UPRS Sodba I U 2037/2025-
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-12-11

mednarodna zaščita - ponovni postopek - nova dejstva - novi dokazi

Četudi bi se izhajalo iz stališča, da tožnik vseh navedenih dokazil ni mogel predložiti že prej, pa nobeno od teh dokazil ni tako, da bi bistveno povečevalo verjetnost, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

1. Tožena je z izpodbijanim sklepom zavrgla tožnikov zahtevek za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji.

2. V obrazložitvi sklepa je navedeno, da je tožnik podal zahtevek za uvedbo ponovnega zahtevka za priznanje mednarodne zaščite, pri čemer je navedel, da ima nova dejstva in dokaze in sicer, da je dobival grožnje na A. in B. Prejemal je grožnje s smrtjo na svoj račun in na račun družine, ki je v Alžiriji. Pisali so mu, da vedo, da je dobil zavrnjeno prošnjo za mednarodno zaščito in da ko se bo vrnil v Alžirijo, ga bodo ubili. Napadli naj bi njegovega brata zaradi dedovanja zemlje. Poleg tega naj bi ga bratranci prijavili na policijo, ki ga sedaj išče, saj imajo ti bratranci veliko vpliva pri oblasti. Prijavili so ga zato, ker je on prijavil bratrance zaradi dediščine. Bratranci naj bi na policiji izjavili, da jim tožnik grozi s smrtjo in zato so podali ovadbo.

3. V nadaljevanju obrazložitve sklepa tožena stranka povzema, katera dokazila je tožnikov pooblaščenec predložil v dokumentacijo upravne zadeve. Nadalje je navedeno, da je tožnik predhodno vložil prošnjo za priznanje mednarodne zaščite, ki je bi bila zavrnjena kot očitno neutemeljena. Ta odločitev je 27. 5. 2025 postala pravnomočna.

4. Pri svoji odločitvi se tožena stranka sklicuje na določilo prvega odstavka 64. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ-1), ki določa, da mora državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, ki ji je bila prošnja v Republiki Sloveniji že pravnomočno zavrnjena in želi vložiti ponovno prošnjo, pred tem vložiti zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, v katerem predloži nove dokaze ali navede nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. V tretjem odstavku istega člena je določeno, da morajo novi dokazi ali dejstva iz prejšnjega odstavka nastati po izdaji predhodne odločitve. Lahko so obstajali že v času prvega postopka, vendar jih oseba iz prejšnjega odstavka brez svoje krivde takrat ni mogla uveljavljati.

5. Tožena stranka ugotavlja, da je tožnik sicer navedel nova dejstva in dokaze, ki pa so večinoma že obstajali v času prvega postopka, vendar jih tožnik takrat ni navajal kljub temu, da je imel možnost to storiti. To možnost je imel že ob podaji prve prošnje za mednarodno zaščito ali ob osebnem razgovoru. Navedel bi jih lahko tudi v sodnem postopku in to ne opravičuje dejstva, da jih ni omenil že v prvem postopku.

6. Poleg tega tožena stranka predloženih dokazil ne more sprejeti kot relevantnih za odločanje o zahtevku, saj so vsa dokazila razen sklepa sodišča o razpisani obravnavi datirana na datume pred izdajo odločbe. Štiri potrdila so na ime tožnikovih sorodnic, ki posebej ne dokazujejo razlogov, zaradi katerih sedaj tožnik vlaga zahtevek za uvedbo ponovnega postopka. Tožnik teh sorodnic tekom prvega postopka sploh ni omenil, njihova dokazila pa se sploh ne nanašajo neposredno nanj. Posnetki zaslona iz različnih aplikacij pa sicer vsebujejo določene grožnje, vendar ne vsebujejo podatkov o pošiljateljih in datumih niti ne vsebujejo podatkov o prejemniku, zato tožena stranka ne more sprejeti, da se nanašajo na tožnika in posledično ni mogoče sprejeti za verodostojno izkazano, da je tožnik resnično prejemal grožnje zaradi dedovanja. Edino dokazilo, ki je datirano na 24. 3. 2025 in ki naj bi glede na tožnikove navedbe predstavljalo obtožnico v zvezi z napadom na bratrance s strani tožnika, pa dejansko predstavlja vabilo na obravnavo v zvezi z določenimi kaznivimi dejanji. Tožena stranka ugotavlja, da je tožnik predložil samo fotografijo dokumenta in nikakršnih originalnih dokumentov, zato tega dokumenta ni mogoče sprejeti za verodostojnega. Iz dokumenta je moč razbrati, da sta kot obtoženca navedeni dve osebi in nobeno od teh dveh imen se ne sklada z imenom, kot ga ima tožnik in ga tako ni mogoče povezati s tožnikom ali potrditi, da je bilo izdano njemu. Omenjeni dokument bi lahko predložil že v pritožbenem postopku, pa tega ni storil. Čeprav iz dokumenta ni moč izluščiti vsebine, pa je glede na tožnikove navedbe mogoče zaključiti, da se v celoti nanaša na dogodke v zvezi z dediščino. Četudi bi tožena stranka sprejela tožnikove navedbe, s tem ni izkazana bistveno povečana verjetnost za priznanje mednarodne zaščite. Dokument ne izkazuje, da naj bi tožnika policija iskala zaradi ovadbe bratrancev.

