UPRS Sodba I U 428/2025-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-07-25

dodelitev brezplačne pravne pomoči - pogoji - materialni pogoj - objektivni pogoj - pravica do izjave - zmotna uporaba materialnega prava

Zmotna je razlaga 24. člena ZBPP toženke na način, da je očitno, da tožnica zlorablja brezplačno pravno pomoč zato, ker je tožnica v obdobju, ko se je zavedala, da potrebuje pomoč odvetnika, živela življenjski slog, ki presega osnovni življenjski standard in zato, ker je sredstva za plačilo odvetnika po oceni toženke, tožnica imela, in pritožbe zoper sklep ni vložila.

I. Tožbi se ugodi, odločba Okrožnega sodišča v Novem mestu št. Bpp 1315/2024 z dne 5. 2. 2025 se odpravi in se zadeva vrne Okrožnemu sodišču v Novem mestu v ponoven postopek.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega upravnega spora v znesku 347,70 EUR v roku 15 dni, po preteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zamude do prenehanja obveznosti.

1. Okrožno sodišče v Novem mestu (v nadaljevanju toženka) je na podlagi 2., 34. in 37. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju ZBPP) zavrnilo dne 25. 9. 2024 vloženo prošnjo tožnice za dodelitev brezplačne pravne pomoči.

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je tožnica 9. 7. 2024 (iz izreka izpodbijane odločbe in prošnje - r. št. 1 upravnega spisa izhaja, da je tožnica vložila prošnjo dne 25. 9. 2024, op. sodišča) vložila prošnjo za brezplačno pravno pomoč v obsegu pravnega svetovanja in zastopanja v postopku na prvi stopnji, ki se vodi pred Okrožnim sodiščem v Novem mestu v zadevi P 104/2023 zaradi varstva otrok (v nadaljevanju Prošnja). Toženka je ugotovila, da tožnica ne izpolnjuje premoženjsko dohodkovnega niti objektivnega oz. vsebinskega pogoja za dodelitev brezplačne pravne pomoči, zato je Prošnjo zavrnila.

3. Toženka je namreč ugotovila: (i) da je tožnica zaposlena; (ii) da je v zadnjih 3 mesecih pred mesecem vložitve Prošnje prejela plačo v povprečni mesečni višini 1.237,01 EUR; (iii) da mesečno prejema otroški dodatek v višini 123,33 EUR in (iv) da je skupni mesečni dohodek tožnice v upoštevnem obdobju 680,17 EUR na osebo. Toženka je po ugotovitvi, da je tožnica v upoštevnem obdobju razpolagala s premoženjem v višini 41.000 EUR, ki presega premoženjski cenzus za dodelitev brezplačne pravne pomoči, Prošnjo zavrnila. Toženka je ugotovila, da tožnica ne izpolnjuje premoženjskega kriterija iz 14. člena ZBPP, ker: (i) ima tožnica vozilo v vrednosti 10.400,00 EUR, ki ne presega višine 28 - kratnika osnovnega zneska minimalnega dohodka, zaradi česar je glede na določbo druge točke prvega odstavka 18. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (v nadaljevanju ZUPJS) izvzeto iz obsega upoštevnega premoženja; (ii) je v upoštevnem obdobju tožnica razpolagala z zneskom, ki ga je prejela s strani nekdanjega partnerja v vrednosti 9.000 EUR; (iii) je v upoštevnem obdobju tožnica razpolagala z zneskom 32.000 EUR iz naslova kredita

(tožnica je vzela osebni oz. potrošniški kredit, ki ni namenski in ga je tako lahko po mnenju toženke porabila za katerikoli namen je želela). Toženka je menila, da bi kredit lahko porabila za kritje odvetniških storitev, pa tega ni storila.

4. Toženka je ugotovila, da tožnica ne izpolnjuje niti vsebinskega pogoja v smislu določbe 24. člena ZBPP. Na podlagi bančnih izpiskov upoštevnega obdobja (junij 2024 - avgust 2024), je toženka štela za dokazano, da je tožnica v obdobju, ko se je že zavedala, da potrebuje pomoč odvetnika, živela življenjski slog, ki presega osnovni življenjski standard. To po mnenju toženke dokazuje, da zadeva očitno ni dovolj pomembna za tožničin socialno-ekonomski položaj oz. je toženka na podlagi tožničinih finančnih navad sklepala, da tožnica zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči. Toženka je ugotovila, da je tožnica v upoštevnem obdobju opravila nakupe v skupni vrednosti 12.535,60 EUR (pri tem ni upoštevano: nakupi v živilskih trgovinah, lekarnah, bencinskih servisih in podobno; nakazilo tožnice hčerki v višini 1.000 EUR in posamezni dvigi gotovine (1.370,00 EUR).

