UPRS Sodba II U 297/2024-28
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-06-04

odvetnik - izvršilni naslov - zahteva za posredovanje podatkov - posredovanje osebnih podatkov odvetniku - pravni interes - podatki o lastništvu nepremičnin

ZIZ predvideva več možnosti izvršilnih sredstev (30. člen ZIZ), le-te pa lahko upnik predlaga vse dokler terjatev ni v celoti poplačana (34. člen ZIZ), ureditev v 4. členu ZIZ pa odvetniku ne preprečuje opravljanja procesnih dejanj v interesu stranke (upnika), saj bo te podatke odvetnik lahko pridobil, ko bo sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine postal pravnomočen, posledično pa bo lahko torej dodatno predlagal izvršilno sredstvo (izvršbo na nepremičnine dolžnika). Po naravi stvari bo torej šlo bolj za časovni zamik pridobitve podatkov o nepremičninah (na trenutek, ko bo upnik oziroma zanj odvetnik razpolagal z izvršilnim naslovom), kot za odvzem dostopa do osebnih podatkov iz uradnih evidenc. Ko bo razpolagal z izvršilnim naslovom pa bo lahko odvetniku v pomoč pri pridobivanju podatkov o premoženju dolžnika tudi določba 31. člena ZIZ (informativni seznam dolžnikovega premoženja, 12. odstavek 31. člena ZIZ).

II. Vsaka stranka nosi svoje stroške postopka.

1. Z odločbo št. 07107-4/2024/2 z dne 2. 9. 2024 (v nadaljevanju izpodbijana odločba) je Informacijski pooblaščenec (sedaj tožena stranka, v nadaljevanju toženec) o pritožbi odvetnika A. A. (sedaj tožeča stranka, v nadaljevanju tožnik) zoper sklep Geodetske uprave Republike Slovenije (v nadaljevanju GURS), Območne geodetske uprave Novo mesto, št. 35311-3073/2024-2562-6 z dne 27. 5. 2024 o zavrženju zahteve za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah odločil, da se sklep GURS, Območne geodetske uprave Novo mesto, št. 35311-3073/2024-2562-6 z dne 27. 5. 2024 odpravi (1. točka izreka) ter se zahteva tožnika za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah iz katastra nepremičnin za posameznika B. B. zavrne (2. točka izreka). Hkrati je bilo odločeno še, da v postopku niso nastali posebni stroški (3. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je GURS dne 18. 4. 2024 prejela zahtevo vlagatelja (sedaj tožnika) za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah iz katastra nepremičnin za posameznika B. B. Svojo zahtevo je tožnik utemeljeval z obstojem mandatnega razmerja z upnikom (družbo C., d.o.o.), katerega dolžnik je B. B., zoper katerega bo potrebno vložiti predlog za izvršbo. Kot pravno podlago za posredovanje podatkov o eventualnem dolžnikovem lastništvu na območju RS je navedel 10. člen Zakona o odvetništvu (ZOdv). GURS je po ugotovitvi, da je vloga nepopolna, vlagatelja v skladu s prvim odstavkom 67. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) pozval, da v roku 15 dni pomanjkljivosti odpravi na način, da predloži fotokopijo izvršilnega naslova iz 17. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ali fotokopijo pooblastila navedenega posameznika, da lahko C., d.o.o. pri upravljavcu pridobi podatke o njegovem nepremičnem premoženju, pri čemer mora biti v pooblastilu določen tudi namen, za katerega se bodo podatki uporabili. Ker tožnik pomanjkljivosti zahteve v roku ni odpravil, je GURS v skladu z drugim odstavkom 67. člena ZUP vlogo s sklepom zavrgel.

3. Zoper sklep o zavrženju je tožnik vložil pritožbo na Informacijskega pooblaščenca (toženca). Ob obravnavi pritožbe je toženec ugotovil, da tožnikova zahteva predstavlja zahtevo za posredovanje osebnih podatkov, saj so zbirni podatki o nepremičninah, ki se nanašajo na konkretnega posameznika, osebni podatki kot določeno v 1. točki 4. člena Splošne uredbe (v zvezi s prvim odstavkom 5. člena ZVOP-2).

