UPRS Sodba I U 1053/2023-34
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-09-23

razlastitev - javna korist - javna cesta - poseg v lastninsko pravico - kategorizacija cest - razlastitveni namen - pripravljalna dela

Sodišče pritrjuje tožnici, da iz določb Uredbe ne izhaja pogoj odvijanja prometa v skladu s pravili cestnega prometa per se, vendar je že v 2. členu izpostavljeno, da kategorija javne ceste določa funkcijo javne ceste, ki jo ima za prometno povezovanje v določenem prostoru, ter njene tehnične in druge lastnosti, ki omogočajo hitro, varno in za okolje čim manj obremenjujoče odvijanje prometa v tem prostoru. Iz zadnjega dela te določbe se tako po oceni sodišča da sklepati, da mora vsaka javna cesta zagotoviti vse pogoje, da se promet odvija (tudi) varno, torej v skladu s pravili cestnega prometa, ki so namenjena ravno temu, tj. urejanju prometa, da poteka nemoteno in varno za vse udeležence.

II. Stroškovni zahtevek tožeče stranke se zavrne.

III. Tožeča stranka je dolžna povrniti stroške postopka stranki z interesom A., d.o.o. v višini 405,20 EUR od vročitve sodbe tožeči stranki, po preteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Kar stranka z interesom zahteva več ali drugače, se zavrne.

1. Z izpodbijano odločbo je prvostopenjski organ zavrnil zahtevo tožnice za razlastitev nepremičnin parc. št. 36/3-del in 36/4, obe k.o. ..., v lasti razlastitvenega zavezanca A., d.o.o., obe do 1/1, v korist tožnice kot razlastitvene upravičenke, in se pri navedenih nepremičninah iz zemljiške knjige izbriše zaznamba razlastitvenega postopka (I. točka izreka) in še odločil, da bo o stroških postopka odločil s posebnim sklepom (II. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izhaja, da gre za ponovno odločanje po sodbi Upravnega sodišča, I U 291/2018-13 z dne 17. 12. 2019, in nazadnje po odločbi drugostopenjskega organa, št. 35020-42/2017-2550-20 z dne 22. 3. 2022, o odpravi prvostopenjske odločbe, št. 351-81/2016-75 z dne 16. 7. 2021, in vrnitvi v ponovni postopek. Organ je po izvedenem ugotovitvenem postopku ugotovil, da je javna korist na abstraktni ravni izkazana. Po obeh nepremičninah poteka cesta, ki spada med gospodarsko javno infrastrukturo in je v upravljanju tožnice. Cesta je bila kategorizirana že ob uveljavitvi Zakona o javnih cestah (ZJC-B) kot mestna ali krajevna cesta (LK) na podlagi Odloka o kategorizaciji občinskih cest, odsek št. 219871 (Kovinarska ulica, od PST do Drabosnjakove ulice) (Odlok). Po sodbi, I U 291/2018-13 z dne 17. 12. 2019, je javni interes za prevzem nepremičnin, po katerih poteka cesta, izkazan, če je cesto mogoče kategorizirati po merilih za kategorizacijo javnih cest. Če kategorizacija ni možna, potem ugotavljanje nujnosti oziroma sorazmernosti ni relevantno. Pogoj konkretne javne koristi v tem primeru ni izpolnjen, saj glede na obstoječi prometni režim kategorizacija ni možna. Morebitno spreminjanje prometnega režima ni v pristojnosti upravnega organa. Če bi s spremembo prometnega režima obstoječa cesta izpolnjevala pogoje kategorizacije npr. na način, da bi se prepovedal oziroma otežil promet za težka tovorna vozila, bi s tem prišlo do nesorazmernega posega v lastninsko pravico glede na to, da se ti nepremičnini uporabljata tudi za dostop s tovornimi vozili do nepremičnin v lasti razlastitvenega zavezanca.

3. Drugostopenjski organ je pritožbo tožnice in zahtevo razlastitvenega zavezanca za povrnitev stroškov odgovora na pritožbo zavrnil.