Tožnica si je vedoč, da bo potrebovala sredstva za sodni postopek, kupila vozilo za kar 10.400,00 EUR in (poleg nakupa vozila in plačila odvetniških storitev) in potrošila 1.777,16 EUR. Po mnenju toženke so ti zneski dokaz življenjskega sloga, ki presega nizek življenjski standard oseb, ki so upravičene do koriščenja brezplačne pravne pomoči. Toženka je ugotovila, da so bila sredstva, ki bi po oceni toženke zadostovala za kritje odvetniških storitev za zastopanje v postopku vložitve pritožbe zoper sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 187/2024 (odvetniška storitev bi skupno znašala 238,92 EU), porabljena pri ponudnikih, ki spadajo v višji cenovni rang in/ali ne ponujajo osnovnih življenjskih potrebščin/storitev in sicer: A., B., C., D., E., F., G., H., I., J. ... Toženka meni, da ZBPP ni mogoče razlagati strogo formalistično in gledati na dolžnikov premoženjski položaj zgolj z vidika dohodkov ali premoženja, ki ga ima prosilec. Meni, da je treba presojati tudi življenjski slog prosilca, ko se že zaveda, da ga bodo lahko v bližnji prihodnosti pestili stroški sodnega postopka, oz. ga že bremenijo. Toženka je po ugotovitvi, da gre za znesek (238,92 EUR), katerega višina ne bi vplivala na materialni položaj tožnice in ne bi ogrozila preživetja tožnice ali njene družine, ampak po mnenju toženke vplivala le na nad standard, katerega tožnica vzdržuje, ugotovila, da zadeva očitno ni dovolj pomembna za osebni in socialno-ekonomski položaj tožnice, da bi si prizadevala zagotoviti oziroma uporabiti lastna sredstva, ki jih je imela na voljo. Toženka je ugotovila, da tožnica namesto tega vzdržuje življenjski slog, ki presega uporabo sredstev za osnovne življenjske potrebščine, s katerimi bi lahko bil krit strošek zastopanja po odvetniku. Zato tožnica po oceni toženke očitno zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči.

5. Tožnica zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja, nepravilne uporabe materialnega prava in absolutne bistvene kršitve določb postopka, predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi in vrne v ponoven postopek toženki.

6. Meni, da je odločba nezakonita in nepravilna, ker iz obrazložitve izhaja, da se zadeva nanaša na brezplačno pravno pomoč v obsegu pravnega svetovanja in zastopanja v postopku na prvi stopnji, kar ne drži. Po mnenju tožniceni pravilna niti ugotovitev toženke, da ima tožnica premoženje, ki presega premoženjski cenzus. Toženka je po mnenju tožnice odločala mimo pogojev za brezplačno pravno pomoč, ker je kot premoženje upoštevala znesek 18.000,00 EUR, ki ga je tožnica prejela ob bivšega partnerja, ki pa ne presega cenzusa 22.336,32 EUR. Poleg tega je del premoženja prešel v obliko avtomobila, ki se ga ne upošteva kot premoženje. Tožnica poudarja, da znesek kredita, na katerega se sklicuje toženka, predstavlja tožničino obveznost tožnice in ne predstavlja aktive, ki bi jo lahko tožnica unovčila za poplačilo odvetniških stroškov. Dodaja, da tega, glede na to, da izpolnjuje finančni pogoj za dodelitev brezplačne pravne pomoči, niti ni dolžna storiti. Toženki očita, da ni ugotavljala ali bi tožnica dejansko lahko razpolagala z zneskom iz naslova kredita ali pa ga je porabila za poplačilo prejšnjega kredita. Tožnica meni, da je napačna ugotovitev dejanskega stanja glede finančnega pogoja za dodelitev brezplačne pravne pomoči, posledica procesne kršitve, ker je toženka odločila v skrajšanem ugotovitvenem postopku in ni upoštevala 144, 145 in 146. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) in tožnici ni dala možnosti izjave. Tožnici ni bil pojasnjen namen poizvedovanja z dopisom z dne 28. 1. 2025 (potrebnost nakupov in namen dvigov gotovine), ni ji bila dana možnost, da se izjavi glede dokazne ocene toženke, ni ji bilo predočeno naziranje toženke glede zneska kredita, ni jasno, na kateri pogoj se naj bi nakupi v času, ko je tožnica že vedela, da potrebuje pomoč odvetnika in ni imela možnosti pojasniti: (i) izdatkov, ki jih toženka šteje kot življenjski slog, ki presega osnovni življenjski standard; (ii) da tožnica izpolnjuje vsebinski pogoj; (iii) zakaj ne more plačati stroškov za zaprošeno pravno pomoč.

