju navedenih objektov na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti, ugotavlja, da se ti objekti vseeno nahajajo na območju visoke poplavne nevarnosti).

32. Pravilnik o metodologiji za določanje območij, ogroženih zaradi poplav in z njimi povezane erozije celinskih voda in morja, ter o načinu razvrščanja zemljišč v razrede ogroženosti (Pravilnik) sicer opredeljuje v prvi alineji drugega odstavka 11. člena, da gre za veliko poplavno nevarnost, če je pri pretoku Q100 ali gladini G100 globina vode enaka ali večja od 1,5 m oz. zmnožek globine in hitrosti vode enak ali večji od 1,5 m2/s. Toženka se v izpodbijanem sklepu na ta pravilnik sklicuje, vendar pa le pavšalno navaja, de ocenjuje, da so izpolnjena merila razreda velike poplavne nevarnosti v skladu s Pravilnikom, in sicer je ta ocena podana na podlagi dejanskega stanja poplavne ogroženosti ob poplavi 4. 8. 2023 (pri čemer izpodbijani sklep sicer določa objekte, katerih odstranitev je nujno potrebna in v javno korist, na območju občine Braslovče, občine Šmartno ob Paki, Mestne občine Celje, občine Šoštanj, občine Nazarje, občine Mozirje, občine Prevalje, občine Kamnik, Mestne občine Slovenj Gradec, občine Medvode, občine Luče in občine Gorenja vas - Poljane). V nadaljevanju

sicer toženka v izpodbijanem sklepu navaja, da so bila najbolj prizadeta naselja (...) (...), (...) (...) in (...), ki leži dolvodno od sotočja na (...) Savinje. Dodaja, da so poplavne vode dosegale globino od povprečno 0,5 do več kot 2 m. Pri tem pa, tudi če sodišče šteje, da je bila taka povečana globina na območju navedenih treh naselij, tudi ne opredeli natančno območja, kjer so poplavne vode dosegale globino več kot 1,5 m, kar bi bilo relevantno po Pravilniku ob nadaljnjem pogoju pretoka Q100 ali gladine G100, pri čemer pa toženka pri tej navedbi tudi ne opredeli gladine takšne globine vode (ali je ta enaka G100 ali ne) ali pretoka takšne vode (ali gre za pretok Q100 ali ne). Tako iz izpodbijanega sklepa navedeni pretok ali globina vode, ki bi po Pravilniku predstavljala veliko poplavno nevarnost, sploh ni ugotovljena za konkretno območje, kjer se nahajajo objekti tožnikov, pri čemer celo iz strokovnega mnenja izhaja, da se zadevni objekti nahajajo na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti. Sodišče ugotavlja, da toženka tako tudi ni izkazala pogojev iz prve alineje drugega odstavka 11. člena Pravilnika, da bi se ugotovila visoka poplavna nevarnost na tem območju.

33. Toženka bi skladno s tretjim odstavkom 151.a člena ZIUOPZP lahko še izkazala, da gre pri navedenih objektih za znatno poškodovane objekte, zaradi česar bi jih bilo treba nujno odstraniti. Znatno poškodovani objekti iz prvega odstavka 151.a člena ZIUOPZP so po tretjem odstavku istega člena objekti, katerih obnova ni mogoča ali ekonomsko smiselna. Toženka v izpodbijanem sklepu ugotavlja

