UPRS Sklep IV U 170/2025-15
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-11-28

začasna odredba - zadržanje učinkovanja odločbe - težko popravljiva škoda - javni interes - odložitvena začasna odredba - ureditvena začasna odredba

Toženka s svojimi navedbami poleg tega, da utemeljuje javni interes za zakonsko ureditev, ki je bila podlaga za odvzem dovoljenja tožniku, hkrati z zadostnimi navedbami izkaže z verjetnostjo tudi, da bo z odložitvijo učinkov izpodbijane odločbe za določen čas nesorazmerno poseženo v javno korist. Toženka je namreč navedla konkretne okoliščine, ki kažejo na nujnost, da se izpodbijana odločba v obravnavani zadevi izvrši že pred pravnomočnostjo odločitve o njeni zakonitosti, in sicer je poudarila, da je s protipravnim ravnanjem, ki ga je nesporno priznal tožnik že v letu 2023, ko je bilo pri nadzoru organa ugotovljeno, da je tožnik prežigosal vodomere in je bil opozorjen, da to ni v skladu s predpisi, tožnik pa se je zavezal, da teh postopkov prežigosanja ne bo več izvajal in tudi v obravnavani zadevi v letu 2025, ko je vedoma prežigosal 466 vodomerov, (ponovno) ravnal v nasprotju s podeljenim mu javnim pooblastilom, ki mu nalaga skrbeti za zagotavljanje meroslovne skladnosti in varnosti meril, kar je izrednega pomena za pravni red in zaščito potrošnikov ter trga. Tožnik je namreč priznal, da je overitev vodomerov, in sicer 466 vodomerov, opravil brez pregleda in preizkusa meril na merilni liniji. Z navedenim pa je toženka tudi z verjetnostjo izkazala, da je tožnik s tem povzročil tudi škodo pravni varnosti in zaupanju v javna pooblastila Republike Slovenije.

Take škode sploh ni mogoče oceniti (in s tem tudi ne izkazati njene višine), je pa nesporno toženka z verjetnostjo izkazala, da taka škoda nastaja, saj poleg tega, da nastaja škoda potrošnikom, ki jim je bilo vgrajenih navedenih 466 napačno overjenih vodomerov, je tožnik s tem, ko je na navedenih 466 vodomerih namestil svoje overitvene oznake, tudi jamčil, da so navedeni vodomeri meroslovno skladni s pravili Republike Slovenije na tem področju, pri čemer pa sploh ni izvedel pregleda in preizkusa teh meril na merilni liniji tožnika. Že samo tožnikovo ravnanje prežigosanja namreč posega v pravilnost meroslovne skladnosti, pravne varnosti in s tem v zaupanje v javna pooblastila Republike Slovenije, ta škoda pa po presoji sodišča presega v konkretni zadevi sicer verjetno izkazano težko popravljivo gmotno škodo tožnika. Z odložitvijo učinkov izpodbijane odločbe za določen čas bi bilo po oceni sodišča nesorazmerno poseženo v javno korist.

Tožnik je podredno predlagal tudi izdajo odložitvene začasne odredbe v delu izpodbijane odločbe, in sicer 1. in 8. točke izreka. Iz tožnikovih navedb pa je razvidno, da je bila izpodbijana odločba v navedenih točkah izreka že izvršena. Z začasno odredbo ni mogoče zahtevati odložitve izvršitve izpodbijanega upravnega akta, če je bila njegova izvršitev že opravljena. Po naravi stvari namreč ni več mogoče zadržati, kar želi tožnik z zahtevano (podredno) začasno odredbo doseči.

I. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

II. Odločitev o stroških postopka v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe se pridrži za končno sodno odločbo.

1. Z izpodbijano je Urad Republike Slovenije za meroslovje (Urad oz. organ) razveljavil odločbo o imenovanju z dne 17. 9. 2024 (1. točka izreka). Odločil je tudi, da mora imenovana oseba deponirati na Uradu vse neporabljene overitvene in zaščitne oznake v roku treh dni po prejemu te odločbe (2. točka izreka), poravnati vse stroške vzdrževanja sistema imenovanih oseb za leto 2025 v znesku 700 EUR v 15 dneh po prejetju računa (3. točka izreka), svojo stranko, A., d.o.o., ... obvestiti o nezakonito izvedenih postopkih overitev meril iz seznama v prilogi 1 v roku treh dni po prejemu te odločbe (4. točka izreka), na Urad posredovati predlog ureditve ustreznega meroslovnega stanja meril iz seznama v Prilogi 1 v roku 20 dni po prejemu te odločbe (5. točka izreka). Vse aktivnosti po točki 4 in 5 tega izreka izvede imenovana oseba (v nadaljevanju IO) na lastne stroške (6. točka izreka), prav tako pa pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve (7. točka izreka). Odločil je še, da se ta odločba objavi na spletni strani Urada (8. točka izreka) ter ugotovil, da posebnih stroškov postopka ni bilo (9. točka izreka).

2. Urad je z odločbo o imenovanju št. 6416-6/2024/7 z dne 17. 9. 2024 IO imenoval za izvajanje overitev v obsegu, po vrsti meril, vodomeri za hladno vodo, po vrsti overitve, redno in izredno, po predpisu Pravilnik o merilnih instrumentih (Uradni list RS, št. 19/16 in 98/23) in prilogi 3 - Vodomeri (MI 001) ter po obsegu, velikost vodomerov: (DN13 -DN150) mm, pretoku: 6,25 l/h - 150m3/h, volumen: (5-3000) l. Overitve se izvaja v prostorih OI. Overitve meril v obsegu izpodbijane odločbe je IO dolžna izvajati skladno z metodami in postopki, določenimi z akreditacijsko listino Slovenske akreditacije št. K-051 in prilogo k akreditacijski listini št. 3150-0148/10-0013 z dne 3. 1. 2023 ter v skladu z v odločbi navedenim pravnim predpisom. IO je v skladu s Pravilnikom o zahtevah, postopku imenovanja, nalogah in nadzoru imenovanih oseb na področju meroslovja (Pravilnik), dolžna izpolnjevati zahteve 9. člena Pravilnika in v primeru, da IO ne izpolnjuje zahtev Pravilnika, lahko organ skladno z drugim odstavkom 24. člena Zakona o meroslovju (ZMer-1) in 12.a členom Pravilnika razveljavi odločbo o imenovanju.

