UPRS Sklep I U 788/2025-29
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-13

mednarodna zaščita - Uredba (EU) št. 604/2013 (Dublinska uredba III) - predaja odgovorni državi članici - predaja Republiki Hrvaški - rok za predajo prosilca - potek roka - pravni interes za tožbo - zavrženje tožbe

Rok za predajo tožnika Republiki Hrvaški je potekel 18. 7. 2025. Skladno s členom 29(2) Uredbe Dublin III se je zato odgovornost za obravnavo tožnikove prošnje za mednarodno zaščito prenesla na Republiko Slovenijo. To je pravno pomembna okoliščina, saj zaradi poteka šestmesečnega roka izpodbijani sklep ne učinkuje več. Zato tožnik v tem upravnem sporu nima (več) pravnega interesa.

1. Z izpodbijanim sklepom je tožena stranka na podlagi osmega odstavka 49. člena v zvezi s četrto alinejo 51. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju: ZMZ-1) zavrgla tožnikovo prošnjo za mednarodno zaščito (1. točka izreka), saj bo predan Republiki Hrvaški, ki je na podlagi meril v Uredbi Dublin III

za to odgovorna država članica (2. točka izreka). Predaja se bo izvršila najkasneje v šestih mesecih od 18. 1. 2025 ali od prejema pravnomočne sodne odločbe v primeru, da je bila predaja odložena z začasno odredbo oziroma v 18. mesecih, če prosilec samovoljno zapusti azilni dom ali njegovo izpostavo (3. točka izreka). O stroških postopka bo odločila v ločenem postopku (4. točka izreka).

2. V obrazložitvi je toženka uvodoma pojasnila, da je 3. 1. 2025 tožniku ob vložitvi prošnje za mednarodno zaščito odvzela prstne odtise in jih poslala v centralno evidenco Eurodac (v nadaljevanju Eurodac). Ugotovila je, da ga je 29. 11. 2022 v to evidenco kot prosilca vnesla Republika Hrvaška, 18. 12. 2022 pa še Republika Avstrija, zato je navedenima državama 9. 1. 2025 posredovala zahtevek za ponovni sprejem tožnika. Dne 15. 1. 2025 je prejela odgovor Republike Avstrije, da ne sprejema pristojnosti za obravnavo tožnikove prošnje za mednarodno zaščito, ker je odgovornost za obravnavo tožnika kot prosilca sprejela Republika Hrvaška, poleg tega pa je bil tožnik iz Republike Avstrije 18. 5. 2023 že vrnjen na Hrvaško. Toženka je od pristojnih hrvaških organov 21. 1. 2025 prejela odgovor, da Republika Hrvaška na podlagi člena 18(1)(b) Uredbe Dublin III sprejema odgovornost za obravnavanje tožnika.

3. Tožnika je seznanila s potekom dublinskega postopka in z njim 24. 2. 2025 opravila osebni razgovor. Tožnik se na Hrvaško ni želel vrniti, vendar tožena stranka ni našla utemeljenih razlogov za prepričanje, da bo tožnik po predaji kot prosilec v Republiki Hrvaški deležen nečloveškega ali poniževalnega ravnanja oziroma, da bo tam soočen s sistemskimi pomanjkljivostmi v zvezi z azilnim postopkom in pogoji za sprejem prosilcev. Sklenila je, da ga bo predala omenjeni državi, zato je njegovo prošnjo za mednarodno zaščito zavrgla.

4. Zoper izpodbijani sklep je tožnik vložil tožbo, s katero zahteva, da sodišče odpravi izpodbijani sklep. Hkrati je predlagal izdajo začasne odredbe, s katero naj se izvršitev izpodbijanega akta odloži do izdaje pravnomočne sodne odločbe.

5. S sklepom I U 788/2025-4 z dne 15. 5. 2025 je sodišče ob smiselni uporabi drugega odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju: ZUS-1) postopek v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe ustavilo, saj je tožnik ta predlog umaknil.

6. V odgovoru na tožbo se tožena stranka sklicuje na razloge izpodbijanega sklepa in predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

7. V pripravljalni vlogi tožnik prereka navedbe iz odgovora na tožbo in vztraja pri stališčih, podani v tožbi.

8. Sodišče je narok za glavno obravnavo v tej zadevi razpisalo za 25. 8. 2025. Dne 6. 8. 2025 je obe stranki seznanilo s tem, da je šestmesečni rok za predajo tožnika Republiki Hrvaški iztekel 18. 7. 2025. Opozorilo ju je na člen 29(2) Uredbe Dublin III, skladno s katerim je v primeru, da se predaja ne opravi v roku šestih mesecev, odgovorna država članica oproščena obveznosti sprejema, odgovornost pa se nato prenese na državo članico, ki poda zahtevo. Toženka se je 6. 8. 2025 strinjala z ugotovitvijo sodišča o poteku roka za predajo tožnika. Navedla je, da pristojnost za obravnavo tožnikove prošnje za mednarodno zaščito sprejema Republika Slovenija. Na podlagi tega bo tožniku naknadno izdala sklep o razveljavitvi izpodbijanega sklepa. Odpoveduje se naroku za glavno obravnavo. Sodišče je s tem stališčem toženke seznanilo tožnika, ki mu ni nasprotoval.