, da je nastala velika materialna škoda na objektih (pri čemer območja teh objektov tudi ne specificira) - en objekt (nespecificiran) se je delno porušil zaradi erozije temeljnih tal, večino ostalih stavb (nespecificiranih) je imela poplavljeno pritličje, podkletene stavbe (nespecificirane) so imele tudi v celoti zalite kletne prostore, posledično so bile uničene vsa vgrajena oprema in inštalacije, ki so bile v teh etažah, hkrati pa tudi vse obloge konstrukcijskih sklopov, kot so tlaki, ometi, fasade, izolacija in kanalizacija. Sodišče ugotavlja, da s temi pavšalnimi navedbami toženka ni izkazala, da obnova teh objektov sicer ni mogoča ali ekonomsko ni smiselna, prav tako pa tudi ne, da bi šlo za objekte tožnikov. Tožniki pa so nasprotno v upravnem postopku in sporu navajali, toženka pa tega ni prerekala, da lastniki danes živijo v svojih objektih. Zatrjujejo namreč, da so svoje objekte po katastrofi 4. 8. 2023 očistili in nadomestili uničene premičnine in danes živijo na tem območju enako kot prej. Navedenim dejstvom sodišče skladno z drugim odstavkom 214. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 kot priznanim sledi. Toženka tudi v tem delu izpodbijanega sklepa zgolj s pavšalnim navajanjem zakonske dikcije ni zadostila pogojem tretjega odstavka 151.a člena ZIUOPZP, saj ni pojasnila in ne izkazala, zakaj je kljub podanim navedbam tožnikov ugotovila znatno poškodovanost zadevnih objektov oz. zakaj šteje obnovo njihovih objektov za nemogočo ali ekonomsko nesmiselno.

34. Sodišče zato ugotavlja, da v izpodbijanem sklepu toženke - četudi bi moral ta temeljiti na strokovnem mnenju (iz katerega za navedeno območje ni bila ugotovljena visoka poplavna nevarnost), niso ugotovljeni in izkazani razlogi iz 151.a člena ZIUOPZP v zvezi s 151.b členom ZIUOPZP ter prvo alinejo drugega odstavka 11. člena Pravilnika za nujno odstranitev objektov iz nepremičnin tožnikov. S tem organ ob izdaji izpodbijanega sklepa ni pravilno uporabil materialnega prava, zaradi česar je treba izpodbijani sklep odpraviti (4. točka prvega odstavka 64. člena ZUS-1).

Glede obrazložitve s sestavinami po 214. členu ZUP

35. Sodišče pa ugotavlja, da je sicer utemeljen tudi nadaljnji ugovor tožnikov o nezadostni obrazloženosti izpodbijanega sklepa.

36. Kot že razlogovano, je treba po presoji sodišča za objekte na navedenem območju ugotoviti in določiti parametre, ki izhajajo iz 151.a člena ZIUOPZP. Izpodbijani sklep pa ne zadosti tem zahtevam, saj zgolj povzema zakonsko besedilo, ki pa ga ne aplicira na konkretno dejansko stanje. Zato se izpodbijanega sklepa, ki ne konkretizira razlogov, ki jih zahteva zakon v navedenem 151.a členu za objekte na tem območju (iz strokovnega mnenja pa ne izhajajo), ne da vsebinsko preizkusiti.

37. Kot že navedeno, toženka ocenjuje, da obstaja visoka stopnja ogroženosti zadevnih objektov zaradi zemeljskega ali hribinskega plazu kot posledice poplav in plazov ter da gre za znatno poškodovane objekte, zaradi česar bi lahko nastale škodljive posledice za življenje in zdravje ljudi, obnova teh objektov pa ni mogoča ali finančno smiselna. Glede na med strankama nesporne ugotovitve strokovnega mnenja (iz katerega ne izhaja, da bi bile zadevne nepremičnine tožnikov na območju visoke poplavne nevarnosti, pač pa le na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti), ki je podlaga za izdajo izpodbijanega sklepa, toženka ni konkretizirano pojasnila (in tega ni podprla z dokazi), kako je prišla do ugotovitev, da so objekti na zadevnih nepremičninah tožnikov visoko ogroženi, s tem pa skladno s 151.a členom ZIUOPZP toženka tega tudi ni obrazložila na način, da bi zadostila kriterijem iz 214. člena ZUP.

