UPRS Sodba I U 1862/2023-20
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-08-28

stalno prebivališče - ugotavljanje dejanskega stalnega prebivališča - središče življenjskih aktivnosti

Na pravilnost odločitve tožene stranke na dan izdaje izpodbijanega akta ne vplivajo tožbene navedbe o razlogih, zaradi katerih proti svoji volji ni mogel živeti v stanovanju na naslovu stalnega prebivališča, saj je temeljni namen ZPPreb-1 v tem, da se zagotovi točno in ažurno evidenco prebivalstva ter skladnost registra prebivalstva z dejanskim stanjem prebivanja posameznikov v času izdaje izpodbijanega akta. Temeljni namen postopkov po ZPPreb-1 je torej, da imajo posamezniki prijavljeno prebivališče na naslovu, kjer dejansko bivajo in da je prijava bivališča pogojena z naselitvijo na naslovu, torej da predstavljajo dejanski izkaz nahajanja posameznikov v času izdaje izpodbijanega akta.

II. Tožeča stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijano odločbo je prvostopenjski organ na podlagi 2., 5. in 18. člena Zakona o prijavi prebivališča (v nadaljevanju ZPPreb-1) odločil, da tožniku z dnem dokončnosti izpodbijane odločbe v register stalnega prebivalstva vpiše novo stalno prebivališče na naslovu A. (1. točka izreka) ter ugotovil, da ni bilo stroškov v postopku izdaje te odločbe (2. točka izreka).

2. Iz obrazložitve odločbe izhaja, da je prvostopenjski organ dne 13. 9. 2022 po uradni dolžnosti uvedel postopek ugotavljanja stalnega prebivališča za tožnika zaradi utemeljenega dvoma, da tožnik ne prebiva na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča. Iz vpogleda v uradne evidence je ugotovil, da ima tožnik prijavljeno stalno prebivališče na naslovu B. (v nadaljevanju naslov prijavljenega stalnega prebivališča), začasno prebivališče ter naslov za vročanje pa na naslovu A. (v nadaljevanju naslov prijavljenega začasnega prebivališča).

3. Tožnik je v upravnem postopku izpovedal, da prebiva na obeh naslovih. Na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča prebiva od svojega rojstva in predstavlja središče njegovih interesov, tam ima še vedno svoje stvari, medtem ko sobo na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča uporablja zgolj kot zasebni prostor. Dostop do stanovanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča je bil tožniku onemogočen dne 2. 7. 2022, zato je pred Okrajnim sodiščem v Trbovljah sprožil postopek motenja posesti, ki je bil z zamudnim sklepom v zadevi P 62/2022 z dne 19. 12. 2022 končan v tožnikovo korist.

4. Prvostopenjski organ je nadalje v postopku ugotovil, da ima tožnik od dne 14. 8. 2018 na podlagi sklenjene najemne pogodbe prijavljeno začasno prebivališče na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča.

5. Iz izjav večine prič je razvidno, da tožnik na tem naslovu skupaj z ženo preživlja večino časa, da s tega naslova hodi po opravkih, v službo in se na ta naslov tudi vrača ter tam spi. Večina prič tožnika že več let ne videva več na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča, vendar je tja hodil le občasno, v času ko je bila njegova mati še živa, to je do konca leta 2021.

6. Iz sklepa Okrajnega sodišča v Trbovljah v zadevi P 62/2022 izhaja, da je bila dne 2. 7. 2022 zamenjana ključavnica na vhodnih vratih stanovanja, na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča. To potrjuje tudi odgovor Policijske postaje Zagorje ob Savi, ki je bila dne 14. 7. 2022 obveščena, da ni možno odkleniti vhodnih vrat. Iz zamudnega sklepa Okrajnega sodišča v Trbovljah je še razvidno, da je bil tožnik v izolaciji zaradi prebolevanja COVID-19 od 23. 8. 2022 do 2. 9. 2022, ter da je ob poskusu vstopa v stanovanje na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča ugotovil, da je oče zamenjal ključavnico. Tožnik je od zamenjave ključavnice dne 2. 7. 2022 do dne poskusa vstopa v stanovanje dne 2. 9. 2022 vseskozi stalno prebival (preživljal svoj prosti čas, odhajal iz navedenega naslova v službo, o opravkih, se prehranjeval, pral perilo itd.) na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča.

