UPRS Sodba I U 1456/2023
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-12-02

odmerna odločba - davčni dolg - prenos dejavnosti - poroštvo - izredna pravna sredstva - obnova davčnega postopka - obnovitveni razlogi - nova dejstva in novi dokazi - prepozen predlog - odprava odločbe po 90. členu ZDavP-2 - sodelovanje v postopku

Tožnikov predlog za obnovo je bil prepozen z vidika šestmesečnega roka po 89. členu ZDavP-2 kot tudi z vidika enomesečnega roka po 5. točki prvega odstavka 263. člena ZUP, in ga je bilo treba zavreči že iz tega razloga. Drži ugotovitev davčnega organa, da tožniku v postopku pravica do izjave ni bila kršena, poleg tega pa tožnik tudi ni podal novih dejstev in dokazov, ki jih ne bi mogel navesti že v ugotovitvenem postopku pred izdajo odmerne odločbe, kar pa je po drugem odstavku 261. člena ZUP pogoj za dopustnost predloga za obnovo postopka.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je s pravnomočno odločbo št. DT 4934-60192/2022-21 z dne 9. 6. 2022 (v nadaljevanju odmerna odločba) ugotovila, da je bila na tožnika prenesena dejavnost davčnega dolžnika A., d.o.o. - v stečaju, zato mu je kot poroku na podlagi prvega odstavka 148. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) naložila v plačilo obveznosti davčnega dolžnika v skupnem znesku 45.671,24 EUR. Prvostopenjski organ je z izpodbijanim sklepom zavrgel tožnikov predlog za obnovo davčnega postopka glede te odmerne odločbe, z izpodbijano odločbo pa zavrnil predlog za odpravo te iste odločbe po 90. členu ZDavP-2. Tožnik je predlog za obnovo postopka oziroma odpravo odločbe vložil 2. 2. 2023.

2. Odmerna odločba je bila tožniku preko portala eDavki vročena s fikcijo 24. 6. 2022, tožnik se nanjo ni pritožil in je zato 11. 7. 2022 postala dokončna in pravnomočna. Prvostopenjski organ pojasnjuje, da je tožniku v postopku ugotavljanja poroštva dal možnost izjave in sicer mu je 20. 5. 2022 vročil obvestilo o uvedenem postopku in poziv za izjasnitev o dejstvih, pojasnjeno mu je bilo tudi, da bo po poteku ugotovitvenega postopka izdana odločba. Tožnik se na to obvestilo in poziv ni odzval.

3. Tožnik v predlogu za obnovo postopka oziroma odpravo odmerne odločbe navaja, da mu je bila v postopku kršena pravica do izjave in ustavna pravica iz 22. člena Ustave. Poziv z dne 20. 5. 2022 vidi kot nesorazmerno mu nalaganje bremena. Glede pritožbe trdi, da je ni mogel vložiti, ker mu je bila odmerna odločba vročena preko portala eDavkov in je bil zakoniti zastopnik takrat na Kosovu in da tudi sicer ni pričakoval izdaje odločbe. Meni še, da davčni organ s povzetkom njegovih pritožb zoper začasne sklepe za zavarovanje ne zadosti pravici do izjave v predmetnem postopku. Tožnik se v predlogu sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-517/18 z dne 9. 6. 2022

in še trdi, da je v predlogu za obnovo postopka podal dejstva in dokaze, ki bi mogli sami zase in v zvezi z že izvedenimi uporabljenimi dokazi pripeljati do drugačne odločbe, zato je potrebno postopek obnoviti.

4. V zvezi z navedbami o prisotnosti zakonitega zastopnika prvostopenjski organ ugotavlja, da je zakoniti zastopnik A. A. edina pooblaščena oseba pri tožniku za namene vročanja in da je tožnik 13. 6. 2022 prevzel dokument, ki mu je bil prav tako vročen preko eDavkov. Na osnovi tega organ zaključuje, da bi tožnik lahko prevzel tudi odmerno odločbo, ki je odložena na eDavke 9. 6. 2022. Poleg tega mu je bil 23. 7. 2022 vročen še dokument št. DT 4934-88539/2022-3, kar je bilo sicer že po izteku pritožbenega roka, vendar še v okviru roka za vrnitev v prejšnje stanje po 103. členu Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP). Nič od tega tožnik ni storil.

