UPRS Sodba IV U 73/2025-7
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-07-25

BREZPLAČNA PRAVNA POMOČ - UPRAVNI POSTOPEK

brezplačna pravna pomoč - izredna brezplačna pravna pomoč - objektivni pogoj za dodelitev bpp - pritožba na ESČP - obrazložitev odločbe - bistvena kršitev določb postopka v upravnem postopku

Sodišče pritrjuje tožnici, ki izpostavlja, da se odločitev toženke ne da preiskusiti. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da toženka pri dodelitvi BPP ni upoštevala okoliščine in dejstva o zadevi, predvsem, da zadeva ni očitno nerazumna oziroma, da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh. Tožnica toženki utemeljeno očita, da bi morala kljub poročilu odvetnika tudi sama presojati objektiven pogoj, ter bi morala sama opraviti vsebinski preizkus prošnje v omejenem obsegu, in presojati možnost uspeha v zvezi s pritožbo na ESČP, in sicer neposredne in osebne prizadetosti dobrin, kriterije sprejemljivosti oziroma merila dopustnosti ter svojo odločitev konkretizirano obrazložiti. Ta del pa je v izpodbijani odločbi izostal in se zato takšne odločbe ne da preizkusiti.

Iz obrazložitve upravnega akta morajo izhajati konkretizirane okoliščine in podlaga za odločitev v takšni meri, da jih nasprotna stranka lahko preveri oziroma se do njih opredeli na način, da jo lahko sodišče preizkusi ob morebitno vloženi tožbi. Razlogi za odločitev morajo biti jasni, tako da je stranki jasno, kaj so bili preudarki, ki so organ, ki je v zadevi tudi odločal, vodili pri odločanju. Pomanjkljiva obrazložitev, zaradi katere odločitve ni mogoče preizkusiti, pa pomeni bistveno kršitev določb postopka.

Tožbi se ugodi, odločba Okrožnega sodišča v Celju, organa za brezplačno pravno pomoč številka Bpp 861/2025 z dne 12. 5. 2025, se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponovni postopek.

1. Toženka je ugodila prošnji za brezplačno pravno pomoč (v nadaljevanju BPP) prosilca A. A. (sedaj stranka z interesom) in mu dodelila izredno BPP zaradi sklepa Okrajnega sodišča v Celju, opr. št. In 229/2010 z dne 17. 4. 2024 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju, opr. št. I Ip 237/2024 z dne 12. 9. 2024, sodbo Vrhovnega sodišča RS opr. št. II Dor 427/2024/2016 z dne 19. 2. 2025 in sklepom Ustavnega sodišča RS opr. št. Up-124/25-7 z dne 13. 3. 2025, v obliki: - sestave in vložitve pritožbe, od dne 10. 5. 2025 dalje. Za izvajanje BPP je določila odvetnika B. B.

2. Iz obrazložitve izhaja, da je prosilec 9. 5. 2025 vložil prošnjo za dodelitev BPP, v kateri je navedel, da zaproša za BPP zaradi vložitve pritožbe na Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP).

3. Toženka je ugotovila, da prosilec prejema denarno socialno pomoč, zato izpolnjuje subjektivni kriterij za dodelitev BPP. Pri presoji objektivnega kriterija pa je ugotovila, da je prosilec vložil prošnjo zaradi vložitve pritožbe na ESČP. Iz listin spisa izhaja, da je bistvo pritožbe očitek kršenja 8. člena (pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja oziroma v konkretnem primeru pravica do doma) Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljevanju EKČP). Prosilec navaja tudi kršitev 6. člena EKČP (pravica do poštenega sojenja), saj je Ustavno sodišče RS neutemeljeno zavrnilo ustavno pritožbo kot prepozno. Sodišče po navedbah prosilca tudi ni presojalo sorazmernosti posega v pravico do spoštovanja doma glede na osebne okoliščine prosilca - dolžnika v skladu z 8. členom EKČP.