3. V okviru rednega sistemskega nadzora IO v letu 2025, izvedenega 14. 5. 2025, je organ preveril izvajanje overitve vodomera proizvajalca B., GmbH tip ... s serijsko številko ... 22. 7. 2024 ni bil ustrezno pregledan in overjen. Šlo je za nova merila (in to 466 vodomerov) z izvedeno prvo overitvijo v letu 2023, vendar je IO merila označila z overitvenimi oznakami brez izvedbe pregleda in preskusa meril in je to kršitev tudi priznala. Organ je v okviru istega rednega sistemskega nadzora še ugotovil, da IO ni izvedla enovitega postopka overitve, kot izhaja iz 4. člena Pravilnika o postopku overitve meril (Pravilnik o postopku), kot tudi ni vnesla nobenih podatkov v bazo MIRS-info, skladno z navodili organa. Na podlagi poziva je IO 16. 5. 2025 na Urad posredovala seznam meril, pri katerih ni bilo izvedenega enovitega postopka overitve, kot to zahtevajo prepisi, ampak je bilo izvedeno samo t. i. "prežigosanje", pri čemer gre za označevanje meril z overitvenimi oznakami brez izvedbe pregleda in preskusa meril, ter izjavo, v kateri tožnik priznava izvajanje t. i. "prežigosanja" brez izvedbe enovitega postopka overitve, kar predstavlja hujšo kršitev obveznosti IO iz 9. člena Pravilnika.

4. Urad je tako ugotovil, da IO na podlagi navedenega ne deluje skladno z zahtevami iz Pravilnika, kar pa je skladno z 24. členom ZMer-1 in 12.a členom Pravilnika razlog za razveljavitev odločbe o imenovanju IO, zato je strokovna komisija predlagala razveljavitev odločbe o imenovanju IO.

5. Zoper izpodbijano odločbo je tožnik vložil pritožbo, ki jo je Ministrstvo za gospodarstvo, turizem in šport (drugostopenjski organ ali toženka) z odločbo št. 640-4/2025-2180-3 z dne 9. 10. 2025 kot neutemeljeno zavrnilo.

6. Zoper izpodbijano odločbo je tožnik vložil tožbo v upravnem sporu, v kateri trdi, da njegovo ravnanje ne predstavlja hujše kršitve obveznosti po prvem odstavku 12.a člena Pravilnika, s tem pa ugovarja napačno uporabo materialnega prava. Trdi tudi, da organ izpodbijane odločbe ni obrazložil, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev določb upravnega postopka ter da sta organ in toženka z odločbama nedopustno posegla v tožnikove ustavne pravice.

7. Sodišču zato predlaga, da se tožbi ugodi in se v celoti odpravi izpodbijana odločba, da se postopek razveljavitve odločbe o imenovanju ustavi, podredno pa predlaga, da se tožbi ugodi in se v celoti odpravi odločba ter se zadeva vrne v odločanje organu. Priglaša tudi stroške postopka.

Navedbe strank v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe

8. Ob vložitvi tožbe je tožnik, zaradi zatrjevanega nastanka težko popravljive škode, ki tožniku zaradi takojšnjega učinkovanja izpodbijane odločbe že nastaja, sodišču predlagal tudi izdajo začasne odredbe, skladno z drugim in tretjim odstavkom 32. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1), na podlagi katere lahko tožnik kot IO do pravnomočnosti odločitve o tožbi v upravnem sporu zoper izpodbijano odločbo izvaja overitve v obsegu, določenem v odločbi o imenovanju št. 6416-6/2024/7 z 17. 9. 2024, ter na podlagi katere mora toženka s svoje spletne strani umakniti objavo odločbe Urada št. 6416-6/2025-2182/9 z 10. 7. 2024. Podredno še predlaga, da se odloži izvršitev 1. in 8. točke izreka izpodbijane odločbe do pravnomočnosti odločitve o tožbi v zadevnem upravnem sporu. Priglaša tudi stroške postopka v zvezi s predlagano začasno odredbo.

9. Predlog utemeljuje z navedbami, da njegov poslovni model skoraj izključno temelji na njegovi upravičenosti do overjanja vodomerov, saj skoraj vse prihodke ustvari bodisi od prodaje vodomerov, ki jih sam dobavi in nato overi (novi vodomeri, kjer preizkusi njihovo točnost), bodisi od overjanja vodomerov, ki so v lasti strank (rabljeni vodomeri). Prav tako je overjanje vodomerov ključna dejavnost tožnika z vidika obsega njegovega dela in dela njegovih dveh zaposlenih (zaposlena sta na delovnih mestih kontrolor vodomerov, drugi pa je serviser vodomerov)a, katerima bo prisiljen odpovedati pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ob možnosti kasnejšega zaposlovanja, pa zaradi trajanja usposabljanja novih zaposlenih vsaj pol leta ne bi mogel normalno poslovati. Tožnik navaja, da bi v primeru nezmožnosti opravljanja dejavnosti overitev vodomerov izgubil tudi večino oz. vse poslovne partnerje, s katerimi posluje. Nadalje trdi, da je Urad z objavo izpodbijane odločbe na svoji spletni strani posegel v čast in dobro ime tožnika ter da ga je Urad označil za potencialnega storilca kaznivega dejanja po 256. členu Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in s tem nedopustno posegel v njegovo ustavno pravico do domneve nedolžnosti iz 27. člena Ustave RS. Tožnik na koncu še utemeljuje, da je bila izpodbijana odločba izdana na nezakoniti in neustavni pravni podlagi in da je z razveljavitvijo odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 ter z objavo izpodbijane odločbe na spletni strani Urada posegel vsaj v ustavne pravice tožnika iz 14., 33., 38. ter 74. člena Ustave RS, zato je izdaja začasne odredbe s strani naslovnega sodišča nujno potrebna tudi z vidika zagotavljanja učinkovitega sodnega varstva ustavnih pravic tožnika. Pojasni sicer, da mu je že organ zaradi nesuspenzivnosti pritožbe že z dnem vročitve izpodbijane odločbe prepovedal oz. onemogočil opravljanje dejavnosti overitve vodomerov (1. točka izreka izpodbijane odločbe). Takrat je namreč začela učinkovati razveljavitev odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024. Organ pa je iz istega razloga izpodbijano odločbo že javno objavil na svoji spletni strani (8. točka izreka izpodbijane odločbe).

