UPRS Sodba II U 335/2023-28
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-28

zagotavljanje dela delavcev drugemu delodajalcu - izpolnjevanje pogojev za opravljanje dejavnosti - izbris iz registra - pogoji za opravljanje dejavnosti - izpolnjevanje pogojev - prenehanje opravljanja dejavnosti - načelo sorazmernosti - ustavnoskladna razlaga

Še zlasti v situaciji, ko delodajalec v času odločanja o ukrepu odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra že izpolnjuje vse pogoje za opravljanje dejavnosti, je treba presoditi, ali je izrek tega ukrepa v konkretnem primeru sorazmeren.

I. Tožbi se ugodi. Odločba Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti št. 11002-50/2023-7 z dne 17. 10. 2023 se odpravi ter se zadeva vrne istemu organu v ponovno odločanje.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka v višini 469,70 EUR v roku 15 dni od prejema te sodbe, po preteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila.

1. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti (v nadaljevanju ministrstvo oziroma tožena stranka) je z odločbo št. 11002-50/2023-7 z dne 17. 10. 2023 tožeči stranki odvzelo dovoljenje za opravljanje dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku (v nadaljevanju dovoljenje) in odločilo, da se jo izbriše iz registra domačih pravnih in fizičnih oseb za opravljanje dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku (v nadaljevanju register), ki ga vodi ministrstvo (1. točka izreka). Odločilo je tudi, da lahko tožeča stranka dovoljenje za opravljanje navedene dejavnosti ponovno pridobi po poteku treh let od dneva dokončnosti te odločbe (2. točka izreka) in da v tem postopku niso nastali posebni stroški (3. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je ministrstvo tožeči stranki z odločbo št. 11002-35/2013-14 z dne 26. 3. 2015 izdalo dovoljenje, na podlagi katerega jo je vpisalo v register. Tožeča stranka je ministrstvu posredovala bančno garancijo A. (v nadaljevanju A.) d. d. št. 58031699, in sicer za obdobje od 3. 7. 2023 (datum izdaje) do 3. 7. 2026. Ministrstvo je po pregledu dokumentacije ugotovilo, da je tožeči stranki dne 23. 6. 2023 potekla veljavnost predložene bančne garancije A., d. d. št. 58030228. Tožeča stranka torej v času od 23. 6. 2023 do 3. 7. 2023 ni razpolagala z veljavno bančno garancijo.

3. Po pozivu k predložitvi izjave o vseh dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za izdajo odločbe, je tožeča stranka v dopisu z dne 11. 8. 2023 sporočila, da je zahtevek za izdajo nove bančne garancije pravočasno oddala na banko, vendar je zaradi nenadne odsotnosti referentke na banki prišlo do zamika reševanja zahtevka za izdajo nove bančne garancije. Po presoji ministrstva pa navedeno pojasnilo ne spreminja ugotovljenega dejanskega stanja, in sicer da stranka ves čas opravljanja dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku ni razpolagala z veljavno bančno garancijo.

4. Ker tožeča stranka ni izpolnjevala pogoja iz 6. alineje prvega odstavka 164. člena Zakona o urejanju trga dela (ZUTD), ki bi ga skladno z drugim odstavkom 164. člena ZUTD morala izpolnjevati ves čas opravljanja dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku, ji je ministrstvo na podlagi tretjega odstavka 172. člena ZUTD odvzelo dovoljenje in jo izbrisalo iz registra. Prav tako je skladno s šestim odstavkom 172. člena ZUTD odločilo, da lahko tožeča stranka ponovno pridobi dovoljenje po poteku treh let od dneva, ko je odločba o odvzemu dovoljenja in o izbrisu iz registra postala dokončna.