4. Dalje je po presoji toženca GURS zmotno presodil, da je tožnikova zahteva za posredovanje podatkov formalno nepopolna. Tožnik je namreč kot pravno podlago za posredovanje osebnih podatkov opredelil zgolj 10. člen ZOdv, upravljavec pa ga je pozival na predložitev listin, ki bi dokazovale drugo pravno podlago (na podlagi ZIZ oziroma privolitve). Iz tega izhaja, da je GURS že začel z vsebinsko obravnavo tožnikove zahteve ter ga pozval k predložitvi dokazov, zaradi česar ne bi smel zavreči zahteve, temveč tožnika kvečjemu pozvati na dopolnitev po 140. členu ZUP in nato nadaljevati z vsebinsko presojo vloge. Ker je v postopku pred GURS prišlo do bistvenih kršitev pravil postopka, je po presoji toženke sklep GURS z dne 27. 5. 2024 zato potrebno odpraviti (1. točka izreka odločbe).

5. Toženec je nato, ob upoštevanju četrtega odstavka 41. člena ZVOP-2, upravni postopek dopolnil ter o zahtevi za posredovanje osebnih podatkov odločil sam (prvi odstavek 251. člena ZUP). Po presoji toženca je vloga tožnika popolna, vendar ni vsebinsko utemeljena, saj tožnik oziroma upnik, ki ga zastopa, ne razpolaga z izvršilnim naslovom. Ker namerava tožnik v imenu upnika vložiti predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine (menice) po 41. oziroma 41.a členu ZIZ je po presoji toženca v predmetni zadevi bistveno vprašanje, ali določbe ZOdv, ker je zadevo vložil odvetnik, prevladajo nad določbami ZIZ, to pa bi pomenilo, da mu ni treba izkazati pravnega interesa in predložiti izvršilnega naslova. Skladno s stališčem Upravnega sodišča Republike Slovenije in prakso tožneca mora odvetnik, ki deluje po ZOdv, izpolnjevati pogoje iz 4. člena ZIZ, v primeru, če želi pridobiti osebne podatke dolžnika za namen vložitve predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Ta pristop preprečuje morebitne zlorabe v sistemu, saj bi preprosto pravno dejanje, kot je pooblastilo odvetniku, sicer omogočilo obid pravil, ki jih določa ZIZ. Zakonodajalec je jasno postavil mejo kdaj in pod kakšnimi pogoji lahko pride do obsežnejšega posega v pravico do zasebnosti in varstva osebnih podatkov dolžnikov, zato so po presoji toženca tudi odvetniki dolžni predložiti kopijo listine, ki predstavlja izvršilni naslov, in s tem izkazati pravni interes, kot to določa šesti odstavek 4. člena ZIZ.

6. V nadaljevanju izpodbijane odločitve je toženec, glede na sklicevanje tožnika na mnenje Ministrstva za pravosodje z dne 24. 9. 2008, iz katerega izhaja nasprotno stališče, poudaril, da gre za neobvezno pravno mnenje, ki je starejše od stališča Upravnega sodišča RS, zato pritožnik s sklicevanjem nanj ne more uspeti, tudi sicer pa stališč tožnika ne potrjuje tudi druga sodna praksa, na katero se sklicuje. Po mnenju toženca je v obravnavanem primeru ZIZ tisti, ki določa posebna pravila za izvršilne postopke in ga zato ni mogoče prezreti zgolj zato, ker je vlagatelj zahteve odvetnik. Takšno razlago potrjuje tudi drugi odstavek 10. člena ZOdv, po katerem odvetnik nima pravice iz prejšnjega odstavka, če gre za osebne podatke, ki so na podlagi posebnih zakonskih določb dostopni le pooblaščenim organom. Zakon o katastru nepremičnin (ZKN) ureja zagotavljanje javnosti podatkov katastra nepremičnin v 127. členu. Javnost podatkov je eno izmed temeljnih načel in tudi namen ZKN. Podatki katastra nepremičnin so zaradi zagotavljanja pravice javnosti do obveščenosti o stanju nepremičnin v katastru nepremičnin, izvajanja katastrskih postopkov, zagotavljanja podatkov o nepremičninah za namene prostorskega razvoja, davčne politike, socialne politike ter statističnih opazovanj in zagotavljanja večje učinkovitosti in racionalnosti izvrševanja uradnih nalog iz pristojnosti organov javni, razen podatkov, ki predstavljajo izjeme, med katere spadajo tudi osebni podatki o fizičnih osebah, ki so vpisani v katastru nepremičnin. Skladno s četrtim odstavkom 127. člena ZKN lahko osebne podatke o fizičnih osebah, ki so vpisane v kataster nepremičnin, vpogledajo in pridobijo osebe, za katere tako določa zakon. Po drugem odstavku tega člena pa ima vsakdo pravico vpogledati in pridobiti podatke o tem, pri katerih parcelah in delih stavb je v katastru nepremičnin vpisan kot lastnik ali upravljavec (zbirni podatki). Pravico vpogledati in pridobiti zbirne podatke imajo tudi državni organi za izvajanje uradnih nalog, druge osebe pa, če tako določa zakon. Te določbe je mogoče za pridobitev zbirnih podatkov o nepremičninah razumeti kot izjemo po drugem odstavku 10. člena ZOdv, torej da so ti podatki na podlagi ZKN dostopni le pooblaščenim organom.