7. Toženka je po mnenju tožnice nepravilno uporabila tudi 24. člen ZBPP, čigar namen ni, da se pretresa način strankinega trošenja denarja in očitati nakupe oziroma domnevni življenjski slog. Meni, da bi morala toženka pri vsebinskem pogoju iz 24. člena ZBPP presojati le, ali je tožničino uveljavljanje pravic v zadevi II N 187/2024 razumno in pomembno za njen osebni in socialno ekonomski položaj. Tožnici se zdi očitno, da je ta pogoj izpolnjen, saj se zadeva II N 187/2024 nanaša na urejanje statusnih razmerij mladoletnih otrok po razpadu zunajzakonske skupnosti tožnice in njenega partnerja. Toženka bi morala v to zadevo vpogledati in ugotoviti, da gre za komplicirano družinsko pravno zadevo, v kateri je zaradi varstva koristi otrok nujno zastopanje po odvetniku in tudi nujno angažiranje sodnega izvedenca klinične psihologije, saj nasprotni udeleženec v navedeni zadevi ravna v nasprotju s koristjo otrok in preprečuje stike otrok s tožnico. Tožnica poudarja, da je v vmesnem času sicer že uspela s pritožbo zoper sklep z dne 24. 9. 2024, za vložitev katere je v konkretni zadevi prosila za odobritev brezplačne pravne pomoči. Toženki očita, da v spis II N 187/2024 ni vpogledala, pa bi morala. Očita ji tudi, da je "pomešala" ugotavljanje dejstev za finančni in vsebinski pogoj, ko je tožnici očitala, da ji zadeva očitno ni dovolj pomembna, da bi sama zagotovila sredstva za zastopanje po odvetniku. Gre za "nedostojen predsodek proti tožnici", ne da bi se toženka seznanila z vsebino tožničine zadeve ter z obsegom odvetniških storitev in stroškov predujma, ki so potrebni v nepravdni zadevi poleg stroškov za pritožbo, s katero je tožnica že uspela. Tožnica še poudarja, da je enkrat že uspela s tožbo v upravnem sporu zoper isti organ in sicer v zadevi naslovnega sodišča I U 1731/2024, v kateri je naslovno sodišče odpravilo odločbo z dne 20. 12. 2024 v zadevi Bpp 722/2024. Tožnica ocenjuje, da toženka v konkretnem primeru postopkov ne vodi nepristransko, stališča, ki jih zavzema v njenih zadevah pa odstopajo od siceršnje prakse organov za brezplačno pravno pomoč in Upravnega sodišča, kar predstavlja kršitev tožničine pravice do enakosti pred zakonom in kršitev njene pravico do sodnega varstva.

9. Sodišče je na podlagi prve alineje drugega odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) odločilo brez glavne obravnave, ker je ugotovilo, da je že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta ter upravnih spisov očitno, da je treba tožbi ugoditi in upravni akt odpraviti na podlagi prvega odstavka 64. člena ZUS-1, v upravnem sporu pa ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom.

10. Sodišče je v dokaznem postopku vpogledalo v listine tožnice, ki so v sodnem spisu označene pod prilogami od A1 do A4 in listine spisa toženke št. Bpp 1315/2024.

