UPRS Sodba in sklep I U 931/2025-5
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-19

brezplačna pravna pomoč - pogoji za dodelitev brezplačne pravne pomoči - izjemna brezplačna pravna pomoč - nujna brezplačna pravna pomoč - delegacija pristojnosti - stvarno pristojno sodišče - veriženje prošenj za dodelitev brezplačne pravne pomoči

V obravnavani zadevi gre za veriženje upravnih sporov na način, ki ga je želel zakonodajalec (z legitimnim ciljem preprečevanja zlorabe pravice) preprečiti. Tožba, za sestavo katere je tožnik želel pridobiti BPP, bi bila namreč vložena zoper odločbo (št. Bpp 9/2025-4), s katero je bila zavrnjena njegova prošnja za dodelitev BPP za sestavo in vložitev dopolnitve predloga za oprostitev plačila sodne takse (za upravni spor opr. št. I U 17/2025) ter za pravno svetovanje in zastopanje v vseh postopkih naslovnega sodišča, v katerih je oziroma bo kadarkoli udeležen. Upravni spor, v katerem bi tožnik izpodbijal odločbo št. Bpp 9/2025-4, bi bil torej drugi upravni spor zaradi zavrnjene prošnje za BPP (prvi upravni spor v smislu veriženja je v tej zadevi upravni spor opr. št. I U 17/2025 oz. množica vseh tožnikovih bodočih upravnih sporov pred tem sodiščem), kar pomeni, da dodelitev BPP za ta upravni spor tako po jezikovni kot tudi po ustavno skladni razlagi pete alineje 8. člena ZBPP ni dovoljena.

I. Predlog za prenos pristojnosti se zavrne.

1. Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila prošnjo tožnika za dodelitev brezplačne pravne pomoči (v nadaljevanju: BPP) v obliki in obsegu pravnega svetovanja in zastopanja za sestavo in vložitev tožbe zoper sklep in odločbo organa za BPP Upravnega sodišča RS št. Bpp 9/2025-4 z dne 25. 3. 2025.

2. V obrazložitvi odločbe je tožena stranka navedla, da je bila s sklepom, ki ga želi tožnik izpodbijati, zavržena njegova prošnja za dodelitev BPP v obliki in obsegu pravnega svetovanja in zastopanja v vseh postopkih naslovnega sodišča, v katerih je oziroma bo kadarkoli udeležen. Z odločbo, ki jo želi izpodbijati, pa je bila zavrnjena njegova prošnja za dodelitev BPP za sestavo in vložitev dopolnitve predloga za oprostitev plačila sodne takse.

3. Tožena stranka je ob sklicevanju na peto alinejo 8. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju ZBPP), ki določa, da se BPP ne dodeli v upravnih sporih zaradi dodelitve BPP, ugotovila, da tožnikova prošnja že po samem zakonu ni utemeljena, ker tožnik prosi za dodelitev BPP za upravni spor v zvezi z dodelitvijo BPP. Prosi namreč za dodelitev BPP za sestavo in vložitev tožbe zoper sklep in odločbo, s katerima je bila zavrnjena njegova prošnja za dodelitev BPP.

4. Tožnik vlaga tožbo zoper izpodbijano odločbo iz vseh tožbenih razlogov in zaradi kratenja temeljnih ustavnih pravic. Predlaga, da sodišče tožbo odstopi drugemu sodišču, ki naj izpodbijano odločbo razveljavi in njegovi prošnji za BPP ugodi ali pa zadevo odstopi v ponovni postopek drugemu organu za BPP.

5. V obrazložitvi tožbe tožnik navaja, da je od leta 1995 dalje procesno in pravdno nesposoben ter brez denarja za odvetnika, zaradi česar je vse premoženje izgubil v nezakonitih sodnih postopkih, v katerih je nastopal kot toženec. Med leti 1996 in 2001 je bil brez prihodkov, od leta 2000 pa prejema invalidsko pokojnino, s katero ne presega denarnega cenzusa iz prvega odstavka 22. člena ZBPP ter posledično izpolnjuje pogoje za izjemno BPP. Poleg tega mu je bila leta 2012 odvzeta še poslovna sposobnost za nastopanje pred organi in sodišči, leta 2023 pa je v poplavah izgubil še vse preostalo premoženje.