5. Zoper navedeno odločitev je tožeča stranka vložila tožbo v upravnem sporu iz razloga zmotne uporabe materialnega prava po 1. točki 27. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) v povezavi s kršitvijo 74. člena Ustave RS (svobodna gospodarska pobuda). Po mnenju tožeče stranke je ključno, da je v času izdaje izpodbijane odločbe izpolnjevala vse zakonske pogoje za opravljanje dejavnosti posredovanja dela delavcev uporabniku, v zvezi s čimer se sklicuje na sodbo Upravnega sodišča RS IV U 110/2015 z dne 21. 1. 2016. Poudarja, da je pridobila bančno garancijo že 3. 7. 2023, kar je 25 dni pred pozivom tožene stranke z dne 28. 7. 2023, pogoje za opravljanje dejavnosti pa sicer izpolnjuje vse od pridobitve dovoljenja z dne 26. 3. 2015. Ponovno izpostavlja, da bančne garancije ni mogla pridobiti do 23. 6. 2023 zaradi odsotnosti bančne referentke in da jo je predložila takoj, ko je s strani banke to bilo mogoče.

6. Tožeča stranka nadalje navaja, da je namen 164. člena ZUTD v varovanju pravic delavcev in upnikov družbe, pri čemer pa je, kljub neobstoju bančne garancije za obdobje manj kot 10 dni, s 30-letnim obstojem na trgu, vzornim finančnim poslovanjem in upravljanjem tveganj ter z zagotovijo lastnih likvidnih sredstev, zakonski inerciji v celoti zadostila in jo celo presegla. Dejstvo je, da je ves čas izpolnjevala pogoje za izdajo bančne garancije, kar dokazuje s predloženimi bančnimi izpiski, iz katerih izhaja, da je v času od 23. 6. 2023 do 3. 7. 2023 razpolagala s finančnimi sredstvi v višini od najmanj 99.193,87 EUR do 289.030,45 EUR. Tudi iz potrdila banke z dne 4. 12. 2023 izhaja, da je tožeča stranka v obdobju od 23. 6. 2023 do 3. 7. 2023 na svojem transakcijskem računu razpolagala z denarnimi sredstvi v višini 300.000,00 EUR. Uporabniki storitev tako nikakor ne bi bili oškodovani, s tem pa je zadostila zakonskemu namenu varovanja uporabnikov svojih storitev kot šibkejših strank. Meni, da je zato podana nesorazmernost med očitanim dejanjem in posledico.

7. Tožeča stranka se sklicuje tudi na odločbo Ustavnega sodišča RS št. U-I-66/08 z dne 11. 12. 2008, iz katere izhaja, da gre pri določanju pogojev za opravljanje gospodarske dejavnosti lahko za določanje načina izvrševanja pravice le tedaj, ko ima pogoj oziroma ukrep realno vsebinsko zvezo s konkretno regulirano gospodarsko dejavnostjo, zlasti v primeru, ko zakonodajalec odvrača nevarnosti ali blaži tveganja, ki izhajajo iz opravljanja neke konkretne dejavnosti. Pri tem pa zgolj neobstoj bančne garancije a priori še ne pomeni, da se cilj za varovanje interesov delavcev in upnikov ne more zagotoviti z drugačnimi ukrepi, kot pa s samodejnim izbrisom iz registra. Primeroma bi lahko tožeča stranka za čas, ko bančna garancija ni bila veljavna in ni pokrila obdobja zavarovanja, tudi predložila in deponirala denarna sredstva pri kateremkoli nosilcu javnih pooblastil v višini 30.000,00 EUR za čas zastaranja potencialnih zahtevkov, ki bi lahko izvirali iz "nekritega"obdobja. Tudi pri bančni garanciji se namreč znesek deponira pri banki in tožeča stranka z njim ne more prosto razpolagati.

