UPRS Sodba II U 361/2024-13
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-10-06

obvezno cepljenje otrok - opustitev obveznega cepljenja otroka - inšpekcijski ukrep

Obveznega cepljenja ni treba izvesti le takrat, kadar Ministrstvo za zdravje z odločbo, izdano v posebnem postopku, ki je urejen v 22.a do 22.č členu ZNB, ugotovi, da so izpolnjeni predpisani pogoji, na podlagi katerih se obvezno cepljenje opusti. Zakonodajalec je s sprejemom ukrepa obveznega cepljenja ravnal v skladu z dolžnostjo, določeno v 51. členu Ustave RS, da se vsem, še posebej otrokom, zagotovi najvišja možna stopnja zdravja. Z določitvijo obveznega cepljenja je izhajal iz dejstva, da je zagotovitev zdravja celotne populacije pomembnejša vrednota od bolnikove (v danem primeru starševe) pravice odločati o samem sebi (v danem primeru o otroku).

I. Tožbi se delno ugodi (v 1. in 2. točki tožbenega zahtevka) in se izpodbijana odločba Zdravstvenega inšpektorata RS, št. 06120-3524/2022-8 z dne 2. 12. 2022 odpravi ter se zadeva vrne organu prve stopnje v ponovno odločanje.

II. Tožba se, v delu 3. točke tožbenega zahtevka, "da naj sodišče dovoli možnost vložitve predloga za opustitev cepljenja, skladno z določbo 22a do 22. člena ZNB", zavrne.

1. V predmetni zadevi je Zdravstveni inšpektorat z izpodbijano odločbo staršema mladoletne tožnice odredil, da morata, v roku 12 mesecev od vročitve odločbe, opraviti manjkajoča obvezna cepljenja in mladoletno tožnico vključiti v program cepljenja, in sicer na predpisan način pri izbranem zdravniku ter opraviti obvezno cepljenje proti davici, tetanusu, oslovskemu kašlju (DI-TE-PER), hemofilusu influence B (HIV), otroški paralizi (IPV), ošpicam, mumpsu, in rdečkam (OMR) in ga o opravljenih obveznih cepljenjih takoj obvestiti.

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je tožena stranka kot organ prve stopnje, na podlagi prejete prijave, dne 7. 7. 2022 zaradi izmikanja oziroma onemogočanja obveznega cepljenja za mladoletno tožnico, po uradni dolžnosti, uvedel inšpekcijski postopek nad spoštovanjem določb Zakona o nalezljivih boleznih (ZNB). Inšpekcijski organ je takoj ugotovil, da mladoletna tožnica ni bila cepljena skladno z določili prvega odstavka 22. člena ZNB in v skladu s Pravilnikom o cepljenju, o zaščiti z zdravili in varstvu pred vnosom in razširjanjem nalezljivih bolezni, pri čemer bi naj bil opravljen postopek ugotavljanja razlogov za opustitev cepljenja s pregledom mladoletne tožnice in vpogledom v njeno zdravstveno dokumentacijo, pri tem pa razlogi za opustitev cepljenja niso bili ugotovljeni. Zakonita zastopnika mladoletne tožnice sta zoper izpodbijano odločbo podala pritožbo, ki pa je bila z odločbo organa druge stopnje kot neutemeljena zavrnjena.

3. Iz obrazložitve odločbe organa druge stopnje izhaja, da je organ druge stopnje zavrnil pritožbene navedbe iz razlogov, ker da je v postopku pred organom na prvi stopnji potekal postopek ugotavljanja razlogov za opustitev cepljenja s pregledom mladoletne tožnice in vpogledom v njeno zdravstveno dokumentacijo, pri čemer razlogi za opustitev cepljenja niso bili ugotovljeni, preventivni pregledi pri tožnici mladoletni tožnici pa so bili opravljeni v 1., 2., 3., 6., 9. in 18. mesecu starosti, ko sta njena starša odklonila cepljenje po obveznem programu. Organ druge stopnje navaja, da je organ prve stopnje starša mladoletne tožnice izkazano z dopisom seznanil, da je po uradni dolžnosti začel upravni postopek, ker je na podlagi prvega odstavka 22. člena ZNB cepljenje obvezno proti hemofilusu influence B, davici, tetanusu, oslovskemu kašlju, otroški paralizi, ošpicam, mumpsu, rdečkam in hepatitisu B, ter da lahko, v skladu z 22.a členom ZNB, vložita predlog za opustitev cepljenja na Ministrstvo za zdravje, katerega v primeru vložitve predloga o tem obvestita v roku 30 dni od prejema dopisa. Kot navaja organ druge stopnje, bi naj organ prve stopnje pritožnika tudi pozval, da v istem roku podata izjavo o dejstvih in okoliščinah v zvezi z neopravljenimi obveznimi cepljenji mladoletne tožnice ter ju hkrati seznanil, da bo organ na prvi stopnji postopek nadaljeval po uradni dolžnosti tudi v primeru, če izjave ne bosta podala.

4. Organ druge stopnje je sicer ob priliki odločanja o pritožbi ugotovil, da je izrek odločbe organa prve stopnje zakonit, vendar obrazložen z napačnimi oziroma pomanjkljivimi razlogi oziroma z napačno materialno pravno podlago ter je obrazložitev v svoji odločbi dopolnil s pravilno podlago za zastopanje mladoletnih otrok, in sicer navedbo 136. člena Družinskega zakonika (namesto navedenega Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih - ZZZDR). Izpostavil je, da je celotno izpodbijano odločbo pustil v veljavi, ker je po njegovi oceni prišlo do kršitve pravil postopkov, ki pa po stališču pritožbenega organa ni bistvena, saj na pravilnost vodenja postopka na prvi stopnji ni vplivala, glede na dejstvo, da sta mladoletno tožnico ves čas postopka pred organom prve stopnje zastopala njena zakonita zastopnika, torej starša.

5. Pritožbeni organ pojasnjuje, da mora zdravnik cepitelj, v skladu z 22.a členom ZNB, s pregledom osebe, ki se cepi, in vpogledom v njeno zdravstveno dokumentacijo ugotoviti morebitne razloge za opustitev cepljenja, zaradi katerih bi se zdravstveno stanje osebe lahko trajno poslabšalo. Navedeni zakon med razloge za opustitev cepljenja

šteje alergijo na sestavine cepiva, resen neželen učinek cepiva po predhodnem odmerku istega cepiva oziroma bolezen ali zdravstveno stanje, ki je nezdružljivo s cepljenjem.