7. Prvostopenjski organ je po izvedenih dokazih ugotovil, da tožnik stalno prebiva na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča, ki je središče njegovih življenjskih interesov. Iz ugotovljenih dejstev v postopku nedvomno izhaja, da tožnik že več let ne prebiva na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča.

8. Drugostopenjski organ je zavrnil tožnikovo pritožbo.

9. Zoper izpodbijano odločbo je tožnik vložil tožbo zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Predlaga odpravo izpodbijane odločbe ter povrnitev sodnih stroškov.

10. V tožbi navaja, da sta tako prvostopenjski kot drugostopenjski organ ugotovila, da tožnik ne prebiva na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča, vendar prebiva na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča. Tožnik trdi, da od dne 23. 11. 2023 dalje, skladno s 3. točko prvega odstavka 2. člena ZPPreb-1, svoje dnevne življenjske interese ponovno udejanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča, kjer spi, kuha, počiva, iz tega naslova hodi po opravkih in v službo, kamor se nato tudi vrača. Dne 23. 11. 2023 je tožnikov oče tožniku po izdanem sklepu o izvršbi Okrajnega sodišča v Trbovljah z opravilno številko I 438/2023 izročil nove ključe stanovanja in mu ponovno omogočil neoviran vstop in uporabo stanovanja. Tožnik v obdobju od 2. 9. 2022 do 23. 11. 2023 stanovanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča namreč ni mogel uporabljati, saj mu je njegov oče onemogočil vstop tako, da je zamenjal ključavnico, novih ključev stanovanja pa mu ni želel izročiti.

11. Nadalje navaja, da je na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča skupaj z mamo in očetom prebival vse od rojstva do dne 2. 9. 2022, ko je oče zamenjal ključavnico, zaradi česar je zoper očeta vložil tožbo zaradi motenja posesti. Tožnik je v celoti uspel s svojim zahtevkom, na podlagi katerega je dne 23. 11. 2023 prejel nove ključe stanovanja. Od tedaj na tem naslovu ponovno dnevno zadovoljuje svoje potrebe, tam spi, ima svoje osebne stvari, se tja vrača iz službe.

12. Tožnik pritrjuje, da ima sklenjeno najemno pogodbo za stanovanje na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča. Stanovanje uporablja kot "zasebni prostor”, kjer je lahko intimen s svojo ženo, saj te zasebnosti nimata na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča, saj tožnikov oče ves čas krši tožnikove pravice do zasebnosti.

13. Tožnik v postopku predlaga zaslišanje treh poimensko določenih prič

, ki bodo izpovedale, da ima tožnik stalno prebivališče na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča. V upravnem postopku zaslišane priče niso verodostojne, pri čemer nobena od teh ni potrdila, da tožnik nima stalnega prebivališča na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča, nekatere pa so jasno izpovedale, da ima na navedenem naslovu stalno prebivališče. Meni, da priče, ki tožnika le videvajo, nikakor ne morejo biti verodostojne priče, nasprotno so lahko verodostojne le tiste priče, ki dejansko vedo, kje tožnik stalno prebiva.

14. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri svoji odločitvi, prereka vse tožnikove navedbe in sodišču predlaga, da tožbo zavrne.

15. V odgovoru na tožbo navaja, da tožnik v obdobju od 2. 9. 2022 ter 23. 11. 2023 ni imel ključev stanovanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča. Tožena stranka je odločala na podlagi ugotovljenega stanja do izdaje odločbe dne 5. 4. 2023, zato kasnejša naselitev v stanovanje dne 23. 11. 2023 ne vpliva na spremembo odločitve. Ob sklicevanju na 3. točko prvega odstavka 2. člena ZPPreb-1 trdi, da je za ohranitev stalnega prebivališča na določenem naslovu obvezna dejanska naselitev. Upravni organ v postopku ugotavljanja stalnega prebivališča po uradni dolžnosti ugotavlja le, ali stranka na prijavljenem naslovu dejansko prebiva, pri čemer ne posega v strankino premoženje in ne presoja strankine pravice do prebivanja na naslovu.