4. Toženka v izpodbijani odločbi poudarja, da iz listin spisa izhaja, da so izpolnjene osnovne predpostavke za vložitev navedene pritožbe, saj je prosilec v Republiki Sloveniji izčrpal vsa pravna sredstva, ki so mu bila na razpolago, vključno z vložitvijo ustavne pritožbe pred Ustavnim sodiščem RS. Nadalje ugotavlja, da se tudi še ni iztekel štiri mesečni rok za vložitev navedene pritožbe (prosilec je sklep Ustavnega sodišča prejel dne 3. 4. 2025), prosilec pa tudi zatrjuje kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Iz navedenega tako zaključuje, da vložitev pritožbe na ESČP v obravnavanem primeru ni očitno nerazumna. Prosilec je sicer v prošnji navajal, v čem naj bi bile podane zatrjevane kršitve človekovih pravic, vendar pa bo o utemeljenosti prosilčevih navedb, po presoji sodišča, lahko presojalo le ESČP. Vložitev pritožbe pa je nedvomno, glede na naravo spora (prosilcu grozi izselitev iz njegovega edinega bivališča), za prosilca tudi življenjskega pomena in izid zadeve pomembno vpliva na njegov osebni in socialno ekonomski položaj. Tako je bil podan zaključek, da so podani tudi objektivni pogoji za dodelitev BPP v skladu s 24. členom Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju ZBPP).

5. Tožnica v tožbi izpostavlja, da odločitev toženke ni pravilna in ne zasleduje namena BPP. Opozarja, da se pri presoji dodelitve BPP kot pogoji (med drugim) upoštevajo okoliščine in dejstva o zadevi, v zvezi s katero prosilec vlaga prošnjo za dodelitev BPP, predvsem da zadeva očitno ni nerazumna oziroma, da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh, tako da je razumno začeti postopek oziroma se ga udeleževati ali vlagati v postopku pravna sredstva (t. i. objektivni razlogi). Brez ugotavljanje teh pogojev se lahko BPP dodeli le za pravno svetovanje, v ostalih primerih je potrebno presojati pogoje iz prvega, drugega in tretjega odstavka 24. člena ZBPP.

6. Poudarja, da kot izhaja iz podatkov in listin v spisu, je toženka dodelila prosilcu BPP na podlagi poročila o pravnem svetovanju Bpp 652/2025 z dne 6. 5. 2025, iz katerega izhaja ocena odvetnika, da bi bila pritožba na ESČP možna ter katere pravice bi naj bile kršene (brez konkretizacije, kdaj in kako bi se naj slednje kršile). Toženka pri dodelitvi ni upoštevala okoliščine in dejstva o zadevi, predvsem, da zadeva ni očitno nerazumna oziroma, da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh in da je zadeva pomembna za prosilčev osebni in socialno-ekonomski položaj (prvi, drugi in tretji odstavek 24. člena ZBPP). Toženki očita, da bi morala kljub poročilu odvetnika tudi sama presojati objektiven pogoj, kot to zahteva 24. člen ZBPP ter si pridobiti potrebne listine, v zvezi s katero se zaproša za BPP. Prav tako bi morala sama opraviti vsebinski preizkus prošnje in presojati možnost uspeha v zvezi s pritožbo na ESČP, in sicer neposredne in osebne prizadetosti dobrin, kriterije sprejemljivosti oziroma merila dopustnosti ter svojo odločitev konkretizirano obrazložiti. Toženka pa tako niti ni ugotavljala kriterijev iz 24. člena ZBPP. Takšne odločbe se ne da preizkusiti. Glede na navedeno tožnica predlaga, da sodišče tožbi ugodi in izpodbijano odločbo Bpp št. 861/2025 z dne 12. 5. 2025 odpravi in zahtevek prosilca zavrne kot neutemeljen, podrejeno vrne v ponovni postopek.

7. Toženka odgovora na tožbo ni podala, je pa sodišču po pozivu posredovala upravni spis.

10. Sodišče uvodoma ugotavlja, da je tožnica aktivno legitimirana za to tožbo na podlagi tretjega odstavka 17

Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) v zvezi s četrtim odstavkom 34. člena ZBPP

11. V tem upravnem sporu je sporna pravilnost in zakonitost odločbe toženke, s katero je ugodila prošnji prosilca za dodelitev BPP iz razloga, ker je ta izčrpal vsa pravna sredstva pred slovenskimi sodišči, prav tako še ni iztekel rok za pritožbo na ESČP ter je zaključila, da dodelitev BPP očitno ni nerazumna.

12. V 24. členu ZBPP je določeno, da se pri presoji dodelitve BPP kot pogoj upoštevajo okoliščine in dejstva o zadevi, v zvezi s katero prosilec vlaga prošnjo za dodelitev BPP, predvsem da zadeva ni očitno nerazumna oziroma da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh. Po tretjem odstavku istega člena se med drugim šteje, da je zadeva očitno nerazumna, če je pričakovanje ali zahtevek prosilca v očitnem nesorazmerju z dejanskim stanjem stvari in če je pričakovanje ali zahteva prosilca očitno v nasprotju z izidom v zadevah s podobnim dejanskim stanjem in pravno podlago.