Med razlogi za opustitev cepljenja pa, kot določa tretji odstavek 22.a člena ZNB, niso zajete akutne bolezni ali vročinska stanja, zaradi katerih se cepljenje začasno odloži. V primeru, da zdravnik ugotovi katerega izmed naštetih razlogov mora, v skladu s četrtim odstavkom 22.a člena ZNB, dati strokovno utemeljen in obrazložen predlog za opustitev cepljenja, pri čemer lahko predlog za opustitev cepljenja zraven zdravnika cepitelja na Ministrstvo za zdravje poda tudi oseba, ki se cepi, oziroma starš, kadar gre za zakonite zastopnike otrok.

6. Organ druge stopnje je obrazložitev organa prve stopnje dopolnil tudi s pravilno navedbo materialno pravne podlage za odločanje v tem primeru, in sicer s

Pravilnikom o določitvi programa cepljenja in zaščite z zdravili za leto 2022

, saj je organ prve stopnje napačno navedel Pravilnik o cepljenju, zaščiti z zdravili in varstvu pred vnosom in razširjanjem nalezljivih bolezni, ki v času odločanja organa prve stopnje ni veljal več.

7. Organ druge stopnje navaja, da po pregledu celotne upravne dokumentacije, ki jo je skupaj s pritožbo posredoval organ prve stopnje, ugotavlja, da je organ prve stopnje pravilno ugotovil pravno relevantne okoliščine, ki so pomembne za pravilno odločitev, torej dejstvo, da mladoletna tožnica ni opravila zakonsko predpisanih obveznih cepljenj, ter da ni razlogov za opustitev cepljenja, ki so lahko izkazani in ugotovljeni le z odločbo Ministrstva za zdravje o opustitvi cepljenja oziroma dokazanih zdravstvenih težavah osebe, ki bi jo bilo treba cepiti. Kot navaja organ druge stopnje, v posredovani spisovni dokumentaciji takšnih dokazov ni, pri čemer izpostavlja, da gre v takšnem primeru za strokovno vprašanje, za razrešitev katerega je ZNB že predvidel ustrezen postopek, in sicer v pogojih za opustitev cepljenja s podanim predlogom za opustitev cepljenja, kot to omogoča ZNB v členih od 22.a do 22.č, vendar le v primeru utemeljenih razlogov (kontraindikacij), česar pa starša mladoletne tožnice vse do izdaje izpodbijane inšpekcijske odločbe nista vložila.

8. Organ druge stopnje tako pojasnjuje, da ker starša mladoletne tožnice le-te nista vključila ne v obvezno cepljenje niti, kljub vsem v postopku podanim pojasnilom in pozivom prvostopenjskega organa, nista vložila predloga za opustitev cepljenja, je organ prve stopnje, glede na določilo 1. alineje prvega odstavka 22.a člena ZNB, po katerem je cepljenje proti določenim boleznim obvezno, po stališču organa druge stopnje odločil pravilno in pravilno za mladoletno tožnico odredil izvedbo zakonsko določenih cepljenj.

9. Organ druge stopnje je še izpostavil, da je bil z izpodbijano odločbo utemeljeno varovan tudi javni interes, skladno tudi s sodno prakso Ustavnega sodišča št. U-I-127/01 z dne 12. 2. 2004, saj koristi, ki jih prinaša cepljenje za zdravje posameznika in širše skupnosti, presegajo morebitno škodo, ki utegne hipotetično nastati posameznikom zaradi stranskih pojavov tega ukrepa. Po stališču organa druge stopnje bi opustitev obveznega cepljenja pomenila veliko tveganje, da bi v primeru, če bi zaradi tega stopnja precepljenosti padla pod kritično mejo, prišlo do ponovnega pojava nalezljivih bolezni in epidemij, kar pa bi imelo posledice za zdravje oziroma življenje ljudi, ki bi bile neprimerno večje, kot je tveganje za nastanek morebitnih zdravstvenih težav, ki se izjemoma pojavijo po cepljenju.

10. Tožnica vlaga tožbo zoper izpodbijano odločbo organa prve stopnje zaradi: kršitve pravic do telesne integritete otroka, kršitve pravic do svobodnega odločanja o medicinskih posegih, neveljavne pravne podlage glede zastopanja mladoletne osebe, nejasne opredelitve potrebnih in nepotrebnih cepljenj, nezadostne obrazložitve pravnih možnosti staršev, napačne uporabe zakonodaje, prekoračitve pooblastil s strani organa prve stopnje, s predlogom za opustitev cepljenja, pri čemer predlaga, da sodišče razveljavi (pravilno odpravi) odločbo organa prve stopnje in zadevo vrne v ponovno odločanje na prvo stopnjo ter pristojnemu organu odredi, da izvede postopek ugotavljanja konkretnih potreb in tveganj cepljenja glede na zdravstveno stanje njunega otroka, kakor tudi, da dovoli možnost vložitve predloga za opustitev cepljenja skladno z 22.a do 22.č členom ZNB.

11. V nadaljevanju iz obrazložitve tožbe izhaja, da oba starša otroka, ki bi ga bilo treba cepiti menita, da cepljenje kot medicinski poseg ne sme biti izvedeno brez ustrezne pravne podlage in brez upoštevanja specifičnih okoliščin ter najboljšega interesa otroka, kakor tudi, da je njuna pravica do svobodnega odločanja o medicinskih posegih, ki morajo biti skladni z načelom prostovoljnosti in svobodnega soglasja ter pravico do obveščanja, odločanja na podlagi popolnih, natančnih in pojasnjenih informacij o koristih, tveganjih in alternativah cepljenja. Po stališču tožnice organ prve stopnje ni zagotovil zadostne obrazložitve v zvezi s tveganji cepljenja in ni omogočil, da bi kot starša uveljavljala pravico do predloga za opustitev cepljenja.