Povzetek bistvenih navedb strank v upravnem sporu

4. Tožnica se z izpodbijano odločbo ne strinja. V tožbi opozarja, da je bila zahteva za razlastitev zavrnjena zgolj iz razloga, ker je izvedenec cestne stroke podal mnenje, da je cesta nekoliko preozka za dvosmerno odvijanje težkega tovornega prometa in posledično po njegovem mnenju ob trenutnem prometnem režimu ne izpolnjuje pogojev za kategorizacijo. Če bi bil promet urejen enosmerno, pa bi pogoje za kategorizacijo izpolnjevala. Takšen zaključek je napačen in arbitraren in v nasprotju z ZUreP-1 in ZJC-B. Stališče drugostopenjskega organa v odločbi, št. 35020-42/2017-2550-20 z dne 22. 3. 2022, je bilo napačno in je privedlo do napačne odločitve prvostopenjskega organa. Ne drži namreč, da bi moral prvostopenjski organ že v fazi postopka o dovolitvi izvedbe parcelacije presojati tudi izkazanost konkretne javne koristi (nujnost, sorazmernost). To je v nasprotju z novejšo sodno prakso Upravnega sodišča RS (npr. I I 253/2020 z dne 15. 3. 2022) in Vrhovnega sodišča RS (npr. sodba, X Ips 57/2021). Izvajanje dodatnih dokazov pred izdajo odločbe o dovolitvi izvedbe parcelacije tako ni bilo potrebno. Po citirani sodbi Upravnega sodišča se tudi po ZUreP-2 konkretna javna korist za razlastitev v okviru odločanja o dovolitvi pripravljalnih del ne presoja, saj se ta presoja šele v okviru odločanja o sami razlastitvi. Do teh navedb tožnice se drugostopenjski organ sploh ni opredelil. Izpodbijane odločbe tudi ni mogoče preizkusiti. Organ bi moral bolj konkretno obrazložiti, na podlagi katerih dejstev in pravni podlagi je prišel do zaključka, da kategorizacija ceste ni možna. Uredba o merilih za kategorizacijo občinskih cest (Uredba) ne določa, da kategorizacija ni možna, če se promet odvija v nasprotju s pravili cestnega prometa, kot bi izhajalo iz odločbe. Prav tako ni jasno, v nasprotju s katerimi pravili cestnega prometa naj bi se promet odvijal. Dosedanji postopek bi terjal še toliko bolj izčrpno obrazložitev, še zlasti, ker traja že od leta 2016, ob tem, da je prvostopenjski organ s prvima dvema odločbama tožnici ugodil in sam izrecno presodil, da so merila in pogoji za kategorizacijo izpolnjeni. Tožnica je v postopku po prejemu sodbe in sklepa, I U 291/2018-13 z dne 17. 12. 2019, izrecno utemeljila in izkazala, da so pogoji za kategorizacijo ceste izpolnjeni, z vlogo z dne 16. 4. 2020, ki ji je priložila mnenje Oddelka za gospodarske dejavnosti in promet MOL, št. 4780-1050/2016-15 z dne 24. 2. 2020. Iz tega mnenja izhaja, da ta cesta izpolnjuje merila in kriterije za kategorizacijo po Uredbi. Prav tako je tožnica v tej vlogi pojasnila, da se strinja z ugotovitvami prvostopenjskega organa, kot izhajajo iz zapisnika ogleda z dne 11. 12. 2020, tj. da je širina predmetnih nepremičnin vsaj 7 m, da sta asfaltirani, da je na eni strani nepremičnin urejen pločnik, da po nepremičninah poteka cestni promet in da imata neposredno navezavo na Litostrojsko cesto, ki je cesta višje kategorije kot Kovinarska ulica, torej, da so pogoji za kategorizacijo izpolnjeni. Tudi do teh dejstev se prvostopenjski organ ni opredelil. Prvostopenjski organ bi tudi moral tožnico seznaniti po 146. členu Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) in ji dati možnost izjave s tem v zvezi. Zgolj zaslišanje izvedenca ne zadošča, da bi se štelo, da je tožnica bila dolžna vedeti, da bo njena zahteva zavrnjena. Te kršitve je tožnica uveljavljala že v pritožbi, do katerih se je drugostopenjski organ le pavšalno in nekonkretizirano opredelil.