13. Namen BPP je uresničevanje pravice do sodnega varstva po načelu enakopravnosti, upoštevajoč socialni položaj osebe, ki brez škode za svoje preživljanje in preživljanje svoje družine te pravice ne bi mogla uresničevati (1. člen ZBPP). BPP se dodeli na način, pod pogoji in v skladu z merili, ki jih določa ta zakon (2. člen ZBPP).

14. Navedena zakonska ureditev torej organu nalaga, da v zadevah, kjer je očitno, da prosilec glede na stanje stvari nima možnosti za uspeh, prošnjo za odobritev BPP zavrne. V obširni in ustaljeni upravnosodni praksi

gre pri tem predvsem za zadeve, v katerih obstaja formalna ovira za začetek ali nadaljevanje postopka, npr. zamuda roka ali nedovoljenost pravnega sredstva. Vendar pa je glede na izrecno besedilo tretjega odstavka 24. člena ZBPP doseg navedene zakonske določbe brez dvoma večji in organu nalaga, da vsaj v omejenem obsegu opravi tudi vsebinski preizkus zadeve. Vendar pa obseg oziroma meje tega preizkusa ne smejo preseči pravnega standarda očitne nerazumnosti (prva alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP), ki se glede na nadaljnje zakonsko besedilo nanaša na verjetnost prosilčevega uspeha v postopku. Ta pravni standard mora pristojni organ v vsaki zadevi posebej napolniti ob uporabi kriterijev, določenih v tretjem odstavku 24. člena ZBPP, ki pa so brez izjeme ponovno vezani na pojem "očitnosti". S tem je po presoji sodišča zakonodajalec tudi jasno določil meje oz. obseg preizkusa zadeve, ki ga mora opraviti organ za BPP: razlogi za morebitno zavrnitev dodelitve BPP na tej podlagi morajo biti očitni, torej spoznavni na prvi pogled, brez poglobljene analize zadeve.

15. Organ s svojo presojo ne sme poseči v vsebino sodnega varstva, ki ga želi prosilec doseči z BPP. ZBPP namreč organu ne daje pooblastila za podrobno vsebinsko presojo zadeve, saj to pomeni obravnavo vprašanj, ki so lahko zgolj predmet obravnave v sodnem postopku, vendar pa mora organ navesti razlog (torej okoliščine), utemeljene na 24. členu ZBPP, zakaj ocenjuje, da prosilec že na prvi pogled, torej očitno, ima ali nima možnosti za uspeh.

16. V obravnavani zadevi je toženka ugotovila, da so bila izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva ter da rok za pritožbo še ni potekel, nadalje, da je glede na naravo spora (izselitev iz doma) zadeva za prosilca življenjskega pomena ter da so bile kršene določene človekove pravice in temeljne svoboščine, o čemer pa bo presojalo le ESČP.

17. Sodišče pritrjuje tožnici, ki izpostavlja, da se odločitev toženke ne da preiskusiti. Toženka in tudi prosilec, sedaj stranski udeleženec, nista prerekala zatrjevanj tožnice, da izhaja iz podatkov in listin v spisu, da je toženka dodelila prosilcu BPP na podlagi poročila o pravnem svetovanju Bpp 652/2025 z dne 6. 5. 2025, iz katerega izhaja ocena odvetnika, da bi bila pritožba na ESČP možna ter katere pravice bi naj bile kršene (brez konkretizacije, kdaj in kako bi se naj slednje kršile), zato se ta dejstva štejejo za priznana na podlagi drugega odstavka 214. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)

v zvezi s 22. členom ZUS-1. Iz izpodbijane odločbe pa izhaja, da toženka pri dodelitvi BPP ni upoštevala okoliščine in dejstva o zadevi, predvsem, da zadeva ni očitno nerazumna oziroma, da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh (prvi, drugi in tretji odstavek 24. člena ZBPP). Tožnica toženki utemeljeno očita, da bi morala kljub poročilu odvetnika tudi sama presojati objektiven pogoj, kot to zahteva 24. člen ZBPP ter bi morala sama opraviti vsebinski preizkus prošnje (v omejenem obsegu, kot je navedeno v predhodnih točkah) in presojati možnost uspeha v zvezi s pritožbo na ESČP, in sicer neposredne in osebne prizadetosti dobrin, kriterije sprejemljivosti oziroma merila dopustnosti ter svojo odločitev konkretizirano obrazložiti. Ta del pa je v izpodbijani odločbi izostal in se zato takšne odločbe ne da preizkusiti.

