UPRS Sodba I U 250/2025-17
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-29

brezplačna pravna pomoč - vračilo prejete brezplačne pravne pomoči - pridobitev premoženja - sodna poravnava - zastaranje - pretrganje zastaranja

Tožnik je s pridobitvijo lastninske pravice dejansko pridobil premoženje in s tem več pravic, kot jih je imel na podlagi pogodbe o užitku, saj mu je s sodno poravnavo pridobljena lastninska pravica omogočala še odplačno ali neodplačno razpolaganje s stvarjo. Navedeno razpolagalno upravičenje je tožnik pridobil šele s pridobitvijo lastninske pravice na obravnavanih nepremičninah, to razpolagalno upravičenje pa mu je omogočilo, da je lahko tožnik z isto sodno poravnavo to nepremičnino podaril in izročil svojemu sinu C. C. Tako ni dvoma, da je tožnik s sklenjeno sodno poravnavo v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP, dejansko pridobil premoženje, zato je dolžan v skladu s petim odstavkom 48. člena ZBPP vrniti polovico že plačanih stroškov iz naslova BPP.

Zastaralni rok za izdajo odločbe o vračilu prejetih sredstev brezplačne pravne pomoči začne teči v skladu s prvim odstavkom 125. člena ZDavP-2 od pravnomočnosti sodne odločbe, s katero je upravičenec do brezplačne pravne pomoči pridobil premoženje oziroma dohodke, zastaralni rok za izterjavo te obveznosti v davčnem postopku pa od dneva, ko bi bilo navedeni znesek treba plačati skladno z izdano odločbo (tretji odstavek 125. člena ZDavP-2).

V skladu s tretjim odstavkom 126. člena ZDavP-2 tek zastaranja pravice do vračila plačanega davka ali do vračila presežka DDV pretrga vsako uradno dejanje davčnega organa ali vsako dejanje, ki ga zavezanec za davek opravi pri davčnem organu z namenom, da doseže vračilo davka. Četrti odstavek 126. člena ZDavP-2 pa določa, da po pretrganju začne zastaranje znova teči in se čas, ki je pretekel pred pretrganjem, ne šteje v zastaralni rok, ki ga določa ta zakon.

II. Tožeča stranka sama trpi stroške sodnega postopka.

1. Z izpodbijano odločbo je Organ za brezplačno pravno pomoč pri Okrožnem sodišču v Ljubljani (v nadaljevanju: Organ za BPP) na podlagi 48. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju: ZBPP) odločil, da je tožnik dolžan povrniti sredstva, izplačana iz naslova brezplačne pravne pomoči (v nadaljevanju: BPP), v višini 219,60 EUR v treh zaporednih mesečnih obrokih, pri čemer prvi obrok v višini 19,60 EUR zapade v plačilo dne 10. 3. 2025, nadaljnja obroka v višini 100,00 EUR pa vsakega 10. dne v mesecu (I. točka izreka). Navedene zneske je treba nakazati na transakcijski račun Organa za BPP (II. točka izreka). V primeru zamude s plačilom prvega obroka zapade v plačilo celotni dolgovani znesek in bo Organ za BPP podal predlog za izvršbo za celoten dolgovani znesek na pristojni davčni organ (III. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je bila tožniku z odločbo Organa za BPP z opravilno številko Bpp 2002/2019 z dne 9. 9. 2019 dodeljena BPP za pravno svetovanje in zastopanje pred sodiščem I. stopnje v pravdnem postopku Okrajnega sodišča v Ljubljani IV P 455/2019 zaradi razveze pogodbe o užitku, izbrisne tožbe, vrnitve nepremičnin in plačila. Iz naslova BPP je bil na podlagi sklepa Organa za BPP z opravilno številko Bpp 2002/2019 z dne 20. 2. 2020 A., d. o. o. izplačan znesek 439,20 EUR. Postopek, za katerega je bila dodeljena BPP, je bil pravnomočno končan dne 20. 1. 2020 s sodno poravnavo Okrajnega sodišča v Ljubljani IV P 455/2019 z dne 20. 1. 2020 (v nadaljevanju: sodna poravnava). Z njo je B. B. kot darovalec podaril in izročil tožniku nepremičnini z oznako ID znak del stavbe 1739-1177-17 in 1739-1177-41 (oboje v deležu 1/1). Posplošena vrednost teh nepremičnin po podatkih E-prostor je 165.620,00 EUR. Organ za BPP je ugotovil, da iz spisa Bpp 2002/2019 izhaja, da je tožnik kot upravičenec v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP, uspel in prejel prisojen znesek. Ugotovil je tudi, da prejeto premoženje ni izjema po drugem odstavku 48. členu ZBPP, zato je tožnik dolžan Republiki Sloveniji povrniti polovico od zneska 439,20 EUR, tj. 219, 60 EUR.

