UPRS Sodba I U 179/2022-14
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-07

COVID-19 - pandemija - povračilo stroškov - sofinanciranje iz javnih sredstev - pogoji za priznanje pravice - absolutna bistvena kršitev določb postopka

Stranka v postopku ima pravico poznati razloge, zaradi katerih je pristojni organ odločil na določeni način. Če je obrazložitev upravne odločbe takšna, da te vsebine nima, stranki ni dana možnost za učinkovito pravno varstvo.

I. Tožbi se ugodi, sklep Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo številka 322‑49/2021/381 z dne 6. 1. 2022 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponoven postopek.

II. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v višini 347,70 EUR v 15 dneh od vročitve sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Z izpodbijanim sklepom tožena stranka ni ugodila tožničini vlogi za delno povračilo stroškov organizacije za dogodke na podlagi prvega in tretjega odstavka 33. člena ter 35. člena Zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19

(1. točka izreka). Ugotovila je še, da niso nastali posebni stroški postopka (2. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izhaja, da je tožnica podala vlogo za pomoč v obliki delnega povračila stroškov organizacije srečanj in dogodkov - kot organizatorica poslovne borze A., ki se je izvedla 25. in 26. 8. 2021. Strokovna komisija je ugotovila, da tožnica ni upravičena do povrnitve stroškov, saj skupni stroški dogodka znašajo manj kot 10.000,00 EUR in tako ne izpolnjuje pogoje iz 1. odstavka 33. člena ZIUPGT.

3. V nadaljevanju je na podlagi dopolnitve tožničine vloge še ugotovila, da je konvencija celoletna marketinška in prodajna platforma, ki jo poleg osrednjega dogodka sestavljajo še naslednje platforme: B., C., D., E. in F. Ti dogodki so potekali že od decembra 2020 do konca januarja 2021. Na podlagi navedenega je strokovna komisija ugotovila, da stroški, ki se nanašajo na navedene platforme niso povezani neposredno z dogodkom A., ki se je izvajal 25. 8. in 26. 8. 2021, za katerega je bila vložena vloga. Ostali navedeni dogodki, ki jih je tožnica izvajala od leta 2020 dalje in zanje uveljavljala stroške, niso v skladu z drugim odstavkom 33. člena ZIUPGT, v skladu s katerim mora biti dogodek načrtovan v obdobju od 1. 8. 2021 do vključno 31. decembra 2021. Komisija je še ugotovila, da vloga prav tako ni v skladu s 35. členom ZIUPGT, v skladu s katerim mora prijavitelj posredovati ločeno vlogo za vsak dogodek posebej.

4. Zoper izpodbijano odločbo je tožnica vložila tožbo zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga, da sodišče izpodbijani sklep odpravi in zadevo vrne v ponoven postopek. Priglaša stroške sodnega postopka. Podrejeno predlaga še, da sodišče začne postopek za presojo ustavnosti prvega odstavka 33. člena v povezavi s 35. členom ZIUPGT.

5. Iz tožbenih navedb izhaja, da je tožena stranka zmotno uporabila prvi odstavek 33. člena in 35. člena ZIUPGT, saj ju je razlagala v nasprotju s klasičnimi metodami razlage. Iz jezikovne razlage 33. člena ZIUPGT po mnenju tožnice izhaja, da je podlaga za interventno pomoč industriji srečanj in dogodkov za obdobje od 13. 3. 2020 do prepovedi oziroma omejitve dogodka zaradi epidemije in predpisov, s katerimi je opravljanje gospodarske dejavnosti onemogočeno ali omejeno. Prijavitelji so lahko na podlagi Povabila k najavi dogodkov in vlog v okviru izvedbe ukrepa Pomoč industriji srečanj in dogodkov z dne 3. 8. 2021 uveljavljali upravičene stroške od začetka epidemije dalje, ko jim je bila dejansko popolnoma onemogočena dejavnost že načrtovanih dogodkov, za katere pa je v industriji srečanje in dogodkov znano, da se načrtujejo več mesecev ali celo več let vnaprej. V zvezi s tem tožnica citira obrazložitev k 33. in 35. členu ZIUPGT iz besedila predloga Zakona o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije Covid-19 (EPA 1947-VIII z dne 21. 6. 2021). Trdi, da je upravičenka do pomoči, saj je organizirala isti dogodek, kot je bil načrtovan v letu 2021, a kasneje odpovedan zaradi vladnih odlokov ter ponovno organiziran v obdobju od 1. 8. 2021 do 31. 12. 2021.