10. V odgovoru na predlog za izdajo začasne odredbe toženka temu nasprotuje in navaja, da so ukrepi v izpodbijani odločbi namenjeni preprečevanju morebitnih zlorab. Nadalje pojasnjuje, da pomeni izvajanje overitev meril izvajanje državne naloge na osnovi javnega pooblastila, kar pomeni, da čeprav lahko Urad za izvajanje overitev pooblasti tudi samostojne podjetnike posameznike, ki so organizacijsko zunaj državne uprave, a funkcionalno del sistema uprave, saj izvajajo naloge v imenu države, je treba pri izvajanju javnih pooblastil ravnati v skladu z načeli, ki veljajo za vse organe državne uprave. Toženka nasprotuje tožnikovim navedbam, da "njen poslovni model skoraj izključno temelji na overjanju vodomerov, saj skoraj vse prihodke ustvari bodisi od prodaje vodomerov, ki jih sam dobavi in nato overi, bodisi od overjanja vodomerov, ki so v lasti strank", saj so novi vodomeri, ki jih tožnik dobavi od proizvajalcev, že overjeni, in gre za t. i. prvo overitev oz. drug način ugotovitve meroslovne skladnosti vodomerov, za katero tožnik ni imel pooblastila. Glede opravljanja dejavnosti toženka poudarja, da tožnik še vedno lahko opravlja dejavnost izvajanja servisa vodomerov, saj je ta v smislu izvedbe ločen od izvajanja overitev.

11. Toženka meni, da tožnikove navedbe o nastanku "težko popravljive škode" niso izkazane in se ob podanih napačnih trditvah tožnika, ki jih je podal v predlogu za izdajo začasne odredbe v zvezi z izvajanjem overitev poraja dvom o strokovni usposobljenosti tožnika za izvajanje predmetnega javnega pooblastila, o ustreznosti overitev, ki jih je tožnik izvedel v preteklosti ter o razumevanju javnega pooblastila v obliki imenovanja podjetnika za izvajanje storitev in bi se z izdajo začasne odredbe in s tem vrnitvijo v prejšnje stanje, ki bi tožniku omogočala še naprej izvajanje overitev, dejansko lahko nedoločenemu številu potrošnikov, ki bi bili deležni nestrokovnega ali pomanjkljivo strokovnega izvajanja storitev nastala nepopravljiva škoda, prav tako ugledu Republike Slovenije. Prav tako zavrača navedbe tožnika o "nepopravljivi izgubi kadra" ter kot pavšalne in netočne označi trditve v zvezi z nastankom težko popravljive škode. Pojasnjuje tudi objavo izpodbijane odločbe na spletni strani Urada, da je to v skladu z osmim odstavkom 12.a člena Pravilnika in bi bilo drugačno ravnanje v nasprotju s predpisi. Toženka zaključuje, da bi bila z izdajo predlagane začasne odredbe prizadeta javna korist, zato sodišču predlaga, da predlog za izdajo začasne odredbe kot neutemeljen zavrne.

12. Tožnik v odgovoru na odgovor toženke prereka vse navedbe toženke ter dodatno pojasnjuje še dejavnost tožnika, nastalo škodo in prizadetost javne koristi ter dejstva o zaposlenih.

13. Na podlagi 32. člena ZUS-1 sodišče na tožnikovo zahtevo odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, če bi se z izvršitvijo akta prizadela tožniku težko popravljiva škoda. Pri odločanju mora sodišče skladno z načelom sorazmernosti upoštevati tudi prizadetost javne koristi ter koristi nasprotnih strank (drugi odstavek). Tožnik lahko iz razlogov iz prejšnjega odstavka zahteva tudi izdajo začasne odredbe za začasno ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje, če se ta ureditev, zlasti pri trajajočih pravnih razmerjih, kot verjetna izkaže za potrebno (tretji odstavek).

14. Kot izhaja iz vsebine citirane določbe 32. člena ZUS-1, je začasna odredba v upravnem sporu institut, ki tožniku omogoča, da ob določenih izpolnjenih pogojih doseže odložitev izvršitve izpodbijanega akta (odložitvena začasna odredba) oz. začasno ureditev stanja (ureditvena začasna odredba), pri čemer je v obeh primerih temeljni vsebinski pogoj verjetnost nastanka težko popravljive škode. Z začasno odredbo v upravnem sporu je mogoče zato preprečiti le škodo, ki neposredno izvira iz izpodbijanega upravnega akta. Obstajati mora neposredna zveza med spornim pravnim razmerjem in posledicami (škodo), ki naj se z začasno ureditvijo stanja prepreči.

15. Hkrati gre glede na ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča RS (VSRS) za težko popravljivo škodo, če je ta resna in tožniku neposredno preti, (začasno) odvrniti pa jo je mogoče le z zadržanjem izvršitve izpodbijanega upravnega akta oz. s predlagano začasno ureditvijo stanja.

Verjetnost nastanka težko popravljive škode mora biti predvidljiva in konkretna. Samo pavšalno navajanje in sklepanje na hipotetične in nepredvidljive posledice ne zadosti standardu verjetnosti, ki opravičuje izdajo začasne odredbe. Dokazi, s katerimi se utemelji izdajo začasne odredbe, morajo biti konkretizirani na določene realno izkazane posledice in takšni, da jih je mogoče dokazno ovrednotiti.

16. Premoženjska škoda sama po sebi ne predstavlja težko popravljive škode.

Praviloma je taka škoda nadomestljiva. Kot tako škodo je VSRS priznalo le tisto materialno škodo, ki bi povzročila pomemben poseg v strankino opravljanje dejavnosti.

Po presoji sodišča zadostuje, da stranka s stopnjo verjetnosti izkaže, da je grozeči stečaj ali nevarnost skorajšnjega prenehanja poslovanja neposredna posledica (izvršitve) akta, ki ga izpodbija s tožbo v upravnem sporu.

17. Tožnik je v predlogu za izdajo začasne odredbe predlagal tako izdajo ureditvene začasne odredbe po tretjem odstavku 32. člena ZUS-1 kot podredno odložitev izvršitve izpodbijane odločbe v 1. in 8. točki izreka po drugem odstavku 32. člena ZUS-1.

Glede predloga za izdajo ureditvene začasne odredbe

18. Tožnik je sicer najprej zatrjeval materialno škodo, ki mu bo nastala brez izdaje ureditvene začasne odredbe. Opredeli, koliko prihodkov od prodaje na domačem trgu je ustvaril v prvi polovici 2025 ter v letu 2024, kakor tudi, koliko od teh prihodkov je ustvaril od prodaje vodomerov oz. od overjanja vodomerov (82,14 % v prvem polletju 2025 oz. 84,75 % v letu 2024). Kot dokaz predlaga prometno kartico za kupce v obdobju od 1. 1. 2025 do 30. 6. 2025 (A11) oz. od 1. 1. 2024 do 31. 12. 2024 (A10), kakor tudi tožnikovih izdanih računih kupcem v navedenih obdobjih (A12 - A13) ter izdanih računih tožniku (A14), kakor tudi iz pregledne tabele izdanih računov po kupcih in obsegu prihodkov po posamezni vrsti dejavnosti (A15 - A16). Tožnik za potrebe opravljanja overitev vodomerov zaposluje dve osebi, pri overitvah pa sodeluje tudi sam, in sicer 2 zaposlena sta na delovnem mestu kontrolor vodomerov ter serviser vodomerov. Kot dokaz predlaga pogodbi o zaposlitvi z dne 4. 11. 2017 (A17) in z dne 12. 4. 2021 (A18). O vsem navedenem kot dokaz predlaga še zaslišanje tožnika ter izjavo tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3).

