UPRS Sodba I U 466/2021
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2024-04-19

fikcija vročitve - sporočilo o prispelem pismu - hišni predalčnik - dokumenti, puščeni v predalčniku

Poštni uslužbenec 20. 11. 2020 ni uspel vročiti odločbe Upravne enote osebno tožeči stranki. V njenem hišnem predalčniku je zato pustil sporočilo, da jo lahko prevzame v petnajstih dneh, sicer se bo štelo, da je vročitev opravljena s potekom tega časa. Ker tožeča stranka upravnega pisanja ni dvignila, ji ga je poštar 7. 12. 2020 pustil v nabiralniku (vse vidno iz obvestila z dne 7. 12. 2020, pripetega k odločbi Upravne enote11). Vročitev odločbe Upravne enote je bila tako opravljena 5. 12. 2020. Pritožbeni rok je začel teči naslednji dan in se je iztekel 21. 12. 2020 (drugi odstavek 100. člena in prvi odstavek 235. člena ZUP).

1. Upravna enota Ruše (v nadaljevanju: Upravna enota) je zavrnila zahtevo tožeče stranke za vstop v postopek izdaje gradbenega dovoljenja. Sklenila je, da za postavitev objektov za delovanje Pilotne naprave za predelavo bioloških odpadkov ni treba izvesti presoje na okolje. Posledično tožeči stranki kot nevladni organizaciji z delovanjem v javnem interesu ni priznala položaja stranske udeleženke. Zoper to odločitev se je tožeča stranka pritožila. Ministrstvo za okolje in prostor (v nadaljevanju: Ministrstvo) je njeno pritožbo zavrglo kot prepozno. Poštni uslužbenec ji 20. 11. 2020 ni uspel izročiti odločbe Upravne enote. V hišnem predalčniku ji je pustil sporočilo, kje se to upravno pisanje nahaja s poukom, da ga mora prevzeti v 15 dneh, sicer se šteje za vročeno z dnem poteka tega roka. Tožeča stranka odločbe ni dvignila, zato ji je bila 7. 12. 2020 puščena v hišnem nabiralniku. To pomeni, da ji je bila vročena 5. 12. 2020, pritožbeni rok pa se je iztekel 21. 12. 2020. Dan prej je bila namreč nedelja. Pritožba, ki je bila 22. 12. 2020 poslana priporočeno, je bila prepozna.

2. Z zavrženjem pritožbe se tožeča stranka ni strinjala. V svoji tožbi je poudarila, da se je z odločbo Upravne enote seznanila 7. 12. 2020, ko jo je našla v svojem poštnem nabiralniku. Pred tem ni dobila nikakršnega obvestila o poskusu vročitve. Dne 20. 11. 2020, ko naj bi poštar skušal izročiti izpodbijani sklep, na sedežu tožeče stranke ni bilo nikogar. Pritožbo je poslala priporočeno 22. 12. 2020. Ker je sklep prejela 7. 12. 2020, je to storila pravočasno.

3. Tožena stranka se na tožbo ni odzvala, stranka z interesom pa je vztrajala, da je izpodbijani sklep osnovan. Tožeča stranka je po njenem mnenju zavlačevala izdajo gradbenega dovoljenja. S tovrstnimi ravnanji je povzročila nepopravljivo škodo. Stranki z interesom grozi vračilo evropskih sredstev.

Sodišče je stranke povabilo na glavno obravnavo 19. 4. 2024.

Nobena se ni odzvala, zato je ni opravilo (tretji odstavek 58. člena Zakona o upravnem sporu; v nadaljevanju: ZUS-1

4. Sodišče je prebralo in ocenilo listine, ki so jih stranke izročile (priloge A1 do A4, B1, B2, C1) in upravni spis številka 351-99/2021 (tretji odstavek 58. člena ZUS-1).

5. Zakonitega zastopnika tožeče stranke ni zaslišalo. V prvi vrsti se tožeča stranka glavne obravnave ni udeležila, zato je sodišče sodbo oprlo na listine strank in dejansko stanje, ugotovljeno v upravnem postopku (tretji odstavek 58. člena ZUS-1).

