UPRS Sodba I U 241/2023-14
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-07

BREZPLAČNA PRAVNA POMOČ - ODVETNIŠTVO - UPRAVNI POSTOPEK

brezplačna pravna pomoč - nagrada in stroški odvetnika - urnina - odsotnost iz pisarne - znižana nagrada - odvetniška tarifa - odvetniška storitev - plačilo za odvetniške storitve - delno plačilo - nezakonit pravni pouk

Upravnosodna praksa se je v primerljivih zadevah že izrekla, da urnina kot nadomestilo za porabljeni čas in nadomestilo za odsotnost iz pisarne v času potovanja za stranko nista odvetniški storitvi, pač pa ju je treba obravnavati kot izdatek.

Utemeljena je tožnikova navedba, da urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne nista strošek za odvetniške storitve, temveč izdatek, ki je potreben za izvršitev dela.

Tožnica ima prav, ko ugovarja, da toženka glede urnine in odsotnosti iz pisarne ne bi smela uporabiti znižanja na podlagi takrat veljavnega petega odstavka 17. člena ZOdv, saj se ta uporablja le za plačilo, ki odvetniku pripada za opravljene storitve po OT, med katere pa urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne ne spadata.

I. Tožbi se delno ugodi, sklep Okrožnega sodišča v Krškem št. Bpp 184/2022 z dne 10. 1. 2023 se v II. točki izreka delno odpravi, in sicer za znesek 186,66 EUR, ter se zadeva v tem obsegu vrne toženi stranki v ponoven postopek.

III. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v višini 15,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Toženka je z izpodbijanim sklepom delno ugodila tožničinemu zahtevku ter ji priznala nagrado in stroške zastopanja za izvajanje brezplačne pravne pomoči (v nadaljevanju BPP) v skupnem znesku 932,93 EUR (I. točka izreka), v presežku pa je zahtevek tožnice zavrnila (II. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je bila tožnica upravičenki do BPP A.A. določena za izvajanje BPP, in sicer za zagovor na prvi stopnji v zadevi Okrožnega sodišča v Krškem I Kpr 9900/2022 (tudi po vložitvi obtožbe). Tožnica je pravočasno priglasila nastale stroške za opravljeno BPP. Toženka je odločila, da je upoštevajoč podatke, ki jih je tožnica vložila v upravni spis, Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT) in 17. člen Zakona o odvetništvu (v nadaljevanju ZOdv) tožničin predlog le delno utemeljen. Toženka je tožnici priznala 300 točk za pritožbo zoper sklep o preiskavi (tar. št. 11/2 OT), 120 točk za zaslišanje osumljenke dne 14. 4. 2022 (tar. št. 9/1 OT), 120 točk za čas potovanja (tar. št. 6/4 OT), 120 točk za zaslišanje dne 29. 9. 2022 (od 13.00- 15.01 - videokonferenca, tar. št. 9/1 OT), 150 točk za trajanje zaslišanja (člen 6/1 OT), 120 točk za čas potovanja (tar. št. 674 OT), 120 točk za zaslišanje dne 20. 10. 2022 (tar. št. 9/1 OT), 120 točk za čas potovanja (tar. št. 6/4 OT), 50 točk za dokazni predlog dne 20. 10. 2022 (tar. št. 8/8 OT), 100 točk za zahtevo za izločitev dokazov dne 5. 12. 2022 (tar. št. 8/15 OT), 50 točk za obvestilo z dne 16. 12. 2022 (tar. št. 8/16 OT), 50 točk za odpoved pritožbi z dne 21. 12. 2022 (tar. št. 8/16 OT) in 355 točk za 25 % povišanje za dve kaznivi dejanji (člen 7/3 OT), skupno torej 1.775 točk. V skladu s 17. členom ZOdv je toženka točke prepolovila (50 %) in tožnici skupno priznala 887,5 točk. Za materialne stroške ji je skupaj priznala še 27,75 točk, skupaj torej 915,25 točk (887,5 točk + 27,75 točk), kar ob upoštevanju vrednosti točke 0,60 EUR znaša 549,15 EUR. Temu je toženka prištela še 215,55 EUR kilometrine in 22 % DDV (168,23 EUR), kar skupaj pomeni 932,93 EUR nagrade.

