UPRS Sodba I U 1702/2025-19
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-10-20

mednarodna zaščita - ponovni postopek za priznanje mednarodne zaščite - nova dejstva in novi dokazi

Za postopek v zvezi z zahtevo za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite veljajo posebne določbe, ki zaostrujejo dokazne standarde oziroma dokazno breme prenesejo na tožnika - prosilca, ki mora sam predložiti nove dokaze oziroma navesti nova dejstva, ki bistveno povečujejo verjetnost za izpolnjevanje pogojev za priznanje mednarodne zaščite.

Dolžnost države sodelovati s prosilcem, da bi lahko obravnavala ustrezne elemente njegove naknadne prošnje, ne pomeni, da se dokazno breme v zvezi s temi elementi s prosilca prevali na upravni organ, pri čemer tovrstnega dokaznega bremena prosilca (tožnika) ne razbremeni niti dejstvo, da gre za ranljivo osebo s posebnimi potrebami. Po izpolnitvi tega trditvenega ali dokaznega bremena pa se šele lahko vzpostavi dolžnost upravnega organa po postavljanju konkretnejših vprašanj za morebitno razjasnitev ali nadaljnjo konkretizacijo zatrjevanih okoliščin.

Navajanje okoliščin, ki ne utemeljujejo pogojev za mednarodno zaščito, od pristojnega organa ne terja zastavljanja vprašanj, ki bi prosilca vodila k navajanju drugih okoliščin; če to velja za prošnjo, ni razlogov, da ne bi veljalo tudi za zahtevo za uvedbo ponovnega postopka o naknadni prošnji za mednarodno zaščito.

1. Z izpodbijanim sklepom je tožena stranka na podlagi četrtega odstavka 65. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ-1) zavrgla prvi tožnikov zahtevek za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji (1. točka izreka) in sklenila, da bo o stroških postopka odločeno v ločenem postopku (2. točka izreka).

2. Iz uvodnih ugotovitev je razvidno, da je tožena stranka tožnikovo prošnjo za mednarodno zaščito kot očitno neutemeljeno zavrnila z odločbo z dne 1. 8. 2017, ki je postala pravnomočna 21. 8. 2017.

3. Nato je tožena stranka povzela tožnikove izjave ob podaji prvega zahtevka za uvedbo ponovnega postopka, vloženega na zapisnik 11. 11. 2024. Iz njih je razvidno, da je Republika Kosovo tožniku izdala potni list, ki ni veljaven nikjer po svetu. Tamkajšnja oblast je ukinila plačilni promet z dinarji in ni sprejela ukrepov za zaščito nealbanskega prebivalstva. V Republiki Srbiji ima tožnik v lasti nekaj zemlje, vendar so mu uradniki rekli, da le zato ne more dobiti bivališča, poleg tega mu v tej državi nihče ni povedal, kako se dobi status begunca. V severnem delu Kosovske Mitrovice, kjer je izključno srbsko prebivalstvo, ima tožnik tri stanovanja, ta del mesta varujejo Združeni narodi. Kosovska vlada jim je odvzela pravico do upravljanja osebnega premoženja in državnih objektov. Mesto kot industrijski center ne deluje več, ekonomska pomoč iz Srbije je onemogočena, registrske tablice z oznako KM so bile ukinjene. V Republiki Kosovo je imel tožnik težave z registracijo avtomobila, čeprav je bilo registrirano, ga ni smel voziti. Od izdaje odločbe do vložitve zahtevka se tožniku ni zgodilo nič, razen izolacije, nezmožnosti potovanj, preživetja in poslovnega delovanja.

4. Tožnik je na vprašanje, ali ima nova dejstva oziroma dokaze, ki so nastali po izdaji navedene odločbe, odgovoril, da je na avtomobilu opazil, da mu je nekdo zarezal v cev (ima jo doma kot dokaz), zato se je komaj izognil nesreči. Na ponovno enako vprašanje je pojasnil, da ima veliko detajlov, o katerih ne bi govoril, njegov odgovor na tretje enako vprašanje pa je bil nikalen.

5. Tožnikov zahtevek je tožena stranka zavrgla že s sklepom z dne 18. 11. 2024, ki pa ga je sodišče odpravilo s sodbo I U 2116/2024, s katero je toženi stranki naložilo, naj v ponovnem postopku opravi ex nunc presojo in upošteva splošno znana dejstva o stanju na Kosovem.