7. V nadaljevanju izpodbijane odločbe toženec pojasnjuje še razliko med izvršbo na podlagi izvršilnega naslova in izvršbo na podlagi verodostojne listine ter zaključi, da zahtevani osebni podatki niso nujno potrebni za opravljanje odvetniškega poklica v posamični zadevi, natančneje za namen vložitve predloga za izvršbo. Pridobivanje teh podatkov pred pridobitvijo izvršilnega naslova bi nasprotovalo načelu najmanjšega obsega podatkov in cilju različnih vrst izvršilnih postopkov v ZIZ. Poleg tega upnik oziroma odvetnik, ki razpolaga z verodostojno listino, ni omejen pri vlaganju izvršilnih predlogov in mu ni preprečeno, da skladno s pogoji iz ZIZ poseže tudi na dolžnikove nepremičnine. Iz navedenega izhaja, da je tožnikova zahteva za posredovanje zbirnih podatkov neutemeljena, zato jo je toženec na podlagi četrtega odstavka 41. člena ZVOP-2 v zvezi s prvim odstavkom 251. člena ZUP zavrnil (2. točka izreka izpodbijane odločbe).

8. Tožnik se z odločitvijo toženca ne strinja in vlaga tožbo v upravnem sporu iz razloga zmotne uporabe materialnega prava. Bistvo tožbenih navedb je, da je tožnik zahtevo za posredovanje podatkov vložil kot odvetnik skladno z 10. členom ZOdv, ter ne kot upnik, za katerega bi veljal 4. člen ZIZ. Navedene podatke namreč tožnik kot odvetnik potrebuje za opravljanje svojega dela, posledično pa je določilo prvega odstavka 10. člena ZOdv specialnejše od določila šestega odstavka 4. člena ZIZ, ki ob tem ureja še nekaj čisto drugega. Za konkretni primer tudi ne more veljati določilo prvega odstavka 17. člena ZIZ, saj to določilo ne velja za izvršbo na podlagi verodostojne listine. V primeru predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine namreč sodišče, če je k predlogu priložena verodostojna listina, kot jo opredeljuje ZIZ, prav tako dovoli izvršbo. Če bi se določilo prvega odstavka 17. člena ZIZ v smeri ugotavljanja potrebnih pogojev za posredovanje osebnih podatkov odvetniku razumelo tako, kot ga zmotno razlaga toženec, potem izvršba na podlagi verodostojne listine sploh ne bi bila možna. Izpostavlja, da ZIZ tako v primeru izvršbe na podlagi verodostojne listine kot v primeru izvršbe na podlagi izvršilnega naslova predvideva enaka izvršilna sredstva (30. člen ZIZ) in v obeh primerih tudi prodajo nepremičnin. Na podlagi 168. člena ZIZ mora biti v predlogu za izvršbo (v obeh primerih izvršbe) nepremičnina, ki je vpisana v zemljiško knjigo, označena tako, da lahko sodišče po uradni dolžnosti preveri lastništvo nepremičnine. Glede na navedeno torej izvršba na podlagi verodostojne listine, s katero želi upnik poseči na dolžnikove nepremičnine, ne more biti vložena, če je upniku oziroma njegovemu pooblaščencu onemogočeno pridobiti podatke o dolžnikovih nepremičninah pri upravljavcu teh podatkov. Prav nobenega dvoma zato ne more biti, da ni mogel biti namen zakonodajalca, da v ZIZ predvidi možnost izvršbe, ki je zaradi drugih določil istega zakona sploh ni mogoče predlagati. Po mnenju tožnika ne določila šestega odstavka 4. člena ZIZ, kot tudi ne določila prvega odstavka 17. člena ZIZ ni mogoče utemeljeno uporabiti kot podlago za odločanje o zahtevi tožnika za posredovanje podatkov od upravljavca, ker se obe ne nanašata na sporni pravni položaj. Posledično tukaj niti ne gre za vprašanje o odnosu specialnosti določenega predpisa, ker konkretno pravno situacijo ureja edino določilo prvega odstavka 10. člena ZOdv.