5. Tožnikovo sklicevanje na odločbo Ustavnega sodišča RS št. U-I-517/18 prvostopenjski organ zavrne, češ da je bil v postopku z dopisom z 19. 5. 2022 (ki ga je prejel 20. 5. 2022) izrecno pozvan k izjavi. Vročena sta mu bila tudi dva začasna sklepa za zavarovanje, s katerima je bil prav seznanjen o tem, da se zoper njega vodi postopek in je tožnik zoper ta dva sklepa tudi vložil pritožbi, v katerih navaja iste razloge kot v predlogu za obnovo postopka. To pomeni, da je prvostopenjski organ postopek že vodil v smislu te kasnejše odločbe Ustavnega sodišča. Prvostopenjski organ ugotavlja, da pogoji za obnovo postopka niso izpolnjeni, saj tožnik ni izkazal, da dejstev in dokazov v zvezi s prenosom dejavnosti brez svoje krivde ni mogel navesti že v postopku glede izdaje odmerne odločbe, zato pogoji za obnovo postopka po prvem odstavku 89. člena ZDavP-2 niso izpolnjeni in je prvostopenjski organ na podlagi 1. točke 267. člena ZUP predlog za obnovo zavrgel.

6. Zavrnil pa je tudi tožnikovo vlogo za odpravo pravnomočne odmerne odločbe na podlagi 90. člena ZDavP-2, saj ugotavlja, da ni pogojev za uporabo tega izrednega pravnega sredstva. Pri izdaji odmerne odločbe z dne 9. 6. 2022 ni prišlo do očitne napake, odločitev davčnega organa je bila sprejeta v ugotovitvenem postopku, v katerem je bila upoštevana pravica stranke do izjave in sodelovanja v postopku. Davčni organ je v postopku izhajal iz sodbe Upravnega sodišča RS opr. št. II U 219/2017-14 z dne 13. 11. 2018 ter sodne prakse Vrhovnega sodišča (sodba opr. št. X Ips 329/2016 z dne 5. 9. 2018), v kateri se je že pred odločbo Ustavnega sodišča opozarjalo na pravico do izjave v postopku po 148. členu ZDavP-2.

7. Toženka tožnikovo pritožbo zoper izpodbijani sklep in izpodbijano odločbo zavrne kot neutemeljeno. Zavrženje predloga za obnovo utemelji še z dodatnim razlogom, da je tožnik zamudil rok za obnovo postopka kot tudi rok za predlog za vrnitev v prejšnje stanje po 103. členu ZUP v povezavi s prvim odstavkom 105. člena ZUP.

8. Glede odločbe Ustavnega sodišča toženka poudari, da gre za ugotovitveno odločbo, ki po 44. členu Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZustS) učinkuje za razmerja, ki so nastala pred dnem, ko je razveljavitev začela učinkovati, če do tega dne še ni bilo pravnomočno odločeno. Odločba Ustavnega sodišča sama po sebi ni razlog za obnovo postopka, poleg tega je tožnik predlog za obnovo vložil več kot šest mesecev po izdaji odmerne odločbe, kar je po izteku roka iz 89. člena ZDavP-2. Toženka se tudi strinja s prvostopenjskim organom, da je v konkretnem odmernem postopku tožniku bila dana pravica do izjave, ki pa je tožnik ni izkoristil, posledično v teh okoliščinah ne drži, da je bila odločba izdana v skrajšanem postopku. Četudi bi očitek o kršitvi pravice do izjave bil utemeljen, pa je tožnik zamudil rok za obnovo postopka iz tega razloga, ki je po prvem odstavku 263. člena ZUP en mesec od dneva, ko je stranka izvedela za izdano odločbo. Tudi če tožnik z odmerno odločbo ne bi bil seznanjen ob vročitvi s fikcijo 24. 6. 2022, pa je bil seznanjen najkasneje ob vročitvi sklepov o izvršbi z dne 20. 7. 2022 in 27. 7. 2022.

9. Tožnik tudi ni pojasnil, zakaj bi to, kar navaja v predlogu za obnovo in tudi v pritožbi zoper izpodbijani sklep predstavljalo nova dejstva. Gre za okoliščine v zvezi s prenosom dejavnosti, tožnik torej ni navedel nekih novih dejstev in dokazov, ki jih ne bi mogel navesti že v postopku glede odmerne odločbe.

10. Toženka pa tudi potrdi odločitev in razloge prvostopenjskega organa za zavrnitev predloga za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe po uradni dolžnosti po 90. členu ZDavP-2. Tožnik v svoji pritožbi niti ne konkretizira, kaj naj bi bila očitna napaka. Sicer zatrjuje, da gre za neobrazloženo odločbo, kar pa ne drži. Nestrinjanje z odločitvijo organa še ne pomeni neobrazloženo odločbo.