5. Zaključek prvostopenjskega organa tudi ne vzdrži materialnopravne presoje. Ni namreč navedeno, na katero določbo je organ ta zaključek sploh oprl. Takšna določba ne obstaja. Odvijanje prometa tudi ne bi moglo biti merilo za kategorizacijo, saj je odvijanje prometa odvisno od udeležencev v prometu. Opozorila je na 6., 7. 9. in 11. člen Uredbe. Če bi prvostopenjski organ pravilno uporabil materialno pravo, bi prišel do zaključka, da predmetna cesta izpolnjuje pogoje za kategorizacijo, kot je to storil v odločbi, št. 352-81/2016-75 z dne 16. 7. 2021 (str. 2 in 3), ter kot je nenazadnje ugotovil isti izvedenec cestne stroke za drugo občinsko javno cesto v drugem postopku, kjer je dejansko upošteval merila za kategorizacijo po Uredbi. Iz mnenja izvedenca A. A. izhaja tudi napačna materialnopravna navedba, da naj cesta ne bi izpolnjevala enega od meril za kategorizacijo, tj. širine, ker širina vozišča 5,0 m ne zadošča za tovorna vozila (točka 8 mnenja). Izvedenec je na ustni obravnavi še dodal, da je meril zgolj širino vozišča. Glede na Uredbo bi moral izvedenec ugotoviti, da cesta izpolnjuje merila za lokalno cesto, v vsakem primeru pa vsaj kot javna pot (druga alineja prvega odstavka 9. člena Uredbe). Iz nobene materialnopravne določbe ne izhaja, da je pogoj za kategorizacijo ceste takšna širina vozišča, da se lahko na njej srečata dve motorni vozili, sploh pa večji motorni vozili. Izvedenec je povsem samovoljno zaključil, da to predstavlja pogoj za kategorizacijo. Isti izvedenec je v postopku, št. 352-21/2014, izrecno pojasnil, da je pogoj za kategorizacijo lokalne ceste širina vsaj 3 m in na vsaki strani bankina po 0,5 m, kar pomeni min. 4 m. Enako je pojasnil v pisnem izvidu in mnenju z dne 4. 9. 2020. Navedbe drugostopenjskega organa v zvezi z odločitvami Ustavnega sodišča v zvezi s skladnostjo občinskih odlokov o kategorizaciji cest so povsem nerelevantne in pavšalne. Ni jasno, na podlagi katerih konkretno ugotovljenih dejstev in na podlagi katerih materialnopravnih določb sta organa zaključila, da cesta ne izpolnjuje meril za kategorizacijo. Tako je tudi drugostopenjska odločba neobrazložena. Ta akt je tudi v nasprotju z javnim interesom. Cesta evidentno predstavlja občinsko javno cesto, po kateri se odvija cestni promet. Cesta služi tudi številnim drugim uporabnikom - nedoločenemu številu oseb, ne zgolj razlastitvenemu zavezancu. Enako izhaja tudi iz mnenja izvedenca z dne 22. 9. 2022 (str. 7, 8, 9). Tudi drugostopenjski organ povzema, da ni sporno, da po tej cesti poteka promet. Cesta je kategorizirana že od leta 2005, dejansko se kot taka uporablja že več desetletij. Tožnica je predlagala sodišču, da odpravi prvostopenjsko odločbo in zadevo vrne v ponovni postopek prvostopenjskemu organu, toženki pa naloži povrnitev njenih stroškov postopka.

6. Toženka odgovora na tožbo ni podala, poslala je upravne spise.

7. Stranka z interesom A., d.o.o. je v odgovoru na tožbo navedla, da je bila odločitev prvostopenjskega organa pravilna. Iz izvedenskega mnenja izvedenca A. A. in kar je bilo dodatno razjasnjeno na ustni obravnavi z dne 14. 12. 2022, je jasno razvidno, da ni pogojev za kategorizacijo te ceste. Pločnik, ki poteka vzdolž parc. št. 36/3, ne poteka po celotni dolžini, saj se vmes prekine z zidano betonsko steno, na kateri se nahajajo smetarniki okoliških stanovalcev, ki to površino koristijo na podlagi služnostne pogodbe. Izpostavila je še odgovor izvedenca na 8. vprašanje glede izvrševanja zbirne prometne funkcije ceste. Izvedenec je pojasnil, da bi utemeljena prometna ureditev morala obsegati razlastitev tako Kovinarske in Drabosnjakove ulice hkrati. To pa v tej zadevi ni zahtevano. Ob tem se izrecno izpostavi, da je Drabosnjakova ulica v zasebni lasti. Poleg tega takšna razlastitev jemlje edini dostop do javne ceste. Trajanje postopka ni relevantna okoliščina, ki bi terjala še bolj podrobno obrazložitev, enako ne prej izdane odločbe. Odločitev je možno preizkusiti, saj temelji na izvedenskem mnenju. Prvostopenjski organ je tudi upošteval napotek iz odločbe drugostopenjskega organa, št. 35020-42/2017-2550-20 z dne 22. 3. 2022, in se skliceval na sodbo, I U 291/2018 z dne 17. 12. 2019. Širina je tudi 5 in ne 7 m. Sklicevanje na izvedensko mnenje v drugi zadevi ni relevantno. Judikata, na katera se sklicuje tožnica, nista uporabljiva v tej zadevi. Izvedba parcelacije ni predmet tega postopka. Zemljišče, ki je v naravi dostopna pot, se uporablja v zasebne namene za potrebe dostopa do lastniških parcel, kar koristi lastnik in najemniki, poleg tega zemljišče uporabljajo služnostni upravičenci, s katerimi so sklenjene služnostne pogodbe. Druge poti stranka z interesom nima. Poleg tega dostop potrebuje za potrebe uporabe skladišč, ki jih ima v stavbi št. 2058 na ..., na parc. št. 738/5 in 738/6, k.o. ... Zahtevi za razlastitev stranka z interesom tudi nasprotuje iz razlogov, ki jih konkretizira. Ne samo, da gre za zasebno pot, za njo tudi skrbijo pogodbeni uporabniki in lastnik sami. Zoper Odlok o kategorizaciji cest je bila vložena zahteva za oceno ustavnosti pred Ustavnim sodiščem v tem delu, ki se vodi pod opr. št. U-I-25/23. Predlagala je, da sodišče tožbo zavrne in tožnici naloži, naj stranki z interesom povrne vse stroške tega postopka.