3. Iz tožbe izhaja, da je Organ za BPP v izpodbijani odločbi prezrl, da tožnik s sodno poravnavo ni zgolj prejel v last premoženje, temveč je istočasno izgubil močnejšo stvarno pravico na tujem premoženju, saj se je takrat razvezala pogodba o užitku, ki je bila sklenjena leta 2016. Do razveze te pogodbe je vse tekoče in investicijske stroške na tem premoženju kril B. B., s sklenitvijo sodne poravnave pa so ti stroški prešli na tožnika. Le-tega so ti stroški bremenili tudi po tem, ko je z isto sodno poravnavo to premoženje daroval svojemu, takrat mladoletnemu sinu C. C.

4. Tožnik v nepremičnini, ki jo je podaril svojemu sinu, še vedno živi in jo ima v posesti. Z dnem sklenitve sodne poravnave zato dejansko ni pridobil ničesar. Izgubil je brezplačen užitek in pridobljeno lastninsko pravico takoj podaril naprej svojemu sinu. Tožnik meni, da posplošena vrednost stanovanja, ki ga je treba prenoviti, ne odraža dejanske vrednosti nepremičnine, s tem, da je tožnik izgubil stvarno pravico užitka. Tožena stranka bi morala ugotoviti, da tožnik ni ničesar pridobil in ne bi smela izdati izpodbijane odločbe. Prav tako bi morala upoštevati, da sta se tožnik in B. B. s sodno poravnavo dogovorila, da vsaka stranka krije svoje stroške tistega sodnega postopka.

5. Tožnik ugovarja tudi zastaranje. V zvezi s tem navaja, da je bila BPP končana 20. 1. 2020, izpodbijana odločba pa je bila s sodišča odpravljena šele 22. 1. 2025, torej po preteku petih let od 20. 1. 2020, ko bi se mu še lahko naložilo povračilo izplačanih sredstev.

6. Tožena stranka je posredovala spise, ki se nanašajo na zadevo, na glavni obravnav pa je ugovarjala v tožbi zatrjevanemu zastaranju, in sicer da zastaralni rok za izdajo izpodbijane odločbe začne teči od trenutka pravnomočnosti sodne odločbe, s katero je upravičenec do BPP pridobil premoženje oziroma dohodke.

7. Na glavni obravnavi je tožnik še navajal, da nima nobenega premoženja in se je zaradi preživetja odpovedal pravici do posesti na nepremičninah, ki sta bili predmet sodne poravnave v postopku, v zvezi s katerim mu je bila dodeljena BPP.

8. Sodišče je v dokaznem postopku pogledalo in prebralo listine priloženega upravnega spisa, ki se nanaša na obravnavano zadevo. Pogledalo in prebralo je tudi listine sodnega spisa, še zlasti prilogo A1 (izpodbijana odločba).

Sodišče je zavrnilo dokaz z zaslišanjem tožnika in njegovega sina C. C. ter vpogled v spis Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. IV P 455/2019, saj izvedba teh dokazov glede na ugotovljeno dejansko stanje ni bilo potrebno.

10. V obravnavani zadevi sodišče presoja pravilnost in zakonitost izpodbijane odločbe, s katero je tožena stranka naložila tožniku vračilo izplačane BPP v skladu z 48. členom ZBPP.

11. V petem odstavku 48. člen ZBPP je določeno, da če je upravičenec do brezplačne pravne pomoči na podlagi izvensodne ali sodne poravnave pridobil premoženje oziroma dohodke, je, razen v primeru iz drugega odstavka tega člena, dolžan povrniti Republiki Sloveniji polovico stroškov, ki so bili plačani iz naslova brezplačne pravne pomoči, pri čemer znesek vračila v nobenem primeru ne sme presegati polovice vrednosti premoženja oziroma dohodkov, prejetih na podlagi sklenjene poravnave. V skladu s tretjim odstavkom 48. člena ZBPP se od upravičenca do brezplačne pravne pomoči v nobenem primeru ne sme terjati več kot je v postopku dejansko dobil.

12. V obravnavani zadevi ni sporno, da: 1) je bila tožniku dodeljena BPP, 2) so bili iz tega naslova A., d. o. o. plačani stroški v višini 439,20 EUR, 3) je bila v postopku, za katerega je bila dodeljena BPP, sklenjena sodna poravnava, s katero sta bili tožniku podarjeni in izročeni nepremičnini z oznako ID znak del stavbe 1739-1177-17 in 1739-1177-41 (v deležu 1/1), in 4) je bilo tožniku naloženo vračilo BPP v polovičnem znesku v višini 219,60 EUR.

13. Med strankama pa je sporno, ali je tožnik dejansko dobil premoženje v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP.