19. Toženka v odgovoru na tožbo sicer navaja v zvezi s prihodki od prodaje, da tožnik še vedno lahko opravlja dejavnost izvajanja servisa vodomerov, saj je ta ločen od izvajanja overitev. Tožnik po mnenju toženke obstoj težko popravljive škode utemeljuje z navajanjem nejasnih razporeditev izvora večine njenih prihodkov, namreč ni jasne ločnice med prihodki, ki jih tožnik dobi od prodaje overjenih vodomerov (toženka poudarja, da se lahko z navedenim tožnik kljub odvzemu imenovanja s strani urada še naprej nemoteno ukvarja) in prihodkov zgolj zaradi izvajanja overitev. Toženka pripominja še, da tožnik ni imel pooblastila za izvajanje prve overitve oz. drug primerljiv način ugotovitve meroslovne skladnosti vodomerov (novi vodomeri, ki jih tožeča stranka dobavi od proizvajalcev, so namreč že overjeni), izvajanje overitve popolnoma novih vodomerov z veljavno prvo overitvijo in polnim overitvenim rokom pa lahko predstavlja goljufijo goljufivo poslovno prakso, saj gre za izvajanje in zaračunavanje nepotrebne aktivnosti. Tožnik v odgovoru na navedeno vlogo toženke poudari v zvezi z njegovimi prihodki od poslovanja, da 82,14 % prihodkov v prvem polletju 2025 oz. 84,75 % prihodkov v letu 2024 ravno predstavlja prihodke, povezane z overitvijo vodomerov, preostali prihodki pa predstavljajo prodajo že overjenih vodomerov in nekatere druge povezane storitve. To povsem jasno izhaja iz že predloženih dokazov A10 - A16 ter iz izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3) in izjave tožnika z dne 21. 11. 2025 (A26), v zvezi z navedenim pa predlaga tudi zaslišanje tožnika. Glede na navedeno in ker tožnik tudi pojasni, da v predlogu ni zatrjeval, da overja nove vodomere, ki imajo veljavno prvo overitev v EU s polnim overitvenim rokom (ko se takšni vodomeri dobavijo, v tekočem koledarskem letu ni nobene potrebe po preizkusu in overitvi teh), prihodkov od dobave oz. prodaje teh novih vodomerov zato tožnik tudi ni štel med svoje prihodke, ki so povezani z overitvijo vodomerov. Pojasni pa, da overi nove vodomere, ki imajo sicer še vedno veljavno prvo overitev, vendar ta nima več polnega overitvenega roka. S tem tožnik namreč podaljša overitveni rok teh vodomerov, ki bi se sicer iztekel prej. V zvezi s tem je kot dokaz predlagal svojo izjavo z dne 21. 11. 2025 (A26) ter zaslišanje tožnika. Poudari pa še, da ne more še naprej rentabilno opravljati dejavnosti servisa vodomeru, saj je za poslovni model tožnika tudi v okviru servisa vodomerov ključna prav njegova zmožnost overjanja vodomerov, ki jih tožnik servisira za svoje stranke. Strankam namreč tožnik ne more dostaviti neoverjenih vodomerov, ki jih je servisiral. Teh stranke ne smejo vgraditi, kar izhaja tudi iz izjave predlagatelja (A26), o čemer bo lahko izpovedal tudi tožnik. Sodišče ugotavlja, da je s tem tožnik odgovoril na vse ugovore toženke in zato predlagal tudi izvedbo dokazov A10 -A16, A3, A26 ter zaslišanje tožnika. Zato sodišče sledi tožnikovim trditvam, da je v prvi polovici leta 2025 imel 82,14 % oz. v letu 2024 84,75 % prihodkov od poslovanja iz prihodkov, povezanih z overitvijo vodomerov, preostali prihodki pa predstavljajo predvsem prodajo že overjenih vodomerov in servise vodomerov.