12. Po navedbah tožnice je v prvostopenjskem aktu neveljavna tudi pravna podlaga glede zastopanja mladoletne osebe, saj je organ prve stopnje navedel ZZZDR, ki v času izdaje odločbe ni več veljal, zaradi česar je po stališču tožnice v izreku odločbe obrazložen z napačnimi pravnimi razlogi, prav tako pa je šlo tudi za kršitve pravil postopka, saj je organ odločal na podlagi neveljavne zakonodaje, kar predstavlja bistveno kršitev določb upravnega postopka.

13. Tožnica tudi izpostavlja, da organ prve stopnje ni ugotavljal, katera cepljenja so pri mladoletnem otroku še potrebna in katera več ne, temveč je pavšalno zahteval izvedbo vseh obveznih cepljenj, ne da bi opravil ustrezno strokovno presojo glede na zdravstveno stanje in individualne potrebe otroka, prav tako pa po stališču tožnice njej in očetu otroka, kot zakonitima zastopnikoma mladoletnega otroka, ni bilo jasno obrazloženo, da je treba za opustitev cepljenja vložiti poseben predlog za opustitev cepljenja in sta tako kot neuki stranki delovala v dobri veri, da bo njun pravni interes in interes otroka ustrezno zaščiten že s pritožbo zoper izpodbijano odločbo. Tožnica tako izpostavlja, da gre za pomanjkljivo pravno poučevanje, kar predstavlja kršitev pravice do učinkovitega pravnega varstva.

14. Tožnica dodatno še izpostavlja tudi napačno uporabo materialnih predpisov, saj da je organ prve stopnje uporabil napačen Pravilnik o cepljenju, zaščiti zdravil in varstvu pred vnosom razširjen in razširjenih bolezni, ki v času izdaje odločbe ni več veljal in je tako organ prekoračil zakonska pooblastila, saj je odločbo izdal brez veljavne zakonske podlage, v posledici česar je predmetna odločba nezakonita in bi morala biti razveljavljena (pravilno odpravljena).

15. Tožnica predlaga, da ji sodišče omogoči vložitev predloga za opustitev cepljenja, skladno z določbami 22.a do 22.č člena ZBN, prav tako pa meni, da v konkretnem primeru niso bile ugotovljene koristi ali tveganja cepljenja za mladoletnega otroka.

16. Tožena stranka je sodišču posredovala predmetni upravni spis in hkrati odgovorila na tožbo. Iz odgovora tožene stranke izhaja, da v celoti prereka navedbe tožeče stranke in se tudi sklicuje ter vztraja pri svojih navedbah iz odločbe organa druge stopnje, kakor tudi iz navedb izpodbijane odločbe.

17. Tožena stranka najprej iz previdnosti ugovarja pravočasnosti vloženega tožbenega zahtevka, saj meni, da se je rok za vložitev tožbe iztekel 9. 12. 2024, pri čemer pa iz žiga oziroma prejemne štampiljke sodišča izhaja, da je sodišče tožbo prejelo 10. 12. 2024, torej po roku za vložitev tožbe.

18. Toženka v odgovoru na tožbo pojasnjuje, da je bilo staršema mladoletne tožnice utemeljeno naloženo, da morata mladoletno tožnico vključiti v program obveznega cepljenja in z njo opraviti zakonsko določeno obvezno cepljenje iz prvega odstavka 22. člena Zakona o nalezljivih boleznih, saj je navedeno obvezno cepljenje zakonsko predpisano kot eden izmed ukrepov iz 10. člena ZNB za preprečitev vnosa in širjenja ter obvladovanje nalezljivih bolezni. Toženka izpostavlja, da 1. alineja prvega odstavka 22. člena ZNB jasno nedvomno določa obvezno cepljenje proti hemofilusu influence B, davici, tetanusu, oslovskemu kašlju, otroški paralizi, ošpicam, mumpsu, rdečkam in hepatitisu B, pri čemer obravnavanega obveznega cepljenja ni treba izvesti zgolj, kadar Ministrstvo za zdravje z odločbo, izdano v posebnem postopku, ki je urejen v 22.a do 22.č členu ZNB, ugotovi, da so izpolnjeni predpisani pogoji, na podlagi katerih se obvezno cepljenje opusti.

19. Po stališču tožene stranke, ki navaja tudi odločitev Ustavnega sodišča U-I-127/01 z dne 12. 2. 2004, da obvezno cepljenje ni v neskladju z Ustavo, je tako zakonodajalec pri določitvi obveznega cepljenja zasledoval preprečevanje širjenja nalezljivih bolezni, s čimer se varuje zdravje velikega števila prebivalcev, zaradi česar ukrep ne samo, da je upravičen, temveč je zakonodajalec dolžan na podlagi prvega odstavka 51. člena Ustave Republike Slovenije sprejeti ukrepe, s katerimi se posamezniku in prebivalstvu v celoti zagotovi najvišja možna stopnja zdravja. Tako je poseg v človekove pravice z odreditvijo obveznega cepljenja stvarno upravičen cilj in tako ni v nasprotju z morebitno kršitvijo človekovih pravic in temeljnih svoboščin v zvezi z omejitvijo le-teh ve, saj gre za javno korist, ki jo je v danem primeru treba varovati. Po stališču toženke je tako zakonodajalec z določitvijo obveznega cepljenja ravnal v skladu z dolžnostjo, da vsem, posebej pa še otrokom, zagotovi potrebne preventivne in kurativne zdravstvene ukrepe, ki zagotavljajo najvišjo možno stopnjo zdravja, čemur pritrjuje tudi praksa Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je v zadevi Vavrička in drugi proti Češki republiki z dne 8. 4. 2021 odločila enako.

20. V zvezi s pavšalnimi navedbami tožeče stranke, da odrejeni ukrepi temeljijo na splošnih in nepreverjenih predpostavkah o koristih in tveganjih cepljenja, ki niso bili konkretno prilagojeni glede na zdravje in dobrobit mladoletne tožnice, je tožena stranka pojasnila, da iz spisovne dokumentacije (obrazca prijave izmikanja oziroma onemogočanja cepljenja) izhaja, da je bila mladoletna tožnica pregledana na preventivnih pregledih, kjer sta zakonita zastopnika vedno odklonila cepljenje, zaradi česar je zdravnik cepitelj v skladu z 22.a členom ZNB ugotavljal morebitne razloge za opustitev cepljenja in ni ugotovil alergije na sestavine cepiva, resnega neželenega učinka na cepivo po predhodnem od odmerku istega cepiva oziroma bolezen ali zdravstveno stanje, ki je nezdružljivo s cepljenjem.

