UPRS Sklep I U 1021/2025-30
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-10-02

ukrep občinskega inšpektorja - izvršitev inšpekcijske odločbe - pravni interes za tožbo - tožbeni zahtevek - zavrženje tožbe

Izpodbijana odločba je bila že izvršena, saj so bili objekti, katerih odstranitev je bila zahtevana z izpodbijano odločbo, že odstranjeni. Ob takih okoliščinah pa si tožnik z odpravo izpodbijane odločbe, tudi če bi bilo tožbi ugodeno, ne more več izboljšati svojega pravnega položaja.

Sodišče prve stopnje ni dolžno tožnika pozivati, naj zaradi možnosti uspeha v upravnem sporu zahteva nekaj drugega od tistega, kar je v tožbi sam zahteval.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijano odločbo je toženka odločila, da se tožniku na njegove stroške odredi odstranitev nelegalnih enostavnih objektov za obveščanje in oglaševanje, namenjenih tržnemu oglaševanju z a) ID številkami ... in ..., ki sta postavljena na betonski škarpi med parcelama št. 554/1, k.o. ... (zasebna last), in 552/2, k.o. ... (v lasti MOL), b) ID številkami ..., ..., ... in ..., ki so postavljeni na betonski ograji med parcelama št. 335/3, k.o. ... (v lasti MOL), in 335/5, ko. ... (zasebna last), c) ID številko ..., ki je postavljen na parceli št. 364, k.o. ... (v zasebni lasti), d) ID številko ..., ki je postavljen na parceli št. 112, k.o. ... (v zasebni lasti), e) ID številko ..., ki je postavljen na parceli št. 367/3, k.o. ... (v zasebni lasti) in f) ID številko ..., ki je postavljen na parceli št. 1210/1, k.o. ... (v zasebni lasti); nelegalni enostavni objekti z ID številko ..., ..., ... in ... so izdelani iz kovinske konstrukcije ter eno točkovno pritrjeni v betonsko podlago na način izkopa zemljine in betonskim zalitjem na zemljiščih; nelegalni enostavni objekti z ID številkami ..., ..., ..., ..., ... in ... so izdelani iz kovinske konstrukcije in pritrjeni na betonsko ograjo. Oglasni objekti, katerih postavitev ni skladna z OPN 2018, so v nasprotju z tretjim odstavkom 5. člena Gradbenega zakona (GZ) in po drugi alineji 18. točke prvega odstavka 3. člena nelegalni objekti (1. točka izreka), nadalje je toženka določila rok za izvršitev 1. točke izreka te odločbe, in sicer 30 dni od vročitve odločbe (2. točka izreka), navedla, da bo v primeru neizpolnitve odrejene obveznosti uveden postopek izvršbe nedenarne obveznosti, ki se bo opravil po drugih osebah ali s prisilitvijo (3. točka izreka), da mora zavezanec (tožnik) o odpravljenih nepravilnostih takoj obvestiti inšpektorja (4. točka izreka), da bo o morebitnih stroških izdan sklep (5. točka izreka) in da pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve (6. točka izreka).

2. Iz obrazložitve odločbe izhaja, da gre za enostavne objekte v lasti tožnika. Prvostopenjski organ je presojal dopustnost postavitve oglasnih objektov od njihove postavitve dalje, tj. v letu 2005, upoštevajoč Zakon o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1), Pravilnik o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih objektov, o pogojih za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in pripadajočimi zemljišči (Pravilnik), prostorske akte, ki so veljali po posameznih območjih lokacije postavljenih oglasnih objektov, vse do sprejetja Odloka o občinskem prostorskem načrtu Mestne občine Ljubljana (OPN MOL ID). Ker objekti niso postavljeni v skladu z veljavnim prostorskim aktom, jih mora tožnik odstraniti (82. člen Gradbenega zakona - GZ).