8. Na narok za glavno obravnavo so pristopili pooblaščenka tožnice, zakoniti zastopnik stranke z interesom ter pooblaščenka stranke z interesom.

9. V zvezi z odločbo Ustavnega sodišča, št. U-I-25/23-10 z dne 23. 11. 2024, je tožnica poudarila, da ne vpliva na predmetni postopek, ker je bila izdana po izdaji prvostopenjske odločbe in ker, ne glede na to odločbo, predmetna cesta izpolnjuje pogoje za kategorizacijo. Ustavno sodišče pa Odloka tudi ni razveljavilo iz tega razloga.

10. Stranka z interesom je dodala, da je odločba Ustavnega sodišča pomembna, saj je bil razveljavljen Odlok, na katerega se je tožnica sklicevala v tožbi. O pogojih, ki morajo biti izpolnjeni za kategorizacijo, se je opredelil izvedenec, zakaj le-ti niso izpolnjeni, pa izhaja iz obrazložitev obeh aktov.

11. Sodišče je v dokaznem postopku vpogledalo v izpodbijano odločbo, pritožbo, drugostopenjsko odločbo, in vse ostale listine upravnega spisa.

12. Sodišče je zavrnilo dokazni predlog za opravo ogleda na kraju samem kot nerelevantnega.

13. Tožnica zavrnitvi dokaznega predloga ni ugovarjala.

15. V tej zadevi gre za presojo pravilnosti odločitve prvostopenjskega organa, s katero je ta zavrnil zahtevo za razlastitev nepremičnin s parc. št. 36/3-del in 36/4, obe k.o. ..., v lasti stranke z interesom kot razlastitvenega zavezanca, obe do 1/1, v korist tožnice kot razlastitvene upravičenke.

16. Razlastitev je poseg v lastninsko pravico, ki jo Ustava RS varuje v 33. členu.

Tudi pogoje za dopustnost razlastitve ureja Ustava. In sicer v 69. členu določa, da se lastninska pravica na nepremičnini lahko v javno korist odvzame ali omeji proti nadomestilu v naravi ali proti odškodnini pod pogoji, ki jih določa zakon.

17. Iz citirane ustavne določbe torej izhaja, da je razlastitev dopustna le, če to zahteva javna korist. Ta razlastitveni namen (javna korist) mora obstajati na dveh ravneh. Prva raven je obstoj ti. abstraktne javne koristi, ki jo je opredelil že zakonodajalec in je predpostavka za uvedbo razlastitvenega postopka (ti. razlastitveni namen). Druga pa je ti. konkretna javna korist, ki mora biti ugotovljena za konkretno nepremičnino.

18. Dopustni abstraktni razlastitveni nameni so (bili) določeni v 93. členu ZUreP-1.

V tem primeru, ko gre za razlastitev javne ceste, se glede na 123. člen Zakona o cestah (ZCes-1)

(ter 156. člen ZCes-2, ki določa enako) uporablja 19. člen ZJC-B. Ta določa, da če ob uveljavitvi tega zakona obstoječa javna cesta poteka po nepremičninah, ki so v lasti drugih oseb, kot pa določa prvi odstavek 3. člena zakona, se lahko lastninska pravica odvzame ali omeji proti odškodnini ali nadomestilu v naravi v posebnem postopku razlastitve, določenem v tem členu (prvi odstavek). Za poseben postopek razlastitve se uporabljajo določbe 92. do 114. člena Zakona o urejanju prostora (Uradni list RS, št. 110/02, 8/03, 55/03 - ZKZ in 58/03 - ZZK-1), v kolikor s tem členom niso posamezna vprašanja razlastitve drugače urejena (drugi odstavek). Ne glede na določbo tretjega odstavka 93. člena ZUreP-1 se šteje, da je javna korist za razlastitev nepremičnine, po katerih poteka obstoječa javna cesta, ugotovljena, če ob vložitvi zahteve za razlastitev po njej poteka cestni promet v skladu s prvim odstavkom 2. člena zakona. Za vložitev zahteve za razlastitev razlastitveni upravičenec ni vezan na rok iz drugega odstavka 95. člena ZUreP-1 (tretji odstavek). Ne glede na določbe 103. člena ZUreP-1 pridobi razlastitveni upravičenec lastninsko pravico na nepremičninah, po katerih poteka obstoječa javna cesta z dokončnostjo odločbe o razlastitvi in lahko z dokončnostjo odločbe tudi prevzame nepremičnino v posest, če je še nima v posesti (šesti odstavek).