9. Glede na obrazloženo tožnik predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo toženca odpravi, zahtevi za posredovanje zbirnih podatkov ugodi ter naloži GURS, da te podatke posreduje tožniku oziroma podrejeno, da zadevo vrne v ponovno odločanje, v obeh primerih skupaj s stroškovno posledico.

10. Toženec je v odgovoru na tožbo prerekal vse tožbene navedbe tožnika ter se skliceval na obrazložitev iz izpodbijane odločbe. Navaja, da je postopek posredovanja osebnih podatkov na splošni ravni urejen v ZVOP-2, določbe drugega zakona pa so lahko specialne zgolj v tistih delih, v katerih določajo drugače kot 41. člen ZVOP-2. V primerih posredovanja osebnih podatkov odvetnikom na podlagi 10. člena ZOdv mora zahteva torej vsebovati vse sestavine iz prvega odstavka 41. člena ZVOP-2, kot tudi izkaz dveh dodatnih pogojev, to je, da odvetnik zahtevane osebne podatke potrebuje pri opravljanju odvetniškega poklica v posamični zadevi in da ne gre za osebne podatke, ki so na podlagi posebnih zakonskih določb dostopni le pooblaščenim organom. V konkretnem primeru je tožnik prezrl določbo drugega odstavka 10. člena ZOdv, ki določa, da odvetnik nima pravice iz prejšnjega odstavka, če gre za osebne podatke, ki so na podlagi posebnih zakonskih določb dostopni le pooblaščenim organom. Toženec je v izpodbijani odločbi svojo odločitev o neutemeljenosti zahteve tožnika oprl tudi na to določbo, do teh argumentov pa se tožnik v tožbi sploh ne opredeli. Prav tako je toženec pojasnil ureditev po ZKN v izpodbijani odločbi ter pojasnil, da bi tožnik pravico do pridobitve zahtevanih podatkov moral izkazati z izvršilnim naslovom, kot to predvideva 4. člen ZIZ.

11. Stališče tožnika, da svoje zahteve ni vložil kot upnik, temveč kot odvetnik, po mnenju toženca ne more spremeniti pravilnosti izpodbijane odločitve. Vloga tožnika, ki je v konkretnem primeru pooblaščenec upnika, je namreč tesno povezana z interesom upnika, za katerega si prizadeva pridobiti podatke z namenom vložitve predloga za izvršbo. Zato je ključna interpretacija, da ZIZ zahteva izvršilni naslov tudi v primerih, ko podatke pridobiva odvetnik kot pooblaščenec upnika. Če bi bil dostop do zbirnih podatkov o lastništvu nepremičnin odvetniku omogočen na lažji način, kot to velja za upnika, bi to lahko privedlo do neučinkovitih postopkov in možnosti zlorab. Po mnenju toženca tožnik nadalje zavajajoče prikazuje, da bi razlaga toženca pomenila, da izvršba na podlagi verodostojne listine sploh ni mogoča. Izvršba na podlagi izvršilnega naslova in izvršba na podlagi verodostojne listine imata v bistvenem različno naravo. Zgolj dejstvo, da ZIZ v obeh primerih predvideva enaka izvršilna sredstva in v obeh primerih tudi prodajo nepremičnin, ne pomeni, da sta upnik oziroma njegov pooblaščeni odvetnik v obeh primerih upravičena pridobiti enak obseg osebnih podatkov, v nasprotnem primeru bi bila namreč določba šestega odstavka 4. člena ZIZ odveč. Po mnenju toženca je življenjsko logično in smiselno, da ZIZ za dostop do osebnih podatkov dolžnika zahteva izkaz pravnega interesa z izvršilnim naslovom, in sicer ne glede na to, ali gre za odvetnika ali ne. Omogočiti prost dostop do zbirnih osebnih podatkov le na podlagi verodostojne listine, bi pomenilo tveganje za zlorabe in ustvarjanje javno dostopnih zbirk podatkov o lastništvu nepremičnin posameznikov, kar bi nasprotovalo načelu najmanjšega obsega pridobljenih podatkov in ciljem izvršilnega postopka v ZIZ. Prav tako je celotna ureditev v ZIZ v primerih izvršbe na podlagi verodostojne listine vezana na posredovanje dolžnikovih podatkov upniku šele po pravnomočnosti sklepa o izvršbi, torej po pridobitvi izvršilnega naslova. Takšna ureditev zagotavlja sorazmernost med upnikovo pravico do učinkovite izvršbe ter dolžnikovo pravico do zasebnosti in varstva osebnih podatkov. Izvršilni naslov, ki potrjuje obstoj in nesporen značaj terjatve, je minimalna zahteva, s katero se zagotavlja, da so takšni posegi upravičeni in ustrezno omejeni.

