UPRS Sodba I U 554/2023-16
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-10-09

davčna izvršba na denarne prejemke dolžnika - neplačane davčne obveznosti - vrstni red plačila davka - davek od dohodkov iz oddajanja premoženja v najem - dohodnina od obresti - izvršilni naslov

Prvostopenjski organ je tožniku z odločbo o odmeri dohodnine od obresti za obdobje 1. 1. 2021 do 31. 12. 2021 odmeril davek. Tožnik je davčnemu organu še pred zapadlostjo plačal znesek po tej odmerni odločbi z uporabo QR kode na plačilnem nalogu, a je kljub temu del dohodnine od obresti po tej odmerni odločbi ostal neplačan, posledično pa izdan izpodbijani sklep, saj je davčni organ na podlagi 93. člena ZDavP-2 s plačilom poravnal že zapadlo obveznost za plačilo dohodnine od oddajanja premoženja v najem.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je tožniku izdala sklep o davčni izvršbi na denarne prejemke za izterjavo davčne obveznosti, ki na dan 12. 10. 2022 znaša 243,55 EUR glavnice, 3,91 EUR zamudnih obresti in 10,00 EUR stroškov postopka, skupaj 257,46 EUR (v nadaljevanju izpodbijani sklep). A. - d. o. o. je prvostopenjski organ naložil, da sklep izvrši z rubežem denarnih prejemkov tožnika, pri čemer se upoštevajo omejitve po 159. in 160. členu Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2). Izvršilna naslova za izterjavo davčnih obveznosti sta Odločba o odmeri dohodnine od obresti za obdobje od 1. 1. 2021 do 31. 12. 2021, za stroške postopka pa izpodbijani sklep (4. točka izreka). Pritožba ne zadrži davčne izvršbe.

2. Toženka je tožnikovo pritožbo zoper izpodbijani sklep zavrnila kot neutemeljeno. Pritožbeni ugovor, češ da naj bi tožnik terjano obveznost poravnal že 27. 7. 2022, zavrne na podlagi podatkov knjigovodske evidence, iz katere izhaja, da je bilo plačilo v znesku 370,01 EUR z dne 27. 7. 2022 pri prvostopenjskemu organu sicer evidentirano, vendar ker tožnik ni imel poravnanih starejših obveznosti na kontu 41 (dohodnina od dobička na kapital, obresti, dividend), so se skladno s 93. členom ZDavP-2 najprej pokrile starejše zapadle obveznosti. Na tem kontu je bil namreč izkazan dolg v višini 561,00 EUR glavnice in 5,13 EUR obresti, ki je zapadel 20. 6. 2022. Na dan 27. 7. 2022 sta bili knjiženi dve tožnikovi plačili, in sicer plačilo v višini 322,58 EUR in plačilo v višini 370,01 EUR, s plačiloma se je pokrila obveznost z datumom zapadlosti 20. 6. 2022, preostali del vplačanega zneska pa je poravnal del dolga po odločbi št. DT 42154-1231/2022-2 z dne 21. 6. 2022, ki je izvršilni naslov v izpodbijanem sklepu, in sicer 126,64 EUR glavnice. Je pa kasneje prvostopenjski organ s sklepom z dne 26. 10. 2022 ustavil to davčno izvršbo, saj je tožnik plačal davčni dolg.

3. Tožnik vlaga izpodbojno tožbo zoper sklep o davčni izvršbi, saj vztraja, da je terjano obveznost v celoti poravnal 27. 7. 2022. Tožnik je znesek davka po tem izvršilnem naslovu, ki je sicer zapadel 8. 8. 2022, poravnal že 27. 7. 2022 z uporabo QR kode, ki je bila na položnici ob odmerni odločbi. Tožnik ugovarja uporabi prvega odstavka 93. člena ZDavP-2, saj ob plačilu ni dolgoval nobenega drugega davka od obresti, znesek 561,00 EUR in 5,13 EUR obresti, ki ju navaja toženka, pa se nanaša na davek od dohodka iz oddajanja v najem. Navedeno je razvidno iz knjigovodske kartice davčnega zavezanca za leto 2022, konto 41. Davčni organ namreč na kontu 41 knjiži različne vrste davkov, in sicer davek od obresti, davek od dividend, davek od dobička iz kapitala in tudi davek od dohodka iz oddajanja premoženja v najem in posledično plačila zapira v nasprotju s 93. členom ZDavP-2, saj zapira različne vrste davkov. Da gre pri teh davkih za štiri različne vrste davkov, je evidentno iz določb Zakona o dohodnini (ZDoh-2), ki te dohodke in njihovo obdavčitev obravnava v različnih poglavjih zakona, davčni organ pa vsakega od teh davkov odmeri s svojo odločbo.

4. Sodišče je v okviru materialnoprocesnega vodstva pozvalo toženko, da dodatno pojasni, katero davčno obveznost se je zapiralo s tožnikovim plačilom z dne 27. 7. 2022. Toženka je potrdila navedbo tožnika, da je bila to delno dohodnina od dohodka iz oddajanja v najem, delno pa dohodnina od obresti za leto 2021.