6. Iz nadaljnjih ugotovitev tožene stranke je razvidno, da je tožnik že v prošnji za mednarodno zaščito navedel, da je izvorno državo zapustil zaradi nevšečnosti, ki jih je doživel na Kosovu, kot so izolacija ter nemožnost preživetja in poslovnega delovanja. Tudi iz tožnikove izjave ob vložitvi zahtevka je razvidno, da gre za delno iste razloge kot v prošnji.

7. Nova dejstva v tožnikovem zahtevku so: (1) plačilni promet z dinarji je ukinjen, (2) Republika Kosovo je tožniku izdala potni list, ki ni veljaven nikjer po svetu, (3) kosovska vlada jim je odvzela pravico do upravljanja osebnega premoženja in državnih objektov, (4) mesto kot industrijski center ne deluje več, ekonomska pomoč iz Srbije je onemogočena, (5) registrske tablice z oznako KM so ukinjene, tožnik je imel težave z registracijo avtomobila, ki ga ni smel voziti, čeprav je bil registriran. Te navedbe se večinoma nanašajo na Republiko Kosovo, dve trditvi pa na dogodke v Republiki Srbiji, in sicer: (1) tamkajšnji uradniki so rekli tožniku, da le na podlagi lastništva zemlje ne more dobiti naslova prebivališča in (2) v Srbiji je tožnik želel dobiti status begunca, vendar mu nihče ni povedal, kako naj to stori.

8. Tožena stranka se je najprej opredelila do navedb v zvezi z Republiko Kosovo. Menila je, da tožnikova trditev, da je bil tam ukinjen plačilni promet z dinarji, ne zadošča za uvedbo ponovnega postopka, saj tožnik ni predložil dokazov in določno opredelil svoje ogroženosti zaradi te ukinitve ali splošnih razmer. Iz tožnikovih navedb niti ne izhaja splošna ukinitev plačilnega prometa, ampak le, da ne poteka več v dinarjih, pri čemer je splošno znano, da je v Republiki Kosovo evro že več kot 20 let plačilno sredstvo. Ker tožnik ni izkazal morebitne povezave z razlogi preganjanja ali resne škode, navedena okoliščina ne povečuje verjetnosti, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

9. Posplošena je tudi tožnikova trditev, da so mu v Republiki Kosovo izdali potni list, ki ni veljaven nikjer po svetu. Tožnik namreč ni trdil in predložil dokazov, da mu je zato katerakoli država zavrnila vstop ali da bi imel težave pri prehajanju meje, prijave prebivališča ali v drugih pravnih postopkih. Poleg tega ni sporno, da ima tožnik tudi potni list Republike Srbije, ki ga tudi lahko uporablja za identifikacijo in potovanja po svetu. Vsekakor pa je treba za vstop v določene države dobiti vizum, česar ni mogoče enačiti z neveljavnostjo potnega lista. Zato niti ta okoliščina ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

10. Navedba, da mesto kot industrijski center ne deluje več, ekonomska pomoč iz Srbije pa je onemogočena, je splošna trditev o gospodarskem stanju. Tožnik namreč ni predložil dokazov in podrobneje opredelil, da so iz tega razloga kršene njegove človekove pravice, da nima dostopa do osnovnega zdravstva ali da je na drug način ogrožen zaradi razlogov preganjanja ali resne škode, poleg tega ni izkazal, da so tovrstni ukrepi usmerjeni zoper njega. Zato ta okoliščina ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

11. Trditev, da je vlada določeni regiji odvzela pravico do upravljanja premoženja in državnih objektov, je lahko izraz spremenjene notranje politične ureditve. Tožnik ni pojasnil, kdaj se je to zgodilo, na koga se je nanašalo in kako ta ukrep ogroža njegove pravice ali varnost. Omenil je sicer, da ima v delu Kosovske Mitrovice tri stanovanja, vendar iz njegovih navedb ni razvidno, da bi bil zaradi lastništva kakorkoli ogrožen ali da bi mu bile te nepremičnine odvzete. Zato ta okoliščina ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

