UPRS Sodba I U 879/2023-16
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-26

brezplačna pravna pomoč - stroški odvetnika - odmera stroškov zastopanja - priglasitev stroškov postopka - novela - sprememba določbe zakona - datum izdaje sklepa

Toženka bi morala pri odločanju uporabiti peti odstavek 17. člena ZOdv, ki je veljal v času odločanja o priglašenih stroških, torej materialni predpis, ki je veljal na dan izdaje izpodbijanega sklepa. Z vidika priznanja oziroma odmere stroškov je bistven le čas odločanja toženke, saj takrat nastane terjatev za povrnitev stroškov nasprotni stranki, in ne morebiti čas, ko odvetnik priglasi stroške pristojni službi za BPP, ali morebiti čas oprave odvetniške storitve.

I. Tožbi se ugodi, sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu Bpp 269/2021 z dne 5. 5. 2023 se odpravi v II. točki izreka in se zadeva v tem delu vrne toženki v ponovno odločanje.

II. Toženka je dolžna tožniku povrniti stroške tega postopka v znesku 347,70 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Toženka je z izpodbijanim sklepom odločila, da se tožniku priznajo stroški za nudenje brezplačne pravne pomoči (v nadaljevanju BPP) na podlagi napotnice Bpp 269/2021 z dne 10. 9. 2021 v višini 1.495,57 EUR in se mu navedeni znesek izplača iz proračuna na poslovni račun tožnika (I. in III. točka izreka). V presežku je predlog tožnika za plačilo stroškov zavrnila (II. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je bila upravičencu A. A. z odločbo Bpp 269/2021 z dne 10. 9. 2021 odobrena BPP v obliki pravnega svetovanja in zastopanja v preiskovalnem in morebitnem nadaljnjem kazenskem postopku pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani I Kpr 34462/2020. Za nudenje BPP je bila določena Odvetniška pisarna B. (tožnik v tem upravnem sporu). Ob sklicevanju na peti odstavek 17. člena Zakona o odvetništvu (v nadaljevanju ZOdv) je toženka tožniku priznala nagrado v polovičnem znesku in ne v polnem znesku, kot jo je priglasil tožnik. Tožnik je upravičen do nagrade v skupni višini 1560,35 točk, kar ob upoštevanju vrednosti točke 0,60 EUR znaša 936,21 EUR, povečano za 22% DDV pa 1.142,18 EUR. Temu znesku je toženka prištela še potne stroške in stroške parkirnin v znesku 353,39 EUR. Skupni priznani znesek torej znaša 1.495,57 EUR.

3. Tožnik zoper izpodbijani sklep vlaga tožbo, saj se ne strinja z odločitvijo toženke, da se mu prizna zgolj polovico priglašene nagrade. Opozarja, da se v času odločitve sodišča (5. 5. 2023) zakonska določba o polovični nagradi ni več uporabljala. 26. 4. 2023 se je namreč začel uporabljati Zakon o spremembi in dopolnitvi Zakona o odvetništvu (v nadaljevanju ZOdv-G), ki je odpravil t. i. polovičko. Prehodna določba 3. člena ZOdv-G je zgolj zamaknila uporabo spremenjenega petega odstavka 17. člena ZOdv za šest mesecev od uveljavitve ZOdv-G. Prehodna ureditev ZOdv-G tako ne določa, da bi se storitve, ki so bile opravljene ali priglašene pred začetkom uporabe ZOdv-G, o njihovi odmeri pa bo sodišče odločalo po začetku uporabe ZOdv-G, obračunavale po do tedaj veljavnih predpisih. Organ bi tako moral upoštevati veljavno zakonodajo v času odločitve organa in ne v času opravljene storitve ali v času predložitve predloga za odmero stroškov. Po ustaljeni sodni praksi vrhovnega in upravnega sodišča je upravni organ pri odločanju vezan na zakon. Splošno pravilo določa, da je organ dolžan uporabiti zakon, ki velja v času odločanja o pravici oziroma obveznosti. Za čas odločanja pa se šteje dan izdaje odločbe. Navedeno pravilo je tako treba uporabiti tudi v konkretnem primeru, saj se je sprememba iz ZOdv-G začela uporabljati 26. 4. 2023, toženka pa je izpodbijani sklep izdala 5. 5. 2023. Odločitev toženke je v nasprotju s splošnimi načeli Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), kršeno pa je bilo tudi načelo enakosti pred zakonom ter enakega varstva pravic. Poleg tega je izpodbijani sklep nezakonit iz razloga absolutne bistvene kršitve določb postopka, saj toženka svoje odločitve niti ni vsebinsko obrazložila. Tožnik sodišču predlaga, da tožbi ugodi, izpodbijani sklep v izpodbijanem delu odpravi in samo odloči o zadevi tako, da tožniku prizna stroške še v znesku 1.495,57 EUR oz. podrejeno, da izpodbijani sklep v izpodbijanem delu odpravi in zadevo vrne toženki v ponovni postopek. Zahteva tudi povrnitev stroškov upravnega spora.