Sicer svojega dokaznega predloga niti ni opredelila (263. člen in 236. člen Zakona o pravdnem postopku; v nadaljevanju: ZPP

, prvi odstavek 22. člena ZUS-1). Ni pojasnila v podkrepitev katerih trditev ponuja njegovo izpoved. Dokazni postopek je namenjen temu, da se ugotovi resničnost dejstev, ki so bila (najprej) zatrjevana in sporna, torej, da se sodišče prepriča o resničnosti (dejanskih) trditev strank, ne pa da le-te z njegovo pomočjo izvedo, kakšne trditve naj postavijo oziroma jih kar nadomestijo. Tako imenovani poizvedovalni ali informativni dokazi (z izjemo dejstev ki jih stranke niso mogle poznati) niso dovoljeni.

6. Odločbe, sklepi in drugi dokumenti, od vročitve katerih začne teči rok, ki se vročajo v fizični obliki, se vročijo osebno tistemu, kateremu so namenjeni (prvi odstavek 87. člena Zakona o splošnem upravnem postopku; v nadaljevanju: ZUP

). Če se vročitev na ta način ne da opraviti, pusti vročevalec v hišnem predalčniku, na vratih stanovanja, poslovnega prostora ali delavnice pisno sporočilo. Če sporočila ni mogoče pustiti na teh mestih, ga lahko pusti tudi v poštnem predalu ali na drugem primernem mestu. V sporočilu navede, kje se dokument nahaja in da ga mora naslovnik prevzeti v 15 dneh. Na sporočilu in na samem dokumentu, ki bi ga moral vročiti, vročevalec navede vzrok take vročitve, datum in kraj, kjer je sporočilo pustil, ter se podpiše (tretji odstavek 87. člena ZUP).

7. Taka vročitev velja za opravljeno z dnem, ko naslovnik prevzame dokument. Če dokumenta ne prevzame v 15 dneh, velja vročitev za opravljeno z dnem preteka tega roka. Po preteku tega roka vročevalec pusti dokument v hišnem oziroma izpostavljenem predalčniku naslovnika. Kolikor stranka nima predalčnika ali je ta neuporaben, vročevalec vrne pošiljko pošiljatelju. Pisno sporočilo mora vsebovati obvestilo o posledicah takega vročanja (četrti odstavek 87. člena ZUP).

9. Navedbe v tožbi je mogoče strniti v očitek, da je pritožba pravočasna, ker je tožeča stranka prejela odločbo Upravne enote 7. 12. 2020.

10. Uvodoma je sodišče nekaj besed namenilo osebnemu vročanju v upravnem postopku. Osebno vročanje je kvalificirana oblika vročanja. V poštev pride: če je predpisano z ZUP ali drugim zakonom; ko to posebej odredi upravni organ (tretji odstavek 83. člena ZUP) ali če gre za odločbo, sklep ali drug dokument od vročitve katerega teče rok (prvi odstavek 87. člena ZUP).

11. Kadar osebna vročitev ni mogoča, poštni uslužbenec naslovniku pusti sporočilo.

V njem je zapisano kje se upravno pisanje nahaja in obveznost dviga v 15 dneh (tretji odstavek 87. člena ZUP). To obvestilo ima še pouk o posledicah: s pretekom tega roka se vročitev šteje za opravljeno (četrti odstavek 87. člena ZUP). Omenjeno je pravna fikcija, po kateri je vročitev opravljena s potekom roka.

Ta fikcija nastopi nastopi petnajsti dan, odkar je bilo puščeno sporočilo.

12. Opisan položaj je nastopil v pričujoči zadevi. Poštni uslužbenec 20. 11. 2020 ni uspel vročiti odločbe Upravne enote osebno tožeči stranki. V njenem hišnem predalčniku je zato pustil sporočilo, da jo lahko prevzame v petnajstih dneh, sicer se bo štelo, da je vročitev opravljena s potekom tega časa. Ker tožeča stranka upravnega pisanja ni dvignila, ji ga je poštar 7. 12. 2020 pustil v nabiralniku (vse vidno iz obvestila z dne 7. 12. 2020, pripetega k odločbi Upravne enote

). Vročitev odločbe Upravne enote je bila tako opravljena 5. 12. 2020. Pritožbeni rok je začel teči naslednji dan

in se je iztekel 21. 12. 2020 (drugi odstavek 100. člena in prvi odstavek 235. člena ZUP).

13. Dejstvo, da je bila odločba Upravne enote puščena v predalčniku tožeče stranke 7. 12. 2020 ne vpliva na datum vročitve. Kot naglašeno, nastop fikcije šteje za trenutek vročitve.

Zakonska obveznost puščanja odločb sklepov in drugih dokumentov od katerih teče rok v nabiralniku (četrti odstavek 87. člena ZUP) je namenjena dvigu verjetnosti, da se stranka kljub vročitvi s fikcijo, seznani z upravnim pisanjem.

