UPRS Sodba I U 1031/2022-18
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-09-10

davčna izvršba - samostojni podjetnik - prispevki za socialno varnost - osebni stečaj - odpust obveznosti - zastaranje - vrstni red poplačila - pravica do izjave - pretrganje zastaranja - zadržanje zastaranja

Davčni organ s plačilom davčnega zavezanca sicer zapre terjatve iz naslova tistega davka, ki ga davčni zavezanec navede v plačilnem nalogu, vendar pa znotraj posamezne vrste davka zavezanec ne more sam določati vrstnega reda plačil in torej ne more doseči prednostne poravnave pozneje dospele obveznosti te vrste davka.

Ob upoštevanju pretrganja relativnega zastaralnega roka s sklepoma o davčni izvršbi in upoštevajoč čas zadržanja teka zastaralnega roka zaradi trajanja postopka osebnega stečaja ter epidemije Covid izterjava davčnih obveznosti ni ne relativno in ne absolutno zastarala.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je tožniku izdala sklep o davčni izvršbi za dolgovani znesek, ki na dan 18. 8. 2020 znaša 46.468,41 EUR (glavnica), 13.294,46 EUR (zamudne obresti) ter 10,00 EUR (stroški postopka), skupaj torej 59.772,87 EUR. Davčna izvršba se opravi z rubežem denarnih sredstev, ki jih ima tožnik pri banki A., d.d., pri čemer se upošteva izvzetje iz 159. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) in omejitve izvršbe iz 160. člena ZDavP-2. V 5. točki izreka sklepa so našteti izvršilni naslovi v zvezi z neplačanimi davčnimi obveznostmi. Do poravnave celotnega dolga se banki prepoveduje izplačati denarna sredstva tožniku, slednjemu pa razpolagati z zarubljenimi denarnimi sredstvi. Stroške davčne izvršbe plača tožnik, pritožba ne zadrži začete davčne izvršbe.

2. Toženka je tožnikovo pritožbo zoper izpodbijani sklep zavrnila kot neutemeljeno. V obrazložitvi svoje odločbe pojasni, da se z izpodbijanim sklepom tožnika terja za dolg iz naslova prispevkov za socialno varnost za zasebnike (OPSVZ) za obdobje od januarja 2008 do maja 2018, za dolg iz naslova obračunov davčnih odtegljajev od dohodkov iz delovnega razmerja (REK-1) za obdobje od oktobra 2013 do januarja 2018 in pa tudi za nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča za leto 2018. Nad tožnikom je bil 1. 3. 2017 začet postopek osebnega stečaja, ki je bil pravnomočno končan 23. 5. 2020 brez razdelitve mase upnikom. Okrožno sodišče je 9. 1. 2020 izdalo sklep o odpustu obveznosti, ki učinkuje na terjatve, ki so nastale do 1. 3. 2017, razen na prednostne terjatve iz prvega odstavka 390. člena prvega in drugega odstavka 21. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP). Tožniku torej ni bilo odpuščeno plačilo obveznosti, ki so naštete v drugem odstavku 408. člena ZFPPIPP.

3. Odpust obveznosti tako ne učinkuje na obveznosti iz naslova prispevkov za socialno varnost (drugi odstavek 408. člena ZFPPIPP v povezavi z drugim odstavkom 21. člena ZFPPIPP). Na obveznosti iz naslova nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča odpust ne učinkuje, ker sta nastali po začetku stečajnega postopka. Glede vprašanja, ali se kot prednostna terjatev štejejo tudi zamudne obresti od neplačanih prispevkov, pa toženka meni, da iz ustaljene sodne prakse tukajšnjega sodišča izhaja, da odpust obveznosti ne učinkuje na zamudne obresti od prednostnih terjatev, sodba opr. št. I U 2386/2017-9 z dne 22. 5. 2018 pa da predstavlja odmik od siceršnje ustaljene sodne prakse tukajšnjega sodišča.