12. Tožnik ni navajal, da bi bil zaradi ukinitve registrskih tablic in težav z registracijo vozila posebej tarča oblasti, da bi bil deležen groženj in nasilja ali da bi ostal brez možnosti za zakonito registracijo vozila z veljavnimi novimi oznakami. Poleg tega ni izkazal povezave z razlogi preganjanja ali resne škode, zato ta okoliščina ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

13. Po presoji tožene stranke tožnik ni navedel ali dokazal, da bi bil zaradi prepovedi srbske valute osebno prizadet ali ogrožen, pri čemer ta okoliščina niti ne pomeni novega dejstva, ki bi lahko vplivalo na drugačno odločitev. Kot je razvidno iz že navedenih razlogov, je plačilni promet v Republiki Kosovo potekal v evrih že pred razglasitvijo samostojnosti. Če se v neki državi zamenja valuta, je logično, da se prepove uporaba drugih valut, kar je storila tudi Slovenija ob uvedbi tolarja. Sprememba valute tako ne izkazuje povečane verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite, še posebej zato, ker je bila uveljavljena na ozemlju cele države in ne le glede tožnika ali določenega dela prebivalstva.

14. Posplošena je tudi trditev o poškodbi cevi, saj tožnik ni navedel natančnega datuma in kraja dogodka ter morebitnega storilca in posledic. Poleg tega ni predložil dokazov, da je dogodek res nastal (fotografija, policijski zapisnik) in ni izkazal, da je povezan z njegovo raso, vero, narodnostjo, političnim prepričanjem, pripadnosti posebni družbeni skupini ali razlogi resne škode. Tudi če bi bile tožnikove trditve resnične, je verjetno šlo le za vandalizem. Poleg tega tožnik ni izkazal, da mu pristojni organi Republike Kosovo v tem primeru niso zmožni zagotoviti zaščite.

15. V zvezi s tem tožena stranka ob sklicevanju na splošne informacije še dodaja, da je Republika Kosovo v letu 2024 sprejela dve ključni odločitvi, ki vplivata predvsem na srbsko skupnost na Kosovem. Prva se nanaša na navedeno ukinitev uporabe srbskega dinarja, kar ima posledice predvsem za Srbe na Kosovu, ki prejemajo denar iz Srbije (upokojenci, javni uslužbenci, prejemniki socialne pomoči). Druga sprememba pa je povezana s preimenovanjem srbskih registrskih tablic z oznako KM v kosovske tablice z oznako RKS, kar nekateri Srbi zavračajo. Vozila s kosovskimi tablicami lahko prosto vozijo v Srbijo in obratno, brez posebnih omejitev.

16. V nadaljevanju se je tožena stranka opredelila do navedb v zvezi z Republiko Srbijo. Pojasnila je, da ni mogoče prijaviti prebivališča le na podlagi lastništva zemlje (brez objekta), če tam oseba dejansko ne živi. Ta okoliščina tako ne povečuje verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite, saj ni izkazal vzročne zveze z razlogi preganjanja ali resne škode.

17. Iz ugotovitev tožene stranke je še razvidno, da ni mogoče priznati statusa begunca državljanu lastne države. Republika Srbija tožnika nedvomno priznava za svojega državljana, saj mu je izdala potni list z veljavnostjo do leta 2029.

18. Sklepno tožena stranka ugotavlja, da se nekatere tožnikove izjave (izolacija ter onemogočenost potovanj, preživetja in poslovnega delovanja) nanašajo na dogodke pred vložitvijo prošnje za priznanje mednarodne zaščite, zato jih v obravnavani zadevi ni mogoče upoštevati. Glede novih dejstev pa tožnik ni navajal ali izkazal vzročne zveze med zatrjevanimi okoliščinami in razlogi preganjanja ali resne škode in jih ni podkrepil z dokazi o svoji ogroženosti. Kot rečeno ima tožnik državljanstvi Republike Kosovo in Republike Srbije in se lahko v primeru težav v eni državi varno vrne v drugo.

19. Zoper izpodbijani sklep je tožnik vložil tožbo zaradi nepopolno oziroma zmotno ugotovljenega dejanskega stanja, nepravilne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Sodišču predlaga, da odpravi izpodbijani sklep in sámo odloči o stvari tako, da ugodi zahtevku za uvedbo ponovnega postopka za mednarodno zaščito, podrejeno pa, da toženi stranki vrne zadevo v ponoven postopek.