14. Tožeča stranka je zgolj trdila, da ji je bila odločba Upravne enote vročena 7. 12. 2020. V podkrepitev te navedbe ni ponudila nobenega tehtnega dokaza. Iz izročenih listin, to je sklepa Ministrstva številka 35108-286/2020/5 z dne 17. 2. 2021 (priloga A1), sklepa Upravna enote številka 351-99/2020-110 z dne 19. 11 2020 (priloga A3) in Zahteve tožeče stranke z dne 3. 11. 2020 (priloga A4) ne izhaja zatrjevano. Nikjer ni omenjena sama vročitev odločbe Upravne enote. V njeni pritožbi (priloga A3) je sicer zapis, da je 7. 12. 2020 prejela odločbo Upravne enote. Toda ta gola navedba se nanaša na to, da ji je bila tega dne odločba puščena v nabiralniku. Kot taka ne podpira njenega navajanja, da ji je bila takrat vročena. Na ta način tožeča stranka svojega zatrjevanja ni ustrezno dokazala.

15. Podobno velja za navajanje, da ni dobila obvestila o poskusu vročitve. S tem je zatrjevala tako imenovano negativno dejstvo;

na toženo stran je prevalila dokazno breme, da je bila vročitev pravilno opravljena.

Kot rečeno, je poštni uslužbenec 20. 11. 2020 v hišnem predalčniku tožeče stranke pustil sporočilo o vročitvi odločbe Upravne enote. To dokazuje obvestilo z dne 7. 12. 2020, pripeto k odločbi Upravne enote. Na drugi strani tožeča stranka ni ponudila ničesar, kar bi povedano ovrglo (7. člen, 212. člen, 8. člen ZPP in prvi odstavek 22. člena ZUS-1). Posledično je sodišče vzelo v obzir le dani dokaz.

Zaključilo je, da tožeča stranka ni vzbudila resnega dvoma, da ji je bila odločba vročena nepravilno in nezakonito.

16. Dalje, splošno drži, da stranka negativnih dejstev ne more dokazovati. Toda to ni vedno pravilo. V sodni praksi so večkrat nastopili položaji, ko je bilo možno nasprotno.

Tožeča stranka bi v danem upravnem sporu lahko predlagala zaslišanje prič, ki so prevzemale pošto iz njenega nabiralnika in zatrjevani ne- prejem odločbe dokazovala na glavni obravnavi.

17. Na dlani je torej sklep, da je pritožbeni rok začel teči 6. 12. 2020 in se iztekel 21. 12. 2020 (drugi odstavek 100. člena in prvi odstavek 235. člena ZUP). Tožeča stranka pritožbe ni vložila pravočasno.

18. Sodišče nima pomislekov, da je bila odločba Upravne enote tožeči stranki pravilno vročena. Ta je pritožbeni rok zamudila za en dan. Izpodbijani sklep je torej pravilen in zakonit. Tožbo je zato zavrnilo (prvi odstavek 63. člena ZUS-1).

Stranke so pravilno in pravočasno prejele vabila na glavno obravnavo, bile so opozorjene na posledice izostanka in zanj niso izkazale upravičenih razlogov (vabila, listovne številke spisa 18, 19 in 24 ter vročilnice, pripete k listovnim številkam 18, 19 in 24).

Objavljen v Uradnih listih Republike Slovenije, številke: 105/2006 z dne 12. 10. 2006, 62/2010 z dne 14. 8. 2010, 109/2012 z dne 31. 12. 2012, 49/2023 z dne 28. 4. 2023 in odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije, številka U-I-147/08-16 z dne 11. 11. 2009.

Nataša Smrekar: Zakon o upravnem sporu (ZUS-1) s komentarjem, Ljubljana, Lexpera, GV Založba 2019, stran 329.

