UPRS Sodba I U 153/2023-10
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-11-19

davčna izvršba - izvršilni naslov - sklep o davčni izvršbi - druge denarne nedavčne obveznosti - izvršba na denarne prejemke dolžnika - pogoji za davčno izvršbo - slabo finančno stanje dolžnika

V času izdaje izpodbijanega sklepa so bili izpolnjeni pogoji za začetek izvršbe, saj je plačilni nalog postal izvršljiv 4. 8. 2021, tožnik pa do dneva izdaje sklepa o izvršbi svojih obveznosti ni poravnal (da bi svoje obveznosti poravnal tožnik ne zatrjuje niti v tožbi). Sklep o izvršbi ima tudi vse obvezne sestavine po ZDavP-2.

Slabe finančne in socialne razmere pa tudi ne morejo vplivati na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju davčni organ) je z izpodbijanim sklepom odločil, da se opravi davčna izvršba na dolžnikova denarna sredstva, ki jih ima tožnik pri banki A., d.d., za plačilo dolgovanega zneska sodne takse v višini 204,75 EUR glavnice in 10,00 EUR stroškov izdaje sklepa. Obveznosti dolžnika temeljijo na plačilnem nalogu št. p 128/2019 z dne 16. 7. 2021 (v nadaljevanju plačilni nalog), ki ga je izdalo Okrajno sodišče v Novem mestu in ki je postal izvršljiv 4. 8. 2021. Banka A., d.d. opravi rubež sredstev do višine dolgovane obveznosti po sklepu o izvršbi, pri čemer upošteva izvzetje iz 159. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) in omejitve izvršbe iz 160. člena ZDavP-2. Banki oz. hranilnici se prepoveduje izplačati denarna sredstva tožniku, slednjemu pa razpolagati z zarubljenimi denarnimi sredstvi, dokler ne bo poravnan celoten dolg po sklepu o izvršbi. Vse stroške davčne izvršbe plača tožnik, pritožba pa ne zadrži izvršitve začete davčne izvršbe. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijanega sklepa, ga je davčni organ izdal na predlog Okrajnega sodišča v Novem mestu, gre torej za davčno izvršbo drugih denarnih nedavčnih obveznosti. V obrazložitvi se davčni organ sklicuje na 143., 146., 156., 159., 160. in 166. člen ZDavP-2.

2. Toženka je pritožbo tožnika zavrnila. V obrazložitvi navaja, da je bil izpodbijani sklep izdan na podlagi 143. člena ZDavP-2 in da vsebuje vse sestavine, ki jih zakon določa v 151. členu ZDavP-2. Tožniku nadalje pojasni, da s pritožbo zoper izpodbijani sklep o davčni izvršbi ni mogoče izpodbijati samega izvršilnega naslova in da slabo finančne stanje dolžnika ni ovira za vodenje postopka, potrebno pa je upoštevati omejitve, ki jih določa zakonska ureditev. Ugotavlja, da so bili izpolnjeni vsi pogoji za davčno izvršbo, saj je bil izvršilni naslov v času izdaje izpodbijanega sklepa izvršljiv, iz podatkov upravnega spisa pa ne izhaja, da bi tožnik terjano sodno takso pred izdajo izpodbijanega sklepa poravnal.

3. Tožnik se v pritožbi (pravilno tožbi) ne strinja z izpodbijano odločitvijo. Navaja, da je star 62 let in bolan. Težko se prebije iz meseca v mesec in tudi družina mu ne more pomagati. Še malo pa bo moral hrano iskati v "kantah za smeti". Prosi, da se ga oprosti plačila dolga in se ga tako reši težkega psihičnega pritiska.

4. Toženka v odgovoru na tožbo vztraja pri razlogih iz odločbe toženke in predlaga, da sodišče tožbo zavrne. Ponovno pojasni, da navedbe o slabem finančnem in zdravstvenem stanju na zakonitost izpodbijanega sklepa ne morejo vplivati. Morebitna ugotovitev, da dolžnik nima sredstev, ki bi jih bilo ob upoštevanju navedenih določb mogoče rubiti, lahko predstavlja kvečjemu okoliščino, ki ima za posledico nemožnosti izvršitve izpodbijanega sklepa, ne more pa vplivati na samo pravilnost in zakonitost sklepa. Tudi dejstvo, da je dolžnik prejemnik denarne socialne pomoči, še ne pomeni, da izvršba na njegova denarna sredstva ni dopustna, temveč je v skladu z določbo drugega odstavka 166. člena ZDavP-2 treba upoštevati omejitve za vsak posamezni mesec. Dodaja še, da odpustitev neporavnanih davčnih obveznosti ni vprašanje, ki bi ga bilo mogoče obravnavati v okviru postopka davčne izvršbe, pač pa je za odločanje o tem pristojen tisti organ, ki je izdal izvršilni naslov, na katerem temelji izpodbijani sklep.