20. Tožnik opiše tudi njegove skupne poslovne odhodke v prvem polletju 2025 in v letu 2024, izpostavi stroške materiala ter fiksne stroške dela, kar predstavljajo poleg plač zaposlenih tudi prispevki za socialno varnost podjetnika in podjetnikov dohodek, fiksne stroške pa ima tožnik tudi s plačilom vode, elektrike, fiksne in mobilne telefonije, ogrevanje, odvoza odpadkov in nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. Poslovne odhodke izkazuje iz izkaza poslovnega izida v obdobju 1. 1. 2025 do 30. 6. 2025 oz. od 1. 1. 2024 do 31. 12. 2024, izdanih računov tožniku v navedenih obdobjih (A14) in mesečnih obračunov plače za oba zaposlena v navedenih obdobjih (A19 - A20), kakor tudi iz že navedenih pogodb o zaposlitvi z dne 4. 11. 2017 (A17) in 12. 4. 2021 (A18). Navedeno izhaja tudi iz izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3), predlaga pa tudi, naj se tožnika zasliši. Navaja, da bo posledično izvrševanje izpodbijane odločbe za tožnika pomenila izgubo praktično celotnega dohodka, saj mu - upoštevaje njegov poslovni model - onemogoča to nadaljnjo rentabilno poslovanje. Gre torej za bistven poseg v praktično celotno dejavnost tožnika, ki je z vsakim dnem intenzivnejši. Nadaljnje izvrševanje izpodbijanje odločbe bi glede na vse navedeno v zelo kratkem času privedlo tudi do likvidacije oz. trajnega prenehanja poslovanja tožnika ter odpustitve zaposlenih, tožnik kot podjetnik bo ostal brez lastnega dohodka in socialne varnosti. Tožnik namreč nima več niti zadostnih prilivov niti prihrankov za kritje svojih fiksnih stroškov, vsa navedena škoda pa bi bila ne zgolj težko popravljiva, temveč nepopravljiva. Z izgubo obeh zaposlenih bo tožnik za vedno izgubil tehnično in strokovno usposobljen kader, v katerega je vložil veliko ur usposabljanja, sredstev in ki ga na slovenskem trgu delovne sile izrazito primanjkuje. Tožnik tako tudi v primeru kasnejšega uspeha v upravnem sporu in vrnitve odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 ne bo mogel ponovno začeti s poslovanjem, saj za to ne bo imel zaposlenih, četudi pa bi mu uspelo najti primeren kader, bo moral tega najprej ustrezno tehnično in strokovno usposobiti, kar pa traja vsaj šest mesecev. To pa pomeni, da vsaj pol leta - navkljub vrnitvi odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 - ne bo mogel normalno poslovati. Formalno strokovna usposobljenost zaposlenega pri predlagatelju izhaja iz potrdil o opravljenem usposabljanju, ki jih je izdal organ (A21), navedena izhaja tudi iz izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3), o vsem tem pa bi lahko izpovedal tudi tožnik. V primeru nezmožnosti opravljanja dejavnosti overitev vodomerov bo tožnik izgubil tudi večino oz. praktično vse poslovne partnerje, s katerimi več let uspešno sodeluje. Njim namreč tožnik ne bo mogel več dobavljati overjenih vodomerov oz. zanje opravljati storitve overitve teh, zaradi česar bodo ti prisiljeni poiskati druge ponudnike blaga oz. storitev. Takšni uporabniki v primeru kasnejšega uspeha tožnika v upravnem sporu tudi ne bodo začeli ponovno poslovno sodelovati s predlagateljem, saj si bodo v vmesnem času že poiskali drugega ponudnika. Dolgoletno uspešno sodelovanje s številnimi poslovnimi partnerji tožnik izkazuje s prometno kartico za kupce v obdobju 1. 1. 2025 do 30. 6. 2025 (A15) oz. 1. 1. 2024 do 31. 12. 2024 (A16), navedeno izhaja tudi izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3), o tem pa bi izpovedal tudi tožnik. Celotna infrastruktura za opremo in naprave tožnika je namreč prilagojena opravljanju dejavnosti overjanja in servisa vodomerov in ne omogoča opravljanja drugih dejavnosti, zaradi česar tožnik ne more začeti opravljati drugih dejavnosti oz. prilagoditi svojega poslovnega modela, tožnik pa je izvedel tudi večjo investicijo v novo skladiščno proizvodno halo, v kateri je predvideno večje skladišče in v prihodnje nova lakirnica, ki se bo uporabljala za nadaljnjo zaščito vodomerov, v primeru širitve poslovanja tudi izdelava dodatne merilne linije. Navedeno izhaja iz izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3), o tem pa bi lahko izpovedal tudi tožnik.

21. Toženka v odgovoru na začasno odredbo ni prerekala navedb tožnika o njegovih odhodkih in fiksnih stroških, zato navedenim trditvam tožnika, ki jih je ta tudi izkazoval z dokazi A14, A17 - A20, A3 ter zaslišanjem tožnika, sledi kot priznanim, skladno z drugim odstavkom 214. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1. Navedena določba ZPP torej od stranke zahteva, da na konkretne navedbe nasprotne stranke odgovori s konkretnimi navedbami, kar v obravnavani zadevi ni podano. Neprerekana dejstva se namreč štejejo za dokazana. Toženka pa v odgovoru na predlog za izdajo začasne odredbe nasprotuje trditvam tožnika glede izgube kadra in navaja, da ima tožnik po podatkih toženke dve zaposleni osebi v podjetju tožnika, na kateri vpliva izguba imenovanja za izvajanje overitev, kar je sicer skladno tudi s seznamom osebja tožnika (A28). Ugovarja pavšalnosti in netočnosti tožnikovih navedb glede zaposlitev, zaradi česar izpostavlja dvom v smiselnost in upravičenost navajanje nepopravljive izgube kadra kot relevantnega argumenta za nastanek težko popravljive škode. Poudarja še, da so njena usposabljanja pri Uradu brezplačna, tožnik pa ni izkazal, na kakšen način bi lahko trditve glede usposabljanja zaposlenih imele vpliv na nastanek težko popravljive škode. Sodišče ugotavlja, da je iz toženkinega odgovora na zahtevo za izdajo začasne odredbe razvidno le nekonkretizirano nestrinjanje z navedbami tožnika, pa še tole v delu zaposlenega kadra tožnika, pri čemer med strankama ni sporno, da sta pri tožniku zaposleni dve osebi. Med strankama tudi ni sporno to, ali bo tožnik za pridobitev novega kadra moral plačati izobraževanja, temveč koliko časa bo porabil za pridobitev novega strokovnega osebja, če bo moral prej odpustiti že usposobljena in izobražena delavca. Zato stališče te navedbe šteje za priznane

, skladno z drugim odstavkom 214. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1. Toženka pa nadalje zopet ne prereka navedb o skupnih poslovnih odhodkih, o stroških materiala ter fiksnih stroških dela, kakor tudi ne o tem, da bo posledično izvrševanje izpodbijane odločbe za tožnika pomenila izgubo praktično celotnega dohodka, saj mu - upoštevaje njegov poslovni model - onemogoča to nadaljnjo rentabilno poslovanje ter da bo nadaljnje izvrševanje izpodbijanje odločbe glede na vse navedeno v zelo kratkem času privedlo tudi do likvidacije oz. trajnega prenehanja poslovanja tožnika ter odpustitve zaposlenih, tožnik kot podjetnik bo ostal brez lastnega dohodka in socialne varnosti, kakor tudi nadalje, da tožnik nima več niti zadostnih prilivov niti prihrankov za kritje svojih fiksnih stroškov. Zato ta dejstva sodišče šteje za priznana, skladno z drugim odstavkom 214. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

22. Sodišče posledično ugotavlja, da je tožnik s svojimi navedbami zadostil tudi standardu težko popravljive škode. V predlogu za izdajo začasne odredbe je namreč težko popravljivo škodo utemeljeval z nezmožnostjo opravljanja dejavnosti, v okviru katere ustvarja pretežni del svojih prihodkov, ter nerentabilnostjo opravljanja preostale dejavnosti (le prodaje vodomerov in servisa vodomerov), izguba posla v zvezi z overitvami vodomerov pa posledično pomeni v končni fazi zanj prenehanje opravljanja dejavnosti. Smiselno torej zatrjuje več kot nastanek nastanek gole materialne škode, glede katere je VSRS v svoji presoji že sprejelo, da je od okoliščin primera odvisno, ali materialna škoda lahko pomeni težko popravljivo škodo, poleg tega pa tudi, da gre za upoštevno škodo, če je verjetno izkazan poseg v opravljanje dejavnosti, ki bi tožnika pomembno prizadeval.