Objavljen v Uradnih listih Republike Slovenije, številke: 26/1999 z dne 15. 4. 1999, 96/2002 z dne 14. 11. 2002, 110/2002 z dne 18. 12. 2002, 2ZU/2004 z dne 15. 1. 2004, 52/2007 z dne 12. 6. 2007, 45/2008 z dne 8. 5. 2008, 74/2012 z dne 8. 10. 2012, 10/2017 z dne 27. 2. 2017, 32/2018 z dne 11. 5. 2018 in odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-255/99-28 z dne 5. 6. 2003, U-I-145/03-9 z dne 23. 6. 2005, Up-258/03-14 z dne 22. 9. 2005, U-I-55/04-10 ter Up-90/04-15 z dne 6. 4. 2006, U-I-146/07-34 z dne 13. 11. 2008, U-I-279/08-8 z dne 17. 12. 2008, U-I-279/08-14 z dne 9. 7. 2009, U-I-164/09-13 z dne 4. 2. 2010, U-I-200/09-14 z dne 20. 5. 2010, U-I-161/10-12 z dne 9. 12. 2010, U-I-74/12-6 z dne 13. 9. 2012, U-I-290/12-9 z dne 25. 4. 2013, U-I-134/10-28 z dne 24. 10.2013 ter U-I-48/11-10, Up-274/11-9 z dne 16. 1. 2014, U-I-74/14-9 z dne 17. 6. 2016 in U-I-5/16-9 z dne 19. 1. 2017.

Primerjaj sodbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 815/2009 z dne 21. 3. 2013, 7. točka, II Ips 197/2013 z dne 6. 2. 2014, 13. točka, II Ips 163/2012 z dne 17. 1. 2013 , 8. točka, II Ips 4/2014 z dne 10. 7. 2014, 7. točka in nadaljnje.

Objavljen v Uradnih listih Republike Slovenije, številke: 80/1999 z dne 1. 10. 1999, 70/2000 z dne 8. 8. 2000, 52/2002 z dne 14. 6. 2002, 73/2004 z dne 5. 7. 2004, 119/2005 z dne 28. 12. 2005, 126/2007 z dne 31. 12. 2007, 65/2008 z dne 30. 6. 2008, 8/2010 z dne 5. 2. 2010 in 82/2013 z dne 8. 10. 2013.

Polonca Kovač: Komentar Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), 1. knjiga, Uradni list Republike Slovenije in Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani, Ljubljana, 2020, strani 544 in 545. Enako Erik Kerševan, Vilko Androjna: Upravno procesno pravo: Upravni postopek in upravni spor, Ljubljana, IUS Software, GV Založba 2017, stran 186.

Gre za tako imenovano "Sporočilo o prispelem pismu" (6. člen Pravilnika o obliki in vsebini ovojnice, vsebini vročilnice in drugih sporočil za osebno vročanje v upravnem postopku; v nadaljevanju: Pravilnik; objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije številka 1/2019 z dne 4. 1. 2019).

Erik Kerševan, Vilko Androjna: Upravno procesno pravo: Upravni postopek in upravni spor, Ljubljana, IUS Software, GV Založba 2017, stran 187.

Načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 15. 1. 2015. Sledila mu je obširna sodna praksa (glej Polonca Kovač: Komentar Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), 1. knjiga, Uradni list Republike Slovenije in Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani, Ljubljana, 2020, stran 548).

To je tako imenovano "Obvestilo organu " (9. člen Pravilnika).

Primerjaj sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije IV Ips 36/2012 z dne 17. 2. 2015, 9. točka.

Polonca Kovač: Komentar Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), 1. knjiga, Uradni list Republike Slovenije in Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani, Ljubljana, 2020, stran 549. Primerjaj še sklepe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 191/2022 z dne 11. 1. 2023, 7. točka, I Up 186/2022 z dne 14. 12. 2022, 11. točka, I Up 69/2019 z dne 26. 11. 2019, 11. točka, I Up 66/2019 z dne 4. 9. 2019, I Up 255/2017 z dne 24. 1. 2018, 6. točka, I Up 94/2015 z dne 20. 5. 2015, 9. točka, I Up 314/2013 z dne 4. 9. 2013, 9. točka.

Primerjaj sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 314/2013 z dne 4. 9. 2013, 9. točka in I Up 314/2013 z dne 4. 9. 2013, 9. točka.

Glej Jan Zobec: Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 2. knjiga, Ljubljana, GV Založba, 2005, strani 384, 385, 324, 349 in 352.

Primerjaj odločitve Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 232/2023 z dne 26. 9. 2023, 14. točka.

Primerjaj sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 187/2022 z dne 9. 11. 2022, 12. točka.

Primerjaj sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 232/2023 z dne 26. 9. 2023, 12. točka in I Up 187/2022 z dne 9. 11. 2022, 14. točka.

Primerjaj odločitvi Vrhovnega sodišča Republike Slovenije II Ips 156/2018 z dne 17. 1. 2019, 15. točka, II Ips 182/2013 z dne 24. 4. 2014, 16. točka.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 100, 100/2, 235, 235/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.