6. Tožnik nadalje navaja, da tožena stranka zlorablja peto alinejo 8. člena ZBPP, ki je neskladna z Ustavo, zaradi česar so tožniku v sodnih postopkih sistematično kršenje pravice iz 14., 15., 21., 22., 23., 25., 26., 33. in 35. člena Ustave, v konkretnem primeru pa dostopnost do Vrhovnega sodišča RS, Ustavnega sodišča RS in Evropskega sodišča za človekove pravice. Veriženje prošenj namreč v tej zadevi ni podano. Podredno pa tožnik sodišču predlaga, da postopek prekine in na Ustavno sodišče vloži pobudo za oceno ustavnosti pete alineje 8. člena ZBPP.

7. Tožena stranka je poslala upravni spis, na tožbo pa ni odgovorila.

8. Tožnik je predlagal prenos pristojnosti za odločanje v tem upravnem sporu na drugo sodišče.

9. V skladu z določbo 106. člena Zakona o sodiščih (v nadaljevanju ZS) je Vrhovno sodišče pristojno za sojenje oziroma za odločanje na prvi stopnji v upravnih in računsko upravnih sporih, razen v zadevah, za katere zakon določa pristojnost drugega sodišča prve stopnje (1. točka prvega odstavka). Takšen predpis je Zakon o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1), ki v 11. členu določa, da v upravnem sporu odloča na prvi stopnji upravno sodišče, če zakon ne določa drugače. Po določbi 12. člena ZUS-1 Vrhovno sodišče odloča v upravnem sporu o zakonitosti aktov volilnih organov za volitve v državni zbor, državni svet in volitve predsednika države. Upravno sodišče je kot specializirano sodišče ustanovljeno za celotno državo, pri čemer sodno funkcijo opravlja na sedežu v Ljubljani in na zunanjih oddelkih glede na prebivališče oziroma sedež tožnika, kolikor ni določena izključna pristojnost sedeža sodišča (9. člen ZUS-1). Glede na navedeno je torej za odločanje v upravnem sporu zoper upravni akt organa za BPP edino stvarno pristojno Upravno sodišče RS.

10. Po določbi 6. točke 106. člena ZS Vrhovno sodišče odloča tudi o prenosu pristojnosti v primerih, ki jih določa zakon. Tak predpis je Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki v 67. členu določa, da lahko Vrhovno sodišče na predlog stranke ali pristojnega sodišča določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi, če je očitno, da se bo tako lažje opravil postopek ali če so za to drugi tehtni razlogi. Po navedeni določbi je torej možna delegacija pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče. Glede na to, da je Upravno sodišče RS edino stvarno pristojno za odločanje v upravnem sporu, če ne gre za zadeve iz 12. člena ZUS-1, torej tudi o tožbi zoper upravni akt organa za BPP, v navedeni določbi 67. člena ZPP ni pravne podlage za ugoditev tožnikovemu predlogu za delegacijo pristojnosti na drugo sodišče.

11. Ker torej v določbah ZUS-1, ZPP in ZS ni pravne podlage za prenos pristojnosti na drugo sodišče, je sodišče tožnikov predlog zavrglo

13. Po presoji sodišča je izpodbijana odločba pravilna in zakonita. Sodišče se zato sklicuje na njene razloge (drugi odstavek 71. člena ZUS-1), v zvezi s tožbenimi navedbami, na katere je vezano glede preizkusa dejanskega stanja (prvi odstavek 20. člena ZUS-1), pa dodaja:

14. ZBPP v peti alineji 8. člena ZBPP določa, da se BPP po tem zakonu ne dodeli v upravnih sporih zaradi dodelitve brezplačne pravne pomoči. Iz listin upravnega spisa izhaja (tožnik pa tem dejstvom v tožbi konkretizirano ne nasprotuje), da je tožnik zaprosil za dodelitev BPP za vložitev sestavo in vložitev tožbe zoper sklep in odločbo organa za BPP Upravnega sodišča RS št. Bpp 9/2025-4 z dne 25. 3. 2025, s katero je bila zavrnjena njegova prošnja za dodelitev BPP za sestavo in vložitev dopolnitve predloga za oprostitev plačila sodne takse (po taksnem nalogu tega sodišča opr. št. I U 17/2025-1(k) ) ter za pravno svetovanje in zastopanje v vseh postopkih naslovnega sodišča, v katerih je oziroma bo kadarkoli udeležen.