Tožba v upravnem sporu in odgovor na tožbo

11. Tožnik vlaga tožbo zoper prvostopenjski sklep in odločbo. Uvodoma obširno opiše davčno in sodno prakso v zvezi z institutom poroštva pred odločbo Ustavnega sodišča. Z novelo ZDavP-2N je zakonodajalec izvršil zgoraj navedeno odločbo Ustavnega U-I-517/18-10 in dopolnil zakonsko ureditev instituta poroštva. Tožnik v tožbi obširno pojasni teoretični vidik pravice do izjave. Vztraja na stališču, da ni imel možnosti vložiti pritožbe, ker je bil zakoniti zastopnik takrat pri domačih na Kosovu in ker ni pričakoval, tudi zaradi kompleksnosti instituta, da bi mu v času njegove odsotnosti bila vročena odločba. Vztraja na trditvi, da sam v postopek ni bil aktivno pritegnjen in mu je bila v postopku kršena pravica do izjave in pravica iz 22. člena Ustave. Ta pravica mu je bila kršena tudi v postopku davčne izvršbe. Poleg tega tožniku ni bila omogočena niti naknadna kontradiktornost, o kateri prav tako govori odločba Ustavnega sodišča. Namesto tega odločba temelji na uradnih podatkih finančnega organa, podatkih iz sodnega registra ter na podatkih, ki so bili tožniku in njegovemu zakonitemu zastopniku znani.

12. Glede poziva na izjasnitev meni, da se s takšnim pozivom z rokom za izjasnitev 10-ih dni, davčna organa ne moreta razbremeniti svoje obveznosti spoštovati pravico do izjave obenem pa se na ta poziv zakoniti zastopnik tožnika iz upravičenih razlogov ni mogel odzvati. Glede same odmerne odločbe ter kasnejših sklepov o davčni izvršbi pa tožnik meni, da je pričakovanje, da se bo tožnik s pritožbo branil zoper odmerno odločbo, izjemno trdo in prestrogo do tožnika, ki so ga v tistem času grozile najtežje premoženjske sankcije v povezavi z že začeto davčno izvršbo. Grozilo mu je, da izgubi vse svoje premoženje, zato mu je treba omogočiti, da se je najprej posvetil postopkom zavarovanja. Tožnik vztraja, da odločba Ustavnega sodišča predstavlja obnovitveni razlog.

13. Tožnik zanika, da bi se dejavnost družbe A., d.o.o. prenesla nanj. Tožnik posluje že od 5. 11. 2008 in ima svoja osnovna sredstva, stroje, poslovni prostor, ki jih uporablja za proizvodnjo pekovskih izdelkov, A., d.o.o., pa je izvajala prodajo pekovskih izdelkov, torej sta družbi opravljali različne dejavnosti. V nadaljevanju tožbe tožnik oporeka ugotovitvam prvostopenjskega organa v zvezi z institutom poroštva, oporeka načinu ugotavljanja pogojev za poroštvo, češ da je prvostopenjski organ zgolj primerjal prihodke obeh družb in določene zaposlene.

14. Tožnik vztraja tudi na stališču, da so izpolnjeni pogoji za izredno pravno sredstvo po 90. členu ZDavP-2. Prevalitev davčne obveznosti na tožnika je bila očitno arbitrarna in brez razumne pravne argumentacije, saj v času izdaje odmerne odločbe niso bili izpolnjeni pogoji za poroštvo in tožniku ni bila dana pravica do izjave. Postopanje davčnega organa ne bi prestalo ustavnopravnega testa sorazmernosti. Pravica države do poplačila denarne terjatve nikakor ne more biti v sorazmerju z ustavnimi pravicami tožnika in s tem tudi družini zakonitega zastopnika krši ustavno pravico do zasebne lastnine iz 33. člena ustave, pravico do socialne in zdravstvene varnosti ter pravice, da njun otrok uživa posebno varstvo in skrb iz 56. člena Ustave. Vse te pravice so bile z blokado poslovnega računa ne samo prizadete temveč odvzete. Zato sodišču predlaga, da izpodbijana sklep in odločbo odpravi ter samo reši zadevo, podredno pa, da zadevo vrne prvostopenjskemu organu v ponoven postopek.