3. Tožnica zoper odločitev o odmeri nagrade vlaga tožbo in sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep zaradi razlogov iz 1., 2. in 3. točke prvega in tretjega odstavka 27. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) v zavrnilnem delu odpravi in vrne v ponoven postopek, toženki pa naloži povračilo stroškov upravnega spora. Tožnica zatrjuje, da je toženka zagrešila bistveno kršitev pravil postopka (3. točka drugega odstavka 237. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, v nadaljevanju ZUP) v zvezi s tretjim odstavkom 27. člena ZUS-1). Navaja, da je toženka kršila tudi načelo materialne resnice (8. člen ZUP), saj ni resnično ugotovila dejanskega stanja. Toženka naj bi nepravilno ocenila, da spadata odsotnost iz pisarne (četrti odstavek 6. člena OT) in urnina (prvi odstavek 6. člena OT) med storitve. Kot izhaja iz sodbe Upravnega sodišča III U 116/2019 z dne 28. 5. 2021, se urnina in odsotnost iz pisarne uvrščata med stroške in nista odvetniški storitvi, zato se odmerita brez upoštevanja polovičnega zmanjšanja nagrade iz 17. člena ZOdv. Za čas potovanja 14. 4. 2022, 29. 9. 2022 in 20. 10. 2022 in za urnino 29. 9. 2022 bi toženka zato morala priznati polno vrednost točk in ne polovične. Tožnica je bila prikrajšana za 255 točk (120/2 + 120/2 + 120/2 + 150/2) oziroma vrednost 153,00 EUR + 22 % DDV. Pravilen izračun bi v delu odvetniških storitev znašal polovico od 1.265 točk (1.775 točk - 510 točk (urnina in odsotnost)), torej 632,5 točk. Med stroške pa bi se poleg do zdaj priznanih 215,55 EUR (kilometrina) moralo prišteti še 510 točk (urnina in odsotnost iz pisane). Tožnica še navaja, da je pravni pouk v izpodbijanem sklepu napačen (kršitev tretjega odstavka 215. člena ZUP), saj je navedeno le, da je upravni spor dopusten (pritožbeni razlog iz prvega odstavka 237. člena ZUP).

4. Toženka je sodišču poslala upravni spis, na tožbo pa ni odgovorila.

5. Upravičenka do BPP na tožbo ni odgovorila in se tega upravnega spora ni aktivno udeleževala.

7. Predmet presoje v tem upravnem sporu je zakonitost zavrnilnega dela (II. točka izreka) izpodbijanega sklepa, s katerim je toženka v presežku zavrnila tožničin zahtevek za priznanje nagrade in stroškov za izvajanje BPP.

8. V zvezi s tem je med strankama sporno le, ali glede urnine (prvi odstavek 6. člena OT) in odsotnosti iz pisarne (četrti odstavek 6. člena OT) velja peti odstavek 17. člena ZOdv, ki je v besedilu, upoštevnem za obravnavano zadevo, določal, da je odvetnik, postavljen po uradni dolžnosti, in odvetnik, ki izvaja storitve BPP, upravičen do plačila za svoje delo v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po OT.

Toženka je pri obeh navedenih postavkah odmerila plačilo v polovičnem znesku. Tožnica pa se zavzema za polno plačilo urnine in nadomestila za odsotnost, saj zatrjuje da ti dve postavki spadata med stroške in ne med odvetniške storitve, peti odstavek 17. člena ZOdv pa se po njenem mnenju uporablja le za plačilo, ki odvetniku pripada za opravljene storitve po OT.

9. OT odvetniško storitev opredeljuje v prvem odstavku 2. člena kot delo, ki ga odvetnik opravi v smislu določb zakona, ki ureja odvetništvo, za stranko na podlagi pooblastila ali po sklepu pristojnega organa. V skladu z drugim odstavkom 2. člena OT so odvetniški stroški skupna cena odvetniških storitev in izdatkov, ki so potrebni za izvršitev dela, povečani za DDV, če je odvetnik davčni zavezanec v Republiki Sloveniji. Odvetniški stroški po OT torej zajemajo dve vrsti stroškov: 1. stroške za odvetniške storitve in 2. izdatke, ki so potrebni za izvršitev dela. Izdatke, potrebne za izvršitev storitve, opredeljuje 9. člen OT, ki določa, da so to potni stroški, dnevnice, poštnine, telefonski stroški, izdatki za takse, izdatki za bančne storitve, izdatki za fotokopiranje, prepisovanje in drugi stroški. Odvetniške storitve pa so ovrednotene v posebnem delu OT.

10. Sodišče je moralo najprej presoditi, v katero kategorijo odvetniških stroškov spadata postavki iz 6. člena OT, tj. urnina

Upravnosodna praksa se je v primerljivih zadevah že izrekla, da urnina kot nadomestilo za porabljeni čas in nadomestilo za odsotnost iz pisarne v času potovanja za stranko nista odvetniški storitvi, pač pa ju je treba obravnavati kot izdatek.