4. Toženka v odgovoru na tožbo pojasnjuje, da je napotnico s priglašenimi stroški tožnika prejela 27. 3. 2023, torej pred uveljavitvijo ZOdv-G. Toženka je kot odločilno upoštevala to, kdaj je tožnik priglasil stroške. Izpodbijani sklep je po njenem mnenju pravilen, zato sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

5. Sodišče je o tem upravnem sporu obvestilo A. A. kot upravičenca do BPP in s tem osebo iz drugega odstavka 19. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1), v katere pravice ali na zakon oprte neposredne koristi bi lahko posegla ureditev spornega razmerja. Ta na tožbo ni odgovoril, niti ni konkludentno podal izjave, da vstopa v ta postopek.

7. V obravnavani zadevi med strankama ni sporno, da je bil tožnik z odločbo Bpp 269/2021 z dne 10. 9. 2021 določen za izvajanje BPP upravičencu A. A., v obliki pravnega svetovanja in zastopanja v preiskovalnem in morebitnem nadaljnjem kazenskem postopku pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani I Kpr 34462/2020. Prav tako ni sporno, da je tožnik odvetniške storitve opravil in je zanje pravočasno predložil izpolnjeno napotnico, ki jo je toženki posredoval 27. 3. 2023. V obravnavani zadevi je sporen

(le) zavrnilni del izpodbijanega sklepa, kolikor toženka tožniku ni priznala nad eno polovico vrednosti nagrade in izdatkov za izvajanje BPP.

8. Po Zakonu o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju ZBPP) je odvetnik upravičen do nagrade in do povračila stroškov v zvezi z opravljenim delom v višini, izračunani po odvetniški tarifi in v obsegu dodeljene BPP (šesti odstavek 30. člena ZBPP). Način vrednotenja, obračunavanja in plačilo odvetniških nagrad in izdatkov, ki jih mora plačati naročnik storitve odvetniku, je predpisan v Odvetniški tarifi (v nadaljevanju OT).

9. Po presoji sodišča tožnik utemeljeno ugovarja, da je toženka pri sporni odločitvi nepravilno uporabila materialno pravo s tem, ko je za odmero nagrade za opravljene odvetniške storitve uporabila peti odstavek 17. člena ZOdv, v vsebini kot je veljal do 26. 4. 2023.

Navedena določba je bila spremenjena z novelo ZOdv-G, in sedaj ZOdv v spremenjenem petem odstavku 17. člena določa, da so v primeru zastopanja stranke po uradni dolžnosti ali v primeru izvajanja storitve BPP morebitni dogovori med odvetnikom in stranko po drugem odstavku 17. člena nični. V prehodnih določbah (prvi odstavek 3. člena ZOdv-G) je določeno, da se spremenjeni peti odstavek začne uporabljati šest mesecev od uveljavitve zakona. ZOdv-G je začel veljati 26. 10. 2022, spremenjena določba petega odstavka 17. člena ZOdv, ki ne določa več prepolovitve stroškov odvetnika, ki izvaja storitve BPP, pa se je začela uporabljati 26. 4. 2023.

10. Sodišče pritrjuje tožniku, da bi toženka morala pri odločanju uporabiti peti odstavek 17. člena ZOdv, ki je veljal v času odločanja o priglašenih stroških, torej je od 26. 4. 2023 odvetnik upravičen do polnega (namesto pred tem polovičnega) plačila za svoje delo tudi v zadevah zastopanja stranke po uradni dolžnosti in v zadevah BPP. Skladno z načelom zakonitosti (6. člen ZUP) mora namreč upravni organ uporabiti zakon, ki velja v času odločanja o pravici oziroma obveznosti, če posamezni zakon ne določa posebnih pravil o njegovi uporabi. Tudi v teoriji in sodni praksi je izoblikovano stališče, da je treba uporabiti materialni predpis, ki je veljal v času izdaje posamičnega upravnega akta, če posamezni zakon ne določa posebnih pravil o njegovi uporabi. Upravni organi praviloma odločajo po stanju in na podlagi predpisov, ki veljajo v času izdaje odločbe, pri čemer lahko v določenih vrstah zadev zakonodajalec izrecno določi, da velja drug predpis kot pa tisti, ki je v veljavi v času odločanja, medtem ko je določene izjeme vpeljala tudi upravno-sodna praksa zaradi nujnosti varstva pravic strank.