6. V nadaljevanju navaja, da iz namenske razlage prvega odstavka 33. člena v zvezi s 35. členom ZIUPGT izhaja, da so ukrepi, določeni v tem zakonu, namenjeni omilitvi in odpravi posledic epidemije COVID-19 ter olajševanju upravljanja posameznih pravic, med drugim tudi delnega povračila stroškov organizacije srečanj in dogodkov. To pa pomeni, da bi morala tožena stranka v izpodbijanem sklepu prvi odstavek 33. člena ZIUPGT razlagati tako, da bi kar največ prijaviteljem omogočilo pridobitev državne pomoči. Razlaga tožene stranke namreč ne sledi namenu omilitve in odprave posledic epidemije. Do enakega zaključka pripelje tudi sistemska in logična razlaga tega določila, saj je prvi odstavek 33. člena ZIUPGT le eden izmed ukrepov, ki jih je za omilitev in odpravo posledic epidemije COVID-19 sprejel Državni zbor RS, zaradi česar je treba pri razlagi te določbe upoštevati njeno umestitev v okvir zakona in širši sistem vseh "protikoronskih" ukrepov. Tožena stranka bi morala prvi odstavek 33. člena ZIUPGT razlagati v luči medsebojne povezanosti vseh "protikoronskih" ukrepov.

7. V zvezi z nepopolno ugotovitvijo dejanskega stanja tožnica navaja, da je kot organizatorka dogodka poslovna baza A. toženi stranki po objavi vabila 3. 8. 2021 najavila dogodek G. z namenom pridobiti si pravico do delnega povračila stroškov organizacije za dogodke. Po izvedbi dogodka 7. 9. 2021 je vložila vlogo za pomoč v obliki delnega povračila stroškov organizacije srečanj in dogodkov, kateri je kot ključni razlog za prijavo navedla omejeno izvedbo dogodka oziroma največ 50 % zasedenosti dvorane in 10 m² na osebo, kar pomeni, da se dogodka ne more udeležiti več kot polovica pričakovanih udeležencev, saj to ni bilo dovoljeno. Omejitev ustreza pogoju iz četrtega odstavka 33. člena ZIUPGT, s čimer so izpolnjeni tudi pogoji iz prvega odstavka 33. člena ZIUPGT za kritje 60 % stroškov obravnavanega dogodka zaradi omenjene izvedbe dogodka. Tožnica še pojasnjuje, da dogodek G. vedno traja tri dni, v obravnavani zadevi v času od 24. 8. 2021 do 26. 8. 2021, kar je razvidno iz na tožničini spletni strani objavljenega programa. Posameznega dnevnega dogodka po mnenju tožnice ni mogoče razumeti tako, da bi vsak posamezen dan predstavljal ločen dogodek, ampak gre za zaključeno celoto dogodka A. Tožnica povzema poziv tožene stranke k dopolnitvi vloge in navaja, da je 13. 12. 2021 vlogo dopolnila še s štirimi dokumenti.

8. Po mnenju tožnice tožena stranka ni v celoti in popolno ugotovila dejanskega stanja. V zvezi z oceno in ugotovitvijo tožene stranke, da skupni stroški dogodka znašajo manj kot 10.000,00 EUR, tožena stranka v obrazložitvi ne pojasni, na podlagi katerih kriterijev je prišla do takega zaključka. V dopolnitvi vloge je tožnica navedla, da celotni stroški dogodka znašajo 220.418,62 EUR brez DDV, pri čemer tožena stranka ne pojasni določno, kako je ob upoštevanju predloženih celotnih stroškov obravnavanega dogodka prišla do zaključka, da njegovi skupni stroški znašajo manj kot 10.000,00 EUR. V tem delu je obrazložitev pomanjkljiva in ni mogoče preizkusiti odločitve tožene stranke.