14. Iz tožbenih navedb in podatkov upravnega spisa, ki se nanaša na zadevo, je razvidno, da je bila s sodno poravnavo, ki je bila sklenjena v postopku, za katerega je bila tožniku dodeljena BPP, razvezana pogodba o užitku, ki je bila sklenjena med tožnikom in B. B. Slednji je tožniku podaril in izročil navedeni nepremičnini, ki ju je nato tožnik z isto sodno poravnavo podaril in izročil svojemu sinu C. C. Ob takem stanju stvari je zmotno tožnikovo stališče, da v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP, ni nič pridobil, saj je na navedenih nepremičninah pridobil lastninsko pravico, ki za razliko od užitka daje lastniku nepremičnine še razpolagalno upravičenje. Na podlagi pogodbe o užitku je namreč tožnik pridobil pravico uporabljati in uživati tujo stvar ali pravico tako, da se ohranja njena substanca (prvi odstavek 230. člena Stvarnopravnega zakonika - SPZ), pri čemer tožnik kot užitkar svoje pravice na tej podlagi ni mogel prenesti, lahko je prenesel le njeno izvrševanje (tretji odstavek 230. člena SZP).

15. Četudi je tožnik imel z razvezano pogodbo o užitku nepremičnino v posesti in jo je uporabljal, je s pridobitvijo lastninske pravice pridobil več pravic, in sicer: imeti stvar v posesti, jo uporabljati in uživati na najobsežnejši način ter z njo razpolagati (glej prvi odstavek 37. člena SPZ). To pomeni, da je tožnik s pridobitvijo lastninske pravice dejansko pridobil premoženje in s tem več pravic, kot jih je imel na podlagi pogodbe o užitku, saj mu je s sodno poravnavo pridobljena lastninska pravica omogočala še odplačno ali neodplačno razpolaganje s stvarjo. Navedeno razpolagalno upravičenje je tožnik pridobil šele s pridobitvijo lastninske pravice na obravnavanih nepremičninah, to razpolagalno upravičenje pa mu je omogočilo, da je lahko tožnik z isto sodno poravnavo to nepremičnino podaril in izročil svojemu sinu C. C. Tako ni dvoma, da je tožnik s sklenjeno sodno poravnavo v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP, dejansko pridobil premoženje, zato je dolžan v skladu s petim odstavkom 48. člena ZBPP vrniti polovico že plačanih stroškov iz naslova BPP.

16. V zvezi z ugovorom dejanske vrednosti s sodno poravnavo pridobljene nepremičnine sodišče pojasnjuje, da tožnik ni navedel, koliko znaša njena vrednost. Poleg tega ni z ničemer izkazal, v kakšnem stanju je predmetna nepremičnina, niti ni v ta namen predlagal ustreznega dokaza, s katerim bi se lahko ugotavljala njena dejanska vrednost te nepremičnine. V tožbi navaja le, da gre za stanovanje, staro 70 let, ki je potrebno temeljite prenove.

17. Tožnik pavšalno navaja, da je ob prenosu lastninske pravice s sodno poravnavo, do mladoletnega sina imel in ima še vedno dolžnost preživljanja. To dolžnost je tožnik redno izpolnjeval. Sodišče ugotavlja, da tožnik teh trditev ni niti konkretiziral niti izkazal, zato jim ni mogoče slediti. Tudi sicer pa sodišče pojasnjuje, da v skladu z drugim odstavkom 48. člena ZBPP upravičenec do BPP ni dolžan povrniti stroškov postopka, če je prejel preživnino ali odškodnino za izgubljeno preživljanje zaradi smrti tistega, ki je bil dolžan dajati preživljanje. Obveznosti vračila stroškov, ki so bili plačani iz naslova BPP, ni le v primeru, če bi tožnik pridobil preživnino v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP. Tožnikove navedbe o njegovi dolžnost preživljanja otroka tako niso pravno pomembne za odločanje o vračilu v BPP izplačanih stroškov.

18. Glede na določbo petega odstavka 48. člena ZBPP

ni bistveno, kakšna je bila odločitev sodišča o plačilu stroškov postopka v zadevi, v zvezi s katero je bila tožniku dodeljena BPP, zato se tožbeni ugovor glede plačila stroškov pravdnega postopka izkaže kot nerelevanten v tem upravnem sporu.

19. Sodišče razume tožnikovo stisko in nezavidljivo premoženjsko situacijo, vendar za odločanje o obveznosti vračila že izplačanih stroškov iz naslova BPP niso pravno relevantne na glavni obravnavi podane tožnikove navedbe o razlogih za odpoved pravici do posesti na nepremičninah in o tem, da nima nobenega premoženja

. Za obravnavano zadevo je namreč bistveno le, da je tožnik pridobil premoženje oziroma dohodke na podlagi sodne poravnave v postopku, za katerega mu je bila dodeljena BPP, in da so bili iz naslova BPP izplačani stroški.