Gre za svojevrstna izdatka v zvezi z delom odvetnika, ki sta časovno ovrednotena in ju odvetnik lahko obračuna le poleg plačila za odvetniške storitve. Čeprav urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne v 9. členu OT, ki opredeljuje izdatke, nista izrecno našteta, pa ju je prav zaradi njune časovne opredeljenosti ob uporabi analogije (razlage po podobnosti) z vidika ZOdv treba obravnavati enako kot dnevnice, ki so v petem odstavku 10. člena OT določene glede na čas odsotnosti odvetnika iz kraja odvetnikove pisarne, in so v 9. členu OT izrecno naštete med izdatki. Stališče, da urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne po svoji naravi nista odvetniški storitvi, je sprejela tudi civilnopravna sodna praksa, ki odvetniške storitve razmejuje od ostalih odvetniških stroškov, tudi urnine, nadomestilo za čas potovanja za stranko pa priznava poleg kilometrine oziroma potnih stroškov kot poseben strošek, povezan s potovanjem.

Glede na navedeno je utemeljena tožnikova navedba, da urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne nista strošek za odvetniške storitve, temveč izdatek, ki je potreben za izvršitev dela.

11. Utemeljen pa je tudi tožnikov ugovor, da toženka glede urnine in nadomestila za odsotnost, ki spadata med izdatke, ne bi smela uporabiti znižanja plačila po takrat veljavnem petem odstavku 17. člena ZOdv, po katerem je bil odvetnik upravičen do plačila za svoje delo v višini polovice zneska, ki mu pripada po OT. Upravnosodna praksa je že poudarila, da je v zvezi z opredelitvijo obsega uporabe petega odstavka 17. člena ZOdv ključno, kaj je "delo" v smislu te zakonske določbe.

Pri tem je treba izhajati iz prvega odstavka 2. člena OT, ki odvetniško storitev opredeljuje kot delo, ki ga odvetnik opravi s smislu določb zakona, ki ureja odvetništvo, za stranko na podlagi pooblastila ali po sklepu pristojnega organa, medtem ko so odvetniški stroški skupna cena odvetniških storitev in izdatkov, ki so potrebni za izvršitev dela. Termin "odvetniške storitve" je po definiciji iz prvega odstavka 2. člena OT primerljiv s terminom "delo" (odvetniško delo) iz petega odstavka 17. člena ZOdv, kar pomeni, da je to določbo dopustno uporabiti le za odmero stroškov odvetniških storitev, ne pa tudi za izdatke, potrebne za izvršitev tega dela (storitve). Da je bil cilj te zakonske določbe omejiti izdatke državnega proračuna (le) za storitve odvetnikov, izhaja tudi iz obrazložitve predloga 1. člena ZOdv-D

in zato njene uporabe ni dopustno razširiti na izdatke, potrebne za izvršitev te storitve.

12. Po presoji sodišča ima torej tožnica prav, ko ugovarja, da toženka glede urnine in odsotnosti iz pisarne ne bi smela uporabiti znižanja na podlagi takrat veljavnega petega odstavka 17. člena ZOdv, saj se ta uporablja le za plačilo, ki odvetniku pripada za opravljene storitve po OT, med katere pa urnina in nadomestilo za odsotnost iz pisarne ne spadata.

13. Toženka je ob podani razlagi OT in ZOdv tožnico prikrajšala za 255 točk (priznala ji je le 255 točk, morala pa bi jih 510), in sicer za 75 točk glede urnine dne 29. 9. 2022 (priznala ji je le polovični znesek 75 točk) in za 180 točk glede nadomestila za odsotnost iz pisarne dne 14. 4. 2022, 29. 9. 2022 in 20. 10. 2022 (priznala ji je polovični znesek 180 točk), skupno torej 255 točk (75 točk + 180 točk). Ob upoštevanju vrednosti točke 0,60 EUR znašajo nagrada in strošek zastopanja 153,00 EUR. K skupnemu znesku pa je treba prišteti še 22 % DDV v višini 33,66 EUR, ker je tožnica zavezanka za plačilo tega davka. Premalo odmerjena nagrada in stroški zastopanja torej skupno znašajo 186,66 EUR.

14. Zaradi nepravilne uporabe materialnega prava je sodišče tožbi na podlagi 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 ugodilo v delu, ki izhaja iz I. točke izreka te sodbe, izpodbijani sklep v navedenem delu odpravilo in zadevo vrnilo toženki, da ob upoštevanju materialnopravnih izhodišč iz te sodbe ponovno odloči o tožnikovi zahtevi.