11. Namen brezplačne pravne pomoči po ZBPP je uresničevanje pravice do sodnega varstva po načelu enakopravnosti, upoštevajoč socialni položaj osebe, ki brez škode za svoje preživljanje in preživljanje svoje družine te pravice ne bi mogla uresničevati (prvi odstavek 1. člena ZBPP). Sodišče pojasnjuje, da je bil ZBPP sprejet z namenom uresničevanja ustavne pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju Ustava), ki določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah, dolžnostih in obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče, in zaradi varovanja 6. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah, po kateri ima vsakdo pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih ali v kakršnihkoli kazenskih obsodbah zoper njega odloča neodvisno in nepristransko z zakonom ustanovljeno sodišče. Ustavno sodišče je namreč večkrat poudarilo, da osebam slabega premoženjskega stanja, višina sodnih stroškov ne sme predstavljati nepremostljive ovire za dostop do sodišča, kar izhaja ne samo iz 23. člena Ustave, pač pa tudi iz načela enakosti pred zakonom in prepovedi diskriminacije po 14. členu Ustave.

ZBPP torej omogoča dejansko in učinkovito izvrševanje pravice do dostopa do sodišča vsakomur, ne glede na njegov premoženjski oz. socialni status ob ustavnem priznanju pravice do sodnega varstva kot človekove pravice in ob upoštevanju načela socialne države kot ustavne zahteve, ki se konkretizira tudi v vsebinski, materialni pravici do enakosti pred zakonom.

Z ZBPP so tako celovito in sistemsko urejena vsa vprašanja, povezana z zagotavljanjem pravnega svetovanja in zastopanja po odvetniku in drugih, za to kvalificiranih osebah v smislu uresničevanja pravice do dostopa do sodišča.

Država mora stranki zagotoviti strokovno pomoč, kadar je to nujno za dostop do sodišča s sredstvi iz proračuna.

12. Sodišče se bo najprej opredelilo do tožbenega razloga procesne kršitve iz druge točke prvega odstavka 27. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1), ki je utemeljen. V postopku odločanja o brezplačni pravni pomoči se namreč uporablja Zakon o splošnem upravnem postopku, če ZBPP ne določa drugače (drugi odstavek 34. člena ZBPP). Utemeljen je zato (že) tožbeni očitek, da bi morala toženka izvesti poseben ugotovitveni postopek, določen v 145. in 146. členu ZUP, ki se izvede v vseh primerih, razen v primerih iz 144. člena ZUP. Ta v prvem odstavku določa, da lahko organ po skrajšanem postopku takoj odloči o zadevi: če se da dejansko stanje v celoti ugotoviti na podlagi dejstev in dokazov, ki jih je navedla oziroma predložila stranka v svoji zahtevi, ali na podlagi splošno znanih dejstev oziroma dejstev, ki so organu znana; če se da ugotoviti stanje stvari na podlagi uradnih podatkov, ki jih ima organ, in samo za to ni treba posebej zaslišati stranke za zavarovanje njenih pravic oziroma pravnih koristi; če je s predpisom določeno, da se zadeva lahko reši na podlagi dejstev ali okoliščin, ki niso popolnoma dokazane ali se z dokazi le posredno dokazujejo, in so dejstva oziroma okoliščine verjetno izkazane, iz vseh okoliščin pa izhaja, da je treba zahtevku stranke ugoditi; če gre za nujne ukrepe v javnem interesu, ki jih ni mogoče odlagati, pa so dejstva, na katera se mora opirati odločba, ugotovljena ali vsaj verjetno izkazana (vse prvi odstavek 144. člena ZBPP). Toženka ne oporeka, da procesno stanje konkretne zadeve, ki bi opravičevalo izvedbo skrajšanega ugotovitvenega postopka, v konkretnem primeru, ni tako. Zato bi morala toženka izvesti posebni ugotovitveni postopek, ki se izvede za ugotovitev dejstev in okoliščin, ki so pomembne za razjasnitev zadeve ali zato, da se da strankam možnost, da uveljavijo in zavarujejo svoje pravice in pravne koristi (prvi odstavek 145. člena ZBPP) in z vsemi procesnimi upravičenji stranke in obveznostmi organa, ki izhajajo iz 146. člena ZUP. Ta določa: (1) da ima stranka pravico udeleževati se ugotovitvenega postopka in za dosego namena, ki ga ima ta postopek, dajati potrebne podatke ter braniti svoje pravice in z zakonom zavarovane koristi; (2) Da sme stranka navajati dejstva, ki utegnejo vplivati na rešitev zadeve, in izpodbijati pravilnost navedb, ki se ne ujemajo z njenimi navedbami. Vse do izdaje odločbe ima pravico dopolnjevati in pojasnjevati svoje trditve; če pa stori to po ustni obravnavi, mora opravičiti, zakaj tega ni storila na obravnavi; (3) Da mora uradna oseba, ki vodi postopek, stranki na ustni obravnavi ali izven ustne obravnave pisno oziroma ustno na zapisnik omogočiti: 1. da se izreče o vseh okoliščinah in dejstvih, ki so bila navedena v ugotovitvenem postopku; 2. da se izreče o predlogih in ponujenih dokazih; 3. da sodeluje pri izvedbi dokazov; 4. da postavlja vprašanja drugim strankam, pričam in izvedencem in 5. da se seznani z uspehom dokazovanja ter se o tem izreče (vse tretji odstavek 146. člena ZUP). Pristojni organ ne sme izdati odločbe, preden ne da stranki možnosti, da se izreče o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembna za izdajo odločbe (četrti odstavek 146. člena ZUP).