7. Tožnik v tožbi navaja, da mu ni mogoče naprtiti odgovornosti, da bi za nova dejstva in dokaze vedel že prej in jih ni predložil. Treba bi bilo preveriti, ali je prvič zanje zvedel v času, ko bi jih lahko predložil oziroma ali jih je sploh takrat lahko predložil, torej imel v rokah. Očitno jih ni imel in zanje ni vedel, zato jih tudi ni predložil, ker ni razumskega razloga, zakaj jih ne bi, če bi vedel, da mu lahko pomagajo v postopku. Tožena stranka tako ni razčistila s tožnikom, zakaj teh dokazov ni podal že prej. Glede vabila na obravnavo, datiranega na 24. 3. 2025, ki ga ima tožena stranka za neverodostojnega, ker ni v originalu, pa tožnik v tožbi navaja, da tožena stranka ni poskušala od njega dobiti originala niti mu ni dala možnosti, da ga predloži, ampak je sklepala le na podlagi kopije brez preverjanja razlogov. Iz obrazložitve izhaja, da je prvotno štela, da gre za vabilo na obravnavo v zvezi z določenimi kaznivimi dejanji, v nadaljevanju obrazložitve pa tožena stranka navaja, da naj bi šlo za dogodke v zvezi z dediščino. Tega dokumenta ni vsebinsko preverila niti zahtevala originala, ampak je sklepala le iz njegove kopije, v posledici tega pa navedla, da itak ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za mednarodno zaščito in da je Maroko varna izvorna država, čeprav tožnik izhaja iz Alžirije. V posledici nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja pa je tožena stranka tudi nepravilno uporabila materialno pravo, ko je preuranjeno zavrgla zahtevek za uvedbo ponovnega postopka. Tožeča stranka predlaga, naj sodišče izpodbijani sklep odpravi ter vrne zadevo toženi stranki v ponoven postopek.

8. Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da se je opredelila do vseh priloženih dokazov v izpodbijanem sklepu. Glede vabila na glavno obravnavo odgovarja, da ni dolžna izvajati dokaznega postopka ali zahtevati izvirnika, kadar že iz predložene kopije izhaja, da dokument po vsebini ne predstavlja novega dejstva ali dokaza, ki bi lahko vplival na odločitev v morebitnem ponovnem postopku. Tožena stranka je dokument vsebinsko preučila in pravilno ugotovila, da ne izkazuje nobene spremembe okoliščin, ki bi povečevale verjetnost izpolnjevanja pogojev za priznanje mednarodne zaščite. Ker dokument že sam po sebi ni relevanten, preverjanje avtentičnosti ali pridobivanje izvirnika ni bilo potrebno in ne bi moglo vplivati na drugačno odločitev. Tožena stranka tudi zavrača očitek o nepravilni uporabi materialnega prava. Ugotovila je, da tožnik ne izpolnjuje pogojev za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite, saj predloženi dokument ne predstavlja novega dejstva ali dokaza v smislu 64. člena ZMZ-1 in ne izkazuje spremembe okoliščin po predhodni odločitvi in ne povečuje verjetnosti za drugačno odločitev. Tožena stranka predlaga, naj sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrne.

9. Sodišče je v obravnavani zadevi dne 11. 12. 2025 opravilo glavno obravnavo, na kateri je vpogledalo v listine upravnega in sodnega spisa ter zaslišalo tožnika. Tožnik je na zaslišanju povedal, da listin, ki jih je predložil v postopku v zvezi z uvedbo ponovnega postopka, ni predložil že v postopku izdaje prvotne odločbe zato, ker ni imel nobene komunikacije z družino. Listine je prejel v mesecu avgustu. Komunikacije z družino ni imel, ker je med potjo iz Turčije izgubil vse predmete, ki jih je imel in ni imel telefona za komunikacijo z družino. V Sloveniji pa se je srečal s sorojakom in sta si izmenjala telefonske številke in ko se je vrnil ta v Alžirijo, je njegovi družini posredoval tožnikove podatke. Prvič je videl te dokumente takrat, ko mu jih je družina poslala in to je bilo v avgustu. Iz sporočil iz družbenih omrežij izhajajo grožnje s smrtjo, v kolikor se vrne v Alžirijo. To je bilo poslano iz neznane številke. Predvideva, da so bili to bratranci, ker z drugimi osebami nima težav. Še vedno grožnje pošiljajo iz neznanih številk. Uradni organi v Alžiriji ga ne bodo zaščitili, ker so njegovi bratranci v regiji vplivni in imajo svoje lovke pri teh organih. Grožnje, ki jih prejema od neznanih oseb, so povezane z dediščino. Razlogi za mednarodno zaščito, ki jih je uveljavljal že v prejšnjem postopku, še vedno ostajajo.