8. Tožeča stranka tako ocenjuje, da je 2. alineja tretjega odstavka 172. člena ZUTD protiustavna, saj pomeni prekomeren poseg v njene ustavno zagotovljene pravice in svoboščine ter s tem kršitev načela sorazmernosti. Po mnenju tožeče stranke bi zakonodajalec lahko predvidel druge ukrepe za zagotovitev varstva upnikov, delavcev, javne koristi in pravne države. Prenehanje poslovanja subjekta z likvidacijo ali stečajem namreč v luči določil Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1) pomeni, da bodo delavci (pri tožeči stranki je zaposlenih povprečno 90 do 100 delavcev) izgubili zaposlitev, kar bo povzročilo nepotrebno obremenitev proračuna iz naslova izplačil za nadomestilo za brezposelnost. Hkrati pa se bo prenehanje delodajalca odražalo v finančnem in socialnem stanju delavca, kateremu se s tem zmanjša možnost za preživljanje družine. Posledično gre tako tudi za poseg v ustavne pravice zaposlenih pri tožeči stranki.

9. Upoštevajoč vse navedeno tožeča stranka predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi, predlaga pa tudi povrnitev stroškov tega postopka.

10. Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe in se zavzema za zavrnitev tožbe. Poudarja, da mora stranka pogoje iz druge do šeste alineje prvega odstavka 164. člena ZUTD izpolnjevati ves čas opravljanja dejavnosti, kot določa drugi odstavek 164. člena ZUTD. V zvezi s sklicevanjem tožeče stranke na sodbo Upravnega sodišča RS IV U 110/2015 z dne 21. 1. 2016 pojasnjuje, da se navedena sodba nanaša na postopek izdaje dovoljenja, medtem ko je izpodbijana odločba izdana v postopku odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra, temelji pa na ugotovitvi, da tožeča stranka ni izpolnjevala pogoja iz šeste alineje prvega odstavka 164. člena ZUTD v zvezi z drugim odstavkom 164. člena ZUTD, saj v času od vključno 24. 6. 2023 do 2. 7. 2023 ni razpolagala z veljavno bančno garancijo.

11. Po mnenju tožene stranke razlog, zakaj tožeča stranka ni mogla pridobiti bančne garancije do 23. 6. 2023, ne vpliva na ugotovitev dejanskega stanja. Tožeča stranka je namreč vedela, kdaj poteče veljavnost bančne garancije, zato bi kot dober gospodar morala poskrbeti, da bi na banki pravočasno začela s postopkom pridobivanja bančne garancije in tako zagotovila, da ne bi prišlo do obdobja brez veljavne bančne garancije. Prav tako tudi razpolaganje z zadostnimi finančnimi sredstvi še ne pomeni, da do kršitev pravic delavcev, ki so v tristranskem razmerju (delodajalec za zagotavljanje dela, uporabnik, delavec) šibkejša stranka, ne bi prišlo.

12. Tožena stranka nadalje navaja, da je zakonodajalec vsebino dejavnosti (pogoje, obdobje izpolnjevanja le-teh, pravice in obveznosti deležnikov, izbris … ) določil v dogovoru s socialnimi partnerji. Ministrstvo je zavezano k spoštovanju veljavnih določb, iz katerih pa ne izhaja diskrecijska pravica, ki bi jo lahko uporabili pri ugotavljanju izpolnjevanja pogojev in odvzemu dovoljenja, saj bi navedeno pripeljalo do neenake obravnave strank, kar je nedopustno in protiustavno. Po oceni tožene stranke določba druge alineje tretjega odstavka 172. člena ZUTD ni protiustavna, saj je treba izhajati iz dejstva, da je pravica pravne osebe do poslovanja omejena s pravnimi predpisi. Če pravna oseba, ki izvaja regulirano dejavnost, krši določila določenih pravnih predpisov, torej dejavnost izvaja v nasprotju z javnim interesom, se ji pravica do poslovanja omeji tako, da se ji izvajanje regulirane dejavnosti prepove, opravlja pa lahko druge dejavnosti.