19. Uvodoma sodišče najprej ugotavlja, da se je prvostopenjski organ (ki mu je pritrdil tudi drugostopenjski organ) v zvezi z izkazanostjo abstraktne javne koristi oprl na (v času vložitve prvotne zahteve za razlastitev veljaven) Odlok o kategorizaciji občinskih cest (Uradni list RS, št. 70/05). Na podlagi 39. člena ZCes-1 je tožnica sprejela (nov) Odlok o kategorizaciji občinskih cest v Mestni občini Ljubljana (Odlok2022), ki je bil objavljen v Uradnem listu RS, št. 99/22 z dne 22. 7. 2022, in s katerim je bila v 6. členu kategorizirana pod zaporedno številko 1065 kot mestne ceste ali krajevne ceste (LK) (tudi) Kovinarska ulica, od Litostrojske c. do Drabosnjakove ulice. Odlok2022 je tako povzel ureditev iz (prvotnega) Odloka, na kar je tožnica opozorila v upravnem postopku na ustni obravnavi dne 14. 12. 2022.

20. Citirani Odlok je Ustavno sodišče RS z odločbo, št. U-I-25/23-10 z dne 20. 11. 2024, razveljavilo (med drugim) v 6. členu, v delu, kolikor kategorizira mestno ali krajevno cesto (LK) Kovinarska ulica, od Litostrojske ceste do Drabosnjakove ulice (zaporedna številka 1065), v delu, ki poteka po zemljiščih s parc. št. 36/3 in 36/4, obe k.o. ..., torej v delu, ki se nanaša na obravnavani zemljišči v tem postopku.

21. Razveljavitev učinkuje za naprej od naslednjega dne po objavi odločbe ustavnega sodišča o razveljavitvi (tretji odstavek 45. člena Zakona o ustavnem sodišču). Navedeno pomeni, da je Odlok2022, ki je nadomestil Odlok (tudi v za ta primer relevantnem delu), na podlagi katerega je bila vložena tožničina zahteva za razlastitev, veljal v času izdaje izpodbijane odločbe v celoti ter ga sodišče mora upoštevati pri presoji zakonitosti izpodbijane odločbe. V upravnem sporu se namreč presoja dejansko in materialnopravno stanje zadeve v času izdaje odločbe (6. člen ZUP). S tem sodišče odgovarja na ugovor stranke z interesom, podan na naroku za glavno obravnavo, da je treba odločitev Ustavnega sodišča o neustavnosti Odloka upoštevati pri presoji zakonitosti aktov. Abstraktna javna korist je bila (v času izdaje izpodbijane odločbe) tako tudi po oceni sodišča podana.

22. V zvezi z izkazovanjem konkretne javne koristi se je prvostopenjski organ oprl na rezultate ugotovitvenega postopka, ki ga je vodil v skladu z napotili iz sodbe naslovnega sodišča, I U 291/2018 z dne 17. 12. 2019, ter ugotovitvijo izvedenca, da kategorizacija javne poti ni možna. In ker ta ni možna, po mnenju organa ni izkazan (že) prvi pogoj v okviru konkretne javne koristi, zaradi česar je tožničino zahtevo za razlastitev navedenih zemljišč zavrnil.

23. Uvodoma sodišče pojasnjuje tožnici naslednje: predmet presoje tega upravnega spora je izpodbijana odločba (tj. prvostopenjska odločba o zavrnitvi tožničine zahteve za razlastitev). Sodišče se zato na tem mestu ne spušča izrecno v vprašanje pravilnosti stališča drugostopenjskega organa v odločbi, št. 35020-42/2017-2550-20 z dne 22. 3. 2022, kot ga izpostavlja tožnica v tožbi, saj ta ni predmet presoje, bo pa presoja njegove pravilnosti nedvomno (vsaj posredno, če ne neposredno) opravljena preko pravilnosti izpodbijane odločbe.

24. Tožnica se s tem v zvezi sklicuje na sodno prakso (I U 253/2020 z dne 15. 3. 2022, X Ips 57/2021 z dne 8. 12. 2021). Iz citiranih sodnih odločb izhaja, da se konkretna javna korist (tako po ZUreP-1, kot po ZUreP-2) presoja šele v okviru odločanja o sami razlastitvi in ne že v okviru odločanja o dovolitvi pripravljalnih del.

25. Sodišče sodi, da se citirana sodna praksa na obravnavani primer ne nanaša. V tem postopku je organ odločil o tožničini zahtevi za razlastitev (102. člen ZUreP-1). V okviru te zahteve je tožnica podala sicer tudi predlog, naj organ z odločbo dovoli izvedbo postopka za ureditev mej in parcelacije parc. št. 36/3 in 36/4, obe k.o. ..., kar pa ne pomeni, da je bilo v tem postopku odločeno o izvedbi pripravljalnih del po 101. členu ZUreP-1 (o čemer gre pri tožničinem predlogu). Povedano drugače: če bi organ o tem odločal, bi s svojo odločbo ali ugodil ali zavrnil predlog tožnice za izvedbo pripravljalnih del.

26. Organu tako ni mogoče očitati nadaljnje izvajanje dokazov v tem postopku.

27. Enako tudi ni mogoče očitati drugostopenjskemu organu zgolj formalno in ne vsebinsko opredelitev do pritožbenih navedb tožnice v tem delu.

28. Tožnica v nadaljevanju očita bistveno kršitev pravil postopka v zvezi z zaključkom o nezmožnosti kategorizacije in posledično neizkazani konkretni javni koristi.