21. Po stališču toženke glede na dejstvo, da zdravnik cepitelj, ki mora ravnati skladno s strokovnimi odločitvami in biti neodvisen ter svobodno izbere način zdravljenja, ki je v danih okoliščinah najprimernejši, ni vlagal oziroma podal predloga za opustitev cepljenja po stališču toženke strokovni razlogi za opustitev cepljenja niso obstajali, vendar je izpostavil, da gre za strokovno vprašanje, ki ga ne ugotavlja organ prve stopnje ali organ druge stopnje, temveč je za to predviden poseben postopek, o katerem odloča Komisija, o čemer pa je bila tožeča stranka z dopisom, z dne 13. 7. 2022, ustrezno seznanjena.

22. Tožena stranka je izpostavila tudi koristnost cepljenja, kot izhaja iz znanstvenih dognanj, kakor tudi zatrjevala varnost uporabljenih cepiv, kot izhaja iz obrazložitve 3. strani odgovora na tožbo. Toženka je še dodala, da se cepiva, ki se uporabljajo pri obveznih cepljenjih, uporabljajo z dovoljenjem Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke, kakor tudi Evropske agencije za zdravila, zaradi česar so za uporabo varna.

23. V zvezi s predlogom tožeče stranke sodišču, da dovoli možnost vložitve predloga za opustitve cepljenja, toženka izpostavlja, da imata zakonita zastopnika možnost, da lahko vložita predlog za opustitev cepljenja ne glede na izdano odločbo sodišča, kar izhaja tudi iz ustaljene sodne prakse Upravnega sodišča, kot izhaja iz sodbe I U 2566/2018-28, in sicer, da ob zavedanju, da utegnejo biti posledice morebitnih stranskih učinkov cepljenja resne, izpodbijana odločba Zdravstvenega inšpektorata ni ovira za vložitev predloga za opustitev cepljenja, ki ga lahko starša kot zakonita zastopnika mladoletnega otroka vložita na predpisanem obrazcu pri pristojnem Ministrstvu za zdravje, saj tak predlog za opustitev cepljenja ni časovno določen in tako nima omejitev in določenega načina ravnanja, tudi če je postopek inšpekcijskega nadzora že začet ali zaključen.

24. Glede navedb tožnice, da organ prve stopnje ni zagotovil zadostne obrazložitve v zvezi s tveganji cepljenja in ni omogočil, da bi zakonita zastopnika uveljavljata pravico do predloga za opustitev cepljenja, toženka navaja, da 20. člen Zakona o pacientovih pravicah (ZPacP) določa, da ima pacient pravico, da je zaradi uresničevanja pravice do samostojnega odločanja o zdravljenju in pravice do sodelovanja v procesu zdravljenja obveščen med drugim tudi o možnih tveganjih, stranskih učinkih, negativnih posledicah in drugih neprijetnostih predlaganega medicinskega posega oziroma predlaganega zdravljenja, vključno s posledicami njegove opustitve, kar določa 3. alineja prvega odstavka 20. člena.

25. Tožena stranka pojasnjuje, da je postopek pojasnilne dolžnosti cepitelja predpisan in objavljen na spletnih straneh NIJZ, kjer po stališču toženke iz navedene spletne strani izhaja, da standardni postopek omogoča ustrezno informiranje cepljene osebe oziroma staršev cepljenih otrok o koristih in tveganjih cepljenja,

26. Pri čemer pa neizvršena zakonsko pojasnilna dolžnost oziroma njena kršitev ni podana, v kolikor cepitelj oziroma starši otroka ne pridejo v ordinacijo, kot izhaja tudi iz tam navedene prakse Vrhovnega sodišča RS.

27. Po stališču toženke sta imela starša mladoletne tožnice možnost izjaviti se o vseh svojih pomislekih pred izdajo odločbe, saj sta bila tudi pozvana na podajo izjave o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločitev, s čimer jima je bila dana možnost, da branita, zavarujeta in ščitita svoje pravice in pravne koristi.

28. Toženka tako predlaga, da sodišče tožbo v celoti zavrne kot neutemeljeno.

29. Sodišče je v zadevi odločilo brez glavne obravnave, saj je bilo že na podlagi tožbe, izpodbijane odločbe ter upravnega spisa očitno, da je treba tožbi ugoditi, zaradi storjenih kršitev pravil upravnega postopka pred izdajo izpodbijanega akta, v postopku pa tudi ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom (drugi odstavek 59. člena ZUS).

30. Sodišče je predmetno zadevo zaradi narave predmeta, to je cepljenja mladoletnega otroka in zaščite javnega zdravja, na podlagi 13.a člena Zakona o sodiščih (ZS) opredelilo kot prednostno in zadevo kot tako vzelo v obravnavo.

31. Tožena stranka je iz previdnosti ugovarjala pravočasnosti vložene tožbe, zaradi datuma 10. 12. 2024, na dohodnem žigu sodišča za prejeto pošto. Iz pisemske ovojnice, ki je priložena vloženi tožbi izhaja, da je bila predmetna tožba oddana priporočeno na pošto dne 6. 12. 2024 ob 10.59 uri (številka pošiljke RA 876187276SI), kar pomeni, da je tožba vložena pravočasno, glede na dejstvo, da se je rok za vložitev tožbe iztekel na dan 9. 12. 2024. Skladno z določilom drugega odstavka 111. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki se, skladno z določilom prvega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1), uporablja tudi v postopku upravnega spora velja, da se dan priporočene oddaje na pošto, šteje za dan izročitve sodišču.

33. Sodišče je pri presoji izpodbijane odločbe po uradni dolžnosti dolžno paziti na zakonitost izdane odločbe in pravilno uporabo procesnih in materialnih določb zakona, pri čemer mora preveriti vsebino izreka in obrazložitev odločbe ali se jo da preizkusiti (tretji odstavek 27. člena ZUS-1)

, napačno uporabo materialnega prava ter neustrezno obrazloženost in napake v postopku pa je v tožbi uveljavljala tudi tožnica po zakoniti zastopnici.