12. Glede na obrazloženo je toženec mnenja, da izpodbijana odločba ne pomeni neupravičenega omejevanja dostopa odvetnikov do osebnih podatkov za namen vložitve predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine, temveč predstavlja način zagotavljanja zakonitosti in sorazmernosti pri pridobivanju osebnih podatkov, ki naj bodo razkriti šele ob ugotovitvi terjatve z izvršilnim naslovom. Posledično je tožba tožnika neutemeljena, sodišče pa jo naj kot neutemeljeno zavrne.

13. Ob upoštevanju drugega in tretjega odstavka 19. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) ter drugega in tretjega odstavka 199. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 22. členom ZUS-1 je sodišče B. B. (osebo, na katero se zahteva za pridobitev osebnih podatkov nanaša) pozvalo, da lahko v postopek vstopi kot stranski intervenient. B. B. na poziv sodišča ni odgovoril, prav tako ni opravil nobenih drugih dejanj, zato je sodišče štelo, da stranske intervencije v postopku ne priglaša.

14. Ob upoštevanju prvega odstavka 19. člena ZUS-1 je sodišče tožbo vročalo v odgovor še GURS, Območni enoti geodetske uprave Novo mesto (kot stranki z interesom, ki bi ji bila odprava izpodbijanega upravnega akta lahko v neposredno škodo), ki na tožbo ni odgovorila, prav tako v postopku ni sodelovala.

15. V predmetni zadevi je sodišče odločilo brez glavne obravnave, saj dejansko stanje, relevantno za odločitev, ni bilo sporno. Sporno je bilo samo pravno vprašanje, in sicer vprašanje odnosa med 10. členom ZOdv in 4. členom ZIZ v primeru zahteve za posredovanje osebnih podatkov brez privolitve osebe, na katero se takšni osebni podatki osebe nanašajo. V teh primerih ZUS-1 sodišču daje izrecno pooblastilo, da odloči brez glavne obravnave (prvi odstavek 59. člena ZUS-1). Hkrati koncentracija postopka na pravna vprašanja predstavlja tudi dopustno izjemo od izvedbe glavne obravnave v skladu s prvim odstavkom 6. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah (EKČP) po judikaturi Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP).

17. Predmet presoje v predmetni zadevi je odločitev toženca, ki je po pritožbi tožnika zoper odločitev GURS o zavrženju zahteve za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah iz katastra nepremičnin, sklep o zavrženju odpravil ter odločil, da se zahteva tožnika za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah iz katastra nepremičnin zavrne, to svojo odločitev pa je utemeljil na 4. členu ZIZ, ki za izkaz pravnega interesa za posredovanje navedenih podatkov predvideva predložitev izvršilnega naslova.