29. S tem v zvezi sta organa sledila napotilom iz sodbe, I U 291/2018 z dne 17. 12. 2019, po kateri bi bil javni interes za razlastitev predmetnih zemljišč izkazan le, če je na teh zemljiščih mogoča kategorizacija po definiciji mestne ali krajevne ceste, to je cesta, ki jo je po merilih (glede na (takrat veljavni) 125. člen ZCes-1 po Uredbi o merilih za kategorizacijo javnih cest) mogoče kategorizirati kot tako

30. Prvostopenjski organ se je oprl na zaključek izvedenca A. A., ki je podal svoj izvid in mnenje z dne 23. 9. 2022 (in ki je bil tudi zaslišan na ustni obravnavi 14. 12. 2022), da kategorizacija ni možna, kar po presoji organa pomeni, da pogoj konkretne javne koristi ni izkazan. Drži, da je ta zaključek prvostopenjskega organa zelo skop, vendar je njegovo obrazložitev v tem delu dopolnil drugostopenjski organ v pritožbenem postopku (kar je smel

), ki je v svoji obrazložitvi pojasnil še, da ''izvedenec svojega zaključka ni sprejel izključno na neustrezni širini vozišča, temveč glede na obstoječe stanje, upoštevajoč zakonske, podzakonske predpise ter standarde, ki podrobneje opredeljujejo pojem javne ceste, njihove vrste glede na pomen za promet in povezovalno funkcijo v prostoru. .[..] kategorizacija, kot jo zagovarja pritožnica, ni možna, saj ob obstoječem dvosmernem prometnem režimu in neurejenem mirujočem prometu ni omogočen promet za vse vrste prometa - za vsa prometna vozila, kot ga opredeljuje merilo sprejete kategorizacije, zato se ta vrši v nasprotju s pravili cestnega prometa. Ob obstoječi situaciji, tudi če bi prišlo do razlastitve predmetnih parcel, obstoječa cesta ne bi izpolnjevala zbirne prometne funkcije, kot enega izmed pogojev, ki jih mora občinska cesta izpolnjevati, da je lahko kategorizirana kot lokalna cesta''. Navedeno potrjuje izvid in mnenje v upravnem spisu, kot tudi odgovori izvedenca vprašanja strank na ustni obravnavi. Iz izvida in mnenja tako izhaja, da po obravnavanih zemljiščih poteka cestni promet za potrebe zasebnih lastnikov teh zemljišč, njihovih najemnikov, delno okoliških lastnikov in uporabnikov nepremičnih ter za potrebe srednje šole, da pa glede na merila za kategorizacijo javne ceste, kar opredeli, pogoji za kategorizacijo niso izpolnjeni glede na trenutni obseg prometa in strukturo na teh zemljiščih, upoštevajoč širino vozišča (5 m), dvignjen betonski robnik, neurejen mirujoči promet. Iz vsebine zapisnika o opravljeni ustni obravnavi z dne 14. 12. 2022 pa tudi izhaja, da tožnica ugotovitvam izvedenca glede stanja prometa ter karakteristik vozišča ni nasprotovala, na vprašanje tožnice o podlagi za mnenje o povezavi med širino vozišča in vrsto prometa pa je izvedenec pojasnil, da ''je to odvisno od strukture in vrste vozil ter geometrijskih karakteristik poti oziroma ceste'' (str. 2 zapisnika), kar je tudi po presoji sodišča logično.

31. Ker pa je v tem primeru relevantno (le), ali obstoječa cesta izpolnjuje pogoje za kategorizacijo javne ceste, se sodišče strinja z razlogovanjem obeh organov, da posledično ni relevantno, pod kakšnimi pogoji bi bila kategorizacija možna (kot to po mnenju tožnice izhaja iz že v postopku predloženih listin: mnenje Oddelka za gospodarske dejavnosti in promet MOL, št. 4780-1050/2016-15 z dne 24. 2. 2020), prav tako, da bi moralo biti razvidno, v nasprotju s katerimi pravili cestnega prometa poteka promet, saj to ni predmet tega postopka. O slednjem se bo sodišče sicer še opredelilo.

32. Zaključek organov je tako v zadostni meri obrazložen in sledi standardu obrazložitve iz 214. člena ZUP, pri čemer bolj izčrpne obrazložitve nedvomno ne terja dejstvo trajanja postopka, kot to izpostavlja tožnica. Sicer drži, da se prvostopenjski organ do zgoraj navedenega mnenja ni niti opredelil, vendar se je do tega ugovora opredelil drugostopenjski organ (kar - kot že rečeno, se je smel), zato pomanjkljivosti obrazložitve v tem pogledu organu tudi ni mogoče očitati.