4. Pritožbeni ugovor zastaranja toženka zavrne s sklicevanjem na drugi odstavek 131. člena ZFPPIPP, po katerem davčni organ v času trajanja postopka osebnega stečaja ne more izdati sklepa o davčni izvršbi, kar pomeni, da nastane pravna ovira za izvršbo, posledično zastaranje v času postopka ne teče. V tožnikovem primeru je bil postopek osebnega stečaja začet 1.3.2017 in pravnomočno končan 23. 5. 2020, zastaralni rok pa je bil zadržan tudi na podlagi ukrepov za omilitev posledic epidemije COVID-19, in sicer za čas od 24. 5. 2020 do 31. 5. 2020. Zastaranje terjanih obveznosti je bilo tudi pretrgano s sklepoma o davčni izvršbi z dne 21. 7. 2010 in z dne 28. 1. 2015.

5. Glede pritožbenega ugovora, da je večji del terjanih obveznosti poravnan, toženka pojasni, da je tožnik v plačilu sicer izrecno specificiral kaj plačuje, vendar pa tožnik po 93. členu ZDavP-2 ne more določati vrstnega reda poplačila davčnih obveznosti, temveč se poplačujejo starejše obveznosti, kar je prvostopenjski organ pravilno upošteval, kar toženka pojasni s tabelo na straneh 7 do 16 odločbe.

6. Tožnik sklep izpodbija s tožbo. Vztraja na stališču, da je zakonodajalec dal prednost le terjatvam iz naslova prispevkov za socialno zavarovanje, ne pa tudi zakonskim zamudnim obrestim (13.294,46 EUR) in stroškom postopka (10,00 EUR), kar izhaja iz jezikovne in namenske razlage določb 21., 390. in 408. člena ZFPPIPP. Namen instituta odpusta obveznosti v stečajnem postopku je poštenemu in vestnemu dolžniku omogočiti, da preneha tisti del njegovih obveznosti, ki jih ni zmožen izpolniti iz premoženja, ki ga ima ob začetku postopka osebnega stečaja.

7. V izreku sklepa je naštetih 1145 izvršilnih naslovov, izvršljivih v obdobju od 16. 2. 2008 do 14. 12. 2018. Ob upoštevanju dejstva, da relativno zastaranje v času postopka osebnega stečaja ni teklo (1. 3. 2017 do 23. 5. 2020), je zastarana izterjava vseh obveznosti, ki so nastale pred 26. 5. 2012. Temu se tožena stranka ne more izogniti na način, da je s plačili iz leta 2011 krila obveznosti npr. iz leta 2002, saj takrat ni imela več pravice do plačila teh terjatev, obenem pa je tožnik izrecno navedel, katere terjatve plačuje in ni s plačilom pripoznal že zastaranih terjatev. Tožnik tudi vztraja, da je večji del mesečnih akontacij dohodnine ter pripadajočih davkov in prispevkov poravnal, kar dokazuje s priloženimi potrdili o plačilu.

8. Toženka je po mnenju tožnika tudi kršila pravico do izjave, saj ga ni seznanila s tabelo zapiranja obveznosti, ki jo je pripravila v pritožbenem postopku. Ob smiselni uporabi 154. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) bi o tem lahko odločila šele po ustni obravnavi. Opozarja še, da je bila izvršba s sklepoma DT 4934-65679/2020-3 z dne 19. 1. 2021 in DT 4934-65679/2020-2 z dne 15. 1. 2021 delno ustavljena. Sodišču predlaga, da tožbi ugodi in sklep tožene stranke odpravi ter zadevo vrne prvostopnemu organu v ponovno odločanje.

9. V odgovoru na tožbo toženka zavrne očitek kršitve načela zaslišanja stranke. V tabeli v njeni odločbi so podatki, ki so razvidnih iz izpisov izravnanih postavk posameznega plačila, ki se nahajajo v spisu zadeve in ki jih je toženka pridobila iz E-kartice, do katere pa ima tožnik dostop in lahko sam spremlja stanje skupnega salda.