15. Toženka v odgovoru na tožbo vztraja pri svojih razlogih in ponovno poudari, da če je bil zakoniti zastopnik v času pritožbenega roka odsoten, bi moral predlagati vrnitev v prejšnje stanje. Nejasno je tudi omenjanje tožeče stranke glede izvedenca ekonomske stroke, saj gre v obravnavani zadevi za presojo predloga za obnovo postopka in predloga za uporabo izrednega pravnega sredstva. Ne drži očitek, da je bila odmerna odločba presenečenje, saj je pred to odločbo tožnik prejel poziv, prav tako začasni sklep o zavarovanju. Niso jasne tožbene navedbe glede skrajšanega ugotovitvenega postopka, saj ni jasno, kje v odmerni odločbi naj bi bilo napisano, da je bil izveden skrajšani ugotovitveni postopek. Odločba ni bila izdana po takšnem postopku in ni bila izdana zgolj na podlagi uradnih evidenc, poleg tega v postopku naložitve obveznosti ni bil izdan sklep o izvršbi temveč odmerna odločba. Glede razlogov za zavrženje predloga za obnovo postopkov tožba niti ne poda nekega konkretiziranega stališča. Toženka se tudi ne strinja s predlaganim zaslišanjem zakonitega zastopnika, kot tudi ne računovodje in tudi ne pojasni, kaj naj bi se z zaslišanjem navedenih dokazovalo oziroma naj bi bilo predmet razprave.

17. Tožnik si prizadeva z izrednimi pravnimi sredstvi obnove davčnega postopka (89. člen ZDavP-2) oziroma odprave, razveljavitve in spremembe odločbe (90. člen ZDavP-2) doseči odpravo odmerne odločbe o ugotovljeni poroštveni obveznosti po 148. členu ZDavP-2 za davčne dolgove družbe A., d.o.o. - v stečaju, št. DT 4934-60192/2022-21 z dne 9. 6. 2022. Predlog za obnovo postopka oziroma odpravo je tožnik vložil 2. 2. 2023.

18. Sodišče v celoti pritrjuje odločitvi davčnima organoma, da je bilo treba tožnikov predlog za obnovo postopka zavreči, predlog za izredno odpravo odločbe po 90. členu ZDavP-2 pa zavrniti. V razlogih za odločitev se sodišče na podlagi pooblastila iz drugega odstavka 71. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) sklicuje na razloge, ki sta jih navedla davčna organa, pri tem pa dodaja, kot sledi.

19. Glede predloga za obnovo davčnega postopka se sodišče strinja s toženko, da predlog ni bil vložen v zakonsko določenem roku in ga je bilo treba zavreči na podlagi prvega odstavka 267. člena ZUP že iz razloga njegove prepoznosti. Poleg tega pa tožnik tudi po presoji sodišča ni izkazal zatrjevanih obnovitvenih razlogov v smislu prvega odstavka 89. člena ZDavP-2 (novih dejstev in dokazov) ali 9. točke prvega odstavka 260. člena ZUP (nezmožnosti sodelovanja v postopku).

20. Odmerna odločba glede poroštvene obveznosti je bila tožniku s fikcijo vročena 24. 6. 2022, dokončna in pravnomočna je postala 11. 7. 2022, saj se tožnik nanjo ni pritožil. Po prvem odstavku v povezavi s četrtim odstavkom 89. člena ZDavP-2 se obnova postopka iz razloga novih dejstev oziroma novih dokazov, ki bi mogli sami zase ali v zvezi z že izvedenimi in uporabljenimi dokazi pripeljati do drugačne odločbe, lahko začne v šestih mesecih od dneva, ko je davčni zavezanec mogel navesti nova dejstva oziroma uporabiti nove dokaze. Tožnik kot nova dejstva navaja okoliščine v zvezi s prenosom dejavnosti, ki jih je navajal že v pritožbi zoper začasna sklepa o zavarovanju, ki jo je vložil še pred izdajo odmerne odločbe. Tožnik je predlog za obnovo postopka iz tega razloga vložil 2. 2. 2023, kar je po izreku šestmesečnega roka. Ta rok je tudi po presoji sodišča in iz razlogov v nadaljevanju začel teči najkasneje 24. 6. 2022, ko mu je bila odločba s fikcijo vročena na portalu eDavki. prvostopenjski organ.

21. Tožnik sicer trdi (a ne dokaže), da je takrat bil na Kosovu, a obenem tudi ne prereka navedbe prvostopenjskega organa, da je njegov zakoniti zastopnik edina oseba, ki je pooblaščena za vročanje na portalu, in da je 13. 6. 2022 na tem portalu prevzel drug dokument, kar kaže na to, da je vpogledal v portal eDavki, kjer je bila odložena tudi odmerna odločba o poroštveni obveznosti. To pa pomeni, da je bil seznanjen s tem, da mu je na portal odložen še drug dokument (odmerna odločba) oziroma bi moral biti s tem seznanjen.