33. Hkrati ni organu mogoče očitati nadaljnje kršitve pravil postopka. Kot tudi že povedano, je prvostopenjski organ svoj zaključek oprl na izvid in mnenje izvedenca A. A. Tožnici je bil izvid in mnenje izvedenca A. A. posredovan, prav tako se je udeležila ustne obravnave z dne 14. 12. 2022. Ne-opredelitev organa do navedb, ki so bile podane v zvezi z ogledom z dne 11. 12. 2020, tako ne pomeni kršitve pravice do izjave tožnice, saj je bil ta opravljen v postopku, zaključenem z odločbo, št. 352-81/2016-75 z dne 16. 7. 2021, torej predhodno izdane odločbe, ki ni predmet te presoje. Prav tako kršitve pravice do izjave v tem primeru ne predstavlja dejstvo (ki ga sicer potrjujejo podatki spisa), da prvostopenjski organ pred izdajo odločbe ni seznanil tožnice z nameravano odločitvijo. Tožnici je bilo namreč znano, kakšen je zaključek izvida in mnenja izvedenca. Hkrati ji je bilo znano stališče iz sodbe, I U 291/2018 z dne 17. 12. 2019. Posledično ni mogoče reči, da ji pred izdajo odločbe ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembna za izdajo odločbe

, saj so ji bile relevantne okoliščine znane, imela je tudi možnost, da se do njih opredeli.

34. V zvezi z materialnopravnimi ugovori tožnice, predvsem, da odvijanje prometa ni merilo za kategorizacijo, saj tega ne določa noben predpis, sodišče uvodoma ugotavlja, da se je izvedenec v svojem izvidu in mnenju (med drugim) oprl na Uredbo o merilih za kategorizacijo javnih cest (na katero svoje argumente opira tudi tožnica v tožbi). Iz 9. člena te Uredbe izhaja, da so merila, ki jih mora izpolnjevati občinska cesta, da je lahko kategorizirana kot lokalna cesta: - zbirna prometna funkcija ceste: združevanje prometa z javnih poti s ciljem njegovega združenega in neprekinjenega vodenja do cest enake ali višje kategorije; - širina vozišča in cestišča: najmanj en prometni pas z razširitvami za izogibanje vozil, ki morajo biti zgrajene v odvisnosti od pregledne razdalje, vendar ne na večji razdalji od 500 m; širina enosmernega vozišča mora znašati najmanj 3 m, z obojestranskimi bankinami širine najmanj 0,50 m ali pločniki, tako da znaša skupna širina cestišča najmanj 4 m; - utrjenost vozišča: v makadamski ali boljši izvedbi z utrjenostjo vozišča za osne obremenitve najmanj 6 t (prvi odstavek). Občinske ceste, ki ne izpolnjujejo meril za kategorizacijo med lokalne ceste, se kategorizirajo kot javne poti (drugi odstavek).

35. Sodišče pritrjuje tožnici, da iz določb Uredbe ne izhaja pogoj odvijanja prometa v skladu s pravili cestnega prometa

, vendar je že v 2. členu izpostavljeno, da kategorija javne ceste določa funkcijo javne ceste, ki jo ima za prometno povezovanje v določenem prostoru (v nadaljnjem besedilu: povezovalna funkcija ceste), ter

njene tehnične in druge lastnosti, ki omogočajo hitro, varno in za okolje čim manj obremenjujoče odvijanje prometa v tem prostoru

(v nadaljnjem besedilu: prometnotehnične lastnosti ceste). Iz zadnjega dela te določbe se tako po oceni sodišča da sklepati, da mora vsaka javna cesta zagotoviti vse pogoje, da se promet odvija (tudi) varno, torej v skladu s pravili cestnega prometa, ki so namenjena ravno temu, tj. urejanju prometa, da poteka nemoteno in varno za vse udeležence. Sodišče pritrjuje tožnici, da zgolj ugotovitev iz izvedenskega mnenja

o širini vozišča 5 m, na kateri se odvija dvosmerni promet

, ne zadošča za zaključek o neizpolnjevanje pogoja iz citiranega 9. člena Uredbe, vendar pa hkrati tudi nima prav, da je že glede na ugotovljeno širino vozišča mogoče zaključiti, da obravnavana cesta merila za kategorizacijo izpolnjuje. Nedvomno je namreč širina vozišča 3 m določena za enosmerni promet (skupaj z obojestranskimi bankinami ali pločniki 4 m). Uredba sicer ne zahteva avtomatično podvojitve na mestu (npr. 2 x 3 m), kjer vozi promet v obe smeri, temveč dovoli en prometni pas z razširitvami/izogibališči (prvi odstavek 9. člena). V tem primeru med strankama ni sporno, da poteka promet v obe smeri in ker glede na podatke spisa na cesti ni razširitev/izogibal, je bilo treba ugotoviti, ali cesta glede na obstoječe stanje izpolnjuje pogoje za kategorizacijo glede na določbe Uredbe. Povedano drugače: ugotoviti je bilo treba, ali obravnavana cesta zagotavlja prometnotehnične lastnosti, ki jih Uredba zahteva, glede na dejansko prometno funkcijo, varnost, obremenitev

