UPRS Sklep I U 5/2026-4
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2026-01-08

začasna odredba - zavarovanje izpolnitve davčne obveznosti - predlog za izdajo začasne odredbe - odložitev izvršitve sklepa - predpostavke za odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe - obstoj upravnega spora - vložena tožba - začasna odredba ZUS-1 - zavrženje predloga za izdajo začasne odredbe

Glavna procesna predpostavka za odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe je obstoj upravnega spora. Če ta ni sprožen, se predlog za izdajo začasne odredbe zavrže. Postopek z začasno odredbo po ZUS-1 je namreč akcesoren upravnemu sporu, kar pomeni, da tožnik lahko doseže vsebinsko obravnavo predloga za izdajo začasne odredbe le, če vložena tožba v upravnem sporu uspešno prestane predhodni preizkus po 36. členu ZUS-1.

Ureditev v ZIZ po stališču sodne prakse ne dopolnjuje ureditve v ZUS-1. Določbe ZIZ glede začasnih odredb se v upravnem sporu ne uporabljajo, saj ZUS-1 samostojno ureja pogoje za izdajo začasne odredbe, s katero se varuje učinkovitost sodnega varstva.

I. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrže.

II. Tožnica sama trpi svoje stroške postopka.

1. Finančna uprava Republike Slovenije je z začasnim sklepom za zavarovanje št. DT 0610-782/2024-12-08-530-49 z dne 18. 12. 2025 na podlagi drugega odstavka 111. člena, 114. in 119. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) banki A., d. d., Ljubljana (v nadaljevanju A., d. d.), zaradi zavarovanja izpolnitve tožničine davčne obveznosti v višini 141.233,00 EUR naložila, naj denarnih sredstev, ki jih ima tožnica pri banki, tožnici ne izplača, ob smiselnem upoštevanju omejitev iz 166. člena ZDavP-2 (1. točka izreka). Tožnici kot zavezanki je prepovedala razpolaganje s sredstvi iz 1. točke izreka začasnega sklepa (2. točka izreka) in odločila, da zavarovanje velja do izpolnitve oziroma plačila davčne obveznosti (3. točka izreka). Odločila je še, da tožnico bremenijo njeni stroški davčnega postopka, davčnemu organu pa posebni stroški niso nastali (4. točka izreka), ter da pritožba ne zadrži izvršitve (5. točka izreka).

2. Zoper navedeni začasni sklep za zavarovanje je tožnica 29. 12. 2025 vložila pritožbo (priloga A2), zahtevo za takojšnje prenehanje s kršitvami osebnostnih pravic in izrek ničnosti začasnega sklepa za zavarovanje (priloga A3) ter zahtevo za izločitev uradnih oseb (priloga A4).

3. Tožnica je v zvezi z spornim začasnim sklepom za zavarovanje 5. 1. 2026 na Upravno sodišče vložila predlog za izdajo začasne odredbe za odložitev izvršitve začasnega sklepa za zavarovanje in začasne odredbe za prenehanje s kršitvami osebnostnih pravic. Tožnica navaja, da pritožbeni organ o njenih vlogah, vloženih 29. 12. 2025, še ni odločil. Ker o pritožbi še ni odločeno, naj upravni spor zoper izdani začasni sklep o zavarovanju še ne bi bil možen. Sklep o zavarovanju je po njenem mnenju obremenjen z absolutno bistvenimi kršitvami postopka, zato je nezakonit, protiustaven in ničen. Z njegovim izvrševanjem naj bi tožnici nastajala škoda, nedopustno pa sta okrnjena tudi njen ugled in dobro ime. Zaradi navedenega sklepa od 19. 12. 2025 noben tožničin nalog za nakazilo sredstev z njenega računa ni bil več izvršen. Zaradi nezmožnosti plačil naj bi bil ogrožen njen obstoj, saj ji delavci pogodbe že odpovedujejo. Brez delavcev (varnostnikov in varnostnega osebja) pa naj svoje dejavnosti zasebnega varovanja ne bi mogla opravljati. Tožnica zato sodišču predlaga, naj z začasno odredbo odredi, da se toženki prepove izvrševanje začasnega sklepa za zavarovanje do njegove pravnomočnosti, o čemer je toženka dolžna nemudoma obvestiti A., d. d., ki naj tožnici ponovno omogoči razpolaganje z denarnimi sredstvi na njenem bančnem računu in izvrši vse njene izdane naloge za plačila, sicer ji je za vsak dan zamude v roku 8 dni dolžna plačati 10.000,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Tožnica še predlaga, naj sodišče odredi, da lahko tožnica razpolaga s svojimi denarnimi sredstvi na bančnem računu pri A., d. d., ves čas do pravnomočnosti začasnega sklepa za zavarovanje. Zahteva tudi, naj ji toženka v roku 15 dni povrne stroške tega postopka v višini 80,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