Vendar omenjene izjeme v konkretnem primeru zakonodajalec ni določil. Zato bi morala toženka pri odločanju uporabiti peti odstavek 17. člena ZOdv, ki je veljal v času odločanja o priglašenih stroških, torej materialni predpis, ki je veljal na dan izdaje izpodbijanega sklepa. Z vidika priznanja oziroma odmere stroškov je bistven le čas odločanja toženke, saj takrat nastane terjatev za povrnitev stroškov nasprotni stranki, in ne morebiti čas, ko odvetnik priglasi stroške pristojni službi za BPP,

ali morebiti čas oprave odvetniške storitve.

V obravnavani zadevi je bil izpodbijani sklep izdan 5. 5. 2023, to je po začetku veljave nove ureditve, po kateri odvetniku, ki izvaja storitve BPP, pripada celotni znesek, izračunan po OT, in ne znesek zmanjšan za polovico. S tem, ko toženka ni upoštevala v času odločanja veljavne spremembe petega odstavka 17. člena iz novele ZOdv-G, je nepravilno uporabila materialno pravo, kar je vplivalo na pravilnost odločitve.

11. Ker toženka z izpodbijanim sklepom o priglašenih odvetniških stroških ni odločila na podlagi predpisa, veljavnega v času odločanja toženke (5. 5. 2023), temveč je samovoljno (brez pravne podlage) podaljšala uporabo prej veljavne ureditve preko 6-mesečnega roka iz 3. člena ZOdv-G, je zmotno uporabila materialno pravo. Sodišče je zato tožbi ugodilo, izpodbijani sklep v zavrnilnem delu odpravilo na podlagi 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 ter zadevo vrnilo toženki v ponoven postopek. V skladu s petim odstavkom 64. člena ZUS-1 je toženka v ponovljenem postopku vezana na pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava. Sodišče ni sledilo tožnikovemu predlogu za odločanje v sporu polne jurisdikcije (65. člen ZUS-1), saj je upravni spor primarno namenjen sodni kontroli zakonitosti aktov uprave, upravno sodišče pa o upravni stvari samo odloča le, če tako določa zakon, ali če je to potrebno zaradi narave pravice ali zaradi varstva ustavne pravice (7. člen ZUS-1). Ti pogoji po presoji sodišča v tej zadevi niso izpolnjeni. Sodišče je tudi ocenilo, da bo o upravičenosti do celotne nagrade glede na podatke spisa lažje in hitreje odločila toženka (pristojni organ za BPP).

12. Sodišče je v tem upravnem sporu odločilo brez glavne obravnave, ker je bilo že na podlagi tožbe, izpodbijanega sklepa in upravnih spisov očitno, da je treba tožbi ugoditi in izpodbijani sklep v izpodbijanem delu odpraviti na podlagi prvega odstavka 64. člena ZUS-1, stranski udeleženec z nasprotnim interesom v tem upravnem sporu ni sodeloval; pa tudi sicer dejansko stanje med tožnikom in toženko ni sporno (prim. prvi odstavek in prvo alinejo drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

13. Izrek o stroških temelji na tretjem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če sodišče tožbi ugodi in v upravnem sporu izpodbijani upravni akt odpravi, tožniku glede na opravljena procesna dejanja in način obravnave zadeve v upravnem sporu prisodi pavšalni znesek povračila stroškov v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Ker je bila zadeva rešena brez glavne obravnave in je tožnik v postopku imel pooblaščenca, ki je odvetnik, se mu v skladu z drugim odstavkom 3. člena Pravilnika priznajo stroški v višini 285,00 EUR, povišani za 22 % DDV, torej za 62,70 EUR, skupaj 347,70 EUR. Zakonske zamudne obresti od stroškov sodnega postopka tečejo od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo dalje (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika, OZ).

14. Plačana sodna taksa za postopek bo tožniku vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/c Taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1).

To je sodišče štelo glede na vsebino tožbe, s katero tožnik nasprotuje le v delu zavrnitve njegovega predloga za povračilo stroškov za nudenje BPP, prav tako pa I. točka izreka ne posega v tožnikov pravni interes.

Vsebina navedene določbe je glasila: Odvetnik, postavljen po uradni dolžnosti, in odvetnik, ki izvaja storitve brezplačne pravne pomoči, je upravičen do plačila za svoje delo v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po odvetniški tarifi. V primeru zastopanja stranke po uradni dolžnosti ali v primeru nudenja brezplačne pravne pomoči so morebitni dogovori po drugem odstavku tega člena nični.

Enako tudi sodbi UPRS I U 166/2009 z dne 30. 3. 2010 in I U 621/2015 z dne 16. 9. 2015.

Primerjaj sklep VDSS Pdp 342/2023 z dne 15. 6. 2023.

Primerjaj sklep VDSS Psp 53/2024 z dne 12. 6. 2024.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 30, 30/6

Zakon o odvetništvu (1993) - ZOdv  - člen 17, 17/5

Zakon o spremembi in dopolnitvi Zakona  o odvetništvu (2022) - ZOdv-G  - člen 3, 3/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.