6. Sodišče uvodoma ugotavlja, da tožnik v tožbi ni navedel izpodbijanega akta, tožene stranke in da tudi ni v formalnem smislu pravilno navedel tožbenega predloga. Kljub temu je iz vsebine tožbe mogoče razbrati, da se tožnik ne strinja z izpodbijanim sklepom, s katerim je bila zoper njega dovoljena davčna izvršba. Glede na to, da je tožnikova tožba laične narave, je sodišče pri presoji, ali ta izpolnjuje procesne predpostavke za njeno obravnavo, upoštevalo vsebino tožbe, zato tožbe ni zavrglo, pač pa jo je obravnavalo po vsebini.

7. Po presoji sodišča je izpodbijani upravni akt pravilen in utemeljen na zakonu, sodišče se z razlogi davčnega organa in toženke strinja in jih v izogib ponavljanju posebej ne navaja (drugi odstavek 71. člena ZUS-1). Tudi tožnik v tožbi ne navaja ničesar, kar bi lahko vplivalo na drugačno odločitev sodišča.

8. Davčni organ začne davčno izvršbo, če davek ni plačan v rokih, predpisanih z zakonom (143. člen ZDavP-2). V skladu z določbami ZDavP-2, ki urejajo davčno izvršbo, pa postopa tudi, kadar na podlagi zakonskega pooblastila opravlja izvršbo drugih denarnih nedavčnih obveznosti (156. člen ZDavP-2). Davčna izvršba se opravi na podlagi izvršilnega naslova. Poleg izvršilnih naslovov, ki so našteti v 145. členu ZDavP-2 je izvršilni naslov tudi odločba, sklep, plačilni nalog ali druga listina, opremljena s potrdilom o izvršljivosti, ki ga izda organ, pristojen za odmero te obveznosti (prvi odstavek 146. člena ZDavP-2). Predmet davčne izvršbe je lahko vsako dolžnikovo premoženje ali premoženjska pravica, če ni z zakonom izvzeta iz davčne izvršbe, če pa je izvršba na določeno premoženje omejena, je to premoženje ali premoženjska pravica predmet izvršbe v delu, ki presega zakonsko določene omejitve (prvi odstavek 144. člena ZDavP-2). Zoper sklep o davčni izvršbi je dopustna pritožba, ki ne zadrži začete davčne izvršbe, pri tem pa s pritožbo zoper sklep o izvršbi ni mogoče izpodbijati samega izvršilnega naslova (prvi, tretji in sedmi odstavek 157. člena ZDavP-2).

9. V upravnem sporu, ko izpodbijano odločbo predstavlja sklep o davčni izvršbi, sodišče presoja le, ali so bili za uvedbo izvršbe izpolnjeni pogoji, ki jih določa 146. člen ZDavP-2 (veljaven izvršilni naslov) ter ali ima sklep o izvršbi sestavine, določene v 151. členu ZDavP-2. Sodišče ugotavlja, da so v času izdaje izpodbijanega sklepa bili izpolnjeni pogoji za začetek izvršbe, saj je plačilni nalog Okrajnega sodišča v Novem mestu postal izvršljiv 4. 8. 2021, tožnik pa do dneva izdaje sklepa o izvršbi svojih obveznosti ni poravnal (da bi svoje obveznosti poravnal tožnik ne zatrjuje niti v tožbi). Sklep o izvršbi pa ima tudi vse obvezne sestavine po ZDavP-2. Po mnenju sodišča so bile določbe zakona v postopku pravilne uporabljene. V postopku davčne izvršbe namreč davčni organ le izterjuje obveznost, ki je določena v izvršilnem naslovu.

10. Sodišče pojasnjuje, da slabe finančne in socialne razmere ne morejo vplivati na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa. Čeprav sodišče sočustvuje s tožnikom in iz življenjskega vidika razume njegovo slabo premoženjsko in socialno stanje, ugovori v tem oziru v okviru sodne presoje zakonitosti sklepa o davčni izvršbi ne morejo biti pravno upoštevni: slabo finančno stanje dolžnika namreč ni ovira za vodenje izvršilnega postopka zoper davčnega dolžnika, ob upoštevanju zakonskih omejitev iz 159. in 160. člena ZDavP-2,

kot je to tožniku pravilno pojasnil tudi pritožbeni organ. V predmetni zadevi pa je pri izdaji izpodbijanega sklepa davčni organ spoštoval zakonske omejitve izvršbe, s katerimi se dolžniku zagotavlja zakonsko določen znesek za preživetje. Za morebiten odpis dolga ali morebitno obročno odplačevanje davčne obveznosti se lahko tožnik dogovori s pristojnimi upravnimi organi, ni pa navedeno v pristojnosti sodišča, ki v upravnem sporu presoja pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa o davčni izvršbi na dan njegove izdaje.

11. Ker je po povedanem izpodbijani sklep pravilen in zakonit, tožba pa neutemeljena, sodišče tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (ničnost), je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

12. Sodišče v zadevi ni odločalo na glavni obravnavi, ker dejansko stanje v zadevi med strankama ni bilo sporno (prvi odstavek 59. člena ZUS-1).

Sodba Upravnega sodišča RS I U 892/2019-13 z dne 7. 5. 2021, 14. točka obrazložitve.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 143, 146, 146-1, 151

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

UPRS sodba III U 116/2014, enako tudi III U 322/2014