9. Dejansko stanje pa je bilo pomanjkljivo ugotovljeno tudi v zvezi z oceno in ugotovitvijo tožene stranke, da je upravičenost stroškov dvomljiva. V zvezi s tem tožnica navaja, da je obravnavani dogodek postal kompleksna celoletna marketinška in prodajna platforma, ki jo sestavljajo tudi B., C., D., E. in F. Vse te platforme niso samostojni dogodki, temveč so neposredno povezani z osrednjim dogodkom oziroma so njegov sestavni del. Brez osrednjega dogodka G., ki poteka enkrat letno v "živo", so ostale platforme "mrtva črka na papirju". Zaključek tožene stranke, da so poleg dogodka G. še drugi dogodki na navedenih platformah, je posledica nepoznavanja tožene stranke oziroma pavšalnega sklepanja slabo prebranih tožničinih pojasnil v dopolnitvi vloge. Večini mednarodne javnosti oziroma udeležencem dogodka G. je znano, da so vse ostale platforme le sestavni del dogodka G., kar lahko potrdijo tudi strateški partnerji projekta. Po mnenju tožnice bi jo morala tožena stranka ponovno pozvati na dopolnitev vloge ali jo celo zaslišati v postopku, če bi želela vsebinsko poglobljeno ugotavljati, ali gre za dogodek, ki ustreza kriterijem iz prvega odstavka 33. člena ZIUPGT ali gre za več posamičnih, med seboj nepovezanih dogodkov.

10. Tožnica še trdi, da je zmotna ugotovitev tožene stranke, da so vsi dogodki potekali že od decembra 2021 do januarja 2021, iz katere komisija potegne zaključek, da navedene platforme niso povezane neposredno z dogodkom A., ki se je izvajal 25. 8. in 26. 8. 2021 in da stroški, ki se nanašajo na te platforme, niso v skladu z drugim odstavkom 33. člena ZIUPGT. Zaradi razglašene epidemije in popolnega zaprtja družbe je bila tožnica brez svoje krivde primorana načrtovati obravnavani dogodek v drugem terminu ali celo v drugačni obliki, torej v virtualni obliki. Zato je prvotno planirano obdobje izvedbe obravnavanega dogodka iz 20. in 21. januarja 2021 prestavila na termin od 24. do 27. 8. 2021. Posledično se je v povezavi s pripravami na organizacijo obravnavanega dogodka decembra 2020 in januarja 2021 izvedel le del dogodka G., imenovan H., ki je potekal v virtualni obliki. Ta je le del celotnega obravnavanega dogodka, ki je v "živo" dejansko potekal od 24. do 26. 8. 2021. Tako je zmoten zaključek tožene stranke, da so vsi dogodki potekali že od decembra 2020 do konca januarja 2021. Iz obrazložitve ni razvidno, ali so vse platforme le en dogodek, ki je v virtualni obliki potekal 15. 12. 2020 in 22. 1. 2021. Tako tožena stranka tudi ni iz upravičenih stroškov izločila le dogodek, ki naj ne bi sodil v okvir obdobja upravičenih stroškov po ZIUPGT. Ta del stroškov je le majhen del celotnih stroškov, ki so znašali 220.418,62 EUR, medtem ko je del iz obdobja december 2020 in januar 2021 znašal 36.742,79 EUR. Na podlagi vseh predloženih računov ter dokazil o njihovih plačilih bi lahko tožena stranka ugotovila, da je 69,91 % upravičenih stroškov nastalo v mesecu izvedbe obravnavanega dogodka. Arbitrarnost in samovoljnost tožene stranke ima za posledico odločitev, da vloga tožnice ni bila v skladu s 35. členom ZIUPGT, na podlagi katerega bi moral upravičenec za vsak dogodek posredovati ločeno vlogo.

11. Tožena stranka je poslala upravne spise, na tožbo pa ni odgovorila.

13. Predmet presoje je izpodbijani sklep, s katerim tožena stranka v skladu s 33. in 35. členom ZIUPGT ni ugodila tožničini vlogi za povračilo stroškov organizacije za dogodek A., ki se je izvedel 25. in 26. 8. 2021.