34. Sodišče najprej (tudi glede na navedbe tožnice, da toženka pri izdaji izpodbijanega akta ni uporabila pravilnih materialnopravnih določb), izpostavlja, da je navedeno napako ugotovil že organ druge stopnje, in sicer, da je sam ugotovil, da je organ prve stopnje napačno uporabil določila ZZZDR kot podlago za zastopanje mladoletnega otroka tožnice namesto določil Družinskega zakonika (DZ), pri čemer se sodišče strinja s toženko, da navedeno ni imelo vpliva na zakonitost izvedenega postopka, saj je bilo kljub napačni navedbi zakona oziroma podlage za zastopanje mladoletnega otroka v postopku omogočeno zastopanje mladoletnega otroka po zakonitih zastopnikih, torej starših.

35. Sodišče se strinja tudi z navedbo organa druge stopnje o spremembi in pravilni navedbi Pravilnika o določitvi Programa cepljenja in zaščite z zdravili za leto 2022 (Pravilnika - 2022), namesto Pravilnika o cepljenju, zaščiti z zdravili in varstvu pred vnosom in razširjanjem nalezljivih bolezni (Pravilnik), in popravku, ki ga je organ druge stopnje opravil v obrazložitvi. Pri navedenem pa sodišče še dodaja, da iz izpodbijane odločbe izhaja, da je organ prve stopnje zgolj pri navedbah začetka teka postopka (str. 2 izpodbijane odločbe), navedel "napačni" Pravilnik, medtem ko je pri obrazložitvi sprejete odločitve in razlogih organa za odločitev na strani 4, pravilno navedel Pravilnik - 2022 in je tako organ druge stopnje ravnal skladno z določilom 248. člena ZUP, ko je navedeno nejasnost dodatno obrazložil in odpravil dvome.

36. Tretji odstavek 248. člena ZUP namreč določa, da lahko organ druge stopnje, kadar spozna, da je izrek v odločbi prve stopnje zakonit, vendar obrazložen z napačnimi razlogi, v svoji odločbi navede pravilne razloge, pritožbo pa zavrne

37. V obravnavani zadevi je predmet spora ukrep zdravstvenega inšpektorja, ki temelji na 8. točki prvega odstavka 47. člena ZNB in 18. člena Zakona o zdravstveni inšpekciji (v nadaljevanju: ZZdrI).

38. Obvezno cepljenje proti nalezljivim boleznim, predpisano v prvem odstavku 22. člena ZNB, je eden izmed ukrepov iz 10. člena ZNB za preprečitev vnosa in širjenja ter obvladovanje nalezljivih bolezni. Prva alineja prvega odstavka 22. člena ZNB jasno in nedvoumno določa obvezno cepljenje proti hemofilusu influence b, davici, tetanusu, oslovskemu kašlju, otroški paralizi, ošpicam, mumpsu, rdečkam in hepatitisu B.

39. Sodišče na tem mestu tožnici pojasnjuje, da zgoraj navedenega obveznega cepljenja ni treba izvesti le takrat, kadar Ministrstvo za zdravje

ki je urejen v 22.a do 22.č členu ZNB, ugotovi, da so izpolnjeni predpisani pogoji, na podlagi katerih se obvezno cepljenje opusti.

40. V sled navedenega sodišče še pripominja in pritrjuje toženkinim navedbam iz odgovora na tožbo, da je zakonodajalec s sprejemom ukrepa obveznega cepljenja ravnal v skladu z dolžnostjo, določeno v 51. členu Ustave RS, da se vsem,

še posebej otrokom, zagotovi najvišja možna stopnja zdravja.

Z določitvijo obveznega cepljenja je izhajal iz dejstva, da je zagotovitev zdravja celotne populacije pomembnejša vrednota od bolnikove (v danem primeru starševe) pravice odločati o samem sebi (v danem primeru o otroku). Stališču zakonodajalca je pritrdilo tudi Ustavno sodišče RS v odločbi št. U-I-127/01 z dne 12. 2. 2004, s katero je presodilo, da je obvezno cepljenje primeren ukrep, in da določba prve alineje prvega odstavka 22. člena ZNB ni v neskladju z Ustavo RS. Tudi Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) je v zadevi Vavřička in drugi proti Češki republiki z dne 8. april 2021, sprejelo stališče, da so obvezna cepiva legitimen cilj, če tako določi medicinska stroka (odstavek št. 272), ter da je uvedba obveznega cepljenja razumna odločitev v primerih, ko državni organi ocenijo, da zgolj priporočena imunizacija ne zadostuje za doseganje kolektivne imunosti (odstavek št. 288 sodbe), zaradi česar so tožničine navedbe v tem delu neutemeljene.

41. Sodišče tako tožeči stranki pojasnjuje, da je obveznost cepljenja v skladu z ustaljeno sodno prakso

obveznost, ki nastane že na podlagi samega zakona in ne na podlagi inšpekcijske odločbe. Namen inšpekcijskega postopka je namreč zgolj izvajanje nadzora nad spoštovanjem zakonov in drugih predpisov. Gre torej za proces ugotavljanja, ali zavezanec (v danem primeru starši mladoletnega otroka) ravna v skladu s kogentnimi pravnimi normami, ki varujejo javni interes

. Cilj inšpekcijskega postopka je torej zagotoviti spoštovanje predpisov za naprej

. Ob upoštevanju teh izhodišč je zdravstveni inšpektor staršema mladoletnega otroka naložil, da morata otroka takoj vključiti v program cepljenja in na predpisan način opraviti obvezna cepljenja pri izbranem zdravniku, in sicer proti davici, tetanusu, oslovskemu kašlju (DI- Te- Per), hemofilusu influence b (Hib), otroški paralizi (IPV) ter proti ošpicam, mumpsu, rdečkam (OMR). V skladu s 1. členom ZZdrI zdravstvena inšpekcija zaradi varovanja javnega zdravja namreč opravlja inšpekcijski nadzor nad izvajanjem zakonov in drugih predpisov, ki urejajo med drugim tudi področje nalezljivih bolezni. V skladu s prvim odstavkom 18. člena ZZdrI pa mora inšpektor z odločbo odrediti odpravo nepravilnosti ali pomanjkljivosti, če pri opravljanju inšpekcijskega nadzora ugotovi, da je kršen zakon ali drug predpis, katerega izvajanje nadzoruje.

42. Tako sodišče v tem delu odgovora na tožbo in navedb izpodbijane odločbe ter odločbe organa druge stopnje, v celoti sledi obrazložitvi tožene stranke, skladno z določilom drugega odstavka 71.člena ZUS-1.