10. Vsak, ki zahteva sodno varstvo svojih pravic in pravnih interesov s tožbo v upravnem sporu, mora za to izkazati pravni interes. Ta se kaže v tem, da bi morebitna ugoditev tožbi pomenila izboljšanje njegovega pravnega položaja, ki ga brez vložene tožbe ne bi mogel doseči. Pravni interes kot procesna predpostavka za vsebinsko obravnavanje tožbe mora obstajati ves čas postopka, na njegov obstoj pa je sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti. Če sodišče ugotovi, da tožnik nima več pravnega interesa za tožbo, jo kot nedovoljeno zavrže (6. točka prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu; v nadaljevanju: ZUS-1).

11. Iz dejanskega stanja zadeve izhaja, da je bil tožnik 29. 11. 2022 že vpisan v Eurodac kot prosilec za mednarodno zaščito v Republiki Hrvaški, ki je po posredovanju zahtevka za ponovni sprejem tožnika 21. 1. 2025 sprejela odgovornost za obravnavanje tožnika.

12. Načine in roke za predajo Uredba Dublin III določa v 29. členu. Predaja prosilca ali druge osebe iz člena 18(1)(c) ali (d) iz države članice, ki poda zahtevo, v odgovorno državo članico, se skladno s členom 29(1) omenjene uredbe izvede v skladu z nacionalno zakonodajo države članice, ki poda zahtevo, po posvetu med zadevnima državama članicama, kakor hitro je to praktično izvedljivo in najkasneje v šestih mesecih po odobritvi zahteve, da bo druga država članica sprejela ali ponovno sprejela zadevno osebo ali končni odločitvi o pritožbi ali ponovnem pregledu, če v skladu s členom 27(3) obstaja odložilni učinek. Kadar se predaja ne opravi v roku šestih mesecev, je odgovorna država članica na podlagi člena 29(2) Uredbe Dublin III oproščena svoje obveznosti sprejema ali ponovnega sprejema zadevne osebe, odgovornost pa se nato prenese na državo članico, ki poda zahtevo. Ta rok se lahko podaljša na največ eno leto, če predaja ni bila možna, ker je zadevna oseba v zaporu, ali na največ osemnajst mesecev, če zadevna oseba pobegne.

13. Iz 3. točke izpodbijanega sklepa (priloga A2 sodnega spisa) izhaja, da se bo predaja izvršila najkasneje v šestih mesecih od 18. 1. 2025 ali od prejema pravnomočne sodne odločbe v primeru, da je bila predaja odložena z začasno odredbo oziroma v 18. mesecih, če prosilec samovoljno zapusti azilni dom ali njegovo izpostavo. V obravnavani zadevi ne gre za primer, ko bi se podaljšal rok za predajo. Med strankama ni sporno, da je rok za predajo tožnika Republiki Hrvaški potekel 18. 7. 2025. Skladno s členom 29(2) Uredbe Dublin III se je zato odgovornost za obravnavo tožnikove prošnje za mednarodno zaščito prenesla na Republiko Slovenijo. Te okoliščine stranki nista prerekali.

14. To je pravno pomembna okoliščina, saj zaradi poteka šestmesečnega roka izpodbijani sklep ne učinkuje več. Zato tožnik v tem upravnem sporu nima (več) pravnega interesa. Zaradi pomanjkanja pravnega interesa je sodišče tožbo zoper izpodbijani sklep zavrglo (6. točka prvega odstavka 36. člena ZUS-1).

15. Ker so z navedenim odpadli razlogi za vsebinsko obravnavo tožbenih razlogov, se sodišče do njih ni opredeljevalo.

Uredba EU št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (prenovitev) (v nadaljevanju Uredba Dublin III).

Prim. sklep Vrhovnega sodišča I Up 238/2024 z dne 29. 10. 2024.

EU - Direktive, Uredbe, Sklepi / Odločbe, Sporazumi, Pravila

Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva - člen 29

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 36, 36/1, 36/1-6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.