10. Sodišče je na glavni obravnavi v okviru dokazovanja sprejelo listinske dokaze iz upravnega spisa, ki jih je kot dokaz k tožbi priložil tožnik, in sicer izpis iz ePRS za Okrepčevalnico B., s. p., (A9); izpis podatkov o stečajni zadevi St ... (A10); oklic o začetku postopka osebnega stečaja opr. št. St ... z dne 1. 3. 2017 (A11); sklep o odpustu obveznosti opr. št. St ... z dne 9. 1. 2020 (A12); sklep o končanju postopka osebnega stečaja opr. št. St ... z dne 7. 5. 2020 (A13); potrdila o plačilu davkov in drugih obveznih dajatev v postopku davčne izvršbe (A16); UPN nalogi (A17-A19); pritožba zoper sklep FURS o davčni izvršbi št. DT 4934-65681/2020-1 z dne 18. 8. 2020 (A21); dopolnitev pritožbe zoper sklep FURS o davčni izvršbi št. DT 4934-65681/2020-1 z dne 18. 8. 2020 (A5); dopolnitev pritožbe zoper sklep FURS o davčni izvršbi št. DT 4934-65681/2020-1 z dne 18. 8. 2020 (A6); sklep FURS DT 4934-65679/2020-2 z dne 15. 1. 2021 (A42); sklep FURS DT 4934-65679/2020-3 z dne 19. 1. 2021 (A41); sklep FURS št. DT 4934-65679/2020-21 z dne 9. 4. 2021 (A4); pritožba dolžnika zoper sklep FURS št. DT 4934-65679/2020-21 z dne 9. 4. 2021 (A3); pritožba zoper sklep FURS št. DT 4934-65679/2020-2 z dne 15. 1. 2021 (A43) in pritožba tožnika z dne 27. 3. 2017, opr. št. St ... (A15), vpogledalo pa je tudi v preostale listine upravnega spisa, ki ga je sodišču predložila toženka.

11. Dokazna predloga z zaslišanjem tožnika in za vpogled v upravni spis št. DT 4934-65679/2020 je tožnikov pooblaščenec na glavni obravnavi umaknil. Tožnikovo sklicevanje na sodbo tukajšnjega sodišča opr. št. I U 2386/2017-9 z dne 22. 5. 2018 pa sodišče ni obravnavalo kot dokazni predlog, saj gre za vprašanje prava, ki ga sodišče pozna po uradni dolžnosti.

13. Med strankama ni sporno, da je imel tožnik v obdobju od 20. 5. 1994 do 7. 6. 2018 status samostojnega podjetnika posameznika in da je bil nad tožnikom uveden postopek osebnega stečaja, ki je bil končan s sklepom št. St ... z dne 7. 5. 2020, ki je postal pravnomočen 23. 5. 2020. Sporno tudi ni, da je bil v postopku osebnega stečaja izdan Sklep o odpustu obveznosti št. St ... z dne 9. 1. 2020, ki je postal pravnomočen 28. 1. 2020, s katerim so bile tožniku odpuščene obveznosti. V sklepu o odpustu je določeno, da odpust obveznosti učinkuje za vse terjatve upnikov do tožnika, ki so nastale do 1. 3. 2017, razen za prednostne terjatve iz prvega odstavka 390. člena, prvega in drugega odstavka 21. člena ZFPPIPP ter za terjatve, naštete v 1. do 5. točke drugega odstavka 408. člena ZFPPIPP (2. točka izreka). S pravnomočnostjo sklepa o odpustu je prenehala upnikova pravica uveljavljati plačilo terjatev, ki so bile odpuščene, v delu, v katerem do pravnomočnosti tega sklepa ni bila plačana, razen terjatev, ki se lahko plačajo iz premoženja stečajnega dolžnika, ki spada v stečajno maso v tem postopku osebnega stečaja v skladu s 410. členom ZFPPIPP (3. točka izreka). Med strankama nadalje ni sporno, da sklep o odpustu obveznosti ni učinkoval na glavnico v višini 46.468,41 EUR, ki se izterjuje z izpodbijanim sklepom o izvršbi.