18. V postopku med strankama ni sporno, da je zahtevo za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah iz katastra nepremičnin za posameznika B. B. vložil tožnik kot odvetnik na podlagi pooblastilnega razmerja z družbo C., d.o.o., čigar dolžnik je B. B. V postopku tudi ni sporno, da tožnik z izvršilnim naslovom ne razpolaga, zahtevane podatke pa želi pridobiti za potrebe izvršbe (vložitev predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine, rubež nepremičnin kot izvršilno sredstvo). V postopku pred sodiščem se stranke strinjajo še, da zbirni podatki o nepremičninah predstavljajo osebne podatke po 1. točki 4. člena Splošne uredbe (v zvezi s prvim odstavkom 5. člena ZVOP-2) ter tudi, da je bila zahteva tožnika za posredovanje zbirnih podatkov o nepremičninah formalno popolna (vsebovala je vse bistvene sestavine po prvem odstavku 41. člena ZVOP-2). Nasprotno pa je med strankama spor o tem, ali je zahteva tožnika materialnopravno (vsebinsko) utemeljena na pravni podlagi, na kateri tožnik zahteva posredovanje navedenih osebnih podatkov. Tožnik je namreč mnenja, da pravno podlago za pridobitev zbirnih podatkov o nepremičninah za potrebe sprožitve izvršilnega postopka predstavlja 10. člen ZOdv, po mnenju toženca pa 4. člen ZIZ predstavlja specialnejšo določbo, zato bi moral tožnik, da bi bilo mogoče njegovi zahtevi ugoditi, predložiti izvršilni naslov, česar pa ni storil.

19. Po presoji sodišča je izpodbijani upravni akt pravilen in na zakonu utemeljen iz razlogov, ki so navedeni v njem, zato se sodišče v izogib ponavljanju nanje kot pravilne sklicuje (drugi odstavek 71. člena ZUS-1), k temu pa še dodaja:

20. Po določbi 1. odstavka 10. člena ZOdv je odvetnik upravičen od državnih organov, organov lokalnih skupnosti ter nosilcev javnih pooblastil brezplačno zahtevati podatke, ki jih potrebuje pri opravljanju odvetniškega poklica v posamični zadevi, in sicer tudi brez privolitve posameznika, na katerega se nanašajo. Odvetnik pa nima takšne pravice, če gre za osebne podatke, ki so na podlagi posebnih zakonskih določb dostopni le pooblaščenim organom (drugi odstavek 10. člena ZOdv). Gre za posebno (specialno) pooblastilo za pridobivanje osebnih podatkov, v zvezi s katerim je sodna praksa zavzela stališče, da ne gre za pravico zastopane stranke, ki bi jo ta prenašala na odvetnika, temveč za izvorno pravico odvetnika, ki mu jo zaradi specifike odvetništva kot dela pravosodja daje zakon. Določba 10. člena ZOdv torej odvetniku podeljuje položaj pooblaščenega uporabnika zbirke osebnih podatkov, kadar je tak položaj potreben, da lahko odvetnik doseže pravno varstvo svoje stranke.

Ker pa je vlogo odvetnika kot strankinega pooblaščenca treba striktno presojati z vidika potrebe po varstvu pravne koristi oseb (strank), ki jih odvetnik zastopa, določba 10. člena ZOdv ne predstavlja samostojne materialnopravne podlage za "generalno" pridobivanje osebnih podatkov pri opravljanju odvetniškega poklica, temveč je strogo omejena na pridobivanje relevantnih osebnih podatkov, ki jih odvetnik potrebuje pri opravljanju odvetniškega poklica v posamični zadevi.

21. V obravnavani zadevi gre za posredovanje podatkov za namen izvršbe (navedeno med strankami v postopku ni sporno), zato je po presoji sodišča treba upoštevati tudi določbe ZIZ, konkretno določbo 4. člena, ki v šestem odstavku določa, da je upravljavec podatkov ali zbirk podatkov dolžan upniku, ki izkaže pravni interes, na njegovo zahtevo, ne glede na državljanstvo oziroma državo, ki ji upnik pripada, posredovati podatke iz 1. do 16. točke ter 18. in 19. točke prvega odstavka tega člena. Upnik izkaže pravni interes z listino, ki je izvršilni naslov, na podlagi katerega je mogoče po ZIZ predlagati izvršbo. Pri zahtevi upnika in posredovanju podatkov velja omejitev iz tretjega odstavka 4. člena (neupravičenost dostopa do podatkov, ki predstavljajo del zaupnega razmerja, so del poklicne skrivnosti ali se pridobijo na podlagi odločbe sodišča samo za uporabo v drugih sodnih postopkih ali za potrebe predkazenskega postopka).