43. Sodišče pa pritrjuje navedbam tožnice, da inšpektor ni ugotavljal ali so pri mladoletni tožnici potrebna še vsa odrejena cepljenja, saj v spisovnem gradivu ni nobenih ustreznih poizvedb, ki bi jih inšpektor opravil pri lečeči zdravnici mladoletne tožnice, kakor tudi ni poizvedb o zdravstvenem stanju mladoletne tožnice. Po oceni sodišča, je zgolj izpolnjen obrazec z obvestilom o izmikanju premalo za sprejeto odločitev inšpektorja.

44. Določba 47. člena ZNB daje zdravstvenemu inšpektorju sicer daje pooblastilo, da z inšpekcijskim ukrepom, kakršen je bil odrejen tožnikoma, zagotovi izvajanje tega ukrepa, saj je skladno z 8. točko 47. člena ZNB inšpekcijski organ prve stopnje pristojen odrediti tudi vse druge predpisane splošne ali posebne ukrepe pri izvajanju nadzorstva nad preprečevanjem in obvladovanjem nalezljivih bolezni, ki niso izrecno navedeni v točkah od 1 do 7, medtem ko je po 12. točki prvega odstavka 15. člena ZZdrI pristojen, da odredi predpisane zdravstvene, protiepidemijske in druge ukrepe za preprečevanje in obvladovanje nalezljivih bolezni, pa vendar je pred izdajo takšne odločbe treba natančno ugotoviti dejansko stanje, ki utemeljuje izrek katera cepljenja po programu obveznega cepljenja je treba pri otroku opraviti. Ob splošno znanem dejstvu, da se obvezna cepljenja opravijo v različnih časovnih razmikih, ki so daljši kot eno leto, tudi ni jasno, zakaj je inšpektor odredil izvedbo vseh cepljenj v obdobju 12 mesecev, saj navedeno v izpodbijani odločbi ni obrazloženo. V izreku izpodbijane odločbe so namreč v točki I. izreka navedena vsa obvezna cepljenja po programu, medtem kot iz druge točke izreka znotraj oklepaja besedila izhaja "opravo vseh manjkajočih cepljenj"

, in tako ni jasno katera cepljenja sta torej dolžna roditelja mladoletne tožnice zagotoviti in zakaj v 12 mesecih.

45. Sodišče je na podlagi tožbenih navedb, odgovora na tožbo in izpodbijane odločbe ugotovilo, da v obravnavani zadevi med strankama ni sporno, da:

- je zdravnica cepiteljica obvestila organ prve stopnje o odklanjanju cepljenja s strani staršev otroka, ki bi ga bilo treba cepiti;

- otrok tožnice ni bil cepljen po obveznem programu, vendar ni znano katerih cepljenj ni opravil, glede na 2. točko izreka izpodbijane odločbe

- zdravnica cepiteljica ni ugotovila medicinskih kontraindikacij za odklanjanje cepljenja;

- zdravnica cepiteljica ni podala predloga za opustitev cepljenja;

- starša mladoletnega otroka nista podala formalnega predloga za opustitev cepljenja na predpisanem obrazcu.

Sporno pa je ali sta bila starša mladoletne otroka kot otrokova zakonita zastopnika in zavezanca poučena, skladno s pojasnilno dolžnostjo zdravnika cepilca, kakor tudi ali jima je bila na razumljiv način pojasnjena zakonska možnost podaje predloga za opustitev cepljenja in posledično ustrezno obrazložena odločitev inšpekcijskega organa.

Glede obrazloženosti odločbe in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja

46. Po pregledu izpodbijane odločbe sodišče izpostavlja, da mora organ odločanja, četudi gre za inšpekcijski postopek, ki je nekoliko specifičen, med razlogi svoje odločitve jasno navesti, na kakšen način so bili ugotovljeni razlogi, ki utemeljujejo izdajo ukrepa. Kaj je torej izkazovalo zdravstveno stanje otroka (npr. zdrav otrok brez bolezenskih stanj, ki utemeljuje cepljenje po programu oziroma cepljenje še manjkajočih cepljen) in zakaj zdravnik cepilec, posledično pa organ odločanja, ni štel, da so razlogi staršev, iz podane izjave z dne 25. 8. 2022, neutemeljeni

. Zgolj navedba, da je bila staršem dana informacija o razlogih in namenu cepljenja, ki ni z ničemer podprta

namreč ne zadosti standardu pojasnilne dolžnosti zdravnika cepilca o prednostih cepljenja, glede na potencialne možne zaplete, ki se izražajo skozi strah staršev. Iz navedenega obrazca namreč tudi izhaja (rubrika "opis postopka, ki je bil opravljen..."), da so bili opravljeni preventivni pregledi pri otroku v starostih 1., 2., 3., 6., 9., 12. in 18. mesecev, in da so starši vedno odklonili cepljenje po programu zaradi strahu pred stranskimi učinki cepiva

. Iz navedenega tako ne izhaja izpolnitev pojasnilne dolžnosti zdravnika - cepilca iz 20. člena ZPacP, in sicer iz druge alineje prvega odstavka navedenega člena, ki zdravniku

tudi pojasnilo o možnih tveganjih, stranskih učinkih, negativnih posledicah in drugih neprijetnostih. Glede na določilo drugega odstavka 20. člena ZPacP, je treba pojasnila podati pacientu oziroma v konkretnem primeru staršem v neposrednem stiku, na pacientu razumljiv način oziroma skladno z individualnimi sposobnostmi sprejemanja informacij, v celoti in pravočasno.

47. Med strankama namreč ni sporno, da so starši zavrnili cepljenja otroka zaradi strahu pred možnimi stranskimi učinki. Nikjer iz postopka in tudi ne iz obrazložitve organa pa ne izhaja ali so bile staršem pojasnjene koristi cepljenja in tveganja za otrokovo zdravje v kolikor se cepljenja ne izvedejo. Kot tudi pojasnilo, da so zapleti izjemno redki, če je otrok, ki se ga cepi popolnoma zdrav. Sodišče namreč po pregledu izpodbijane odločbe in odločbe organa druge stopnje ugotavlja, da iz obrazložitve izpodbijane odločbe nikjer ne izhaja, da gre za zdravega otroka, kakor tudi organ odločanja ne odgovarja na navedbe staršev o domnevnih bolezenskih stanjih njihovega otroka in morebitnem preverjanju navedb organa odločanja v zdravstveni kartoteki otroka (tožnice) in opravljenimi poizvedbami pri lečeči zdravnici. Sodišče tako izpostavlja, da ne glede na dejstvo, da gre v predmetnem primeru sicer za odločbo izdano v inšpekcijskem postopku, mora biti vseeno pred izdajo odločbe izpeljan ustrezen ugotovitveni postopek, na podlagi katerega nato inšpektor lahko izda odločbo in izreče ustrezen ukrep.