3. Tožnik je zoper izpodbijano odločbo vložil tožbo iz tožbenih razlogov po 1., 2. in 3. točki prvega odstavka 27. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1). V zvezi z bistvenimi kršitvami pravil postopka je navedel, da bi moral organ že ob izdaji odločbe izbrati način izvršbe (prvi odstavek 89. člena GZ) in ga utemeljiti, česar ni storil. Ugovarjal je tudi ugotovitvam iz izpodbijane odločbe v zvezi z časom postavitve objektov, kot tudi, ali so objekti v času postavitve izpolnjevali merila za enostavne objekte, in ali je bila pridobljena lokacijska informacija o skladnosti gradnje posameznega objekta s prostorskim aktom. Organ bi tudi moral izreči ukrep po 86. členu GZ, rok, določen za izpolnitev obveznosti pa je tudi prekratek, pri čemer organ ni upošteval vseh okoliščin iz tretjega odstavka 7. člena Zakona o inšpekcijskem nadzoru. Inšpekcijski ukrep je po mnenju tožnika tudi zastaral. Tožnik je predlagal, da sodišče po izvedbi glavne obravnave tožbi ugodi, izpodbijano odločbo odpravi, toženki pa naloži povrnitev njegovih stroškov postopka.

4. Toženka je v odgovoru na tožbo prerekala tožbene navedbe, se opredelila do tožbenih očitkov po posameznih objektov za oglaševanje ter predlagala, da sodišče tožbo zavrže oziroma zavrne in tožniku naloži povrnitev njenih stroškov postopka.

5. Naknadno je tožnik vložil predlog za odlog izvršitve izpodbijane odločbe po drugem odstavku 32. člena ZUS-1, ki ga je dne 3. 7. 2025 spremenil v predlog za izdajo ureditvene začasne odredbe po tretjem odstavku 32. člena ZUS-1, in sicer iz razloga, ker so bili objekti, ki so predmet izpodbijane odločbe, kot je opozorila toženka v odgovoru na predlog za izdajo začasne odredbe in s čimer se je tožnik strinjal, že odstranjeni. Tudi modificiranemu predlogu za izdajo začasne odredbe je toženka nasprotovala.

6. Sodišče je o predlogu za izdajo začasne odredbe odločilo s sklepom, I U 1021/2025 z dne 28. 7. 2025, s katerim je predlog zavrnilo in odločilo, da se odločitev o stroških postopka v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe pridrži za končno sodno odločbo.

7. Zoper navedeni sklep je tožnik vložil pritožbo, Vrhovno sodišče RS pa je s sklepom, I Up 155/2025 z dne 2. 9. 2025, pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep naslovnega sodišča, vendar iz drugih razlogov.

8. V bistvenem je Vrhovno sodišče v tem sklepu navedlo, da je namen začasne odredbe zagotoviti učinkovitost sodnega varstva. Stranka mora torej izkazati, da brez izdane začasne odredbe v konkretni zadevi kljub njenemu uspehu ne bo dosežen namen upravnega spora. Zato morata vsebina in učinek začasne odredbe ostati v mejah tožbenega zahtevka. Z začasno odredbo tožnik ne sme doseči zavarovanja, ki mu ga ne bo dajala niti sodba, s katero bo ugodeno tožbenemu zahtevku (9. točka obrazložitve). S tožbo v upravnem sporu tako ni mogoče zahtevati vzpostavitve prejšnjega stanja. V primeru, ko je bil inšpekcijski ukrep, naložen z izpodbijanim upravnih aktom, že izvršen, ima stranka možnost (le) vložitve ugotovitvene tožbe

, ki je bila v ZUS-1 vnesena z novelo ZUS-1B ravno iz razloga, ker je Ustavno sodišče v odločbi, št. U-I-181/09, Up-860/09, Up-222/10 z dne 10. 11. 2011, presodilo, da je bil ta zakon neustaven, ker ni zagotavljal učinkovitega sodnega varstva pravic in pravnih koristi posameznikov v primerih, ko so bili v upravnem sporu izpodbijani upravni akti že izvršeni in z njihovo odpravo vzpostavitve prejšnjega oziroma drugačnega zakonitega stanja na podlagi ponovljenega postopka odločanja o izdaji upravnega akta ne bi bilo mogoče doseči (11. točka). Vrhovno sodišče je še navedlo, da v obravnavani zadevi ni sporno, da so bili sporni objekti za obveščanje in oglaševanje, katerih odstranitev je tožniku z odločbo z dne 7. 2. 2025 naložila toženka, že odstranjeni. Iz tega razloga je največ, kar lahko s tožbo v upravnem sporu izposluje tožnik, ugotovitvena sodba, s katero bi Upravno sodišče ugotovilo, da je toženkina odločba z dne 7. 2. 2025 nezakonita (12. točka).