13. Toženka ne oporeka, da tožnici ni bil pojasnjen namen poizvedovanja z dopisom z dne 28. 1. 2025 (potrebnost nakupov in namen dvigov gotovine), da ji ni bila dana možnost, da se izjavi glede dokazne ocene toženke, da tožnici ni bilo predočeno naziranje toženke glede zneska kredita, da toženka ni pojasnila, na kateri pogoj se naj bi spornost nakupov nanašalo in da ni imela možnosti pojasniti: (i) izdatkov, ki jih toženka šteje kot življenjski slog, ki presega osnovni življenjski standard; (ii) da izpolnjuje vsebinski pogoj; (iii) zakaj ne more plačati stroškov za zaprošeno pravno pomoč. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da se toženka ni opredelila niti do razumnosti vlaganja pravnih sredstev v zvezi z verjetnimi izgledi za uspeh (prva alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP) niti do vprašanja, ali je zadeva pomembna za tožničin osebni in socialno-ekonomski položaj oziroma je pričakovani izid zadeve za njo ali njeno družino življenjskega pomena (druga alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP). Toženka tem navedbam niti ne oporeka. Iz listin upravne zadeve izhaja, da se s sodnim spisom II N 187/2024 ni seznanila in ga ni presodila v okviru ugotavljanja relevantnega dejanskega stanja ter o tem ni navedla razlogov. Vse navedeno pomeni, da je toženka kršila pravico tožnice do izjave, pravico tožnice, da sodeluje pri izvedbi dokazov; pravico, da se seznani z uspehom dokazovanja ter se o tem izreče in pravico do dokazovanja odločilnih dejstev za odločitev, kot sestavnega dela strankine pravice do izjave, konkretizirane v 146. členu Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP). Že to pa zadošča za to, da sodišče tožbi ugodi in izpodbijano odločbo zaradi bistvenih kršitev pravil postopka odpravi.

14. Utemeljen je tudi tožbeni očitek, da ni pravilna obrazložitev izpodbijane odločbe v delu, da se naj bi zadeva nanašala na brezplačno pravno pomoč v obsegu pravnega svetovanja in zastopanja v postopku na prvi stopnji. Sodišče namreč na podlagi vpogleda v Prošnjo šteje za dokazano, da je tožnica zaprosila brezplačno pravno pomoč za vložitev pritožbe zoper sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu opr. št. II N 187/2024 z dne 24. 9. 2024, torej za procesno dejanje v pritožbenem postopku in ne, kot nepravilno povzame toženka, za postopek na prvi stopnji.