48. Sodišče se tako strinja tudi z navedbo tožnice, da mora biti cepljenje osebi oziroma v tem primeru zakonitim zastopnikom - staršem otroka kot osebe, katero bi naj zdravnik cepil, v skladu s pojasnilno dolžnostjo 3. alineje prvega odstavka 20. člena ZpacP pojasnjeno, in sicer tako kakšne so koristi cepljenja, kakor tudi kakšna so tveganja cepljenja.

49. Sodišče pri navedenem pripominja, da je sicer toženka v dopisu z dne 13. 7. 2002, št. 06120-3524/2022-2, s katerim je starše mladoletne tožnice pozvala na podajo izjave (na str. 2 dopisa) navedeno, da lahko predlog za opustitev cepljenja poda tudi roditelj oziroma skrbnik otroka, vendar ni bilo določno navedeno na način, da bi ga naslovnika lahko razumela, da sta starša tista, ki imata pravico podati tak predlog, v kolikor se ne strinjata s cepljenjem, temveč je zgolj prepisana dikcija zakonskega besedila, zaradi česar je, glede na to, da sta starša prava neuki stranki, mogoče razumeti, da navedenega nista razumela kot svoje pravice oziroma pravice otroka

, kar izhaja tudi iz tožbenih navedb in zahtevka, ki sta ga postavila, in sicer

naj o dovolitvi možnosti vložitve predloga za opustitev cepljenja skladno z 22a. do 22.č členom ZNB, odloči sodišče

50. V zvezi z navedbami tožene stranke iz odgovora na tožbo in odločitve sodišča v zadevi I-U-2566/2018-28, z dne 27.12.2021 da pojasnilna dolžnost ni kršena, v kolikor oseba, ki mora biti cepljena, ne pride na zdravniški pregled, da bi zdravnik lahko podal pojasnila v zvezi s pojasnilno dolžnostjo, sodišče pripominja, da v navedenem primeru ne gre za tak primer, saj iz obrazca Prijava izmikanja oziroma onemogočanja obveznega cepljenja zdravnika cepitelja

izhaja, da so bili pri otroku v starosti 1., 2., 3., 6., 9., 12. in 18. mesecev opravljeni preventivni pregledi, vendar da so starši vsakokrat odklonili cepljenje po obveznem programu zaradi strahu, pri tem pa iz dokumentacije in tudi ne iz morebitnega ugotovitvenega postopka organa odločanja ne izhaja, da je zdravnik cepitelj podal staršem tako dobrobiti kakor tveganje v zvezi s cepljenjem glede na pojasnilno dolžnost zdravnika, kakor tudi ne izhaja, da sta bila roditelja oziroma starša seznanjena s pravico v skladu z določbami ZNB, da lahko tudi sama podata predlog za opustitev cepljenja v primeru zdravstvenih kontraindikacij, saj je pod navedenim obrazcem zgolj žig in podpis zdravnika cepitelja ter obkrožena rubrika, ne pa tudi podpis staršev. Tako ni jasno kdaj in na kak način je zdravnik cepilec starše mladoletnega otroka seznanil z vsemi pravicami in dolžnostmi v zvezi z obveznim cepljenjem.

51. Pri navedenem sodišče ne more pritrditi navedbam toženke, da je pojasnilni dolžnosti zadoščeno že iz razloga, ker ima vsak možnost vpogledati na spletno stran NIJZ, kjer je navedeno vse potrebno v zvezi s postopkom cepljenja in tudi s pojasnilo dolžnostjo ter pravico osebe, ki joje treba cepiti.

52. Ravno iz Standardnega postopka pred cepljenjem

, objavljenega na spletni strani NIJZ (na katerega se sklicuje toženka) namreč izhaja, da

pred cepljenjem staršem ob prvem sistematskem pregledu izročiti knjižico z informacijami za starše in pisno informacijo o boleznih ter posameznem cepljenju (pisno gradivo (letak) za predvideno cepljenje) ter dati ustno informacijo o predvidenem cepljenju, možnih neželenih učinkih po cepljenju in omogočiti vpogled v navodila za uporabo, ki so priložena cepivu, za več informacij pa jih napotiti na spletno stran NIJZ. Iz dokumentacije spisovnega gradiva in tudi ne iz navedb tožene stranke v izpodbijani odločbi ne izhaja, da bi zdravnica cepiteljica staršema mladoletne tožnice ob priliki izvedbe sistematskih pregledov izročila kakršnekoli informacije ali obrazce kot so:

Standardni postopek pred cepljenjem, Vprašalnik o zdravstvenem stanju otroka, pred cepljenjem, Zapis zdravnika o izvedbi pojasnilne dolžnosti pred cepljenjem

, in podobno. Tako je bila odločitev organa po stališču sodišča vsaj preuranjena oziroma dejansko stanje pred izdajo izpodbijane odločbe ni bilo ustrezno in popolno ugotovljeno, posledično pa je bila pomanjkljivo obrazložena izpodbijana odločba.

53. Zaradi navedenega je sodišče predmetno odločbo, skladno z določili 3. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 v zvezi z 2. in 3. točko 27. člena ZUS-1, odpravilo ter zadevo vrnilo organu prve stopnje v ponovno odločanje, saj je šlo v postopku za kršitev pravil postopka, ki jih je ugotovilo sodišče.

54. V ponovljenem postopku bo organ prve stopnje najprej popolno ugotovil dejansko stanje glede na zgoraj navedene pomanjkljivosti in ponovno odločil v zadevi.