13. Tožena stranka še pojasnjuje, da je v register trenutno vpisanih 137 delodajalcev za zagotavljanje dela, kar pomeni, da ima v primeru potrebe uporabnik možnost sodelovanja z drugimi delodajalci za zagotavljanje dela (prezaposlitev delavcev), seveda lahko delavce tudi zaposli. O izgubi delavcev tako ne moremo govoriti. Tožeča stranka pa tudi ne navaja določno, v katere ustavne pravice naj bi bilo poseženo njenim zaposlenim ali uporabnikom. V zvezi z navedbo primera, kako bi zakonodajalec lahko uredil obdobje, ko tožeča stranka ni razpolagala z bančno garancijo, pa tožena stranka poudarja, da je navedeno brezpredmetno, saj je določba 164. člena ZUTD jasna, tožeča stranka pa je ni izpolnila in tako ni ravnala kot dober gospodar.

14. Sodišče je s sklepom II U 335/2023-12 z dne 11. 1. 2024 predlogu tožeče stranke za izdajo začasne odredbe ugodilo in odložilo izvršitev izpodbijane odločbe do pravnomočne odločitve v tem upravnem sporu (I. točka izreka). V delu, v katerem je tožeča stranka predlagala izdajo začasne odredbe za čas po pravnomočni odločitvi v tem upravnem sporu, pa je sodišče predlogu za izdajo zavrnilo (II. točka izreka). Odločitev o stroških za izdajo začasne odredbe je sodišče pridržalo do končne odločitve v tem upravnem sporu (III. točka izreka). Navedeni sklep je postal pravnomočen 16. 1. 2024.

15. Tožeča stranka je v prvi pripravljalni vlogi z dne 24. 7. 2025 sodišču predlagala, naj postopek prekine in pri Ustavnem sodišču RS vloži pobudo za oceno ustavnosti druge alineje tretjega odstavka 172. člena ZUTD v povezavi s prvim odstavkom 164. člena ZUTD po 156. členu Ustave RS. V vlogi je podala tudi primerjalnopravno ureditev, ki kaže na to, da imajo nekatere druge države članice EU (Zvezna republika Avstrija, Zvezna republika Nemčija, Republika Francija in Kraljevina Nizozemska) bolj prilagodljiv in sorazmeren sistem sankcioniranja kršitev, ki v prvem roku predvideva izdajo opozorila, šele v primeru ponovne kršitve pa je predvidena sankcija prepoved opravljanja dejavnosti.

16. Tožena stranka je v odgovoru na prvo pripravljalno vlogo tožeče stranke nasprotovala njenemu predlogu za prekinitev postopka in se pri tem dodatno sklicevala na stališče naslovnega sodišča, zavzeto v sodbi IV U 12/2023-33 z dne 22. 5. 2025.

17. Sodišče je dne 28. 8. 2025 opravilo glavno obravnavo, na kateri je izvedlo dokaze z z vpogledom v izpodbijano odločbo, poziv k predložitvi izjave (priloga A5), izjavo o dejstvih (A6), bančno garancijo (A7), bančne izpiske (A8, A9, A10, A11, A12), letno poročilo (A13) - revidirani računovodski izkaz za leto 2022, izkaz poslovnega izida za leto 2023 (A14), potrdilo A., d. d. (A15), redni izpis iz Poslovnega registra (A16), evidenco zaposlenih (A17), stanje dohodkov iz dejavnosti (A18) in vse listine, ki se nahajajo v upravnem in sodnem spisu.

18. Po izvedbi vseh dokazov ter preučitvi celotne zadeve sodišče ugotavlja, da je tožba utemeljena.

19. Izpodbijana odločba temelji na določbi druge alineje tretjega odstavka 174. člena ZUTD, ki določa, da ministrstvo, pristojno za delo, delodajalcu za zagotavljanje dela po uradni dolžnosti odvzame dovoljenje za opravljanje dejavnosti in ga izbriše iz registra ali evidence, če se ugotovi, da delodajalec za zagotavljanje dela ne izpolnjuje več pogojev za opravljanje dejavnosti iz druge do šeste alineje prvega odstavka 164. člena ZUTD. V šesti alineji prvega odstavka 164. člena ZUTD je določeno, da lahko delodajalec za zagotavljanje dela začne z opravljanjem dejavnosti, če predloži bančno garancijo najmanj v višini 30.000 eurov. Delodajalec za zagotavljanje dela pa mora pogoje iz druge do šeste alineje prejšnjega odstavka izpolnjevati ves čas opravljanja dejavnosti (drugi odstavek 164. člena ZUTD).