22. Pri tem po presoji sodišča ni mogoče pritrditi stališču tožnika, da se, kadar zahtevo za posredovanje podatkov za potrebe pričetka ali vodenja izvršilnega postopka poda odvetnik, ne uporablja zgoraj omenjeno določilo ZIZ iz razloga, ker je vlagatelj zahteve za posredovanje podatkov odvetnik. Ker 10. člen ZOdv omogoča odvetniku pridobitev podatkov, ki jih potrebuje pri opravljanju odvetniškega poklica v posamični zadevi, je treba pogoje za pridobitev podatkov v posamični zadevi presojati glede na materialno pravno podlago konkretne zadeve. Po določbi 4. člena ZIZ upnik izkaže pravni interes, če predloži izvršilni naslov, na podlagi katerega je mogoče po ZIZ predlagati izvršbo. Izvršilni naslovi pa so izvršljiva sodna odločba in sodna poravnava, notarski zapis ali druga izvršljiva določb odločba ali listina, za katero tako določa zakon, mednarodna pogodba ali akt EU (17. člen ZIZ). Takšna določba po presoji sodišča kot lex specialis

izključuje uporabo prvega odstavka 10. člena ZOdv, kar pomeni, da je s tem odvetnikom kot pooblaščencem strank odvzet dostop do osebnih podatkov, če pravnega interes kvalificirano (z izvršilnim naslovom) ne izkažejo.

23. Drugačne odločitve po presoji sodišča tudi ne morejo predstavljati navedbe tožnika, da zavrnitev posredovanja navedenih podatkov predstavlja onemogočanje pričetka izvršbe na podlagi verodostojne listine, s čimer mu je onemogočeno tudi opravljanje procesnih dejanj za njegovo stranko. Skladno z določili ZIZ se namreč izvršba za izterjavo denarne terjatve dovoli tudi na podlagi verodostojne listine, če upnik v predlogu za izvršbo navede dan zapadlosti terjatve (prvi odstavek 23. člena). Pri tem je verodostojna listina faktura, menica in ček s protestom in povratnim računom, kadar je to potrebno za nastanek terjatve, javna listina, izpisek iz poslovnih knjig, overjen s strani odgovorne osebe, po zakonu overjena zasebna listina in listina, ki ima po posebnih predpisih naravo javne listine. Za fakturo se šteje tudi obračun obresti (drugi odstavek istega člena). Verodostojna listina pa je tudi pisni obračun prejemkov iz delovnega razmerja v skladu z zakonom, ki ureja delovna razmerja. V predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine morajo biti navedeni: - upnik in dolžnik z identifikacijskimi podatki iz 16.a člena, - verodostojna listina, - dolžnikova obveznost, - opredelitev temelja zahtevka, - sredstvo ali predmet izvršbe, - drugi podatki, ki so glede na predmet izvršbe potrebni, da se izvršba lahko opravi, in - zahteva, naj sodišče naloži dolžniku, da v osmih dneh, v meničnih in čekovnih sporih pa v treh dneh po vročitvi sklepa, plača terjatev skupaj z odmerjenimi stroški (drugi odstavek 41. člena). Če upnik predlaga izvršbo na dolžnikova sredstva pri organizacijah za plačilni promet, na nematerializirane vrednostne papirje oziroma na plačo, v predlogu za izvršbo ni dolžan navesti podatkov o organizaciji za plačilni promet, pri kateri ima dolžnik denarna sredstva in številke računa, podatkov o nematerializiranih vrednostnih papirjih, katerih imetnik je dolžnik, oziroma dolžnikove zaposlitve. V tem primeru sodišče po pravnomočnosti sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine po uradni dolžnosti opravi poizvedbe o teh podatkih v elektronsko dosegljivih evidencah (četrti odstavek istega člena). Verodostojne listine, na podlagi katere zahteva izvršbo, upniku predlogu za izvršbo ni treba priložiti, temveč jo mora le določno označiti in navesti datum zapadlosti terjatve (peti odstavek istega člena). Za predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine se smiselno uporabljajo določbe drugega, tretjega, šestega, osmega in devetega odstavka 40. člena ZIZ (šesti odstavek istega člena). Posebnosti predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine, kadar se upnik odloči sprožiti izvršbo na podlagi menice, so predvidene v 41.a členu ZIZ. Glede na takšno ureditev ter dolžnost sodišča opraviti poizvedbe po uradni dolžnosti, lahko po presoji sodišča odvetnik opravlja procesna dejanja (vloži predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine) brez pridobitve osebnih podatkov dolžnika. Oziroma povedano drugače, pridobitev osebnih podatkov dolžnika ni nujno potrebna za učinkovito in ustrezno zastopanje stranke. Po vložitvi predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine, namreč izda sodišče sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. V primeru, da dolžnik zoper sklep o izvršbi ne ugovarja, postane sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine pravnomočen in s tem izvršilni naslov. Glede na to, da ZIZ predvideva več možnosti izvršilnih sredstev (30. člen ZIZ), le-te pa lahko upnik predlaga vse dokler terjatev ni v celoti poplačana (34. člen ZIZ), ureditev v 4. členu ZIZ odvetniku po presoji sodišča ne preprečuje opravljanja procesnih dejanj v interesu stranke (upnika), saj bo te podatke odvetnik lahko pridobil, ko bo sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine postal pravnomočen, posledično pa bo lahko torej dodatno predlagal izvršilno sredstvo (izvršbo na nepremičnine dolžnika). Po naravi stvari bo torej šlo bolj za časovni zamik pridobitve podatkov o nepremičninah (na trenutek, ko bo upnik oziroma zanj odvetnik razpolagal z izvršilnim naslovom), kot za odvzem dostopa do osebnih podatkov iz uradnih evidenc. Ko bo razpolagal z izvršilnim naslovom pa bo lahko odvetniku v pomoč pri pridobivanju podatkov o premoženju dolžnika tudi določba 31. člena ZIZ (informativni seznam dolžnikovega premoženja, 12. odstavek 31. člena ZIZ).