15. Ne glede na to, da je utemeljen (že) očitek o bistveni kršitvi pravil postopka in posledični zmotni in nepopolni ugotovitvi dejanskega stanja, pa sodišče pojasnjuje, da razlaga 24. člena ZBPP, ki jo je uporabila toženka v izpodbijani odločbi, ni pravilna in je zato utemeljen tudi tožbeni razlog nepravilne uporabe materialnega prava. Pri presoji dodelitve brezplačne pravne pomoči se kot pogoj upoštevajo (tudi) okoliščine in dejstva v zadevi, v zvezi s katero prosilec vlaga prošnjo za dodelitev brezplačne pravne pomoči predvsem, da zadeva ni očitno nerazumna oziroma da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh tako, da je razumno začeti postopek oziroma se ga udeleževati ali vlagati v postopku pravna sredstva oziroma nanje odgovarjati (prva alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP); je zadeva pomembna za prosilčev osebni in socialno-ekonomski položaj oziroma je pričakovani izid zadeve za prosilca ali njegovo družino življenjskega pomena (druga alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP). Šteje se, da je zadeva očitno nerazumna, če je pričakovanje ali zahtevek prosilca v očitnem nesorazmerju z dejanskim stanjem stvari, če je očitno, da stranka zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči za zadevo, za katero ne bi uporabila pravnih storitev, tudi če bi ji njen materialni položaj to omogočal, ali če je pričakovanje ali zahteva prosilca očitno v nasprotju z izidom v zadevah s podobnim dejanskim stanjem in pravno podlago, ali če je pričakovanje ali zahteva osebe v očitnem nasprotju z načeli pravičnosti in morale (tretji odstavek 24. člena ZBPP).

16. Utemeljen je (tudi) tožbeni očitek, da je zmotna ugotovitev toženke, da je očitno, da tožnica zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči. Iz ustaljene sodne prakse Upravnega sodišča RS

namreč izhaja, da je zakonodajalec meje vsebinskega preizkusa zadeve opredelil s pravnim standardom očitne nerazumnosti (prva alineja prvega odstavka 24. člena ZBPP), ki se po nadaljnjem zakonskem besedilu nanaša na verjetnost prosilčevega uspeha v postopku. Ta pravni standard mora pristojni organ v vsaki zadevi posebej napolniti z uporabo kriterijev, določenih v tretjem odstavku 24. člena ZBPP, ki so vezani na pojem očitnosti. S tem je zakonodajalec jasno določil meje oziroma obseg preizkusa zadeve, ki ga mora opraviti organ za brezplačno pravno pomoč: razlogi za morebitno zavrnitev prošnje za dodelitev brezplačne pravne pomoči na tej podlagi morajo biti očitni. Očiten pa pomeni takšen, ki ga ni mogoče ovreči ali omajati niti po vsestranskem preizkusu, ker vse okoliščine, zdrava pamet in vse izkušnje, brez dokazovanja in brez možnosti nasprotnega utemeljevanja izključujejo vsako možnost drugačnega sklepa.

Organ za brezplačno pravno pomoč, glede na povzeta materialnopravna izhodišča, nima zakonske podlage, da bi onkraj standarda očitnosti opravil podrobno in kompleksno vsebinsko analizo oziroma obrazloženo presojo (sodne) odločbe, ki jo želi prosilec izpodbiti. Pri tem je treba upoštevati tudi, da je namen brezplačne pravne pomoči uresničevanje z Ustavo RS zagotovljene pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave RS, zaradi česar je treba določbo 24. člena ZBPP razlagati v skladu s načelom sorazmernosti tako, da pri tem ne pride do nedopustnega oziroma prekomernega posega v varovano pravico. Ustavno skladna razlaga določb 24. člena ZBPP je zato po presoji sodišča mogoča le ob strogem upoštevanju že opisanega standarda očitnosti.

17. Upoštevajoč povzeta materialnopravna stališča, je tako po presoji sodišča zmotna razlaga 24. člena ZBPP toženke na način, da je očitno, da tožnica zlorablja brezplačno pravno pomoč zato, kot je mogoče povzeti, ker je tožnica v obdobju, ko se je zavedala, da potrebuje pomoč odvetnika, živela življenjski slog, ki presega osnovni življenjski standard in zato, ker je sredstva za plačilo odvetnika po oceni toženke, tožnica imela, in pritožbe zoper sklep ni vložila. Zakon je jasen in za domnevo očitne nerazumnosti iz tretjega odstavka 24. člena ZBPP zahteva v primeru, relevantnem za ta upravni spor, da je očitno, da stranka zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči za zadevo, za katero ne bi uporabila pravnih storitev, tudi če bi ji njen materialni položaj to omogočal. Že s strani toženke neprerekano dejstvo, da tožnica pritožbo zoper sklep (torej pravno storitev, za katero prosi za brezplačno pravno pomoč) je vložila, ovrže ugotovitev toženke, da naj tožnica ne bi uporabila pravnih storitev. Tožnica je namreč pravno storitev uporabila, saj je pritožbo zoper sklep nesporno vložila in z njo celo uspela. Po presoji sodišča zgolj ugotovitev toženke, tudi če bi bila pravilna, da je toženka imela premoženje, s katerim bi lahko plačala pravno storitev, za katero prosi brezplačno pravno pomoč, očitnost zlorabe pravice v smislu tretjega odstavka 24. člena ZBPP ne dokazuje.