38. Toženka se sicer sklicuje na Pravilnik (ta v prvi alineji drugega odstavka 11. člena določa, da gre za veliko poplavno nevarnost, če je pri pretoku Q100 ali gladini G100 globina vode enaka ali večja od 1,5 m oz. zmnožek globine in hitrosti vode enak ali večji od 1,5 m2/s). Kot pa že pojasnjeno, navedeno iz izpodbijanega sklepa (pri čemer tudi ni hkrati naveden pretok vode Q100 ali gladina G100 globine vode) ni konkretno ugotovljeno za območje, kjer se nahajajo objekti tožnikov, celo iz strokovnega mnenja izhaja, da se objekti nahajajo na območju srednje majhne in preostale poplavne nevarnosti. Sodišče ugotavlja, da obstaja takšna nejasnost med strokovnim mnenjem, na katerem temelji izpodbijani sklep, in njegovo vsebino (da se navedene nepremičnine tožnikov z objekti nahajajo na območju visoke poplavne nevarnosti), da stališča organa sploh ni mogoče preveriti.

39. Poleg pogoja visoke poplavne (ali plazovite) nevarnosti, zaradi katerih so ogrožena življenja ali zdravje ljudi, kot ga opredeljuje ZIUOPZP in ki ga sicer po oceno sodišča toženka ni izkazala, pa je treba tudi ugotoviti, da so objekti tako poškodovani ali uničeni, da njihova obnova ni mogoča ali ekonomsko smiselna. Kot že navedeno, je med strankama nesporno, da tožniki danes živijo tako kot prej v svojih objektih, ki so jih po 4. 8. 2023 očistili in nadomestili uničene premičnine. Sodišče ugotavlja, da izpodbijan sklep tudi v tem delu ni ustrezno obrazložen, saj iz obrazložitve ne izhaja znatna poškodovanost zadevnih objektov, prav tako iz nje konkretno ne izhaja, obnova katerega objekta tožnikov ni mogoča oz. je ekonomsko nesmiselna. Zgolj navajanje zakonske dikcije na pavšalni ravni ne zadosti kriterijem, ki jih zahteva 151.a člena ZIUOPZP, kar bi zadostilo tudi pogojem obrazložitve upravnega akta po 214. členu ZUP.

40. Sodišče zato ugotavlja, da se izpodbijani sklep zaradi tako pomanjkljive obrazložitve ne da preizkusiti. To pa pomeni, da je poleg kršitve materialnega prava sklep obremenjen tudi z absolutno bistveno kršitvijo pravil postopka (7. točka drugega odstavka 237. člena ZUP), zaradi česar je treba sklep tudi iz tega razloga odpraviti (tretji odstavek 27. člena ZUS-1).

41. Zato je sodišče po 3. in 4. točki prvega odstavka 64. člena ZUS-1 izpodbijani sklep odpravilo v delu nepremičnin tožnikov ter v skladu s tretjim odstavkom 64. člena ZUS-1 zadevo v navedenem obsegu vrnilo pristojnemu organu v ponoven postopek. V ponovnem postopku bo treba odpraviti storjeno kršitev pravil materialnega prava (če toženka ocenjuje, da je strokovno mnenje pomanjkljivo, ga bo morala pred ponovno odločitvijo v zadevi dopolniti s pomočjo strokovnjakov ustrezne stroke) in upravnega postopka ter odločiti z aktom, ki bo imel tudi vse sestavine po 214. členu ZUP (četrti odstavek 64. člena ZUS-1). Pri ponovnem odločanju pa je treba tudi upoštevati, da gre v konkretni zadevi za hud poseg v pravico do doma, ki je konvencijsko varovana kategorija.

42. Sodišče je v zadevi odločilo brez glavne obravnave, ker je v delu, kjer tožba ni bila zavržena, že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta ter upravnih spisov ugotovilo, da je treba v tem delu tožbi ugoditi (prva alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1), v upravnem sporu pa ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom.