18. Skopo navajanje v obrazložitvi, da bi bila dodelitev BPP nedvomno koristna, da so izčrpana vsa pravna sredstva ter da pritožbeni rok še ni potekel, ne zadostuje. V obrazložitvi se mora namreč organ za BPP opredeliti do razlogov za uspeh, kar upravičeno opozarja tudi tožnica v svoji tožbi.

19. Iz obrazložitve upravnega akta morajo izhajati konkretizirane okoliščine in podlaga za odločitev v takšni meri, da jih nasprotna stranka lahko preveri oziroma se do njih opredeli na način, da jo lahko sodišče preizkusi ob morebitno vloženi tožbi. Razlogi za odločitev morajo biti jasni, tako da je stranki jasno, kaj so bili preudarki, ki so organ, ki je v zadevi tudi odločal, vodili pri odločanju. Stopnja podrobnosti, s katero mora biti obrazložena odločba, je določena s tistim, kar zadeva učinkovito pravno sredstvo zoper odločbo v vsakem posameznem primeru.

Pomanjkljiva obrazložitev, zaradi katere odločitev ni mogoče preizkusiti, pa pomeni bistveno kršitev določb postopka iz 7. točke drugega odstavka 237. člena Zakona o upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) v zvezi s tretjim odstavkom 27. člena ZUS-1, zato je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo ter zadevo vrnilo toženki v ponoven postopek (3. točka prvega odstavka 64. člena ZUS-1). Pri tem je toženka vezana na pravno mnenje sodišča glede na njegova stališča, ki se tičejo postopka (četrti odstavek 64. člena ZUS-1).

20. Zaradi kršitev pravil postopka, ki jih mora odpraviti organ, odločanje o vsebini upravnega akta ni bilo mogoče, zato sodišče samo ni moglo odločiti o stvari (analogna uporaba prvega odstavka 65. člena ZUS-1).

21. Sodišče je v navedeni zadevi odločilo brez glavne obravnave, ker dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo upravnega akta, med strankami ni sporno. Kadar pa dejansko stanje ni sporno, pa ZUS-1 daje sodišču v prvem odstavku 59. člena izrecno pooblastilo, da lahko odloči tudi brez glavne obravnave.

Ki določa, da je tožnik lahko tudi zastopnica oziroma zastopnik javnega interesa v primerih, ki jih določa zakon.

Ki določa, da je zastopnik javnega interesa v upravnem sporu državno odvetništvo ali druga oseba, ki jo določa zakon.

Ki določa, da zoper odločbe oziroma sklepe pristojnega organa za BPP ni pritožbe, mogoč pa je upravni spor. Tožbo v upravnem sporu lahko vloži tudi državni pravobranilec. Zadeve v upravnem sporu po tem zakonu se obravnavajo kot nujne. Za navedene zadeve pa tečejo roki tudi v času poletnega poslovanja glede na določbo 9. točke tretjega odstavka 83. člena Zakona o sodiščih.

Tako sodbe Upravnega sodišča RS, I U 845/2019 z dne 14. 6. 2019, II U 158/2018 z dne 17. 10. 2018, II U 67/2014 z dne 26. 3. 2014, I U 357/2013 z dne 21. 3. 2013, in tudi sodba Vrhovnega sodišča RS, X Ips 404/2012 z dne 13. 11. 2013.

Tako sodba Upravnega sodišča RS I U 1190/2019-6 z dne 10. 9. 2019, točka 6 - 8 obrazložitve.

Tako sodba Upravnega sodišča RS I U 1190/2019-6 z dne 10. 9. 2019, točka 9 in 10 obrazložitve.

Drugi odstavek 214. člena ZPP pravi:"Dejstva, ki jih stranka ne zanika, ali jih zanika brez navajanja razlogov, se štejejo za priznana, razen če namen zanikanja teh dejstev izhaja iz siceršnjih navedb stranke."

Tako sodba Vrhovnega sodišča RS I Up 248/2002 z dne 10. 11. 2004.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 24

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 237, 237/2, 237/2-7

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.