4. Predlog za izdajo začasne odredbe ni dovoljen.

5. Izdajo začasne odredbe v upravnem sporu ureja 32. člen Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Sodišče na tožnikov predlog odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, če bi se z izvršitvijo akta tožniku prizadela težko popravljiva škoda. Pri odločanju mora sodišče, skladno z načelom sorazmernosti, upoštevati tudi prizadetost javne koristi ter koristi nasprotnih strank (drugi odstavek 32. člena ZUS-1, t. i. odložitvena začasna odredba). Poleg odložitve izvršitve izpodbijanega akta do pravnomočne odločbe lahko tožnik predlaga tudi izdajo začasne odredbe za začasno ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje, če se ta ureditev, zlasti pri trajajočih pravnih razmerjih, kot verjetna izkaže za potrebno (tretji odstavek 32. člena ZUS-1, t. i. ureditvena začasna odredba).

6. Pred vsakim meritornim odločanjem sodišča je treba najprej opraviti preizkus izpolnjenosti procesnih predpostavk. Enako velja tudi za predlog za izdajo začasne odredbe. Glavna procesna predpostavka za odločanje o predlogu za izdajo začasne odredbe je obstoj upravnega spora. Če ta ni sprožen, se predlog za izdajo začasne odredbe zavrže.

V skladu z ustaljeno upravnosodno prakso je namreč postopek z začasno odredbo po ZUS-1 akcesoren upravnemu sporu, kar pomeni, da tožnik lahko doseže vsebinsko obravnavo predloga za izdajo začasne odredbe le, če vložena tožba v upravnem sporu uspešno prestane predhodni preizkus po 36. členu ZUS-1.

7. Ker tožnica zoper začasni sklep za zavarovanje Finančne uprave Republike Slovenije št. DT 0610-782/2024-12-08-530-49 z dne 18. 12. 2025, v zvezi s katerim predlaga izdajo začasne odredbe, tožbe v upravnem sporu (še) ni vložila, niso izpolnjene procesne predpostavke za vsebinsko obravnavo tožničinega predloga za izdajo začasne odredbe.

8. Glede na navedeno je sodišče predlog za izdajo začasne odredbe zavrglo na podlagi 32. člena ZUS-1 in ob smiselni uporabi prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

9. V zvezi s tožničino navedbo, da so izpolnjeni pogoji za izdajo začasne odredbe tudi po Zakonu o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ), sodišče pojasnjuje, da ureditev v ZIZ po stališču sodne prakse ne dopolnjuje ureditve v ZUS-1.

Določbe ZIZ glede začasnih odredb se torej v upravnem sporu ne uporabljajo, saj ZUS-1 samostojno ureja pogoje za izdajo začasne odredbe, s katero se varuje učinkovitost sodnega varstva. Zato mora tožnik izkazati, da v primeru uspeha s tožbo brez izdane začasne odredbe ne bo dosežen cilj konkretnega (že sproženega) upravnega spora, oziroma bo uspeh s tožbo zaradi nastale težko popravljive škode zanj ostal brez pomena.

10. Glede tožničine navedbe, da svoj predlog za izdajo začasne odredbe opira tudi na 134. člen Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), pa sodišče pojasnjuje, da je sodno varstvo osebnostnih pravic, ki ga predvideva navedena določba OZ, na podlagi 1. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) zagotovljeno v pravdnem postopku pred sodišči splošne pristojnosti in ne v upravnem sporu.

11. Odločitev o stroških postopka temelji na smiselni uporabi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem vsaka stranka trpi svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne ali zavrže.

Glej sklepa Vrhovnega sodišča I Up 1407/2005 z dne 1. 12. 2005 in I Up 444/2006 z dne 13. 4. 2006. Enako tudi E. Kerševan in V. Androjna, Upravno procesno pravo, Upravni postopek in upravni spor, Lexpera, GV Založba, Ljubljana, 2018, str. 558.

Tako Vrhovno sodišče v sklepu I Up 22/2017 z dne 29. 3. 2017, 7. točka obrazložitve.

Primerjaj npr. sklep Vrhovnega sodišča I Up 104/2019 z dne 6. 11. 2019.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 32, 32/2, 32/3, 36

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.