16. Prvostopenjski organ je na podlagi ugotovljenih dejstev, izjav prič in pridobljenih podatkov iz uradnih evidenc ugotovil, da tožnik skupaj z ženo prebiva že od dne 14. 8. 2018 dalje dejansko na naslovu prijavljenega začasnega prebivališča, kjer redno plačuje najemnino, ima osebne stvari, prejema pošto, iz tega naslova koristi bolniški stalež in ima prijavljeno začasno prebivališče od dne 14. 8. 2020 naprej, kar pomeni, da je ta naslov središče njegovih življenjskih interesov (tako ekonomskih, socialnih in čustvenih). Ta dejstva so potrdili lastnik stanovanja, sosedje, ki živijo na obeh naslovih, tožnikov oče in sestra.

18. Po presoji sodišča je izpodbijana odločba pravilna in zakonita. Sodišče se zato sklicuje na njene razloge (drugi odstavek 71. člena Zakon o upravnem sporu; v nadaljevanju ZUS-1), v zvezi s tožbenimi navedbami, na katere je vezano glede preizkusa dejanskega stanja (prvi odstavek 20. člena ZUS-1), pa dodaja naslednje:

19. Sodišče v tovrstnem upravnem sporu presoja zakonitost izpodbijanega akta na podlagi dejstev, ki so obstajala oziroma jih je upravni organ ugotovil do izdaje izpodbijane prvostopenjske odločbe. Takšen je ustavni koncept upravnega spora v Republiki Sloveniji (157. člen Ustave in 1. člen ZUS-1), ko gre za ugotavljanje stalnega prebivališča za potrebe javnega reda in vodenja evidenc o prebivalstvu. Prvostopenjski akt je bil izdan dne 5. 4. 2023, drugostopenjski akt pa je bil izdan 14. 11. 2023. Tožnik pa v tožbi pravi, da od dne 23. 11. 2023 dalje, skladno s 3. točko prvega odstavka 2. člena ZPreb-1, svoje dnevne življenjske interese ponovno udejanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča. S temi navedbami zato tožnik ne more izpodbiti zakonitosti odločitve tožene stranke, saj se nanašajo na nova dejstva, ki so nastala po izdaji upravnih aktov

. Ima pa obveznost, da ta nova dejstva oziroma stalno prebivališče prijavi pristojnemu organu. Po določbi prvega odstavka 5. člena ZPPreb-1 državljan Republike Slovenije upravni enoti prijavi stalno prebivališče v osmih dneh od dneva naselitve na naslov, kjer stalno prebiva.

20. Kar pa zadeva tožbeni ugovor, da od 2. 9. 2022 do 23. 11. 2023 stanovanja na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča ni mogel uporabljati, saj mu je njegov oče onemogočil vstop tako, da je zamenjal ključavnici, novih ključev pa mu ni želel izročiti, pa sodišče lahko presodi, da je tožena stranka dovolj zanesljivo ugotovila, da tožnik od 2. 9. 2022 do 23. 11. 2023 ni mogel vstopati v stanovanje na naslovu prijavljenega stalnega prebivališča zaradi menjave ključavnice v tem stanovanju in da v tistem stanovanju ni živel in ni imel središča življenjskih interesov v smislu določb ZPPreb-1. Na pravilnost odločitve tožene stranke na dan izdaje izpodbijanega akta ne vplivajo tožbene navedbe o razlogih, zaradi katerih proti svoji volji ni mogel živeti v stanovanju na naslovu stalnega prebivališča, saj je temeljni namen ZPPreb-1 v tem, da se zagotovi točno in ažurno evidenco prebivalstva ter skladnost registra prebivalstva z dejanskim stanjem prebivanja posameznikov v času izdaje izpodbijanega akta