. In upoštevajoč navedeno, sodišče pritrjuje zaključku organov, da obravnavana cesta teh pogojev ne izpolnjuje. Gre za asfaltno dovozno pot v širini 5 m, enostransko zgrajenim pločnikom v smeri severa, na drugi strani živa meja, z betonskim robnikom in dvosmernim prometom, kjer vozijo tudi težja tovorna vozila. Kot je še navedel izvedenec, je promet na teh zemljiščih moten, neurejen je mirujoči promet, srečevanje nasproti vozečih vozil je oteženo. Sodišče tako sodi, da je prvostopenjski organ s tem, ko je sprejel izvid in mnenje izvedenca kot verodostojnega, pravilno ravnal ter ga tožnica s svojimi navedbami in dokazi ni uspela izpodbiti.

36. Tožnica ne more uspeti s sklicevanjem na izpolnjevanje pogojev ob (morebitni) spremembi prometnega režima, saj je pravno relevantno obstoječe stanje. S tem, ko izvedenec ni podal mnenja, ali obravnavana cesta izpolnjuje pogoje za javno pot, pa tudi ni bilo nepopolno ugotovljeno dejansko stanje. Ker je (bila) obravnavana cesta kategorizirana kot mestna oziroma lokalna cesta, bi morala izpolnjevati merila za kategorizacijo mestne oziroma lokalne ceste in ne javne poti. Drugačne presoje pa tudi ni mogoče doseči s sklicevanjem na drugačne oziroma diametralno nasprotne ugotovitve istega izvedenca v drugih postopkih. Do kršitev pravil postopka, ker se drugostopenjski organ do teh navedb tožnice ni opredelil, tako ni prišlo.

37. Tožbene navedbe o posegu v javno korist (glede na že od leta 2005 izvedeni kategorizaciji in odvijanju cestnega prometa že več desetletij, ki služi nedoločenemu številu uporabnikov) tako niso utemeljene in jih sodišče zavrača.

38. Sodišče je glede na povedano, ker je ugotovilo, da je odločitev pravilna in na zakonu utemeljena, hkrati pa tudi ni našlo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 37. člena Zakona o upravnem sporu - ZUS-1) tožbo tožnice zavrnilo (prvi odstavek 63. člena ZUS-1).

39. Sodišče je odločilo na podlagi glavne obravnave (51. člen ZUS-1).

40. Odločitev o zavrnitvi stroškovnega zahtevka tožnice temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

41. Ker ZUS-1 ne ureja vprašanja povrnitve stroškov postopka v upravnem sporu strankam z interesom, je treba pri tem uporabiti določbe Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1. Stranka z interesom je sodišču predlagala, da sodišče tožbo zavrne. Ker je sodišče tožbo tožnice zavrnilo, to pomeni, da je stranka z interesom s svojim predlogom uspela (154. člen ZPP). Sodišče je zato v nadaljevanju preverjalo potrebnost stroškov stranke z interesom, ki je v upravnem sporu vložila odgovor na tožbo in se udeležila razpisane glavne obravnave. Stroški stranke z interesom, ki so ji nastali v zvezi z odgovorom na tožbo, so se izkazali za nepotrebne (prvi odstavek 155. člena ZPP), saj vsebinskih navedb, ki bi se nanašale na neutemeljenost tožbe, ki niso bile že vsebovane v upravnih odločbah, stranka z interesom ni podala. Potrebni pa so bili stroški v zvezi s pristopom na glavno obravnavo, ki jo je sodišče razpisalo, stranka z interesom pa po pooblaščencu udeležila (nagrada za zastopanje na naroku 500 točk po tar. št. 34 OT, kilometrina Maribor - Ljubljana - Maribor v znesku 105,20 EUR (10. člen OT v zvezi s 44. členom Zakona o dohodnini in 5. členom Uredbe o davčni obravnavi povračil stroškov in drugih dohodkov iz delovnega razmerja)). Ostale priglašene stroške je sodišče zavrnilo.

33. člen Ustave: "Zagotovljena je pravica do zasebne lastnine in dedovanja."

Med drugim se ne glede na določbo tega člena, nepremičnine lahko razlastijo za namene, ki jih določajo drugi zakoni. V tem primeru se za postopek razlastitve in omejitve lastninske pravice ter za odškodnino uporabljajo določbe tega zakona, če zakon ne določa drugače.

Ne glede na določbo prejšnjega odstavka ostanejo v veljavi določbe ..[..] ter 19. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih cestah (Uradni list RS, št. 92/05) (ZJC-B).

12. točka obrazložitve sodbe, I U 291/2018 z dne 17. 12. 2019;

V podobnem primeru tudi naslovno sodišče v npr. I U 599/2021, oziroma Vrhovno sodišče RS, X Ips 11/2011;

Zakon o urejanju prostora (2002) - ZUreP-1  - člen 92, 93, 94, 100

Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih cestah (2005) - ZJC-B  - člen 19

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.