15. Tožnik navaja, da je peta alineja 8. člena ZBPP v nasprotju z Ustavo, smiselno predvsem v nasprotju z 23. členom Ustave, ki zagotavlja pravico do sodnega varstva.

16. Namen ZBPP je uresničevanje pravice do sodnega varstva po načelu enakopravnosti, upoštevajoč socialni položaj osebe, ki brez škode za svoje preživljanje in preživljanje svoje družine te pravice ne bi mogla uresničevati (1. člen ZBPP). Omejitev iz pete alineje 8. člena ZBPP je bila v zakon dodana z novelo ZBPP-C, ki je stopil v veljavo dne 4. 4. 2015. Iz zakonodajnega gradiva ob sprejemu novele izhaja, da je bil 8. člen spremenjen, ker je v praksi prišlo do

"primerov t.i. veriženja prošenj, ko želi prosilec, ki mu je bila prošnja za brezplačno pravno pomoč zavrnjena, zoper takšno odločbo sprožiti upravni spor, hkrati pa prosi za brezplačno pravno pomoč za sestavo tožbe v tem sporu. Ko mu je tudi ta prošnja zavrnjena, ponovno zaprosi za brezplačno pravno pomoč za upravni spor v zvezi z zadnjo odločbo itn."

17. Namen novele je bil torej preprečiti kopičenje vedno novih upravnih postopkov in upravnih sporov zaradi zavrnitve BPP, kar bi po vsebini predstavljalo zlorabo tega instituta. Zloraba pravice ni (ustavno)pravno varovana

, zato je takšna prepoved po presoji sodišča skladna z Ustavo RS.

18. Sama določba pete alineje 8. člena ZBPP sicer vsebinsko ni povsem skladna z zgoraj opisanim namenom, saj ne razlikuje med položajem prosilca, ki prosi za BPP za vložitev tožbe v ("prvem") upravnem sporu zoper zavrnilno odločbo organa za BPP, in položajem prosilca, ki prosi za BPP za vložitev tožbe (v "drugem" upravnem sporu) zoper odločbo organa za BPP Upravnega sodišča RS v zvezi s prošnjo za dodelitev BPP za ("prvi") upravni spor v zvezi z odločbo o zavrnitvi BPP, temveč pravico do BPP odreka obema kategorijama prosilcev. Jezikovna razlaga pete alineje 8. člena ZBPP bi tako vodila do situacije, v kateri bi imel posameznik pravico do učinkovitega dostopa do sodnega varstva pred Upravnim sodiščem v vseh vrstah upravnih ali javno-pravnih zadev, ne pa tudi v upravnih zadevah odločanja o prošnji za BPP. Po presoji sodišča ni objektivnega in upravičenega razloga za to razlikovanje. Dejstvo, da o prošnji za BPP odloča pooblaščena oseba sodišča in da administrativno-tehnične naloge opravlja služba, ki je organizirana pri vsakem pristojnem sodišču (31. člen ZBPP), ne odtehta dejstva, da gre za organ, ki odloča v funkciji upravnega odločanja na podlagi upravnega postopka ne pa na podlagi sodnega postopka (drugi odstavek 34. člena ZBPP). Uporaba pete alineje 8. člena ZBPP na način, ki bi dodelitev BPP onemogočal tudi zgoraj opisani prvi kategoriji prosilcev, bi bila posledično v nasprotju z določilom 1. člena ZBPP oziroma bi šlo za poseg, ki ni nujen v tem smislu, da z nobenim milejšim posegom ne bi bilo mogoče doseči legitimnega cilja, t. j. preprečevanja zlorabe instituta brezplačne pravne pomoči v smislu kopičenja prošenj. Poseg v pravico do dostopa do sodnega varstva posameznika v takšnem primeru tudi ne bi bil sorazmeren (v ožjem smislu) v primerjavi z legitimnim interesom prepovedi zlorabe prošenj. Upravno sodišče RS je tako v zadevi I U 1616/2022 z dne 5. 12. 2022 razvilo ustavi skladno razlago pete alineje 8. člena ZBPP, v skladu s katero je treba glede na 23. člen in drugi odstavek 14. člena Ustave pojem veriženja razumeti v zvezi z veriženjem upravnih sporov, ne pa prošenj za brezplačno pravno pomoč pred organi za brezplačno pravno pomoč. Nenazadnje zakonodajalec v določbi pete alineje 8. člena ZBPP ni uporabil pojma "prošnja" v množinski obliki, ampak je v množinski obliki uporabil pojem "upravni spor".