55. Glede tožbenih navedb in predloga, da naj sodišče staršem otroka dovoli, da vložijo in podajo predlog za opustitev cepljenja, sodišče izpostavlja, da gre za že z zakonom določeno pravico staršev oziroma zakonitih zastopnikov mladoletnega otroka, ki izvira iz petega odstavka 22.a člena ZNB, zaradi česar te pravice staršem ne rabi podeliti sodišče, v posledici česar je sodišče v tem delu tožbeni zahtevek zavrnilo. Sodišče pa pritrjuje in s tem tudi izpostavlja že obstoječo ustaljeno prakso, kakor izhaja tudi iz zadeve I-U-2566/2018-28, da tudi inšpekcijska odločba, ki je v teku, ne predstavlja ovire, da lahko starši tudi v tem trenutku podajo tak predlog pred pristojnim ministrstvom.

56. Šele po podanem predlogu za opustitev cepljenja ima oseba, ki se cepi oziroma zakoniti zastopnik namreč možnost, da o opustitvi cepljenja kot pristojni organ odloča sicer tudi ministrstvo, vendar je treba predhodno pri presoji predloga za opustitev cepljenja podati tak predlog Komisiji za cepljenje, ki pridobi morebitno dodatno dokumentacijo ali odredi dodatne preiskave ter opravi razgovor z osebo oziroma zakonitimi zastopniki osebe, in sicer najpozneje v roku 90 dni od prejema predloga za opustitev cepljenja. Komisija tako poda strokovno mnenje o tem, ali obstajajo ali ne obstajajo razlogi za opustitev cepljenja, takšno strokovno mnenje pa posreduje ministrstvu, pristojnemu za zdravje (22.c člen ZNB), ki nato na podlagi strokovnega mnenja Komisije izda odločbo v upravnem postopku o opustitvi oziroma neopustitvi cepljenja, v 30. dneh od prejema mnenja. Navedeno pomeni, da o opustitvi cepljenja ne more odločati niti lečeča zdravnica oziroma zdravnik cepilec, saj je navedena odločitev prepuščena ministru kot stvarno pristojnemu upravnemu organu ki, na podlagi mnenja Komisije, odloči v upravnem postopku.

57. Glede na obrazloženo je sodišče tako v tem delu tožbenega zahtevka, skladno s prvim odstavkom 63. člena ZUS-1, tožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

Glede nadaljevanja postopka pred organom prve stopnje

58. V skladu s četrtim odstavkom 64. člena ZUS-1 je sodišče zadevo vrnilo organu prve stopnje v ponovni postopek. V ponovnem postopku mora organ najprej odpraviti navedeno kršitev ter posledično svojo odločitev ustrezno obrazložiti v izdani odločbi, v skladu z 214. členom ZUP. Pred izdajo odločbe pa mora organ še ustrezno ugotoviti dejansko stanje, torej ali so bila zakonitima zastopnikoma v okviru pojasnilne dolžnosti pojasnjena tveganja in koristi cepljenja, kakor tudi, ali jima je bila pojasnjena možnost, da podata predlog za opustitev cepljenja sama, glede na to, da ga ni podala zdravnica cepilka ali sta prejela starša vsa gradiva, ki so predvidena, kot izhaja iz navodil zdravnikom v zvezi s pojasnilno dolžnostjo na spletni strani NIJZ, zavihek "Pojasnilna dolžnost pred cepljenjem". Odločitev organa mora namreč temeljiti, tudi če gre za inšpekcijski postopek, na dokazih in tudi materialno pravni podlagi, zaradi česar je v predmetni zadevi treba opraviti ustno obravnavo in presoditi vsak dokaz posebej in napraviti dokazno oceno na podlagi vseh izvedenih dokazov skupaj, kar mora biti nato vse konkretizirano na način, da je izpodbijano odločbo mogoče preizkusiti, saj morajo biti iz izpodbijane odločbe razvidni razlogi, ki so organ vodili k sprejeti odločitvi.

59. Tožnica stroškov tega postopka ni priglasila, zaradi tega sodišče o njih tudi ni odločalo, sodna taksa pa bo vrnjena tožnici po uradni dolžnosti.

Kerševan, E. (UR), Zakon o upravnem sporu s komentarjem, G. V. založba, Ljubljana, 2019, str. 266, točka 5 in 7.

Enako izhaja tudi iz Komentarja ZUP k 248. členu, 2. knjiga, UL RS in Pravna fakulteta, Ljubljana 2020, str. 603.

Sodba Vrhovnega sodišča RS I Up 58/2003 z dne 20. 9. 2006, sodba Vrhovnega sodišča RS I Up 413/2003 z dne 28. 5. 2003.

Polonca Kovač et. al., Inšpekcijski nadzor: razprave, sodna praksa in komentar zakona, Uradni list RS, Ljubljana, 2016, str. 184.

Rok za izvršitev (opravo vseh manjkajočih cepljenj) je 12 mesecev od vročitve odločbe.

Starša sta v izjavi organu zatrjevala večkratno bolehanje otroka.

Razen z obkroženo točko 1. na strani dva obrazca

"Prijava izmikanja oziroma onemogočanja cepljenja"

, pri čemer je iz besedila obrazca razvidno, da je osebi podana

ne pa tudi npr. o možnih zapletih ali stranskih učinkih, ki se odražajo v nizkem odstotku cepljenih oseb.

Kot izhaja iz rubrike obrazca na strani 2. med razlogi za izmikanje oziroma onemogočanje cepljenja.

Tako bi morali biti stranki (zavezanca) oziroma zakonita zastopnika v dopisu poučena, da lahko podata tudi predlog za opustitev cepljenja, o katerem pa bo odločal organ v posebnem postopku, po prejemu mnenja Komisije, glede na določila člena 22.a do 22.č ZNB.

Oblika je zapisana v splošni moški obliki, kot jo določa zakon.

Kot izhaja tudi iz zadeve I U 2566/2018 in vpogleda sodišča na spletno stran NIJZ, na dan odločanja, pod zavihkom

, iz zapisanega izhaja, da so na tem mestu objavljeni dokumenti in gradiva za zdravnike, kako opraviti pojasnilno dolžnost pred cepljenjem, ki pa v konkretnem primeru ni izkazana z nobenim dokumentom in tudi ne navedbo organa odločanja, razen z obrazcem za prijavo izmikanju cepljenju.

Zakon o nalezljivih boleznih (1995) - ZNB  - člen 22, 22/1, 22a

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.