Pri tem je VSRS posebej izpostavilo, da za izdajo začasne odredbe v takem primeru ni treba, da bi subjekt že prenehal s poslovanjem oz. da bi bil stečaj že uveden, saj bi bila s tem nepopravljiva škoda dejansko že povzročena. Zadostuje, da stranka s stopnjo verjetnosti izkaže, da je grozeči stečaj ali nevarnost skorajšnjega prenehanja poslovanja neposredna posledica (izvršitve) akta, ki ga izpodbija s tožbo v upravnem sporu. Po presoji sodišča je tožnik navedeno nevarnost prenehanja poslovanja zaradi izvršitve izpodbijanega akta, s katerim mu je bilo odvzeto dovoljenje za opravljanje bistvenega dela njegove dejavnosti (to je overitev vodomerov), izkazana s potrebno stopnjo verjetnosti, s čimer je izkazan tudi prvi pogoj za izdajo začasne odredbe iz tretjega odstavka 32. člena ZUS-1.

23. Tožnik kasneje zatrjuje še, da mu je z izpodbijano odločbo in njeno objavo na spletni strani organa nastala tudi nepremoženjska škoda (poseg v čast in dobro ime tožnika brez zakonske podlage), za kar tožnik predlaga kot dokaz izjavo tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3) ter zaslišanje tožnika. Prav tako nadalje še zatrjuje, da so bile z izpodbijano odločbo, ki je bila izdana na nezakoniti in neustavni pravni podlagi, in z razveljavitvijo odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 ter objavo izpodbijane odločbe kršene ustavne pravice predlagatelja iz 14. člena (enako obravnavanje), 33. člena (zasebna lastnina), 38. člena (varstva zasebnosti) in 74. člena (svobodna gospodarska pobuda) Ustave RS, zato je izdaja začasne odredbe nujno potrebna tudi z vidika zagotavljanja učinkovitega sodnega varstva ustavnih pravic predlagatelja. Sodišče v zvezi z navedenimi trditvami tožnika, ki jim sicer toženka ugovarja, da jih je povzročil tožnik s svojim protipravnim ravnanjem (tj. prežigosanjem vodomerov, kar je tožnik priznal, kot je nesporno med strankama in kar sicer izhaja že iz priloge A7 - Obvestila tožnika njihovemu poslovnemu partnerju A., d.o.o), ugotavlja, da tožnik v zvezi s tem ni ne konkretiziral težke popravljivosti škode oz. nepopravljivosti škode, četudi bi sodišče sledilo, da je z navedenimi dejanji toženke prišlo sicer do posega v čast in dobro ime tožnika ter do posega v navedene ustavne pravice tožnika. Zgolj pavšalne trditve o navedenih posegih v osebnostno in navedene ustavne pravice brez konkretnih trditev, zakaj bi navedeni posegi predstavljali težko popravljivo oz. nepopravljivo nepremoženjsko škodo ter zakaj bi bilo to škodo mogoče začasno odvrniti le z zadržanjem izvršitve izpodbijanega upravnega akta, po presoji sodišča ne zadostijo zahtevi po izkazanosti težko popravljive oz. nepopravljive škode. Zato v tem delu sodišče ne sledi tožniku, da mu je nastala nepopravljiva oz. težko popravljiva nepremoženjska škoda.

24. Ker pa je tožnik z verjetnostjo izkazal, da bi mu brez izdaje navedene začasne odredbe nastala težko popravljiva oz. nepopravljiva premoženjska škoda, je sodišče v skladu z drugim odstavkom v zvezi s tretjim odstavkom 32. člena ZUS-1 pri izdaji začasne odredbe skladno z načelom sorazmernosti presojalo tudi prizadetost javne koristi in koristi nasprotne stranke. Med strankama je sicer nesporno, da v obravnavani zadevi nasprotnih strank v smislu drugega odstavka 32. člena ZUS-1 ni, zato njihove koristi zaradi začasnega zadržanja razveljavitve odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 in umika objave izpodbijane odločbe na spletni strani organa ne bi bile prizadete.

25. Tožnik je sicer že v predlogu za izdajo začasne odredbe zatrjeval, da z izdajo te ne bo prizadeta javna korist. Kakšnakoli škoda je že nastala zaradi prežigosanja vodomerov in opustitve vnosa podatkov v bazo MIRS- info (ocenjuje, da je bil obseg kršitev obveznosti IO in njene posledice majhne), je ta namreč že nastala in predstavlja zaključen dogodek. To pomeni, da neizvrševanje izpodbijane odločbe na to škodo ne vpliva niti ne more povzročiti dodatne oz. nove prizadetosti javne koristi. Navaja še, da prizadetost javne koristi zaradi tožnikovega začasnega nadaljnjega opravljanja dejavnosti overitve vodomerov tudi že pojmovno ni mogoče utemeljiti s sklicevanjem na abstraktno in simbolno škodo, ki bi jo to povzročilo za zaupanje javnosti v pravni sistem oz. v pravno državo, varstvo potrošnikov in konkurenco. Izpodbijana odločba namreč še ni pravnomočna, kar pomeni, da tožniku ni mogoče očitati, da je ravnal protipravno oz. da bi njegovo nadaljnje poslovanje negativno vplivalo na omenjene vrednote. Poleg tega je tožnik o prežigosanju takoj obvestil svojo stranko A., d.o.o. kot oškodovanca ter tudi aktivno pristopil k reševanju omenjene problematike v skladu z izpodbijano odločbo. Tožnik je vložil tudi zagovor, v katerem je pisno obžaloval dejanje, prevzel odgovornost in izrecno navedel, katere ukrepe bo uvedel v izogib nadaljnjim neskladnostim pri poslovanju, vključno z izboljšanjem sistema. Vse do razveljavitve odločbe o imenovanju tožnik tudi ni ponovil omenjenih kršitev. Tožnik bo lahko vseskozi tudi podvržen strogemu nadzoru s strani organa in grožnje odprave začasne odredbe s strani sodišča. Do kakršnegakoli nastanka potencialne nove prizadetosti javne koristi tudi iz tega razloga že pojmovno ne more priti. Kot dokaz svojih navedb predlaga seznam ožigosanih vodomerov (A22), dopis tožnika stranki A., z dne 16. 7. 2025 (A7) ter 22. 10. 2025 (A8) in obvestila ter prošnje organu z dne 27. 10. 2025 (A9), kakor tudi zagovor tožnika z dne 16. 5. 2025 (A24) ter izjave tožnika z dne 24. 10. 2025 (A3), v zvezi s tem pa predlaga tudi zaslišanje tožnika. Glede na navedeno tožnik poudarja, da težko popravljiva škoda, ki mu grozi v posledici izvršitve izpodbijane odločbe, pretehta nad javno koristjo, ki izhaja iz nadaljnjega izvrševanja izpodbijane odločbe.