14. Ostaja pa v zadevi sporno: (1) Ali sta bili tožniku s sklepom o odpustu obveznosti z dne 9. 1. 2020 odpuščeni obveznost za plačilo zamudnih obresti od neplačanih prednostnih nezavarovanih terjatev in obveznost za plačilo stroškov izvršilnega postopka?; (2) Ali je tožnik obveznosti, ki se izterjujejo z izpodbijanim sklepom o izvršbi, s plačili v letu 2017 že poravnal? (3) Ali je izterjava obveznosti, ki so zapadle pred 26. 5. 2012, res zastarala, kot to trdi tožnik?

Glede učinka odpusta obveznosti v postopku osebnega stečaja na zamudne obresti in stroške

15. Odpust obveznosti stečajnemu dolžniku omogoča, da se pod zakonsko določenimi pogoji reši dolgov, ki so nastali do začetka postopka osebnega stečaja. Vendar pa odpust ne učinkuje na vse obveznosti, ampak zakon določa izjeme. V ZFPPIPP je določeno, na katere obveznosti oziroma dolgove odpust obveznosti učinkuje in na katere ne, na kar je bil tožnik opozorjen tudi v sklepu o odpustu obveznosti.

16. Tožnik meni, da je izpodbijani sklep nezakonit v delu, ki se nanaša na plačilo zamudnih obresti od neplačane glavnice in stroškov izterjave neplačanih davčnih obveznosti, ker naj bi mu bile te obveznosti odpuščene s sklepom o odpustu obveznosti. Pri tem se sklicuje na sodbo Upravnega sodišča I U 2386/2017 z dne 22. 5. 2018, iz katere izhaja, da odpust obveznosti, sprejet v postopku osebnega stečaja, zajema tudi zamudne obresti, nastale zaradi neplačila prednostnih terjatev. Kot je v navedeni sodbi pojasnilo Upravno sodišče, iz prvega odstavka 408. člena ZFPPIPP izhaja, da odpust obveznosti učinkuje na vse terjatve upnikov, ki so nastale do začetka postopka osebnega stečaja, razen na terjatve, ki so eksplicitno določene v prvem in drugem odstavku 21. člena, prvem odstavku 390. člena in drugem odstavku 408. člena ZFPPIPP, med katerimi pa ni eksplicitno navedenih zamudnih obresti.

17. Tako pravno naziranje je po presoji sodišča zmotno in odstopa od sicer ustaljene sodne prakse Upravnega sodišča, po kateri zamudne obresti kot pripadajoče dajatve po 3. členu ZDavP-2 delijo usodo glavnice, kar pomeni, da jih lahko davčni organ utemeljeno terja, če se nanašajo na obveznosti, ki niso bile predmet odpusta po sklepu o odpustu obveznosti.

, ki jih zavezanec za davek ni plačal v prepisanem roku, se plačajo zamudne obresti po obrestni meri, kot jo določa zakon, ki ureja predpisano obrestno mero zamudnih obresti (prvi odstavek 96. člena ZDavP-2). Bistvena značilnost zamudnih obresti kot stranskih terjatev glavne obveznosti je njihova akcesornost, tj. odvisnost od glavne terjatve. Zamudne obresti same zase (neodvisno od obstoja glavne obveznosti) ne morejo teči, zato tudi ni potrebe, da bi jih ZFPPIPP v določbah, ki urejajo izjeme od odpusta obveznosti, eksplicitno našteval kot posebno vrsto terjatve. Za nastanek in obstoj obveznosti za plačilo zamudnih obresti je odločilno, ali je nastala oziroma ali še obstaja glavna obveznost, glede katere je dolžnik v zamudi. Če je glavna obveznost odpuščena, so odpuščene tudi morebitne zamudne obresti od te obveznosti. In obratno, če odpust obveznosti na glavni dolg ni učinkoval, je jasno, da so v primeru zamude poleg glavne obveznosti (še naprej) dolgovane tudi zamudne obresti.