15. Tožnica je II. točko izreka izpodbijanega sklepa (zavrnilni del) izpodbijala v celoti, vendar drugih, konkretnih trditev o nezakonitosti odmere odvetniških stroškov v tožbi ni podala.

16. Glede zatrjevane nezakonitosti pravnega pouka sodišče meni, da ima izpodbijani sklep sicer pomanjkljiv pravni pouk, saj je treba v pravnem pouku na podlagi tretjega odstavka 215. člena ZUP, če je zoper odločbo mogoč upravni spor, med drugim navesti, pri katerem sodišču lahko stranka vloži tožbo in v kakšnem roku. Vendar pa tožnica ne zatrjuje, da bi bila zaradi tega v svojih pravicah kakorkoli prizadeta, tožbo pa je na pristojno sodišče tudi pravočasno vložila.

17. V preostalem delu je bilo torej treba tožbo zavrniti kot neutemeljeno na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1, sodišče pa prav tako ni našlo nepravilnosti, na katere pazi uradoma (ničnost).

18. O zadevi je sodišče na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave, saj pravno upoštevno dejansko stanje med strankama ni bilo sporno. Sporna so bila le vprašanja, ki se tičejo uporabe prava.

19. Glede na (delno) ugoditev tožbi je tožnica v skladu s prvim odstavkom 25. člena ZUS-1 upravičena do povračila stroškov v pavšalnem znesku, v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožnika v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Ker je bila zadeva rešena brez glavne obravnave, tožnica pa v postopku ni imela pooblaščenca, ki je odvetnik (tožnica je odvetniška družba, ki se je v obravnavani zadevi zastopala sama in ni imela pooblaščenca, tožbo je vložila v svojem imenu),

ji je sodišče priznalo pavšalni znesek povračila stroškov po prvem odstavku 3. člena omenjenega Pravilnika v višini 15,00 EUR. Kar tožnica zahteva stroškov več ali drugače, ni utemeljeno in se zavrne. Toženka mora navedeni znesek tožnici plačati v roku 15 dni od prejema te sodbe, po poteku tega roka tečejo tudi zakonske zamudne obresti (313. člen Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 in 299. člen Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ)).

20. Plačano sodno takso v višini 148,00 EUR bo tožnici vrnilo sodišče po uradni dolžnosti (36. in 37. člen Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1), ter opomba 6.1.c taksne tarife tega zakona).

Ta določba je bila nato spremenjena z novelo ZOdv-G, ki je začela veljati 26. 10. 2022, uporablja pa se šele od 26. 4. 2023, zato sprememba za obravnavno zadevo ni upoštevna.

Urnina po prvem odstavku 6. člena OT pripada odvetniku za porabljeni čas zlasti med zastopanjem na narokih, ogledih in drugih sorodnih storitvah, in sicer gre odvetniku vselej poleg plačila za zastopanje, določenega v tarifnih številkah posebnega dela, za vsake začete pol ure nad eno uro tudi urnina v višini 50 točk, vendar za vsakokratno zastopanje največ do višine postavke, ki je v tarifnih številkah posebnega dela določena za prvo tovrstno zastopanje.

Po četrtem odstavku 6. člena OT pripada odvetniku za odsotnost iz pisarne v času potovanja za stranko za vsake začete pol ure 20 točk.

Glej na primer sodbo Upravnega sodišča III U 116/2019, z dne 28. 5. 2021, 30. točka obrazložitve, sodbo in sklep III U 232/2020 z dne 16. 12. 2024, 53. točka obrazložitve, ter sodbo III U 89/2021 z dne 13. 2. 2025, 50. točka obrazložitve.

Prim. sklep Višjega sodišča v Mariboru I Cp 66/2020 z dne 24. 4. 2020 in sodbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 325/2021 z dne 8. 4. 2021.

Glej na primer sodbo Upravnega sodišča III U 22/2020 z dne 8. 4. 2025, 54. točka obrazložitve in nasl.

Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o odvetništvu z dne 4. 12. 2014, Poročevalec Državnega zbora RS, EPA 215-VII z dne 5. 12. 2014.

Primerjaj sodbe Upravnega sodišča I U 411/2018 z dne 15. 5. 2018, III U 116/2019 z dne 28. 5. 2021 in III U 232/2020 z dne 16. 12. 2024.

Zakon o odvetništvu (1993) - ZOdv  - člen 17, 17/15

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 215, 215/3

Odvetniška tarifa (2015) - člen 2, 2/1, 2/2, 9, 10, 10/5, 6, 6/1, 6/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.