. Temeljni namen postopkov po ZPPreb-1 je torej, da imajo posamezniki prijavljeno prebivališče na naslovu, kjer dejansko bivajo in da je prijava bivališča pogojena z naselitvijo na naslovu, torej da predstavljajo dejanski izkaz nahajanja posameznikov v času izdaje izpodbijanega akta. V postopku ugotavljanja stalnega prebivališča gre za registracijo in ugotavljanje obstoječega stanja v skladu s kriteriji, ki so določeni v 3. točki prvega odstavka 2. člena ZPPreb-1

. V teh kriterijih pa ni določeno, da bi bilo treba ugotavljati razloge za izselitev. Pri ugotavljanju stalnega prebivališča so torej pomembne le tiste okoliščine, iz katerih je razvidno, na katerem naslovu posameznik dejansko prebiva v času izdaje upravnega akta.

21. Z dnem dokončnosti prvostopenjske odločbe

se vpiše nov naslov stalnega prebivališča. To pomeni, da prijava stalnega prebivališča začne učinkovati na dan dokončnosti odločbe, kar je v obravnavani zadevi na dan izdaje drugostopenjske odločbe. Če je po tem času prišlo do spremenjenih okoliščin, ima tožnik na podlagi prvega odstavka 5. člena ZPPreb-1 obveznost, da prijavi nov naslov svojega stalnega prebivališča, vendar pa to ne vpliva na zakonitost izpodbijanega akta v tem smislu, da bi sodišče, ki presoja (zgolj) zakonitost upravnega akta in ne ugotavlja, kje tožnik dejansko prebiva v času odločanja sodišča, lahko tožbi ugodilo.

22. Zato tožbeni ugovor o neverodostojnosti v upravnem postopku zaslišanih prič in tožnikov predlog za zaslišanje treh prič o tem, kje ima tožnik stalno prebivališče, ni pravno relevanten, saj iz tožnikovih navedb izhaja, da vsaj med tekom upravnega postopka na obeh stopnjah ni mogel bivati v stanovanju v smislu 3. točke 2. člena ZPPreb-1, o tem, kje tožnik dejansko prebiva po izdaji oziroma dokončnosti upravnega akta pa upravni postopek sploh ni tekel.

23. Sodišče je po ugotovitvi, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen, da je izpodbijana odločba pravilna in zakonita, tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo. V zadevi je odločilo brez glavne obravnave na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1, saj pravno pomembno dejansko stanje med strankama ni sporno.

24. Odločitev o stroških temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po kateri vsaka stranka krije svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Predlagane priče so tožnikova žena, brat in soseda.

V skladu z drugo povedjo 52. člena ZUS-1 se lahko nova dejstva in novi dokazi upoštevajo kot tožbeni razlogi le,

če so obstajali v času odločanja na prvi stopnji postopka izdaje upravnega akta

in če jih stranka upravičeno ni mogla predložiti oziroma navesti v postopku izdaje upravnega akta.

Glej: Poročevalec DZ št. 00717-2/2015/13 z dne 7. 4. 2016 in Poročevalec DZ št. 213-07/16-2/ z dne 1. 7. 2016.

3. točka prvega odstavka 2. člena ZPPreb-1 določa: "" stalno prebivališče" je naslov v Republiki Sloveniji, na katerem posameznik stalno prebiva, in je ta naslov središče njegovih življenjskih interesov, kar se presoja na podlagi njegovih družinskih, partnerskih, delovnih, ekonomskih, socialnih in drugih vezi, ki kažejo, da med posameznikom in naslovom, kjer živi, obstajajo tesne in trajne povezave".

Prva poved prvega odstavka 224. člena Zakona o splošnem upravnem postopku določa, da je dokončna odločba, ki se ne more več izpodbijati s pritožbo.

Zakon o prijavi prebivališča (2016) - ZPPreb-1  - člen 2, 2/1, 2/1-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.