24. V obravnavani zadevi ni sporno, da je tožnik predložil splošno pooblastilo upnika, ne pa tudi izvršilnega naslova, saj z njim še ne razpolaga. Ker tožnik ni ravnal v skladu s citiranimi določili in izvršilnega naslova, s katerim bi izkazal pravni interes ni predložil, pridobitev teh podatkov pa po presoji sodišča odvetniku ne onemogoča opravljanja procesnih dejanj za svojo stranko, je po presoji sodišča odločitev izpodbijane odločbe, s katero je tožnikova zahteva za posredovanje osebnih podatkov zavrnjena, pravilna. V preostalem se sodišče v celoti sklicuje na stališča toženca v izpodbijani odločbi ter jih povzema kot pravilna (drugi odstavek 71. člena ZUS-1). Izpodbijani upravni akt je torej po presoji sodišča pravilen in utemeljen na zakonu, zato je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

25. Odločitev o stroških postopka temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

ESČP, Ramo Nune de Varovalca en S proti Portugalski z dne 6. 11. 2018, 190. točka obrazložitve; VSRS sodba opr. št. X Ips 114/2020 z dne 17. 11. 2020.

UPRS sodba opr. št. II U 480/2019-22 z dne 22. 3. 2023.

VSRS sodba opr. št. G 37/2012 z dne 12. 2. 2013.

Podobno denimo velja za osebne podatke, ki se varujejo kot davčna tajnost. Prim. UPRS sodba opr. št. I U 1668/2012 z dne 22. 5. 2013, sodba in sklep opr. št. I U 807/2016 z dne 12. 7. 2016.

V zvezi z drugim zakonom podobno tudi UPRS sodba opr. št. III U 497/2010 z dne 23. 9. 2011.

Gre za podatke o dolžnikovem premoženju, ki jih sodišče črpa iz elektronsko dostopnih evidenc, torej iz vseh baz podatkov, ki so informatizirane, to pa so vsi podatki, ki jih ZIZ našteva v trinajstem odstavku 31. člena (o izplačevalcih plače in drugih osebnih prejemkov, o nazivih organizacij za plačilni promet in številkah denarnih računov pri njih, o številkah računov vrednostnih papirjev in drugih finančnih instrumentov, o podatkih o delnicah in deležih v gospodarski družbi ali drugi udeležbi v pravni osebi, o nepremičninah, na katerih ali glede katerih ima dolžnik premoženjske pravice, iz evidence registriranih motornih in priklopnih vozil, iz registra plovil in letal, iz drugih evidenc premičnega premoženja, ki so informatizirane).

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 4, 4/6, 31

Zakon o odvetništvu (1993) - ZOdv  - člen 10, 10/1

Zakon o varstvu osebnih podatkov (2022) - ZVOP-2  - člen 41

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.