UPRS Sklep I U 1377/2025-5
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-09-17

osnovna šola - napredovanje v višji razred - ocenjevanje - obrazložitev - akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu

Ker se z ocenjevanjem ne odloča o pravici ali koristi, ki bi jo zakon varoval, niti se učencu z oceno ne nalaga nobene obveznosti, upravni spor glede šolske ocene ni dovoljen. Ovrednotenje znanja namreč ne pomeni odločanja o pravici ali pravni koristi, ki jo zakon daje učencu, zato noben izmed izpodbijanih aktov toženke ni upravni akt, ki se po določbah ZUS-1 lahko izpodbija v upravnem sporu. Šolsko ocenjevanje je opravilo strokovne narave. Z ocenjevanjem se ne odloča o pravici ali koristi, ki bi jo zakon varoval tožnici, niti se ji z oceno ne nalaga nobena obveznost.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Osnova šola A. (v nadaljevanju toženka) je 24. 6. 2025 izdala spričevalo o končanem razredu osnovne šole številka 60300-12/2025-312 (v nadaljevanju: Spričevalo), iz katerega v relevantnem delu izhaja, da ima tretja tožnica za šolsko leto 2024/2025 zaključno oceno pri matematiki in angleščini nezadostno in da v naslednji razred ne napreduje.

2. Komisija Osnovne šole A., imenovana na podlagi Pravilnika o ocenjevanju znanja ter napredovanju učencev v osnovni šoli ter v skladu z Zakonom o osnovni šoli, je 3. 7. 2025 izdala sklep številka 456-2025 (v nadaljevanju Sklep), s katerim je odločila, da se tretjetožnici ocena ne spremeni.

3. Tožniki izpodbijajo Spričevalo in Sklep zaradi zmotne uporabe materialnega prava, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter bistvene kršitve pravil postopka. Sodišču predlagajo, da odpravi Sklep in Spričevalo v celoti oz. v delu, ki se nanaša na nezadostno zaključno oceno iz matematike in angleščine, ter zadevo vrne toženi v ponovno odločanje.

4. Tožeča stranka navaja, da je tretje tožnica, ki je obiskovala 6.c. razred, 30. 6. 2025 prejela spričevalo, iz katerega izhaja zaključna ocena pri predmetu matematika nezadostno. Zoper to oceno sta starša podala ugovor, ki ga je toženka zavrnila s Sklepom in odločila, da se ocena ne spremeni. Tožniki ugovarjajo, da se izpodbijanega sklepa ne da preizkusiti, ker ne vsebuje nobenih razlogov za odločitev. Toženki očitajo, da ni navedla, na kateri predpis in na katera dejstva je oprla izdajo Sklepa ter se ni opredelila do konkretnih in obsežnih navedb, podanih v ugovoru. Tožniki so ugovoru priložili strokovno mnenje Zavoda Republike Slovenije za šolstvo (v nadaljevanju ZRSŠ), za katerega toženka ni navedla niti ali je vanj vpogledala. Menijo, da je Sklep neobrazložen, zato je njihova pravica do sodnega varstva zoper Sklep izvotljena. Pred izdajo Sklepa jim ni bila dana možnost, da bi se izjavili o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za izdajo Sklepa, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev pravil postopka.