26. Toženka pa je v odgovoru na predlagano začasno odredbo navedla, da pomeni izvajanje overitev meril izvajanja državne naloge na osnovi javnega pooblastila. Gre za strogo regulirano in nadzorovano dejavnost, ki jo lahko opravlja le Urad oz. tudi samostojni podjetniki posamezniki, ki jih lahko imenuje Urad kot državni organ za izvajanje overitev in jim podeli javno pooblastilo (navedeni samostojni podjetniki posamezniki so organizacijsko zunaj državne uprave, a funkcionalno del sistema uprave, saj izvajajo naloge v imenu države, kar pomeni, da mora pri izvajanju javnih pooblastil (v konkretni zadevi izvajanju overitev) ravnati v skladu z načeli, ki veljajo za vse organe državne uprave). Toženka poudarja, da je tožnik s svojim protipravnim ravnanjem povzročil svojim strankam in njihovim strankam veliko gospodarsko škodo in škodo njihovemu poslovnemu ugledu. V konkretnem primeru je bilo 466 vodomerov protipravno overjenih. Glede na to, da ni šlo za osamljen primer protipravne prakse tožnika, pa je dejansko škodo nemogoče oceniti. Toženka izpostavlja, da bi z izdajo začasne odredbe in s tem z vrnitvijo v prejšnje stanje (da bi tožnik do odločitve sodišča še naprej lahko nemoteno izvajal overitve, kljub temu, da je bilo nedvoumno ugotovljeno in da je tudi sam priznal, da je te izvajal na protipraven način) dejansko lahko nedoločenemu številu potrošnikov, ki bi bili deležni nestrokovnega (ali vsaj pomanjkljivo strokovnega) izvajanja overitev, nastala nepopravljiva škoda, ta pa bi nastala tudi v ugledu Republike Slovenije. Urad mora namreč na področju izvajanja javnih pooblastil za izvajanje overitev skrbeti za to, da se overitve izvajajo v skladu s predpisi in pri tem paziti na varovanje ugleda Republike Slovenije. Urad mora pri izvajanju svojih nalog v prvi vrsti skrbeti za zagotavljanje meroslovne skladnosti in varnosti meril, kar je izrednega pomena za pravni red in zaščito potrošnikov ter trga. Ugotovljeno protipravno ravnanje tožnika je bilo namreč v popolnem nasprotju z načeli zagotavljanja meroslovne skladnosti in varnosti meril ter je povzročilo škodo ugledu Republike Slovenije. Predlagane začasne odredbe bi sodišče vsem ostalim imetnikom javnega pooblastila - IO poslalo jasno sporočilo, da se protipravno ravnanje dopušča, če bi z odvzemom imenovanja imetnik zatrjeval nastanek težko popravljive škode. Glede na navedeno toženka meni, da bi bila z izdajo predlagane začasne odredbe v veliki meri prizadeta javna korist in predlaga, da sodišče predlog za izdajo začasne odredbe zavrne. Tožnik je v izjavi z dne 21. 11. 2025 v zvezi z nastalo škodo in prizadetostjo javne koristi še navedel, da zaradi prežigosanja spornih vodomerov potrošnikom v posledici njegovega ravnanja ni nastala škoda, vgrajeni so jim bili namreč v celoti zakoniti in izpravni vodomeri, ki imajo še vedno veljavno EU prvo overitev iz leta 2023, ki velja do konca leta 2028 (tožnik navaja, da je z njihovim prežigosanjem dejansko samo nezakonito podaljšal overitveni rok za eno leto, ni pa povzročil kakršnekoli druge škode, npr. neustreznega odčitavanja količine vode). Ustrezno meroslovno stanje spornih vodomerov je mogoče zagotoviti že z odstranitvijo overitvenih oznak tožnika. Šlo je tudi za enkratno dejanje, overitve enega sarža 466 vodomerov za partnerja A., d.o.o. in ne za kontinuirano prežigosanje vodomerov. Trditve toženke o prizadetosti javne koristi v primeru izdaje začasne odredbe ostajajo na pavšalni ravni in niso z ničemer izkazane, sploh glede zatrjevanja nastanka nepopravljive škode na ugledu Republike Slovenije. Ravnanje tožnika ne more vplivati na mednarodni ugled Republike Slovenije. Navedena javna služba dobave vode je namreč izrazito lokalno pogojena in tudi iz tega razloga ravnanje tožnika ne more imeti mednarodnih posledic.

27. Po presoji sodišča toženka s predhodno opisanimi navedbami

poleg tega, da utemeljuje javni interes za zakonsko ureditev, ki je bila podlaga za odvzem dovoljenja tožniku, hkrati s sicer res skopimi, a še vedno zadostnimi navedbami izkaže z verjetnostjo tudi, da bo z odložitvijo učinkov izpodbijane odločbe za določen čas nesorazmerno poseženo v javno korist. Toženka je namreč navedla konkretne okoliščine, ki kažejo na nujnost, da se izpodbijana odločba v obravnavani zadevi izvrši že pred pravnomočnostjo odločitve o njeni zakonitosti, in sicer je poudarila, da je s protipravnim ravnanjem, ki ga je nesporno priznal tožnik že v letu 2023 (ko je bilo pri nadzoru organa ugotovljeno, da je tožnik prežigosal vodomere in je bil opozorjen, da to ni v skladu s predpisi, tožnik pa se je zavezal, da teh postopkov prežigosanja ne bo več izvajal, kor razvidno iz zapisnikov o nadzornem obisku z dne 7. 4. 2023 (A23) in 19. 4. 2023 iz upravnega spisa) in tudi v obravnavani zadevi v letu 2025, s tem, ko je vedoma prežigosal 466 vodomerov (iz zagovora tožnika z dne 16. 5. 2025 iz upravnega spisa izhaja, da se tožnik zaveda ponovitve kršitve, na katero je že bil opozorjen v okviru letnega nadzora 2023; iz zapisnika o nadzornem obisku z dne 18. 6. 2025 iz upravnega spisa pa se je tožnika izjavil, da je šlo za njegovo napako, na to so bili že opozorjeni in vedo, da tega ne bi smeli početi. Šlo pa je za poletno obdobje, ko je bilo večje število dopustov, zaradi česar so bili v časovni stiski in so naredili, kar so. Ve, da je s tem postavil vse na kocko, če pride do odvzema imenovanja, vse, kar lahko reče, je, da mu je žal, upa pa na ponovno priložnost (v ozadju so zadeve, kot je dejstvo, da so ravnokar naredili nov prizidek, pri čemer je bila zadnja stvar v mislih oškodovanje kogarkoli)). S tem je (ponovno) ravnal v nasprotju s podeljenim mu javnim pooblastilom, ki mu nalaga skrbeti za zagotavljanje meroslovne skladnosti in varnosti meril, kar je izrednega pomena za pravni red in zaščito potrošnikov ter trga. Tožnik je namreč priznal, da je overitev vodomerov, in sicer 466 vodomerov, po dobavnici št. 136/24 z dne 22. 7. 2024 opravil brez pregleda in preizkusa meril na merilni liniji; navedeno je sicer nesporno med strankama, razvidno pa je tudi že iz priloge tožnika A7 (Obvestilo tožnika njihovemu poslovnemu partnerju A., d.o.o.), Poročila tožnika z dne 16. 5. 2025 (A22). Z navedenim pa je toženka tudi z verjetnostjo izkazala, da je tožnik s tem povzročil tudi škodo pravni varnosti in zaupanju v javna pooblastila Republike Slovenije.