22. Poleg navedenega v prejšnjem odstavku so po sodni praksi Vrhovnega sodišča

davčni zavezanci - poslovni subjekti dolžni pričakovati, da jim bodo dokumenti davčnega organa vročeni prek omenjenega portala in v tej posledici kot skrbni gospodarstveniki, katere zavezuje višja stopnja skrbnosti kot fizične osebe, redno spremljati informativna sporočila, ki jih na tem portalu prejmejo v svojo osebno mapo (oziroma da si, če to ocenjujejo za zamudno, naročijo prejemanje informativnih sporočil na svoj elektronski naslov). Ob povedanem sodišče v konkretnem primeru ugotavlja, da je bil tožnik seznanjen s tem, da ima na portalu dokument za prevzem oziroma da bi skladno z dolžnostjo skrbnega gospodarstvenika o tem moral biti seznanjen, posledično rok za predlog za obnovo postopka po prvem odstavku 89. člena ZDavP-2 teče od fikcije vročitve.

23. Tožnik je predlog za obnovo postopka vložil tudi iz razloga po 9. točki prvega odstavka 260. člena ZUP, češ da ni imel možnosti sodelovanja in izjave v ugotovitvenem postopku pred izdajo odmerne odločbe. Skladno s 5. točko prvega odstavka 263. člena ZUP lahko stranka iz tega razloga predlaga obnovo v enem mesecu od takrat, ko je izvedela, da je bila odločba izdana. Tudi glede tega roka sodišče ugotavlja, da je začel teči z dnem fikcije vročitve odmerne odločbe, saj je tožnik imel možnost se seznaniti z odmerno odločbo, ki mu je bila ustrezno odložena na portal Davki. Zato je njegov predlog tudi v zvezi z obnovitvenim razlogom po 9. točki prvega odstavka 260. člena ZUP prepozen in ga je bilo treba že iz tega razloga zavreči.

24. Se pa sodišče v celoti strinja z davčnima organoma, da tožnik v predlogu tudi ni uspel dokazati nobenega od obeh zatrjevanih obnovitvenih razlogov. Med strankama ni sporno, da je bil tožnik v postopku pred izdajo odmerne odločbe pozvan k izjasniti se o dejstvih, a te svoje procesne pravice ni izkoristil. Tožnik sicer trdi, da je bil s tem pozivom nesorazmerno obremenjen, a tega njegovega razloga ni mogoče sprejeti, saj bi v tem primeru lahko storil najmanj to, da bi prvostopenjski organ zaprosil za podaljšanje roka za izjasnitev. Namesto tega je bil tožnik v postopku povsem pasiven. Tožnik tudi ni vložil pritožbe zoper odmerno odločbo, prav tako ni v zakonsko določenem roku (105. člen ZUP) vložil predloga za vrnitev v prejšnje stanje po 103. členu ZUP, v kolikor je imel opravičen razlog za zamudo pritožbenega roka. Sodišče zato zavrača tožbeni ugovor, da tožnik v postopku glede odmerne odločbe ni imel možnosti sodelovati in da je bila ta odločba izdana po skrajšanem postopku.

25. Po stališču tožnika so nova dejstva in dokazi kot obnovitveni razlog v tem, da je Ustavno sodišče 9. 6. 2022 izdalo odločbo U-I-517/2022 (odločba je bila v Uradnem listu objavljena 24. 6. 2022), navaja pa tožnik tudi okoliščine, ki se nanašajo na samo vprašanje prenosa dejavnosti iz davčnega dolžnika na poroka. Kot sta pravilno pojasnila davčna organa, nič od navedenega ne predstavlja novih dejstev in dokazov v smislu obnovitvenega razloga po prvem odstavku 89. člena ZDavP-2. Odločba Ustavnega sodišča namreč sama po sebi ni obnovitveni razlog, poleg tega je Ustavno sodišče v tej konkretni odločbi odločilo glede izvršitve te določbe, in sicer da lahko do drugačne zakonske ureditve davčni organ izvršbo zoper poroka v smislu druge povedi prvega odstavka 148. člena ZDavP-2 opravi le, če pred tem izda odmerno odločbo, s katero ugotovi, da so izpolnjeni pogoji za poroštvo, pred njeno izdajo pa poroku zagotovi pravico do izjave. Sodišče ugotavlja, da je tožniku pravica do izjave bila dana, če pa je tožnik menil drugače, bi moral to kršitev (tudi v povezavi z Ustavno odločbo) uveljavljati v pritožbenem postopku oziroma v pravočasno vloženem predlogu za obnovo postopka, česar pa ni storil.