20. V zvezi z zastaranjem sodišče pojasnjuje, da je Vrhovno sodišče RS v zadevi X Ips 291/2016 z dne 17. 10. 2018 sprejelo stališče, da je glede vprašanj trajanja zastaralnih rokov in okoliščin, ki pretrgajo zastaranje, treba analogno uporabiti določbi 125. in 126. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZdavP-2). Zastaralni rok za izdajo odločbe o vračilu prejetih sredstev brezplačne pravne pomoči začne teči v skladu s prvim odstavkom 125. člena ZDavP-2 od pravnomočnosti sodne odločbe, s katero je upravičenec do brezplačne pravne pomoči pridobil premoženje oziroma dohodke, zastaralni rok za izterjavo te obveznosti v davčnem postopku pa od dneva, ko bi bilo navedeni znesek treba plačati skladno z izdano odločbo (tretji odstavek 125. člena ZDavP-2). Pravila glede pretrganja in zadržanja zastaranja tudi v tem primeru ureja 126. člen ZDavP-2. V skladu s tretjim odstavkom 126. člena ZDavP-2 tek zastaranja pravice do vračila plačanega davka ali do vračila presežka DDV pretrga vsako uradno dejanje davčnega organa ali vsako dejanje, ki ga zavezanec za davek opravi pri davčnem organu z namenom, da doseže vračilo davka. Četrti odstavek 126. člena ZDavP-2 pa določa, da po pretrganju začne zastaranje znova teči in se čas, ki je pretekel pred pretrganjem, ne šteje v zastaralni rok, ki ga določa ta zakon.

21. Iz tožbenih navedb in upravnega spisa izhaja, da je 20. 1. 2020 postala pravnomočna sodna poravnava v zadevi, v zvezi s katero je bila dodeljena BPP, in da je bila izpodbijana odločba odpravljena 22. 1. 2025, to je po preteku petih let od pravnomočnosti sodne poravnave. Vendar je po podatkih priloženega upravnega spisa razvidno, da je tožena stranka z dopisom Bpp 2002/2019 z dne 25. 9. 2024 tožnika pozvala na izjasnitev glede pridobitve premoženja. Iz obvestila o vročitvi organu, pripetega k pozivu, je razvidno, da mu vročevalec pisma ni mogel vročiti 3. 10. 2024, zato mu je v hišnem predalčniku pustil sporočilo, kje se pismo nahaja in da ga mora prevzeti v 15 dneh, sicer velja vročitev za opravljeno z dnem poteka tega roka. Tožnik tega poziva v roku ni prevzel, zato mu je bilo pismo puščeno v hišnem predalčniku. Poziv je bil tožniku torej vročen s fikcijo vročitve 18. 10. 2024. Ob analogni uporabi tretjega odstavka 126. člena ZDavP-2 je bilo torej zastaranje pretrgano s tem, ko je tožnika pozvala za izjasnitev glede ugotovljenega dejanskega stanja v zvezi z vračilom. To pa pomeni, da je začel rok za zastaranje znova teči od tega dejanja tožene stranke in da v obravnavani zadevi ni nastopilo zastaranje.

22. Tožnik v tožbi in kljub na glavni obravnavi izvedenem materialnem procesnem vodstvu sodišča ni natančno pojasnil, v zvezi z ugotavljanjem katerih dejstev predlaga dokaz s svojim zaslišanjem in zaslišanjem svojega sina C. C. Glede na obstoj dejstev, ki med strankama niso sporna (prim. 12. točko obrazložitve te sodbe) in ob upoštevanju, da je bilo ugotovljeno, da je tožnik brez dvoma prejel v last zgoraj navedene nepremičnine, dokazi z njegovim zaslišanjem in zaslišanjem svojega sina C. C. ter vpogled v spis Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. IV P 455/2019, niso bili potrebni, zato jih sodišče ni izvedlo.

23. Glede na navedeno je sodišče tožbo zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1, ker je ugotovilo, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen, pravilna in zakonita pa je bila tudi izpodbijana odločba.

Skladno s to zakonsko določbo je upravičenec do brezplačne pravne pomoči dolžan, če je na podlagi izvensodne ali sodne poravnave pridobil premoženje oziroma dohodke, razen v primeru iz drugega odstavka tega člena, povrniti Republiki Sloveniji polovico stroškov, ki so bili plačani iz naslova brezplačne pravne pomoči, pri čemer znesek vračila v nobenem primeru ne sme presegati polovice vrednosti premoženja oziroma dohodkov, prejetih na podlagi sklenjene poravnave.

Tožnikove navedbe, da nima premoženja, so le podlaga za to, da lahko tožnik v skladu s četrtim odstavkom 43. člena ZBPP s toženo stranko sklene pisni dogovor o načinu vračila.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 48, 48/5

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 126

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.