18. Na glavnico obveznosti, ki se izterjujejo v tem postopku, odpust obveznosti v postopku osebnega stečaja ni učinkoval. Kot je razvidno iz tabele izvršilnih naslovov v 5. točki izreka izpodbijanega sklepa, del glavnice zajema obveznosti, nastale po 1. 3. 2017, na katere odpust v konkretnem primeru glede na izrek sklepa o odpustu obveznosti v nobenem primeru ni učinkoval. Preostali del izterjevane glavnice (obveznosti, ki so nastale do 1. 3. 2017) pa se nanaša terjatve, ki spadajo v 6. točko prvega odstavka 21. člena (terjatve iz naslova davčnih odtegljajev od dohodkov iz delovnega razmerja)

in v drugi odstavek 21. člena ZFPPIPP (terjatve iz naslova neplačanih prispevkov za socialno varnost za zasebnike)

, na katere odpust po drugem odstavku 408. člena ZFPPIPP ne učinkuje. Kot pripadajoče dajatve pa enako usodo delijo tudi zamudne obresti od neplačane glavnice. Neutemeljen je torej tožnikov ugovor, da davčni organ z izpodbijanim sklepom o izvršbi ne bi smel terjati zamudnih obresti v višini 13.294,46 EUR.

19. Neutemeljena je tudi tožnikova trditev, da je odpust obveznosti učinkoval na terjane stroške postopka v višini 10,00 EUR (izvršilni naslov je naveden v 5. točki izreka izpodbijanega sklepa pod zap. št. 1). Gre za obveznost, ki je nastala z izdajo izpodbijanega sklepa o izvršbi z dne 18. 8. 2020, torej za obveznost, ki ni nastala do 1. 3. 2017, na katero bi odpust obveznosti glede na vsebino sklepa o odpustu obveznosti lahko učinkoval.

Glede plačila izterjevanih obveznosti in kršitve načela zaslišanja stranke

20. Tožnik uveljavlja tudi ugovor neobstoja obveznosti, ki se izterjujejo z izpodbijanim sklepom o izvršbi. Tožnik vztraja, da je večji del mesečnih akontacij dohodnine ter pripadajočih davkov in prispevkov poravnal, kar dokazuje s priloženimi potrdili o plačilu. Ob plačilih naj bi izrecno specificiral, kaj plačuje, zato naj ne bi bilo podlage, da se je poravnavala oziroma zapirala najstarejša terjatev.

21. Med strankama ni sporno, da je tožnik v letih od 2011 do 2016 izvajal posamezna plačila, ki jih v tabeli na straneh od 7-16 v drugostopni odločbi prikaže toženka. Sporno pa je, ali so bile z navedenimi plačili poravnane prav tiste obveznosti, ki jih je v plačilnih nalogih v rubriki "namen plačila" specificiral tožnik, ali pa so se navedena plačila utemeljeno uporabila za poplačilo drugih odprtih davčnih terjatev.

22. Kot je tožniku pojasnila že toženka, je treba glede vrstnega reda poplačil davčnih obveznosti upoštevati 93. člen ZDavP-2 in ne pravil Obligacijskega zakona (OZ), ki veljajo v zasebnopravnih razmerjih.

Če zavezanec za davek pri davčnem organu plačuje več vrst davkov in njim pripadajočih dajatev ter plačani znesek ne zadostuje za poplačilo vseh vrst davkov in njim pripadajočih dajatev, se s plačilom poravna davek, ki ga zavezanec za davek navede na plačilnem instrumentu, in sicer po vrstnem redu prej dospele obveznosti te vrste davka, nato pa drugi davki, po vrstnem redu dospelosti posamezne vrste davka (prvi odstavek 93. člena ZDavP-2). Če davki dospejo v plačilo istočasno, vrstni red plačila določi zavezanec za davek. Če zavezanec za davek ne določi vrstnega reda plačila, ga določi davčni organ in pri tem upošteva, da se najprej poravnajo obveznosti, katerih izpolnitev je manj zavarovana (drugi odstavek 93. člena ZDavP-2). Če pobrani znesek ne zadostuje za poplačilo posamezne vrste davka s pripadajočimi dajatvami, se davek in pripadajoče dajatve plačajo po naslednjem vrstnem redu: 1. stroški postopka pobiranja davka, 2. obresti, 3. davek, 4. denarne kazni in globe ter stroški tega postopka (tretji odstavek 93. člena ZDavP-2).