20. Določba šeste alineje prvega odstavka 164. člena ZUTD je bila v zakon dodana z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela (Uradni list RS, št. 100/2013 z dne 6. 12. 2013, novela ZUTD-C) in se uporablja od 1. 3. 2014. Namen sprejema navedene določbe je bil v otežitvi dotedanje prakse v obliki tkim. "verižnega" pridobivanja statusa "agencije" oziroma v onemogočanju zlorab in izkoriščanju delavcev, saj so lahko po dotedanji ureditvi pravni subjekti po izbrisu iz registra ta status ponovno pridobili na zelo enostaven način.

21. Skladno s prvim odstavkom 5. člena Pravilnika za opravljanje dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku (v nadaljevanju Pravilnik) je naročnik bančne garancije delodajalec, ki je vložil vlogo za pridobitev dovoljenja in vpis v register ali evidenco. Upravičenec bančne garancije pa je ministrstvo, pristojno za delo. Datum zapadlosti bančne garancije je predviden po preteku treh let od datuma izdaje. Naročnik bančne garancije predloži novo bančno garancijo najkasneje na datum zapadlosti prejšnje bančne garancije (drugi odstavek 5. člena Pravilnika).

22. Namen bančne garancije je podrobneje opredeljen v četrtem odstavku 5. člena Pravilnika, in sicer se bančna garancija unovči v korist upravičenca, če se na podlagi zahtevka iz prejšnjega odstavka

s pravnomočno izrečeno globo Inšpektorata Republike Slovenije za delo ugotovi, da ima naročnik neporavnane zapadle obveznosti iz naslova plačila za delo, in sicer za obdobje dveh mesecev. Postopek unovčitve bančne garancije poteka na način, da upravičenec po prejemu pravnomočne odločbe o izrečeni globi inšpektorata o izpolnjenih pogojih za unovčenje bančne garancije pozove naročnika, da v osmih dneh poravna neporavnane zapadle obveznosti iz naslova plačila za delo (peti odstavek 5. člena Pravilnika). V primeru, da naročnik v roku iz prejšnjega odstavka ne poravna zapadlih obveznosti iz naslova plačila za delo, upravičenec poda na banko, ki je garant bančne garancije, zahtevo za unovčitev bančne garancije. Če naročnik v roku iz petega odstavka tega člena poravna neporavnane zapadle obveznosti iz naslova plačila za delo in o tem obvesti upravičenca, pa se bančna garancija ne unovči (šesti in sedmi odstavek 5. člena Pravilnika).

23. Izhajajoč iz namena bančne garancije, ki je v varstvu delavcev, da ne bi ostali brez poplačila neporavnanih zapadlih obveznosti iz naslova plačila za delo, sodišče ugotavlja, da je pogoj predložitve bančne garancije najmanj v višini 30.000 eurov nedvomno legitimen cilj, ki ga je kot pogoj za opravljanje dejavnosti v šesti alineji prvega odstavka 164. člena ZUTD določil zakonodajalec. V primeru, ko delodajalec tega pogoja ne izpolnjuje, pa je (lahko) utemeljen tudi odvzem dovoljenja in izbris iz registra, zato določba tretjega odstavka 172. člena ZUTD po presoji sodišča sama po sebi ni neustavna. Ker pa odvzem dovoljenja za opravljanje dejavnosti in izbris iz registra nedvomno predstavljata enega od najhujših posegov v ustavno pravico do svobodne gospodarske pobude, določene v 74. členu Ustave RS, sodišče soglaša s stališčem tožeče stranke, da mora tovrstni poseg prestati t. i. test sorazmernosti, in sicer je treba presoditi: (I.) ali je izbris iz registra primeren za dosego želenega, ustavno dopustnega cilja (t. j. varovanje pravic delavcev); (II.) ali je poseg izbrisa iz registra ter prepoved ponovnega vpisa za obdobje treh let nujen oziroma neogibno potreben, tako da želenega cilja ni mogoče doseči na noben drug način; in (III.) ali je poseg v razumnem sorazmerju s ciljem, to je s tisto dobrino, ki naj se s posegom zavaruje, in z razumno pričakovanim učinkom takega zavarovanja.