5. Tožniki navajajo, da sta zaključni oceni, ki jih je tretja tožnica prejela pri matematiki in angleščini, nepravilni. Zaradi nezadostne zaključne ocene pri matematiki, bo tretja tožnica ponavljala 6. razred. Tretja tožnica je bila pri ustnem ocenjevanju znanja pri matematiki dvakrat neuspešna. Prva tožnica in drugi tožnik sta zato prosila za ponovno spraševanje, ker vesta, da hčerka zna, če se počuti dobro, vendar predlog ni bil sprejet. Glede na prilagoditve, ki jih je priporočil ZRSŠ (sicer šele na koncu šolskega leta), bi podajanje kratkih navodil in spodbuda pri preverjanju znanja tretji tožnici pomagali, česar pa v pretežnem delu šolskega leta ni bila deležna. Iz mnenja ZRSŠ izhaja, da ima tretja tožnica učne težave in je upravičena do pomoči iz 12. člena ZOsn. Šoli je bilo predlagano prilagajanje oblik in metod dela, vključitev k dopolnilnemu pouku in v oblike individualne ter skupinske pomoči za učence z učnimi težavami. Na podlagi 12. člena ZOsn in 5. člena Pravilnika o preverjanju in ocenjevanju znanja in napredovanju učencev v osnovni šoli (v nadaljevanju: Pravilnik) je tretja tožnica upravičena do prilagoditev oblik in metod dela, ki so predvidene za delo z učenci z učnimi težavami, česar pa ni bila v celoti deležna. Ustno ocenjevanje ni bilo izvedeno v mirnejšem okolju, čeprav se je pritoževala, da je bilo v razredu v času spraševanja preglasno. Tretja tožnica prav tako ni vedno dobila podvprašanj oz. dodatnih vprašanj pri reševanju nalog in ne dodatnih nalog, kadar ji reševanje nalog ni šlo, čeprav je bilo to priporočeno s strani ZRSŠ in v specialnem pedagoškem poročilu. Prav tako ji od oktobra 2024 dalje ni bilo več omogočeno pisno preverjanje znanja izven razreda, saj po pojasnilih toženke šola tega zaradi kadrovske stiske ne more omogočiti otrokom, ki nimajo odločbe o usmeritvi. Ta prilagoditev ji je bila omogočena šele februarja 2025, ko sta starša vložila zahtevo za uvedbo postopka usmerjanja. Pri angleščini ji kljub drugačnemu dogovoru ni bilo omogočeno popravljanje ocene iz prve konference. Z vsemi temi ravnanji je toženka kršila 12. člen ZOsn in povzročila, da bo tretja tožnica ponavljala razred, čeprav sicer v šolo hodi z veseljem, se rada uči, sodeluje pri pouku ter se v trenutnem razredu dobro počuti. V zvezi z oceno pri angleščini tožniki izpostavljajo, da je bila tretja tožnica nazadnje ustno vprašana brez predhodne napovedi, čeprav je prosila, da bi se za datum vnaprej dogovorili.

6. Sodišče mora ob predhodnem preizkusu tožbe preveriti, ali so kumulativno podane vse procesne predpostavke za meritorno obravnavo tožbe, opredeljene v 1. do 8. točki prvega odstavka 36. člena ZUS-1, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti ves čas trajanja postopka (drugi odstavek 36. člena ZUS-1). Sodišče tožbo med drugim zavrže tudi v primeru, če ugotovi, da akt, ki se izpodbija s tožbo, ni upravni akt oziroma akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu (4. točka prvega odstavka 36. člena ZUS-1). Sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v pravni položaj tožnika, o zakonitosti drugih aktov pa samo, če tako določa zakon (prvi odstavek 2. člena ZUS-1). Upravni akt po ZUS-1 je upravna odločba in drug javnopravni, enostranski, oblastveni posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta (drugi odstavek 2. člena ZUS-1). Značilnosti upravnega akta torej so: da se oblikuje pri izvrševanju upravne funkcije, je enostransko ustvarjen, je oblastvenega značaja, ima zunanje učinkovanje, je posamičen akt ter ima normativni učinek oziroma učinek oblikovanja prava.

7. Tožeča stranka v tem upravnem sporu izpodbija nezadostni oceni iz angleščine in matematike iz Spričevala in Sklep, da se nezadostni oceni ne spremenita. Ker se z ocenjevanjem ne odloča o pravici ali koristi, ki bi jo zakon varoval, niti se učencu z oceno ne nalaga nobene obveznosti, upravni spor glede šolske ocene ni dovoljen, kot bo obrazloženo.

8. Ovrednotenje znanja namreč ne pomeni odločanja o pravici ali pravni koristi, ki jo zakon daje učencu, zato noben izmed izpodbijanih aktov toženke ni upravni akt, ki se po določbah ZUS-1 lahko izpodbija v upravnem sporu. Sodišče se na tem mestu sklicuje na že zavzeto stališče Vrhovnega sodišča Republike Slovenije (v nadaljevanju Vrhovno sodišče), da je šolsko ocenjevanje

opravilo strokovne narave. Po presoji Vrhovnega sodišča se z ocenjevanjem ne odloča o pravici ali koristi, ki bi jo zakon varoval tožnici, niti se ji z oceno ne nalaga nobena obveznost.