26. Glede samih novih dejstev in dokazov tudi sodišče ugotavlja, da tožnik v svojem predlogu z ničemer ne pojasni, zakaj naj bi sploh šlo za nova dejstva in dokaze, kot jih določa prvi odstavek 89. člena ZDavP-2. Gre namreč za dejstva v zvezi s prenosom dejavnosti, ki so v času ugotovitvenega postopka že obstajala in bi jih tožnik lahko navajal takrat in jih tudi je navajal v pritožbah zoper začasna sklepa o zavarovanju (kot to pojasnita davčni organ, tožnik pa tega ne prereka). Tožnik je ta dejstva navajal v pritožbi zoper začasni sklep za zavarovanje, ne pa tudi v ugotovitvenem ali pritožbenem postopku v zvezi z odmerno odločbo.

27. Sodišče torej glede predloga za obnovo postopka zaključuje, da je bil tožnikov predlog za obnovo prepozen z vidika šestmesečnega roka po 89. členu ZDavP-2 kot tudi z vidika enomesečnega roka po 5. točki prvega odstavka 263. člena ZUP, in ga je bilo treba zavreči že iz tega razloga. Poleg tega drži ugotovitev davčnega organa, da tožniku v postopku pravica do izjave ni bila kršena, poleg tega pa tožnik tudi ni podal novih dejstev in dokazov, ki jih ne bi mogel navesti že v ugotovitvenem postopku pred izdajo odmerne odločbe, kar pa je po drugem odstavku 261. člena ZUP

pogoj za dopustnost predloga za obnovo postopka.

28. Pravilno pa je bilo odločeno tudi o predlogu za odpravo odmerne odločbe po 90. členu ZDavP-2. Le ta določa, da če se po pravnomočnosti odločbe ugotovi, da je bil zaradi očitne napake previsoko odmerjen davek oziroma odmerjen davek, davčni organ tako odločbo odpravi, razveljavi ali spremeni po uradni dolžnosti ali na zahtevo zavezanca za davek oziroma na zahtevo njenih pravnih naslednikov. Tožnik v postopku ni uspel dokazati očitne napake (niti je jasno ne zatrjuje), medtem ko njegovo stališče, da naj bi mu bila v postopku glede izdaje odmerne odločbe kršena pravica do izjave, sodišče zavrača iz zgoraj že navedenih razlogov.

29. Ob povedanem sodišče zaključuje, da je bil postopek pred izdajo izpodbijanega sklepa in odločbe pravilen in sta sklep in odločba pravilna in na zakonu utemeljena, zato je tožbo na podlagi 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

30. Sodišče je na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 o zadevi odločalo brez glavne obravnave, saj dejansko stanje o zadevi ni bilo sporno, sporna so bila pravna vprašanja glede pravočasnosti in dopustnosti obnove postopka glede odmerne odločbe oziroma njene izredne odprave po 90. členu ZDavP-2.

31. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem, če sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

S to odločbo je Ustavno sodišče odločilo, da je druga poved prvega odstavka 148. člena Zakona o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 13/11 - uradno prečiščeno besedilo, 32/12, 94/12, 111/13, 90/14, 91/15, 63/16, 69/17 in 36/19) v neskladju z Ustavo. Državnemu zboru je naložilo, da mora ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta po objavi te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Do drugačne zakonske ureditve lahko davčni organ izvršbo zoper poroka v smislu druge povedi prvega odstavka 148. člena Zakona o davčnem postopku opravi le, če pred tem izda odmerno odločbo, s katero ugotovi, da so izpolnjeni pogoji za poroštvo, pred njeno izdajo pa poroku zagotovi pravico do izjave.

Glej sodbo VSRS, X Ips 36/2023 z dne 28. 8. 2024.

Ki določa, da se zaradi okoliščin iz 1., 6., 7. in 8. točke 260. člena tega zakona sme stranka predlagati obnovo postopka le, če v končanem prejšnjem postopku brez svoje krivde ni mogla navesti okoliščin, zaradi katerih predlaga obnovo.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 89, 89/4, 90, 148

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 260, 260/1, 260/1-9, 263, 263/1, 263/1-5, 267, 267/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.