24. Da je potrebno pri izvedbi ukrepa odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra upoštevati načelo sorazmernosti, po presoji sodišča izhaja tudi iz določbe prvega in drugega odstavka 172. člena ZUTD, ki za izrek tovrstnega ukrepa za ugotovljene kršitve na škodo delavcev (torej gre za isto varovano dobrino) postavljata bistveno milejše pogoje v smislu, da gre za večkratne kršitve v zadnjih 12 mesecih

. Prav tako je skladno s petim odstavkom 172. člena ZUTD za predložitev poročila neodvisnega revizorja pred odločitvijo o odvzemu dovoljenja za opravljanje dejavnosti in izbrisu iz registra predviden še dodatni poziv s strani ministrstva. Četudi ne zakon in ne Pravilnik za primer poteka veljavnosti bančne garancije ne predvidevata pošiljanja posebnega poziva, saj je pravočasna predložitev nove bančne garancije dolžnost samega delodajalca, pa to vendarle še ne pomeni, da se pri izreku ukrepa odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra ne bi upoštevale okoliščine, zaradi katerih je prišlo do (začasnega) neizpolnjevanja pogojev

. V kolikor bi bil odvzem dovoljenja pravno vezan ("avtomatičen"), ne da bi ministrstvo pred izrekom ukrepa presodilo vse relevantne okoliščine, tudi ne bi bilo potrebno pozivanje tožeče stranke, naj se izjavi o vseh okoliščinah konkretnega primera (prim. sodba Upravnega sodišča RS IV U 12/2023-33 z dne 22. 5. 2025). Nenazadnje pa je v drugi alineji tretjega odstavka 172. člena ZUTD predviden odvzem dovoljenja za opravljanje dejavnosti in izbris iz registra v primeru, če se ugotovi, da delodajalec za zagotavljanje dela ne izpolnjuje več pogojev za opravljanje dejavnosti iz druge do šeste alineje prvega odstavka 164. člena tega zakona, kar po presoji sodišča še dodatno kaže na to, da je treba razlagati citirano določbo na ustavnoskladen način, da ne pride do nesorazmernega posega v ustavno pravico do 74. člena Ustave RS.

25. Pri tem sodišče ne ocenjuje, da je določba 164. člena ZUTD, po kateri morajo delodajalci za zagotavljanje dela pogoje izpolnjevati ves čas opravljanja dejavnosti, neustavna, vendar je treba to določbo razlagati ustavnoskladno.

Še zlasti v situaciji, ko delodajalec v času odločanja o ukrepu odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra že izpolnjuje vse pogoje za opravljanje dejavnosti, je torej treba presoditi, ali je izrek ukrepa v konkretnem primeru sorazmeren.

26. Iz dejanskih okoliščin v predmetni zadevi izhaja, da je tožeča stranka novo bančno garancijo z nekajdnevno zamudo predložila samoiniciativno, torej brez poziva tožene stranke, in da je na dan izdaje izpodbijane odločbe izpolnjevala navedeni pogoj za opravljanje dejavnosti, kakor tudi, da je ves čas razpolagala z zadostnimi sredstvi za poplačilo obveznosti, kar je izkazala s predložitvijo bančnih izpiskov, s čimer je bil dosežen namen določbe šeste alineje prvega odstavka 164. člena ZUTD. To pa pomeni, da je tožena stranka z izpodbijano odločbo tožečo stranko sankcionirala za nazaj, čeprav je tožeča stranka stanje sanirala že pred izdajo odločbe in še pred pozivom tožene stranke na podajo izjave. Sodišče tako meni, da je v konkretnem primeru ukrep odvzema dovoljenja in izbrisa iz registra predstavljal prekomeren poseg v ustavno pravico tožeče stranke do svobodne gospodarske pobude iz 74. člena Ustave RS.