Upravni spor glede ocene po presoji Vrhovnega sodišča ni mogoč.

9. Sodišče v zvezi z uveljavljenimi kršitvami v zvezi s Sklepom še pojasnjuje, da niti iz ZOsn niti Pravilnika ne izhaja, da gre pri ugovoru na oceno za odločanje v upravni stvari. Po določbi 60a. člena ZOsn se določbe zakona, ki ureja splošni upravni postopek, uporabljajo v postopkih v zvezi z vpisom, prestopom, prešolanjem, odložitvijo šolanja, oprostitvijo sodelovanja pri posameznem predmetu, prepovedjo obiskovanja osnovne šole po izpolnitvi osnovnošolske obveznosti, statusom učenca, ki se vzporedno izobražuje, oziroma statusom športnika in v zvezi z dodelitvijo sredstev učencem, ki zaradi socialnega položaja ne zmorejo v celoti plačati prispevkov za materialne stroške programa (šola v naravi, prehrana, učbeniki). Glede na to, da je ocenjevanje strokovno opravilo, pa je tudi odločanje komisije, ki jo v postopku ugovora na oceno po določbi drugega odstavka 68. člena ZOsn imenuje ravnatelj in ki preverja ustreznost ocene, strokovno opravilo. Vrhovno sodišče je že zavzelo stališče, da odločitev komisije zato ni upravni akt in upravni spor zoper njo ni dopusten. Na drugačno presojo pravne narave odločanja komisije o ugovoru na oceno pa glede na navedeno ne more vplivati določba tretjega odstavka 68. člena ZOsn in četrtega odstavka 41. člena Pravilnika, po kateri je odločitev oziroma ocena komisije dokončna.

10. Izpodbijana Spričevalo in Sklep nista upravna akta v smislu 2. člena ZUS-1, zakon pa izrecno ne določa, da ju je mogoče izpodbijati v upravnem sporu, zato je sodišče na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1

v zvezi z drugim odstavkom 28. člena ZUS-1

11. Sodišče je tožbo zavrglo, zato je na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, ki določa, da v primeru, če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, razen če se postopek ustavi po tretjem ali četrtem odstavku 39. člena ZUS-1, odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške tega sodnega postopka.

Glej tudi E. Kerševan, V. Androjna: Upravno procesno pravo: upravni postopek in upravni spor (2. spremenjena in dopolnjena izd.), GV založba, Lexpera, Ljubljana 2018, str. 516 in nasl.

Na podlagi tretjega odstavka 3. člena Pravilnika o preverjanju in ocenjevanju znanja ter napredovanju učencev v osnovni šoli (v nadaljevanju Pravilnik), je ocenjevanje znanja ugotavljanje in vrednotenje, v kolikšni meri učenec dosega v učnem načrtu določene cilje oziroma standarde znanja, in ga opravi učitelj po obravnavi učnih vsebin in po opravljenem preverjanju znanja iz teh vsebin. Iz navedenega izhaja, da je šolsko ocenjevanje opravilo strokovne narave.

Tako Vrhovno sodišče RS v I Up 483/2008 z dne 22. 1. 2009.

Tako Vrhovno sodišče RS v I Up 483/2008 z dne 22. 1. 2009.

Ta določa, da sodišče tožbo s sklepom zavrže, če ugotovi, da akt, ki se izpodbija s tožbo, ni upravni akt oziroma akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu.

Ta določa: Če organ druge stopnje v dveh mesecih ali pa v krajšem, s posebnim predpisom določenem roku ne izda odločbe o strankini pritožbi zoper odločbo prve stopnje in če je tudi na novo zahtevo ne izda v nadaljnjih sedmih dneh, sme stranka sprožiti upravni spor, kot če bi bila njena pritožba zavrnjena.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 36, 36/1, 36/1-4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.