6. Dejansko stanje v zadevi ni sporno. Prvostopenjski organ je tožniku z odločbo o odmeri dohodnine od obresti za obdobje 1. 1. 2021 do 31. 12. 2021 odmeril davek. Tožnik je davčnemu organu še pred zapadlostjo plačal znesek po tej odmerni odločbi z uporabo QR kode na plačilnem nalogu, a je kljub temu del dohodnine od obresti po tej odmerni odločbi ostal neplačan, posledično pa izdan izpodbijani sklep, saj je davčni organ na podlagi 93. člena ZDavP-2 s plačilom poravnal že zapadlo obveznost za plačilo dohodnine od oddajanja premoženja v najem. Tožnik temu ugovarja, saj se pravilo o vrstnem redu plačila davka, kot ga določa prvi odstavek 93. člena ZDavP-2,

nanaša zgolj na iste vrste davek, kar pa dohodnina od obresti in dohodnina od oddajanje nepremičnin v najem po mnenju tožnika nista.

7. Tožnik svoje stališče utemeljuje s sklicevanjem na sistematiko določb ZDoh-2, ki vsakega od davkov, ki jih davčni organ knjiži na kontu 41 (dohodnino od dobička iz kapitala, obresti, dividend, dohodek od oddajanja premoženja v najem), ureja v svojem poglavju oziroma podpoglavju. ZDoh-2 namreč dohodnino od obresti ureja v 6. podpoglavju III. poglavja zakona (dohodek iz kapitala), dohodnino od oddajanja premoženja v najem pa v 5. podpoglavju III. poglavja zakona (dohodek iz oddajanja premoženja v najem in iz prenosa premoženjske pravice). Ti dve podpoglavji III. poglavja ZDoh-2 v ločenih točkah urejata obdavčitev (dohodnino) vsakega od dohodkov, ki je umeščen v 5. oziroma 6. podpoglavje. Dohodnina od obresti je urejena v točki 6.1., dohodnina od oddajanja premoženja v najem pa v točki 5.1. Toženka pa istovrstnost teh dveh davkov zagovarja s tem, da se po 93. členu ZDoh-2 za kapital štejejo nepremičnine, vrednostni papirji in drugi deleži v gospodarskih družbah, zadrugah in drugih oblikah organiziranja ter investicijski kuponi, zato so vsi dohodki (in davki na te dohodke ) iste vrste davek v smislu prvega odstavka 93. člena ZDavP-2.

8. Sodišče ugotavlja, da držita argumenta obeh strank. Tako je res, da sta dohodek iz oddajanja premoženja v najem in dohodek iz kapitala (obresti so ena od vrst dohodka iz kapitala) dve različni podvrsti dohodka, kot te dohodke določa 18. člen ZDoh-2. Vsak od teh dveh dohodkov fizične osebe je obdavčen na podlagi drugih določb ZDoh-2. So si pa ti dohodki (dohodek iz oddajanja premoženja v najem in dohodki iz kapitala) ter tudi njihova obdavčitev med seboj podobni, saj gre pri vseh za dohodek iz kapitala (nepremičnina je po določbah ZDoh-2 kapital, s katerim je mogoče dosegati dohodek od oddajanja v najem kot tudi dohodek v obliki dobička ob odsvojitvi nepremičnine), poleg tega so vsi ti dohodki obdavčeni cedularno in se ne vštevajo v davčno osnovo za letno odmero dohodnine (131.a člen ZDoh-2).

Postopkovna pravila glede pobiranja teh vrst dohodnine so za dohodke iz oddajanja premoženja v najem in dohodke iz kapitala urejena v istem podpoglavju I. poglavja petega dela ZDavP-2, in sicer v 8. podpoglavju. Vse našteto (torej da gre za dohodke iz kapitala, ki so obdavčeni cedularno po primerljivih pravilih in primerljivem postopku pobiranja davka) pa te vrste dohodkov fizičnih oseb oziroma davkov (dohodnino), s katerim so obdavčeni, dela toliko podobne, da gre, po presoji sodišča, za iste vrste davek v smislu določbe prvega odstavka 93. člena ZDavP-2. Zato je davčni organ ravnal pravilno, ko je s tožnikovim plačilom z dne 27. 7. 2022 štel za plačan prej zapadli davek, ki je bil evidentiran na kontu 41.

9. Sodišče tako ugotavlja, da je bil postopek pred izdajo izpodbijanega sklepa pravilen, da je sklep pravilen in na zakonu utemeljen, zato je tožbo na podlagi 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo.

10. Ker v zadevi ni bilo sporno dejansko stanje temveč zgolj pravna vprašanja, je sodišče na podlagi pooblastila iz prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave.

11. O stroških postopka je sodišče odločilo na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem, če sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Ki določa, da če zavezanec za davek pri davčnem organu plačuje več vrst davkov in njim pripadajočih dajatev ter plačani znesek ne zadostuje za poplačilo vseh vrst davkov in njim pripadajočih dajatev, se s plačilom poravna davek, ki ga zavezanec za davek navede na plačilnem instrumentu, in sicer po vrstnem redu prej dospele obveznosti te vrste davka, nato pa drugi davki, po vrstnem redu dospelosti posamezne vrste davka.

Dohodki, ki se ne vštevajo v letno davčno osnovo so: (1) dohodek iz kapitala iz III.6. poglavja tega zakona, (2) dohodek iz dejavnosti iz III.3. poglavja tega zakona, za katerega se ugotavlja davčna osnova na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov, (3) dohodek iz oddajanja premoženja v najem iz III.5.1. poglavja tega zakona.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 93

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 63

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.