23. Navedeno pravilo pomeni, da davčni organ s plačilom davčnega zavezanca sicer zapre terjatve iz naslova tistega davka, ki ga davčni zavezanec navede v plačilnem nalogu, vendar pa znotraj posamezne vrste davka zavezanec ne more sam določati vrstnega reda plačil in torej ne more doseči prednostne poravnave pozneje dospele obveznosti te vrste davka.

Glede na navedeno je neutemeljena tožnikova trditev, da davčni organ ni imel podlage, da je s tožnikovimi plačili pokrival starejše še odprte davčne obveznosti.

24. Toženka je v zvezi z obstojem tožnikovih obveznosti v pritožbenem postopku, da bi odgovorila na tožnikove pritožbene očitke o plačanih obveznostih, od prvostopenjskega davčnega organa po uradni dolžnosti pridobila podatke tožnikove e-kartice in na njihovi podlagi pripravila pregledno tabelo s podatki, ki so razvidni iz izpisov izravnanih postavk posameznega plačila. Sodišče pritrjuje tožniku, da bi ga morala toženka z naknadno pridobljenimi uradnimi podatki pred izdajo svoje odločbe seznaniti in mu omogočiti, da se do novega procesnega gradiva opredeli in v zvezi z novo ugotovljenimi dejstvi predlaga morebitne dokaze. Načelo enakega varstva pravic (22. člen Ustave RS), ki je v upravnem postopku konkretizirano z načelom zaslišanja stranke (9. člen ZUP), med drugim zagotavlja tudi pravico do izjavljanja v postopku glede celotnega procesnega gradiva, ki je v upravnem spisu in lahko vpliva na odločitev.

Sodišče poudarja, da za zagotovitev pravice do izjave ne zadošča, da je imel tožnik sicer tudi sam (na splošno) vpogled v svojo e-kartico, ki prikazuje podatke v breme in v dobro ter skupni saldo po vseh vrstah davkov (kontih), in bi lahko ves čas tudi sam spremljal stanje skupnega salda. Da bi lahko tožnik učinkovito uresničil pravico do izjave glede pridobljenih podatkov v konkretnem pritožbenem postopku, bi ga morala toženka predhodno seznaniti najmanj z dejstvom, katere podatke je v zvezi z obravnavanim primerom pridobila iz e-kartice, kaj po njenem mnenju prikazujejo in zakaj so pravno upoštevni za odločitev oziroma do kakšnih zaključkov (ob upoštevanju drugih predloženih dokazov) je na njihovi podlagi prišla. Ker toženka tega ni storila (bodisi pisno bodisi na ustni obravnavi), je tožniku kršila pravico do izjave (9. člen ZUP).

25. Vendar po presoji sodišča pri tem ne gre za take vrste procesno kršitev, ki je sodišče v upravnem sporu ne bi moglo oziroma smelo odpraviti samo.

Da bi tožniku zagotovilo pravico do izjave v zvezi s podatki, pridobljenimi v pritožbenem postopku, s katerimi je bil tožnik prvič seznanjen šele v odločbi toženke, je sodišče opravilo glavno obravnavo, na kateri je imel tožnik možnost, da se do prikaza poplačil davčnih obveznosti opredeli. Tožnik na glavni obravnavi specificiranih in konkretnih ugovorov glede tabele v odločbi toženke na straneh 7 - 16 ni imel, prav tako jih ni podal v sami tožbi. Tožnikov ugovor glede procesne kršitve je bil tako podan zgolj kot splošen ugovor, brez konkretnih navedb in dokazov v zvezi s posameznimi plačili.