18. Sodišče se do preostalih trditev tožnice ne opredeljuje, ker niso bistvene za presojo v tem upravnem sporu oziroma niso konkretizirana do te mere, da bi bil sodni preizkus mogoč.

19. Sodišče je na podlagi 2., 3. in 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 izpodbijano odločbo odpravilo in na podlagi četrtega odstavka 64. člena ZUS-1 zadevo vrnilo v ponoven postopek organu, ki je izpodbijano odločbo izdal. Organ, ki je izpodbijano odločbo izdal, je na podlagi petega odstavka 64. člena ZUS-1 vezan na pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava in na njegova stališča, ki se tičejo postopka.

20. Sodišče je na podlagi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 odločilo, da je toženka dolžna povrniti tožnici stroške tega upravnega spora. Tožnici je na podlagi drugega odstavka 3. člena v zvezi z drugo povedjo prvega odstavka 2. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju: Pravilnik), upoštevajoč, da je bil upravni spor rešen brez glavne obravnave, tožnico pa je v upravnem sporu zastopala odvetniška družba, priznalo stroške v znesku 285,00 EUR (Pravilnika), 22% DDV, skupno znesek 347,70 EUR, ki jih je dolžna povrniti v roku 15 dni. Toženka je dolžna plačati tožnici tudi zakonske zamudne obresti od priznanih stroškov od zamude do prenehanja obveznosti.

Tožnica je sicer navedla, da gre za kredit, ki ga je vzela za poplačilo likvidnih sredstev, vendar je tožena stranka izpostavila, da se po ustaljenih stališčih sodne prakse kreditne in z njimi povezane obveznosti ne upoštevajo pri odločanju o materialnem položaju prosilca, saj je kredit posledica prostovoljne odločitve kreditojemalca.

Tožnica je pojasnila, da je znesek z dne 20. 7. 2024 v višini 358,39 EUR plačilo odvetniških storitev in da je vozilo kupila, ker je "čez noč" ostala brez njega in ga je nujno potrebovala.

Tako sklepa Ustavnega sodišča RS, Up 40/97 z dne 7. 3. 1997 in Up 103/97 z dne 26. 2. 1998.

Tako Aleš Galič, oprostitev stroškov in brezplačno pravno pomoč v pravdnem postopku kot izraz načela socialne države, Pravnik št. 4-5, 1998.

Več o tem dr. Aleš Galič: Pravica do sodnega varstva v novejši praksi evropskega sodišča za človekove pravice, Pravosodni bilten št. 4/2013 str. 83 do 113 in Ustavno procesno pravo, GV založba, Ljubljana, 2004, str. 87 do 88

Več o tem Predlog zakona o brezplačni pravni pomoči (ZBPP) - EPA 1301 št. 751-01/99-1 z dne 31. 8. 2000.

Glej na primer sodbe Upravnega sodišča Republike Slovenje v zadevah I U 845/2019 z dne 14. 6. 2019, I U 1190/2019 z dne 10. 9. 2019, I U 509/2020 z dne 14. 5. 2020, II U 322/2020 z dne 11. 11. 2020, I U 544/2022 z dne 11. 5. 2022 in I U 643/2022 z dne 8. 7. 2022, I U 737/2023 z dne 2. 8. 2023.

Glej na primer razlago pojma očiten v sklepu Ustavnega sodišča Republike Slovenije v zadevi Up‑62/96 z dne 11. 4. 1996.

Tako na primer Upravno sodišče RS v zadevi I U 845/2019 z dne 14. 6. 2019.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 14, 24, 24/1

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 9, 144, 144/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.