20. Tožnik izpostavlja svoje izjave na osebnem razgovoru, da je državljan dveh držav, na kar ni imel vpliva, in da v Srbiji ni imel težav, zdaj pa ta država nima interesa za preseljevanje Srbov s Kosova. Tamkajšnje srbsko prebivalstvo živi v getu brez zagotovljenega preživetja in plačilnega prometa, saj je bila denarna valuta ukinjena, tožnik pa ne prejema pomoči iz Srbije. Poleg tega so tožniku zaradi srbske narodnosti poškodovali avto, ki mu ga policija lahko vzame, saj ima srbske registrske tablice.

21. Tožena stranka bi morala tožniku zaradi razjasnitve zastaviti dodatna vprašanja. Splošno je namreč znano, da na področju Kosova vlada napeto stanje in da prisotnost Združenih narodov le preprečuje odprte spopade. Tožnik kot pripadnik narodnostne manjšine nima pravne zaščite zaradi nedelovanja sodišč.

22. Iz obrazložitve ni razvidno, zakaj tožnikove navedbe o namernih poškodbah avtomobila niso novo dejstvo. Tožena stranka bi morala opraviti poizvedbe o dogajanju v srbskem delu Kosova, v tem pogledu upoštevati politične spremembe po izdaji odločbe iz leta 2017 (ukinitev valute, dvojno državljanstvo, izločitev manjšine v geta) in s tožnikom ponovno opraviti osebni razgovor.

23. Tožena stranka se ni opredelila do tožnikovih navedb v upravnem sporu I U 2116/2024, in sicer: (1) v tožnikov avto se je zaletel pijan voznik, kljub temu pa je tožnik ostal brez pravnega varstva, saj je vozil s srbskimi tablicami; (2) tožnik le zaradi svoje narodnosti ni dobil pomoči Kosova in srbske zavarovalnine za poškodbe strehe; (3) tožniku zaradi njegove narodnosti ni bila povrnjena škoda, ki so jo povzročili gostje njegovih nepremičnin, kar velja tudi za odpravo posledic namerno povzročene poplave v tožnikovi nepremičnini; (4) tožnik je občutil velike pritiske, policija ga ni zavarovala, ker je Srb; (5) tožnik v času, ko je po zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito živel na Kosovem, ni dobil pomoči rdečega križa, socialne pomoči, zaščite, informacij v srbščini, ni tiska in interneta; (5) tožnik na Kosovem ne more dobiti zaposlitve.

24. Splošno znano dejstvo je, da se je po izdaji sodbe v navedenem upravnem sporu stanje na Kosovu še zaostrilo. Teror nad Srbi se nadaljuje tudi po besedah A. A. Kosovska policija je med drugim pridržala 16 oseb, srbskih državljanov, ki so šle na obisk v samostane v okolici Prizrena z avtomobili s srbskimi tablicami. Dialog med Beogradom in Prištino je v zadnjem letu skoraj popolnoma zastal, razmere na severu Kosova, kjer živi večinsko srbsko prebivalstvo, so se večkrat zaostrile. Kosovske oblasti so v minulih mesecih zaprle več institucij, ki so delovale v vzporednem srbskem upravnem sistemu, pred tem pa so ukinile tudi srbski dinar.

25. V odgovoru na tožbo se tožena stranka sklicuje na obrazložitev izpodbijanega sklepa.

26. V dokaznem postopku je sodišče pregledalo listine spisa, ki se nanašajo na zadevo, in sodnega spisa (prilogi A3 in A4), jih v soglasju s strankama štelo za prebrane in s tem povezanih listin ni posebej naštevalo. Tožnika ni zaslišalo, saj je umaknil s tem povezan dokazni predlog.