9. Sodišče je citirani sklep poslalo strankam postopka.

11. V skladu s prvim odstavkom 2. člena ZUS-1 sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v pravni položaj tožnika, o zakonitosti drugih aktov pa le, če tako določa zakon. Za začetek in tek upravnega spora morajo biti ves čas postopka izpolnjeni pogoji (t. i. procesne predpostavke), predpisani v prvem odstavku 36. člena ZUS-1. Eden izmed teh pogojev je, da upravni akt, ki se izpodbija s tožbo, posega v tožnikovo pravico ali njegovo neposredno, na zakon oprto osebno korist (6. točka). Če procesne predpostavke niso izpolnjene, mora sodišče tožbo s sklepom zavreči (prvi odstavek 36. člena).

12. Po drugem odstavku 36. člena ZUS-1 mora sodišče na te razloge paziti po uradni dolžnosti. Stališče, da sodišče okoliščine, od katerih je odvisen obstoj procesnih predpostavk, ugotavlja po uradni dolžnosti, ne glede na tožbene navedbe (prvi odstavek 40. člena ZUS-1), je zavzelo tudi Vrhovno sodišče.

13. Kot je razvidno iz vlog strank postopka (iz odgovora toženke na predlog za izdajo začasne odredbe z dne 20. 6. 2025, replike na odgovor in spremembe predloga za izdajo začasne odredbe tožnika z dne 3. 7. 2025) in kar je kot nesporno ugotovilo tudi Vrhovno sodišče RS v sklepu, I Up 155/2025 z dne 2. 9. 2025, je bila izpodbijana odločba že izvršena, saj so bili objekti, katerih odstranitev je bila zahtevana z izpodbijano odločbo, že odstranjeni. Ob takih okoliščinah pa si tožnik z odpravo izpodbijane odločbe, tudi če bi bilo tožbi ugodeno, ne more več izboljšati svojega pravnega položaja.

14. Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da tožnik v času odločanja ne izkazuje pravnega interesa za vodenje upravnega spora.

15. Sodišče tožnika ni pozivalo, naj zahtevek spremeni in zahteva ugotovitev nezakonitosti odločbe (druga alineja prvega odstavka 33. člena ZUS-1), saj je sledilo stališču Vrhovnega sodišča iz sklepa, I Up 159/2015 z dne 20. 1. 2016, iz katere izhaja, da sodišče prve stopnje tožnika ni dolžno pozivati na dopolnitev tožbe s spremenjeno ali dodatno zahtevo, saj ne gre za formalno nepopolnost tožbe. Sodišče mora pozvati tožnika na razjasnitev tožbe, če je ta nerazumljiva, ker njene volje ni mogoče ugotoviti. To pa ne velja v primeru, če meni, da tožbi glede na postavljeno tožbeno zahtevo ter okoliščine zadeve ni mogoče ugoditi in jo je treba zavreči (ali zavrniti). Povedano drugače, sodišče prve stopnje ni dolžno tožnika pozivati, naj zaradi možnosti uspeha v upravnem sporu zahteva nekaj drugega od tistega, kar je v tožbi sam zahteval. To stališče je Vrhovno sodišče potrdilo še večkrat

, z odločbo, št. Up-1158/23-14, Up-1159/23-16 z dne 11. 9. 2025, pa ga je potrdilo tudi Ustavno sodišče RS. Hkrati je že iz sklepa Vrhovnega sodišča, I Up 155/2025 z dne 2. 9. 2025 (ki ga je tožnik prejel 10. 9. 2025), jasno in nedvoumno razvidno, kakšen zahtevek bi glede na obravnavane okoliščine zadeve moral postaviti tožnik za vsebinsko obravnavanje njegove tožbe (in s tem do morebitne ugoditve tožbi, k čemur tudi stremi).

16. Glede na navedeno je sodišče v skladu s 6. točko prvega odstavka 36. člena ZUS-1 tožbo tožnika zavrglo. Ker niso podane procesne predpostavke za vsebinsko obravnavo tožbe, tudi ni razpisalo glavne obravnave.

17. Če sodišče tožbo zavrže, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka (četrti odstavek 25. člena ZUS-1).

Druga alineja prvega odstavka 33. člena ZUS-1;

Glej Up 6/2022, I Up 37/2022, I Up 174/2022, I Up 175/2022, idr.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 36, 36/1, 36/1-6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.