43. Tožniki v zadevi zahtevajo tudi povrnitev stroškov postopka. Ne glede na to, da je sodišče tožbo delno zavrglo v delu petih tožnikov, ki niso navedli in izkazali, da bi izpodbijani akt vplival na njihove pravice, obveznosti ali pravne koristi, se tožba nanaša na nezakonitost sklepa Vlade glede objektov v lasti (preostalih) tožnikov in v tem delu je sodišče tožbi ugodilo. Sodišče je zato zahtevi za povrnitev stroškov postopka tožnikov ugodilo ob upoštevanju tretjega odstavka 25. člena ZUS-1. Po navedenem določilu sodišče, kadar tožbi (delno) ugodi in v upravnem sporu izpodbijani upravni akt odpravi ali ugotovi nezakonitost izpodbijanega upravnega akta, tožniku glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve v upravnem sporu prisodi pavšalni znesek povračila stroškov skladno s Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (Pravilnik). Prisojeni znesek plača toženka. Na podlagi drugega odstavka 3. člena Pravilnika (ker je bila v zadevi opravljena seja, in ker je tožnike zastopala odvetnica) je sodišče prisodilo tožnikom ustrezen pavšalni znesek povračila stroškov v višini 285,00 EUR.

44. Poleg stroškov, ki so tožnikom nastali v postopku pred tem sodiščem, so tožniki priglasili tudi stroške pritožbenega postopka. Ker so tožniki s pritožbo zoper sklep tega sodišča z dne 11. 4. 2025 uspeli, jim je toženka nerazdelno dolžna povrniti tudi stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1), saj VSRS v sklepu I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025 o njih ni odločilo, ampak je odločitev o tem pridržalo za končno odločbo v tem sporu. Sodišče je zato tožnikom priznalo nagrado v skladu z Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT) za sestavo pritožbe v višini 625 točk (tar. št. 34/4 OT), povečano za 200 % (1250 točk, 7. člen OT) zaradi zastopanja več kot 30 strank, kar znaša skupaj 1875 točk ter 2 % materialnih stroškov (tretji odstavek 11. člena OT) do vrednosti 1.000 točk (20 točk) in 3 % materialnih stroškov nad vrednostjo 1.000 točk (26,25 točk), skupaj 1921,25 točk, kar ob vrednosti točke 0,60 EUR znese 1.152,75 EUR. Skupaj s stroški prve stopnje to znese 1.437,75 EUR, kar skupaj z 22 % DDV, ker je pooblaščenka tožnikov zavezanka za DDV, znaša 1.754,06 EUR. Prisojeni znesek stroškov mora tožnikom nerazdelno povrniti toženka v roku 15 dni, šteto od dne, ko ji je vročena ta odločba (313. člen ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1), od poteka tako določenega paricijskega roka dalje tečejo tudi zakonske zamudne obresti (prvi odstavek 299. člena OZ). Plačana sodna taksa za postopek in pritožbo bo tožnikom nerazdelno vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/c taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1).

Glej sklep VSRS I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025, točke 14. - 19. obrazložitve.

VSRS v 7. točki opomb sklepa I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025 ugotavlja, da pooblastila, da upravna enota v razlastitvenem postopku ugotovi, da ne gre za objekt, katerega odstranitev je nujno potrebna in v javno korist, ni niti v ZUreP-3 niti v drugem zakonu - če pustimo ob strani vprašanje, kako bi lahko upravna enota (ali ministrstvo) sploh ugotavljala nasprotno od Vlade. Ker pa je javna korist ipso lege izkazana za nepremičnino, na kateri leži tak objekt, ni videti, kaj bi glede nasprotnega lahko v tistem postopku sploh dokazoval razlastitveni zavezanec, torej lastnik takega objekta in nepremičnine.

VSRS v 8. točki opomb sklepa I Up 129/2025 z dne 3. 9. 2025 ugotavlja, da je to drugače kot v primeru splošnega določanja javnega interesa za uvedbo razlastitvenega postopka, kjer se obstoj javne koristi šele ugotavlja in presoja v samem razlastitvenem postopku, glej npr. sklep VSRS I Up 139/2021 z dne 14. 12. 2022.