11. ZMZ-1 v prvem odstavku 64. člena med drugim določa, da mora državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, ki ji je bila v Republiki Sloveniji pravnomočno zavrnjena prošnja za mednarodno zaščito in želi vložiti ponovno prošnjo, pred tem vložiti zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, v katerem predloži nove dokaze ali navede nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Skladno s tretjim odstavkom 64. člena ZMZ-1 morajo novi dokazi ali dejstva iz prvega odstavka nastati po izdaji predhodne odločitve. Novi dokazi ali dejstva so lahko obstajali že v času prvega postopka, vendar jih oseba iz prvega odstavka brez svoje krivde takrat ni mogla uveljavljati.

12. Sodišče sledi utemeljitvi izpodbijanega sklepa v tem, da niso izpolnjeni pogoji za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite, zato skladno z določilom drugega odstavka 71. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) ne bo ponavljalo razlogov za odločitev, ampak se sklicuje na obrazložitev tožene stranke v izpodbijanem sklepu.

13. Glede tožbenih navedb, da tožena stranka v postopku ni razčistila s tožnikom, zakaj dokazil, predloženih v postopku zahtevka za uvedbo ponovnega postopka, ni podal že prej in da zanje v času, ko bi jih lahko predložil, ni vedel, sodišče ugotavlja, da so bila ta dokazila s strani tožnikovega pooblaščenca predložena dne 20. 8. 2025, kot izhaja iz obrazložitve sklepa, zaslišanje tožnika pa je bilo že pred tem datumom, to je 14. 8. 2025. Prav zaradi tega je sodišče tožniku na glavni obravnavi postavilo vprašanje, zakaj teh dokazil ni predložil že prej. S tem v zvezi je pojasnil, da je te listine prejel šele v mesecu avgustu, ker ni imel komunikacije z družino, da bi mu jih lahko predložila, ter da ni vedel, da te listine sploh obstajajo. Vendar pa ne glede na navedeno - četudi se šteje, da gre za upravičen razlog, zakaj teh listin ni predložil že prej - pa se sodišče pridružuje razlogom tožene stranke v izpodbijanem sklepu, da te listine ne povečujejo verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite, saj se štiri potrdila glasijo na ime tožnikovih sorodnic in ne dokazujejo razlogov, zaradi katerih sedaj tožnik vlaga zahtevek za uvedbo ponovnega postopka. Ta dokazila se ne nanašajo neposredno na tožnika. Prav tako sodišče sledi argumentom tožene stranke, da grožnje ne povečujejo verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Iz teh dokazil (zaslonske fotografije pogovorov) ni možno ugotoviti, kdo je pošiljatelj in kdo je prejemnik, zato je po presoji sodišča tožena stranka pravilno ocenila, da to ni zadosten dokaz o zatrjevani ogroženosti tožnika.

14. Tožena stranka je po presoji sodišča tudi dovolj prepričljivo obrazložila, zakaj vabilo na glavno obravnavo ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite, s tem, ko je pojasnila, da je iz dokumenta moč razbrati, da sta kot obtoženca navedeni dve osebi in da se nobeno od teh dveh imen ne sklada z imenom, kot ga ima tožnik ter ga tako ni mogoče povezati s tožnikom ali potrditi, da je bilo izdano njemu.

15. Četudi bi se izhajalo iz stališča, da tožnik vseh navedenih dokazil ni mogel predložiti že prej, pa nobeno od teh dokazil ni tako, da bi povečevalo verjetnost, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite in je zato odločitev tožene stranke pravilna. Iz navedenih razlogov tudi ni bistveno, da gre pri vabilu na glavno obravnavo le za fotografijo dokumenta. Četudi tako originalno vabilo obstaja, iz že pojasnjenih razlogov to ne povečuje bistveno verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

16. Glede tožbenega očitka, da je v izpodbijanem sklepu v obrazložitvi kot tožnikova izvorna država naveden Maroko, pa sodišče ugotavlja, da je očitno, da je prišlo le do tipkarske napake, saj ni sporno, da je tožnikova izvorna država Alžirija.

17. Iz vseh navedenih razlogov je sodišče presodilo, da tožena stranka ni preuranjeno zavrgla zahtevka tožnika in da zaradi tega tudi ni prišlo do nepravilne uporabe materialnega prava. Ker je odločitev tožene stranke pravilna, je sodišče na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 tožbo zavrnilo.

Zakon o mednarodni zaščiti (2017) - ZMZ-1  - člen 64

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.