27. Po obrazloženem je pri presoji določbe druge alineje tretjega odstavka 174. člena ZUTD v zvezi s 6. alinejo prvega odstavka in drugim odstavkom 164. člena ZUTD treba uporabiti ustavnoskladno razlago, zato sodišče ni sledilo predlogu tožeče stranke za prekinitev postopka zaradi vložitve pobude za presojo ustavnosti po 156. členu Ustave RS.

28. Ker je tožena stranka pri izdaji odločbe napačno uporabila relevantne materialnopravne določbe, je sodišče v skladu s 4. točko prvega odstavka 64. člena ZUS-1 tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo. V skladu s četrtim odstavkom 64. člena ZUS-1 je zadevo vrnilo toženi stranki v ponovni postopek, v katerem bo moral organ ob upoštevanju stališča, ki ga je zavzelo naslovno sodišče, ponovno odločiti o tem, ali so izpolnjeni pogoji za odvzem dovoljenja za opravljanje dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku in izbris tožeče stranke iz registra oziroma ali je izrek tega ukrepa sorazmeren s posegom v ustavno pravico tožeče stranke do svobodne gospodarske pobude iz 74. člena Ustave RS.

29. V skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka. Po določilu četrtega odstavka 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu je tožeča stranka, ki jo zastopa pooblaščena odvetniška družba, upravičena do povrnitve priglašenih stroškov v višini 385,00 EUR z DDV, kar znaša skupaj 469,70 EUR.

30. Obresti od zneska priznanih stroškov je sodišče tožeči stranki prisodilo od dneva zamude, tožena stranka pa bo prišla v zamudo, če stroškov ne bo poravnala v paricijskem roku (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika - OZ v zvezi s 378. členom OZ - enako tudi načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča RS z dne 13. 12. 2006). Sodna taksa bo tožeči stranki vrnjena po uradni dolžnosti.

Poročevalec k noveli ZUTD-C, EPA 1498-VI z dne 7. 10. 2013.

V tretjem odstavku 5. člena Pravilnika je določeno, da predlog za unovčenje bančne garancije sindikat, svet delavcev, delavski predstavnik ali delavec posredujejo upravičencu.

V prvem odstavku 172. člena ZUTD je določeno, da ministrstvo na predlog Inšpektorata RS za delo delodajalcu za zagotavljanje dela odvzame dovoljenje za opravljanje dejavnosti in ga izbriše iz registra ali evidence, če je inšpektor pri istem delodajalcu za zagotavljanje dela več kot dvakrat v zadnjih 12 mesecih pravnomočno izrekel globo za kršitve iz 217. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 21/13 in 78/13 - popr.). V drugem odstavku istega člena pa je določeno, da ministrstvo na predlog Inšpektorata RS za delo delodajalcu za zagotavljanje dela lahko odvzame dovoljenje za opravljanje dejavnosti in ga izbriše iz registra ali evidence, če je inšpektor pri istem delodajalcu za zagotavljanje dela večkrat v zadnjih 12 mesecih ugotovil kršitev predpisov, ki urejajo delovna razmerja, zaposlovanje in delo tujcev, varnost in zdravje pri delu, zaposlovanje na črno ter trg dela.

Sodišče v tem oziru odstopa od stališča, zavzetega v sodbi I U 1261/2022-12 z dne 29. 9. 2022.

Sodišče zato ni prekinilo postopka in vložilo zahteve za oceno ustavnosti po prvem odstavku 23. člena Zakona o ustavnem sodišču (ZUstS).

Zakon o urejanju trga dela (2010) - ZUTD  - člen 164, 164/1, 164/1-6, 164/2, 172, 172/3, 172/3-2

Pravilnik za opravljanje dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku (2014) - člen 5, 5/1, 5/2, 5/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.