14. ZIUPGT je bil sprejet zaradi omilitve posledic epidemije COVID-19 na gospodarskem področju. V tretjem odstavku 1. člena določa, da se v ta namen s tem zakonom določajo tudi začasni ukrepi na področju gospodarstva, zlasti turizma, gostinstva, industrije srečanj in dogodkov, ter na področjih dela, športa in kulture. V IV. poglavju so določeni različni začasni ukrepi, med katerimi je v 2.2 točki pomoč industriji srečanj in dogodkov. V skladu s prvim odstavkom 33. člena ZIUPGT pomoč v obliki delnega povračila stroškov organizacije srečanj in dogodkov, ki vsebuje kongresni turizem in organizacijo prireditev, koncertov in sejmov ter drugih podobnih dogodkov, vključuje povračila v višini 80 odstotkov upravičenih stroškov zaradi odpovedi ali 60 odstotkov zaradi omejene izvedbe dogodkov iz tega člena. Skupni stroški dogodka morajo znašati najmanj 10.000,00 EUR. Drugi odstavek istega člena ZIUPGT določa, da mora biti izvedba dogodka načrtovana v Republiki Sloveniji v obdobju od vključno 1. avgusta 2021 do vključno 31. decembra 2021. V skladu s tretjim odstavkom 33. člena ZIUPGT so upravičeni stroški le tisti stroški, ki so upravičencu nastali neposredno v povezavi z organizacijo srečanj in dogodkov. Po četrtem odstavku istega člena ZIUPGT je obdobje upravičenih stroškov za izvedbo dogodka iz tega člena od 13. marca 2020 do prepovedi oziroma omejitve dogodka zaradi epidemije in predpisov, s katerimi je opravljanje gospodarske dejavnosti onemogočeno ali omejeno. V skladu s 35. členom ZIUPGT mora upravičenec za vsak dogodek posredovati ločeno vlogo na ministrstvo, pristojno za gospodarstvo.

15. Na podlagi teh določb je razvidno, da je bila z ZIUPGT vzpostavljena pravna podlaga za izplačilo državne pomoči industriji srečanj (kongresnemu turizmu) in dogodkov (prireditve, sejmi, koncerti...) z namenom blažitve negativnih posledic epidemije COVID-19 in z njo povezanih omejujočih predpisov za izvajanje gospodarske dejavnosti. Ta pomoč se je izvajala v obliki delnega povračila stroškov, nastalih neposredno v povezavi z organizacijo dogodkov v obdobju od prepovedi oziroma omejitve dogodka zaradi epidemije, to je v času, v katerem je bilo mogoče povzročitev stroškov upravičiti s ciljem izvedbe načrtovanega dogodka, ki tedaj še ni bila onemogočena oziroma omejena s sprejetjem ustreznega predpisa. Za delno povračilo nastalih stroškov je bil pomemben čas njihovega nastanka.

16. V obravnavani zadevi ni sporno, (1) da je tožena stranka na spletni strani 3. 8. 2021 objavila Povabilo k najavi dogodkov in vlog v okviru izvedbe Pomoči industriji srečanj in dogodkov; (2) da je tožnica kot organizatorica dogodka najavila dogodek A.; (3) da je tožnica 7. 9. 2021 vložila vlogo za obravnavano pomoč; (4) da je dogodek potekal 25. in 26. 8. 2021

in (5) da je omejitev iz odloka stopila v veljavo 13. 8. 2021. Med strankama je sporna višina stroškov dogodka, prav tako pa je sporno, ali so vsi stroški neposredno povezani z obravnavanim dogodkom in ali je tožnica z eno vlogo uveljavljala povračilo stroškov izvedbe dogodka za več različnih dogodkov.

17. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da so skupni stroški dogodka nižji od 10.000,00 EUR. Po mnenju komisije je treba preveriti upravičenost za stroške, kjer se pojavlja dvom o neposredni povezanosti z dogodkom, pri čemer morajo biti stroški dokazano povezani z dogodkom. Tožena stranka pa našteje še ostale tožničine platforme, ki jih šteje za samostojne dogodke, ki so potekali že od decembra 2020 do konca januarja 2021, pri čemer po oceni tožene stranke stroški, ki se nanašajo na ostale platforme, niso povezani neposredno z dogodkom A., ki je potekal 25. in 26. 8. 2021.

18. Sodišče ugotavlja, da je utemeljen tožbeni ugovor, da ni jasno, kako je tožena stranka prišla do zaključka, da so bili tožničini stroški v zvezi z organizacijo obravnavanega dogodka nižji od 10.000,00 EUR. Tožnica je namreč v upravnem postopku vloženi vlogi in tožbi navedla, da so bili stroški organizacije 220.418,62 EUR. V dopolnitvi vloge v upravnem postopku pa je navedla, katere platforme sestavljajo obravnavani dogodek, ter pojasnila, da so vse platforme integralni del obravnavanega dogodka. Na drugi strani dopolnitve je še navedla, da je bil projekt G. prestavljen iz termina od 20. do 21. januarja 2021 na termin 24. do 27. avgust 2021, ter da je bil v decembru 2020 in januarju 2021 izveden projekt H.

Teh tožničinih navedb ni v izpodbijanem sklepu, prav tako se do njih tožena stranka ni opredelila. Iz izpodbijanega sklepa tako ni razvidna višina tožničinih priglašenih stroškov organizacije dogodka, katerih stroškov tožena stranka ni priznala in višino teh stroškov oziroma koliko so po izvedenem dokaznem postopku znašali stroški organizacije obravnavanega dogodka. Tožena stranka pa v obrazložitvi izpodbijanega sklepa tudi ni pojasnila, kako oziroma na podlagi česa je ugotovila, da so v dopolnitvi navedene platforme samostojni dogodki oziroma so vse dodatne platforme le en dogodek. Iz obrazložitve tudi ni razvidna ugotovitev tožene stranke, ali je tožnica v priglašene stroške za obravnavani dogodek vključila še stroške, ki se ne nanašajo neposredno na obravnavani dogodek oziroma se nanašajo na druge dogodke oziroma platforme, ter na podlagi česa je ugotovila, da naj bi v izpodbijanem sklepu navedene platforme oziroma dogodki potekali že od decembra 2020 do konca januarja 2021.

19. Ob upoštevanju navedenih ugotovitev sodišča izpodbijanega sklepa ni mogoče preizkusiti, saj nima sestavin iz prvega odstavka 214. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), skladno s katerim mora obrazložitev upravne odločbe obsegati navedbo o dejstvih, ugotovljeno dejansko stanje in dokaze, na katere je le-to oprto, razloge, odločilne za presojo posameznih dokazov, navedbo določb predpisov, na katere se opira odločba, in razloge, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekujejo takšno odločbo, ter razloge, zaradi katerih ni bilo ugodeno kakšnemu zahtevku. Stranka v postopku ima pravico poznati razloge, zaradi katerih je pristojni organ odločil na določeni način. Če je obrazložitev upravne odločbe takšna, da te vsebine nima, stranki ni dana možnost za učinkovito pravno varstvo.

Navedeno pomeni, da bi se tožena stranka v obravnavani zadevi morala opredeliti do vseh tožničinih navedb v vlogi in dopolnitvi vloge, kar pomeni, da bi izpodbijani sklep moral vsebovati vse pravno pomembne tožničine navedbe v zvezi s stroški priglašenega dogodka in obrazložene razloge tožene stranke, ki bi kazali na ugotovitev, da so stroški obravnavanega dogodka nižji od 10.000,00 EUR in da vsi priglašeni stroški (ni)so v neposredni povezavi z obravnavanim dogodkom. To pomeni, da bi morala tožena stranka tudi obrazloženo pojasniti, zakaj meni, da so v izpodbijanem sklepu navedene platforme samostojen dogodek, čeprav tožnica trdi, da so del obravnavanega dogodka, in kdaj konkretno je bil izveden posamezen dogodek.