28. Po presoji sodišča je izpodbijani sklep pravilen in zakonit. Zato se sodišče sklicuje na njegove razloge (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1), v zvezi s tožbenimi navedbami, na katere je vezano glede preizkusa dejanskega stanja (prvi odstavek 20. člena ZUS-1), pa dodaja:

29. Glede ponovne prošnje ZMZ-1 med drugim določa, da lahko državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, ki ji je bila prošnja v Republiki Sloveniji že pravnomočno zavrnjena ali katere postopek je bil ustavljen zaradi umika in ne more vložiti nove prošnje v skladu s tretjim odstavkom 50. člena tega zakona, vloži táko (ponovno) prošnjo le, če ob vložitvi zahtevka iz prvega odstavka 65. člena tega zakona predloži nove dokaze ali navede nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite (prvi odstavek 64. člena ZMZ-1). Novi dokazi ali dejstva morajo nastati po izdaji predhodne odločitve, lahko pa so obstajali že v času prvega postopka, vendar jih oseba brez svoje krivde takrat ni mogla uveljavljati (tretji odstavek 64. člena ZMZ-1). Ta oseba vloži pri pristojnem organu zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, v katerem sama predloži dokaze oziroma navede nova dejstva, ki opravičujejo nov postopek (prvi odstavek 65. člena ZMZ-1).

30. Vrhovno sodišče je že večkrat sprejelo stališče, da za postopek v zvezi z zahtevo za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite veljajo posebne določbe, ki zaostrujejo dokazne standarde oziroma dokazno breme prenesejo na tožnika - prosilca, ki mora sam predložiti nove dokaze oziroma navesti nova dejstva, ki bistveno povečujejo verjetnost za izpolnjevanje pogojev za priznanje mednarodne zaščite.

Navedeno stališče je bilo sicer sprejeto v času veljavnosti ZMZ, vendar pa so določbe tega zakona v bistvenih delih enake določbam ZMZ-1.

Poleg tega je stališče skladno s 36. uvodno izjavo Procesne direktive II

, iz katere je razvidno, da bi bila nesorazmerna zahteva, da države članice izpeljejo nov celoten postopek, kadar prosilec poda naknadno prošnjo, ne da bi predložil nove dokaze ali navedbe.

31. Tudi iz novejše sodne prakse Vrhovnega sodišča je razvidno, da dolžnost države sodelovati s prosilcem, da bi lahko obravnavala ustrezne elemente njegove naknadne prošnje, ne pomeni, da se dokazno breme v zvezi s temi elementi s prosilca prevali na upravni organ,

pri čemer tovrstnega dokaznega bremena prosilca (tožnika) ne razbremeni niti dejstvo, da gre za ranljivo osebo s posebnimi potrebami.

Po izpolnitvi tega trditvenega ali dokaznega bremena pa se šele lahko vzpostavi dolžnost upravnega organa po postavljanju konkretnejših vprašanj za morebitno razjasnitev ali nadaljnjo konkretizacijo zatrjevanih okoliščin.

Pri tem ni nezakonito, če upravni organ pri nadaljnjem razčiščevanju dejanskih okoliščin ostaja v mejah tega, kar je v svojem zahtevku uveljavljal posameznik (tožnik), saj po naravi stvari ne gre za odločanje po uradni dolžnosti oziroma mimo razlogov, ki jih je kot podlago za nov postopek navedla stranka.

V sodni praksi Vrhovnega sodišča v zvezi z odločanjem o prošnji za mednarodno zaščito je sprejeto stališče, da navajanje okoliščin, ki ne utemeljujejo pogojev za mednarodno zaščito, od pristojnega organa ne terja zastavljanja vprašanj, ki bi prosilca vodila k navajanju drugih okoliščin; če to velja za prošnjo, ni razlogov, da ne bi veljalo tudi za zahtevo za uvedbo ponovnega postopka o naknadni prošnji za mednarodno zaščito.

32. V obravnavani zadevi ni sporno, da tožnik svoj zahtevek utemeljuje z novimi dejstvi (povzetek je razviden iz 4. in 7. točke obrazložitve te sodbe) z vidika časa njihovega nastanka. Za odločitev je bistvena presoja, ali ta dejstva znatno povečujejo verjetnost, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite.

33. Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da tožnik upoštevnih novih dejstev ni določno opredelil in podkrepil z dokazi glede svoje ogroženosti (povzetek ugotovitev tožene stranke je razviden iz točk od 8 do 18 obrazložitve te sodbe). Glede tega pa iz tožnikovega trditvenega gradiva ni razvidno konkretizirano nasprotovanje navedeni presoji tožene stranke, (1) saj se tožnik v tožbi samo sklicuje na svoje izjave na osebnem razgovoru (povzetek tožbenih navedb je razviden iz 20. točke obrazložitve te sodbe); (2) le pavšalno omenja splošno stanje na Kosovem (povzetek tožbenih navedb je razviden iz druge in tretje povedi 21. in 24. točke obrazložitve te sodbe) in se v zvezi s tem sklicuje tudi na članek s spletne strani 24ur.com (priloga A4 spisa)

, vendar pa niti z navedenim ne izkazuje vzročne zveze med svojimi individualnimi okoliščinami in razlogi preganjanja ali resne škode ter ne dokazuje svoje ogroženosti z vidika izpolnjevanja pogojev za priznanje mednarodne zaščite; in (3) posplošeno trdi, da se tožena stranka ni opredelila glede poškodbe avtomobila, kar očitno ni res (povzetek s tem povezane obrazložitve izpodbijanega sklepa je razviden iz 14. točke obrazložitve te sodbe). Zato sodišče ni imelo podlage za nadaljnje preverjanje s tem povezanega in za odločitev v zadevi pomembnega dejanskega stanja, saj v skladu s citiranim prvim odstavkom 20. člena ZUS-1 preizkusi dejansko stanje le v okviru tožbenih navedb. Že zato, ker tožnik ni zatrjeval novih dejstev in predložil novih dokazov v smislu 64. člena ZMZ-1, njegovo trditveno gradivo po presoji sodišča ne more pomembno povečevati verjetnosti, da (tožnik) izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Glede na navedeno in ob upoštevanju zaostrenih dokaznih standardov v tovrstnih postopkih, tožena stranka ni bila dolžna po uradni dolžnosti pridobivati poročil o izvorni državi.

34. V zvezi s presojo, ali je bila tožniku zagotovljena ustrezna možnost predstavitve elementov, potrebnih za čim popolnejšo utemeljitev zahtevka ob smiselni uporabi 4. člena Kvalifikacijske direktive II

, sodišče ugotavlja, da je iz zapisnika o ustnem sprejemu zahtevka za uvedbo ponovnega postopka z dne 11. 11. 2025 razvidno, da je bila tožniku omogočena seznanitev s procesnimi jamstvi in dolžnostmi glede njegovega zahtevka ter da mu je uradna oseba postavljala vprašanja v zvezi z obstojem novih dejstev in dokazov ter njihovim pravočasnim uveljavljanjem. Glede na navedene razloge za vložitev obravnavanega zahtevka, ki tudi po presoji sodišča ne utemeljujejo pogojev za mednarodno zaščito, tožena stranka tožniku ni bila dolžna zastavljati vprašanj, ki bi ga vodila k navajanju njegovih drugih okoliščin. Tožnik na zapisnik ni imel pripomb, zato mu je bila po presoji sodišča dana možnost aktivnega sodelovanja in izjave o pomembnih dejstvih v postopku pri ponovni prošnji. V zvezi s tem ne gre spregledati niti tožnikove izjave na začetku navedenega zapisnika, da ne potrebuje dodatnih pojasnil glede postopka mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji, in na koncu zapisnika, da je razumel postopek.

35. Iz navedenega je razvidno, da je uradna oseba tožnika nesporno seznanila z zakonskimi jamstvi in obveznostmi prosilca v zvezi z vložitvijo zahtevka za uvedbo ponovnega postopka in da je tožnik potrdil, da je razumel pomen prejetih pojasnil. Ob takih okoliščinah pa tožnik v tožbi ni zatrjeval upravičenega razloga, da že v postopku izdaje izpodbijanega sklepa ni podal vseh navedb in da je to lahko storil šele v upravnem sporu I U 2116/2024 (s tem povezan povzetek tožbenih navedb je razviden iz 23. točke obrazložitve te sodbe). Zato sodišče teh navedb, katerih obstoj tožnik dokazuje s predložitvijo dela zapisnika o glavni obravnavi v zadevi I U 2116/2024, skladno s tretjim odstavkom 20. člena v zvezi z 52. členom ZUS-1 ni upoštevalo. Stranke v upravnem sporu namreč ne smejo navajati dejstev in predlagati dokazov, če so imele možnost navajati ta dejstva in predlagati te dokaze v postopku pred izdajo izpodbijanega akta, sodišče pa svoje odločitve na taka dejstva in dokaze ne sme opreti. Ne glede na to pa je po presoji sodišča očitno, da niti te posplošene navedbe ne morejo pomembno povečevati verjetnosti, da tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite, saj tožnik ni določno opredelil in predložil dokazov o prometni nesreči (prva navedba), o poškodbi strehe in zavrnitvi zahtevka za izplačilo zavarovalnine (druga navedba), o škodi, ki naj bi jo povzročili njegovi gostje in poplava (tretja navedba), o pritiskih in da ga policija ni zavarovala (četrta navedba) ter o tem, da ni dobil pomoči in zaposlitve (peta navedba).