19. Vendar pa gre v obravnavani zadevi prav za veriženje upravnih sporov na način, ki ga je želel zakonodajalec (z legitimnim ciljem preprečevanja zlorabe pravice) preprečiti. Tožba, za sestavo katere je tožnik želel pridobiti BPP, bi bila namreč vložena zoper odločbo (št. Bpp 9/2025-4), s katero je bila zavrnjena njegova prošnja za dodelitev BPP za sestavo in vložitev dopolnitve predloga za oprostitev plačila sodne takse (za upravni spor opr. št. I U 17/2025) ter za pravno svetovanje in zastopanje v vseh postopkih naslovnega sodišča, v katerih je oziroma bo kadarkoli udeležen. Upravni spor, v katerem bi tožnik izpodbijal odločbo št. Bpp 9/2025-4, bi bil torej drugi upravni spor zaradi zavrnjene prošnje za BPP (prvi upravni spor v smislu veriženja je v tej zadevi upravni spor opr. št. I U 17/2025 oz. množica vseh tožnikovih bodočih upravnih sporov pred tem sodiščem), kar pomeni, da dodelitev BPP za ta upravni spor tako po jezikovni kot tudi po ustavno skladni razlagi pete alineje 8. člena ZBPP, kot jo je razvilo Upravno sodišče RS v zadevi I U 1616/2022, ni dovoljena. Tožena stranka je tako ravnala zakonito, ko je tožnikovo prošnjo zavrnila.

20. Glede na vse navedeno sodišče ugotavlja, da je izpodbijana odločba pravilna in zakonita, zato je na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 tožbo zavrnilo.

21. Sodišče je v navedeni zadevi odločilo brez glavne obravnave na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1, ki določa, da lahko sodišče odloči brez glavne obravnave, če dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo upravnega akta, med tožnikom in tožencem ni sporno. Dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo izpodbijane odločbe, je, da je tožnik zaprosil za dodelitev BPP za vložitev tožbe zoper odločbo in sklep, s katerima je bila njegova prošnja za BPP zavrnjena oz. zavržena, ta prošnja pa je bila vložena v zvezi z upravnim sporom oz. z vsemi bodočimi tožnikovimi upravnimi spori pred tem sodiščem. To dejstvo pa med strankama ni sporno.

Enako stališče je Vrhovno sodišče (že) zavzelo v sklepu, I Upr 1/2012 z dne 29. 8. 2012, ob takšnem stališču pa je Vrhovno sodišče tudi že zavrnilo pritožbo zoper sklep, s katerim je Upravno sodišče zavrglo predlog za prenos pristojnosti (sklep, I Up 256/2017 z dne 17. 1. 2018).

Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o brezplačni pravni pomoči, Predlog, EVA 2013-2030-0118, skrajšani postopek, obrazložitev k 3. členu, str. 21.

Glej smiselno odločbo Ustavnega sodišča RS v zadevi U-I-85/16-15, Up-398/16-9 z dne 14. 7. 2016.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 8, 8-5

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 11, 9

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.