28. Tožnik se sicer brani, da je šlo za enkratno dejanje (pri čemer pa ni zanemarljivo število napačno overovljenih vodomerov, teh je bilo namreč nesporno med strankama 466, kar je sicer razvidno tudi iz seznama vodomerov - priloge A22), vendar je med strankama nesporno, da je tožnik enako opravil prežigosanje vodomerov že v letu 2023. Sodišče sledi toženki, da take škode sploh ni mogoče oceniti (in s tem tudi ne izkazati njene višine), je pa nesporno toženka z verjetnostjo izkazala, da taka škoda nastaja, saj poleg tega, da nastaja škoda potrošnikom, ki jim je bilo vgrajenih navedenih 466 napačno overjenih vodomerov (pri tem sodišče opozarja, da ni relevantno, da je prežigosal tožnik že veljavno EU prvo overjene vodomere in je s tem po navedbah tožnika le (protipravno) podaljšal overitev vodomerov še za eno leto (tožnik sicer navaja, da s tem ni povzročil druge škode, npr. neustreznega odčitavanja količine vode, vendar pa tega ni izkazal, kajti s tem, ko je na navedenih 466 vodomerih namestil svoje overitvene oznake, je s tem jamčil, da so navedeni vodomeri meroslovno skladni s pravili Republike Slovenije na tem področju, pri čemer pa sploh ni izvedel pregleda in preizkusa teh meril na merilni liniji tožnika; tudi ni relevantno, da je nesporno sicer tožnik že aktivno in na lastne stroške pristopil k odpravi posledic kršitve, saj so to ukrepi, ki mu jih izpodbijana odločba nalaga), že samo tožnikovo ravnanje prežigosanja namreč posega v pravilnost meroslovne skladnosti, pravne varnosti in s tem v zaupanje v javna pooblastila Republike Slovenije, ta škoda pa po presoji sodišča presega v konkretni zadevi sicer verjetno izkazano težko popravljivo gmotno škodo tožnika. Z odložitvijo učinkov izpodbijane odločbe za določen čas bi bilo po oceni sodišča nesorazmerno poseženo v javno korist.

29. Glede na navedeno je sodišče zavrnilo izdajo predlagane ureditvene začasne odredbe po drugem odstavku 32. člena ZUS-1.

Glede predloga za izdajo odložitvene začasne odredbe

30. Tožnik je podredno predlagal tudi izdajo odložitvene začasne odredbe v delu izpodbijane odločbe, in sicer 1. in 8. točke izreka. Iz tožnikovih navedb pa je razvidno, da je bila izpodbijana odločba v navedenih točkah izreka že izvršena. Tožnik v predlogu za izdajo začasne odredbe namreč zatrjuje, da mu je že organ zaradi nesuspenzivnosti pritožbe (7. točka izreka izpodbijane odločbe) zoper izpodbijano odločbo že z dnem vročitve izpodbijane odločbe prepovedal oz. onemogočil opravljanje dejavnosti overitve vodomerov. Takrat je namreč začela učinkovati razveljavitev odločbe o imenovanju z dne 17. 9. 2024 (1. točka izreka izpodbijane odločbe). Organ pa je iz istega razloga izpodbijano odločbo že javno objavil na svoji spletni strani (8. točka izreka izpodbijane odločbe). Navedeno je med strankama nesporno.

31. Izpodbijana odločba je bila torej tudi po tožnikovih navedbah že izvršena v 1. in 8.točki izreka. VSRS pa je že večkrat sprejelo stališče

, da z začasno odredbo ni mogoče zahtevati odložitve izvršitve izpodbijanega upravnega akta, če je bila njegova izvršitev že opravljena. Prav takšna je tudi konkretna zadeva, saj izvršitve izpodbijane odločbe, ki je bila že izvršena, po naravi stvari ni več mogoče zadržati, kar želi tožnik z zahtevano (podredno) začasno odredbo doseči.

32. Glede na navedeno je sodišče zavrnilo tudi izdajo predlagane odložitvene začasne odredbe po drugem odstavku 32. člena ZUS-1.

33. Tožnik je priglasil tudi stroške v zvezi s postopkom za izdajo predloga za začasno odredbo. Ker ZUS-1 ne predpisuje posebnega odločanja o stroških, ki so nastali v zvezi z odločanjem o predlogu za izdajo začasne odredbe, je sodišče odločitev o teh stroških pridržalo do končne odločitve v tem upravnem sporu.

Glej sklepa VSRS I Up 34/2018 ter I Up 75/2016.

Glej sklepe VSRS I Up 35/2018, I Up 144/2017, I Up 126/2015, I Up 348/2016, I Up 84/2018 in druge.

Glej sklepe VSRS I Up 135/2018, Up 78/2018, I Up 12/2019.

Glej sklepe VSRS I Up 50/2023, I Up 38/2023, I Up 247/2021, I Up 162/2022.

Iz določbe 214. člena ZPP namreč izhaja, da skladno z drugim odstavkom 214. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

Prim. sklep Vrhovnega sodišča I Up 247/2021 z dne 23. 12. 2021.

Razen v delu zatrjevanega nastanka škode na ugledu Republike Slovenije, kjer sledi tožnikovim navedbam, da v tem delu toženka ni podala niti trditvene podlage glede krnitve ugleda Republike Slovenije niti ni tega izkazala.

Prim. s sklepi VSRS I Up 979/2005 z dne 31. 8. 2005, I Up 482/2001 z dne 17. 5. 2001 ter I Up 34/2011 z dne 20. 1. 2011.

Sklep VSRS I Up 137/2023 z dne 31.05.2023.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 32, 32/2, 32/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.