36. V navedenem upravnem sporu je sodišče odpravilo sklep z dne 18. 11. 2024 in zadevo vrnilo toženi stranki v ponoven postopek, ker se ni opredelila do vseh okoliščin, ki jih je tožnik izpostavil v zahtevku z dne 11. 11. 2024.

V obravnavani zadevi je tožena stranka spoštovala stališče sodišča in presojala utemeljenost vseh tožnikovih navedb v navedenem zahtevku, za kar pa ji s tožnikom že po naravi stvari ni bilo treba opraviti novega osebnega razgovora, še posebej zato, ker mu je bila na prvem dana možnost predstavitve vseh elementov (34. točka obrazložitve te sodbe). Razlogov za drugačno stališče - da bi morala tožena stranka ponovno opraviti osebni razgovor (posplošena tožbena trditev je povzeta v 22. točki obrazložitve te sodbe) - pa tožnik ni določno navedel.

37. Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da je bil tožniku zagotovljen dostop do postopka odločanja o zahtevku za uvedbo ponovnega postopka o mednarodni zaščiti, v katerem pa ni izpolnil bremena, ki mu ga nalaga ZMZ-1 v prvem odstavku 65. člena. Da z vidika določb ZMZ-1 o pogojih za podelitev statusa mednarodne zaščite ni ovir za tožnikovo vrnitev v izvorno državo zaradi strahu pred preganjanjem ali resno škodo, pa je bilo po vsebini že razsojeno s pravnomočno zavrnitvijo njegove prošnje za mednarodno zaščito.

38. Ker je iz zgoraj navedenih razlogov odločitev tožene stranke pravilna, je sodišče tožbo zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1.

Tako na primer sodba I Up 41/2014 z dne 6. 2. 2014.

Navedeno je skladno z razlogi sodbe I Up 172/2015 z dne 7. 10. 2015, v kateri je Vrhovno sodišče sprejelo stališče, da je namen predhodnega preizkusa ponovne prošnje za mednarodno zaščito v izločitvi primerov, ki bi pomenili zgolj ponovitev že povedanega oziroma ponovno odločanje v že odločeni stvari ali razpravo o nepomembnih dejstvih ali dokazih za potrditev takih dejstev (9. točka obrazložitve).

Tudi prvi odstavek 57. člena ZMZ je med drugim določal, da mora oseba v zahtevku sama predložiti dokaze, ki opravičujejo nov postopek. Ta zakonska določba je torej vsebinsko enaka citiranemu prvemu odstavku 65. člena ZMZ-1.

Direktiva 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (prenovitev).

Sodba I Up 262/2023 z dne 14. 12. 2023 (11. točka obrazložitve).

Sodba I Up 36/2023 (8. točka obrazložitve).

(1) kosovska policija je pridržala 16 ljudi iz Srbije zaradi suma na sodelovanje s srbskimi protiobveščevalnimi strukturami, kar je srbski predsednik označil kot teror nad Srbi; (2) dialog med Beogradom in Prištino je v zadnjem letu skoraj popolnoma zastal, razmere na severu Kosova, kjer živi večinsko srbsko prebivalstvo, so se večkrat zaostrile; (3) kosovske oblasti so v minulih mesecih zaprle več institucij, ki so delovale v vzporednem srbskem upravnem sistemu, pred tem pa ukinile tudi srbski dinar.

Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (prenovitev).

Navedeno dolžnostno ravnanje organa je razvidno iz 16. člena Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (prenovitev).

Sodišče je presodilo, da se je tožena stranka opredelila le do tožnikovih navedb glede izolacije ter nemožnosti preživetja in poslovnega delovanja.

Zakon o mednarodni zaščiti (2017) - ZMZ-1  - člen 64, 65

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.