26. Z izpodbijanim sklepom se izterjuje davčni dolg, ki je postal izvršljiv v obdobju od 16. 2. 2008 do 14. 12. 2018. Tožnik trdi, da je ob upoštevanju petletnega relativnega zastaralnega roka glede pravice do izterjave (tretji odstavek 125. člena ZDavP-2) in z upoštevanjem časa, ko je bila tek zastaralnega roka zadržan zaradi postopka osebnega stečaja (šesti odstavek 126. člena ZDavP-2) zastarana izterjava terjatev pred 26. 5. 2012. Vendar pa je toženka pojasnila, da je bila izterjava davčnih obveznosti po izvršilnih naslovih iz 5. točke izreka izpodbijanega sklepa, od katerih je najstarejši datum izvršljivosti 16. 2. 2008, pretrgana z dvema sklepoma o davčni izvršbi, od katerih je bil prvi izdan 21. 7. 2010 in drugi dne 28. 1. 2015, česar tožnik ni prerekal, zato je sodišče na podlagi drugega odstavka 214. člena Zakona o pravdnem postopku (ki se v upravnem sporu uporablja na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1), štelo za priznana in s tem za dokazana. Ob upoštevanju pretrganja relativnega zastaralnega roka z navedenima sklepoma o davčni izvršbi in upoštevajoč čas zadržanja teka zastaralnega roka zaradi trajanja postopka osebnega stečaja ter epidemije Covid (zadržanje zastaranja po šestem in sedmem odstavku 126. člena ZDavP-2 vpliva na relativni in absolutni zastaralni rok), pa izterjava davčnih obveznosti, kot so naštete v točki 5 izreka izpodbijanega sklepa, ni ne relativno in ne absolutno zastarala, kot je to pravilno pojasnila toženka v svoji odločbi.

27. Tožnik v tožbi še zatrjuje, da zakonske določbe o vrstnem redu poplačil dolga toženki ne dajejo podlage, da z izvršenimi plačili pokriva že zastarane obveznosti, in izpostavi, da je toženka s plačilom 13. 4. 2011 pokrila obveznost, ki je v plačilo zapadla 17. 6. 2002. Ta tožnikov očitek je presplošen, da bi ga sodišče lahko preverilo, nadaljnjih ugovorov v smeri poračunavanja zastaranih obveznosti pa tožnik na glavni obravnavi ni podal.

28. Ker je izpodbijani sklep pravilen in zakonit, sodišče pa ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (ničnost), je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo.

29. Izrek o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem vsaka stranka trpi svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Primerjaj na primer sodbe Upravnega sodišča I U 993/2017 z dne 13. 2. 2018, II U 473/2016 z dne 28. 11. 2018, II U 394/2017 z dne 11. 6. 2019, I U 1633/2019 z dne 7. 10. 2020, I U 1585/2019 z dne 23. 2. 2021, II U 347/2019 z dne 18. 2. 2022, IV U 35/2022 z dne 12. 9. 2024 in IV 48/2022 z dne 17. 9. 2024.

Če ni z ZDavP-2 drugače določeno, veljajo določbe tega zakona, ki se nanašajo na davek, tudi za prispevke (druga alineja tretjega odstavka 3. člena ZDavP-2).

Po 6. točki prvega odstavka 21. člena ZFPPIPP so prednostne terjatve nezavarovane terjatve iz naslova davkov in prispevkov, ki jih mora izplačevalec obračunati ali plačati hkrati z izplačili iz 1., 2., 4. in 5. točke prvega odstavka 21. člena ZFPPIPP, ki se nanašajo na plače oziroma nadomestila plač pred začetkom postopka insolventnosti in po začetku stečajnega postopka do odpovednega roka, neizplačane odpravnine pred začetkom stečajnega postopka in zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani upravitelja.

Po drugem odstavku 21. člena ZFPPIPP so prednostne terjatve nezavarovane terjatve za plačilo prispevkov, ki so nastale pred začetkom postopka zaradi insolventnosti.

Enako velja glede poplačila prispevkov (druga alineja tretjega odstavka 3. člena ZDavP-2).

Primerjaj tudi sodbo Vrhovnega sodišča X Ips 30/2021 z dne 19. 1. 2022, 16. točko obrazložitve.

Glede pomena enakega varstva pravic v upravnem postopku glej na primer sodbo Vrhovnega sodišča 1/2020 z dne 5. 2 2019, 8. točko obrazložitve.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 21, 21/2, 408, 408/1

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 93, 125, 125/3, 126, 126/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

UPRS Sodba I U 1623/2020-20, enako tudi ,