20. Izpodbijani sklep torej nima tožničinih navedb o dejstvih (1. točka prvega odstavka 214. člena ZUP), nima dokazov, na katere je oprto ugotovljeno dejansko stanje (2. točka prvega odstavka 214. člena ZUP), razlogov o odločilnih dejstvih (3. točka prvega odstavka 214. člena ZUP) ter razlogov, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekuje takšno odločbo (5. točka prvega odstavka 214. člena ZUP). Tako ni možen preizkus zakonitosti izpodbijanega sklepa z vidika prvega in tretjega odstavka 33. člena ZUIPGT, zato je podana absolutna bistvena kršitev določb upravnega postopka iz 7. točke drugega odstavka 237. člena ZUP.

21. Glede na navedeno je sodišče tožbi ugodilo na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1), saj v postopku za izdajo upravnega akta niso bila upoštevana pravila postopka, sodišče pa v svojem postopku takih kršitev ni moglo odpraviti in ni pogojev za zavrnitev tožbe. Izpodbijano odločbo je odpravilo in vrnilo zadevo toženi stranki v ponovni postopek, v katerem je tožena stranka vezana na stališča sodišča, ki se tičejo postopka. Do preostalih navedb se sodišče ni opredelilo.

22. V zadevi je sodišče odločalo brez glavne obravnave na podlagi prve alineje drugega odstavka 59. člena ZUS-1, saj je že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta ter upravnih spisov očitno, da je treba tožbi ugoditi in upravni akt odpraviti, v upravnem sporu pa ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom.

23. Če sodišče tožbi ugodi in izpodbijani upravni akt odpravi, se tožniku v skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve v upravnem sporu prisodi pavšalni znesek povračila stroškov skladno s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Prisojeni znesek plača tožena stranka.

24. Sodišče je priznalo stroške postopka v tem upravnem sporu po Pravilniku v skladu z navedenim tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1. V skladu z drugim odstavkom 3. člena Pravilnika se tožnici priznajo stroški v višini 285,00 EUR, saj je sodišče ugodilo tožbi, v zvezi s katero je odločitev sprejelo brez opravljene glavne obravnave, tožnico pa je v postopku zastopal odvetnik. Z zahtevanim 22 % DDV (v višini 62,70 EUR) so skupni stroški postopka 347,70 EUR.

25. Tožena stranka je dolžna tožnici povrniti stroške v 15 dneh od vročitve sodbe. Obresti od zneska stroškov tega upravnega spora je sodišče tožnici prisodilo od dneva zamude, toženka pa bo prišla v zamudo, če stroškov ne bo poravnala v sodno določenem roku za njihovo prostovoljno plačilo (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) v zvezi z 378. členom OZ

). Plačana sodna taksa za postopek pa bo vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1. c Taksne tarife Zakona o sodnih taksah; ZST-1).

Zakon o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19 (v nadaljevanju ZIUPGT) je bil objavljen v Uradnem listu RS, št. 112/21 in 187/21.

Enako stališče je tudi v 12. točki obrazložitve sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije s številko X Ips 19/2023 z dne 20. 9. 2023.

Sporno je le, ali je dogodek potekal tudi 24. 8. 2021.

Po pregledu dopolnitve tožničine vloge sodišče ugotavlja, da platforma oziroma projekt H. tožnica ni uvrstila med platforme na prvi strani dopolnitve vloge.

Obrazložitev avtoritativne odločitve je namreč eno poglavitnih pravil upravnega (procesnega) prava v smislu omejevanja nadrejene oblasti in njene zlorabe ter možnosti pravnega in posebej sodnega varstva (Glej tudi Komentar zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), Javno podjetje Uradni list Republike Slovenije, d. o. o., Ljubljana 2020, 2. knjiga, str. 443, 1. točka).

Enako tudi načelno pravno mnenje sprejeto na občni seji Vrhovnega sodišča z dne 13. 12. 2006 (Pravna mnenja 1/2006, str.7 ).

Zakon o interventnih ukrepih za pomoč gospodarstvu in turizmu pri omilitvi posledic epidemije COVID-19  (2021) - ZIUPGT  - člen 33, 33/1, 33/3

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 237, 237/2, 237/2-7

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.