Tako npr. izhaja iz začetka navedb II. točke tožbe (stran 3 tožbe), zadnjega odstavka na strani 5 tožbe (izpodbijani sklep se nanaša na konkretno določenega tožnika, sklep je konkreten na objekt, določen s parc. št. in št. stavbe ter naslovom, kar je mogoče preprosto preveriti z vpogledom v javno dostopne podatke..., na katerega poimensko določenega lastnika se izpodbijani sklep Vlade nanaša - v tej posledici izpodbijani sklep do tožeče stranke ustvarja konkretno obveznost odstranitve njegovega konkretno določenega objekta, s čimer utemeljuje svoj pravni interes za vložitev tožbe), nadalje iz navedb prvega odstavka na strani 6 tožbe (dejstvo je, da gre za individualni konkretni upravni (izpodbijani) akt, saj se nanaša na konkretno določen objekt, ki je v lasti konkretno določene osebe; v nadaljevanju istega odstavka tožbe pa še, da ima tožeča stranka v postopku pravico poznati razloge, zaradi katerih je Vlada z izpodbijanim sklepom odločila, da je objekt, last tožnika, podvržen njegovi odstranitvi), nadalje iz besedila drugega odstavka na strani 8 tožbe (iz strokovnega mnenja... izhaja nujnost odstranitve objektov, last tožnikov) ter navedb iz 9 strani tožbe (tožeče stranke nasprotujejo izpodbijanemu sklepu, ki odreja odstranitev njihovih objektov). Tudi na strani 6 pritožbe (navedbe na koncu VI. točke) tožniki izrecno govorijo o tem, da ima izpodbijani sklep Vlade konkretno določene nepremičnine, katerih lastniki so znani, in sicer gre za tožnike.

Zadnji odstavek navedb v točki 3. odgovora na tožbo (stran 10 odgovora na tožbo).

Glej sodbe Višjega sodišča v Ljubljani I Cpg 590/2021 z dne 24. 8. 2022, I Cpg 378/2022 z dne 9. 2. 2023, I Cpg 76/2025 z dne 20. 5. 2025, Višjega sodišča v Celju Cp 431/2022 z dne 23. 2. 2023.

Drugače povedano, za isto nepremičnino iz izpodbijanega sklepa Vlade po več tožnikov vlaga tožbo, četudi niso vsi lastniki te nepremičnine (pri čemer niso vsi izkazali pravnega interesa za vložitev tožbe v zvezi z navedeno nepremičnino).

Glej opombo 1. Tako velja za vse omembe tožnikov v tej točki te odločbe.

Gre za prvi odstavek obrazložitve na strani 8365 Uradnega lista RS, št. 85/2024 z dne 4. 10. 2024.

Gre za drugi odstavek obrazložitve na strani 8365 Uradnega lista RS, št. 85/2024 z dne 4. 10. 2024.

Navedeno pravico je Ustavno sodišče RS razdelalo v odločbi U-I-64/14 z dne 12. 10. 2014. Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice pa izhaja, da je pojem dom iz 8. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah avtonomni pojem, ki ni odvisen od ureditve v domačem pravu. Dom ni varovan zgolj v funkcionalnem smislu, temveč tudi simbolno. Pravica do spoštovanja doma varuje prostorske in družbene vidike zasebnosti, v povezavi z jedrom pravice do družinskega in zasebnega življenja. Pravica do spoštovanja doma je primarno namenjena varovanju posameznika pred posegi države v njegov zaščiteni življenjski prostor.

Zakon o interventnih ukrepih za odpravo  posledic poplav in zemeljskih plazov  iz avgusta 2023 (2023) - ZIUOPZP  - člen 151a, 151b, 151c

Zakon o obnovi, razvoju in zagotavljanju finančnih sredstev (2023) - ZORZFS  - člen 21, 21/2

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 214

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 5, 5/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.