UPRS Sodba I U 1522/2024-10
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-01-17

BREZPLAČNA PRAVNA POMOČ - UPRAVNI POSTOPEK

brezplačna pravna pomoč - pogoji za dodelitev brezplačne pravne pomoči - prekrškovni postopek - prekluzija - poziv za dopolnitev vloge - objektivni pogoj za dodelitev bpp

Tožena stranka je po presoji sodišča pravilno presodila, da je bila tožnikova prošnja z dne 2. 7. 2024 materialno nepopolna v smislu drugega odstavka 140. člena ZUP, saj je vsebovala le navedbo, da se prosi za BPP za sestavo in vložitev zahteve za sodno varstvo in zastopanje pred sodiščem prve stopnje. Temu tožba prepričljivo in z vidika 140. člena ZUP niti ne oporeka.

Tožnik oziroma njegov pooblaščenec ni konkretno navedel okoliščin, na podlagi katerih gre sklepati, da tožnik nima ustreznega znanja in da ni zmožen lastnega zastopanja v postopku. Šele v tožbi se je tožnikov pooblaščenec konkretneje skliceval na tožnikove osebne okoliščine (da nima dokončane osnovne šole, da ne zna in ne more uporabljati računalnika, ker nima elektrike), ki da utemeljujejo potrebo po kvalificirani pravni pomoči v prekrškovnem sodnem postopku, vendar je tožnik s temi navedbami v upravnem sporu prekludiran, saj ni pojasnil, zakaj jih ni navedel že v upravnem postopku, konkretneje v odgovoru z dne 15. 7. 2024.

Tožena stranka je pravilno upoštevala, da gre za prekrškovni postopek (ne kazenski), v katerem je bila tožniku izrečena globa v skupni višini 240,00 EUR, kar tudi po presoji sodišča ne kaže na resnejšo kršitev in veliko težo zagrožene kazni. Tega ne zatrjuje niti tožnik, razen v kolikor navede, da mu po ZP-1, če globe ne bo plačal (te pa ne more plačati, ker je prejemnik denarne socialne pomoči), grozi nadomestitev denarne globe z zaporno kaznijo. Že tožena stranka je navedla, da če tožnik globe ne more plačati, je možna nadomestitev z delom v splošno korist (19.a, 192.a in 192.b člen ZP-1) ali obročno odplačilo (18. člen ZP-1), vsekakor pa sodišče pripominja, da se izrek nadomestnega zapora izvede po posebnem postopku (gl. 192.a - 192.č ZP-1) in ne avtomatično ob neplačani globi, zato tudi argument o grožnji odvzema prostosti tožniku sam po sebi ni dovolj utemeljen.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške postopka.

2. Tožena stranka je z izpodbijano odločbo, sklicujoč se na neizpolnjenost pogojev iz 24. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju: ZBPP), zavrnila tožnikovo prošnjo za dodelitev brezplačne pravne pomoči (v nadaljevanju: BPP) z dne 2. 7. 2024 za vložitev zahteve za sodno varstvo zoper plačilni nalog PP KK št. 0000126395357 z dne 25. 6. 2024 in za zastopanje v prekrškovni zadevi na prvi stopnji.

3. Iz obrazložitve je razvidno, da je bil tožniku plačilni nalog z dne 25. 6. 2024 izdan zaradi kršitve petega odstavka 33. člena in 17. odstavka v zvezi s 14. odstavkom 88. člena Zakona o pravilih cestnega prometa (v nadaljevanju: ZprCP) - neuporaba varnostnega pasu in neupoštevanje načina vožnje oseb (nezavarovanje otroka, ki je manjši od 140 cm ali lažji od 36 kg z zadrževalnim sistemom, ki je vgrajen v motornem vozilu), za kar mu je bila izrečena globa v skupni višini 240,00 EUR. Tožena stranka je tožnika pozvala, da v smislu 24. člena ZBPP navede konkretne razloge in okoliščine, ki utemeljujejo vložitev zahteve za sodno varstvo, tožnik pa je po pooblaščencu toženi stranki poslal zahtevo za sodno varstvo zoper izdani plačilni nalog. Tožena stranka je v nadaljevanju od policije pridobila podatek, da se obravnavani prekršek ni snemal, in opis prekrška iz prekrškovnega spisa, iz katerega izhaja, da je tožnik dne 25. 6. 2024 upravljal z osebnim vozilom Renault Clio, med vožnjo pa ni uporabljal varnostnega pasu, enako ne sopotnica na sovoznikovem sedežu, ki je imela v naročju otroka, roj. 6. 3. 2021. V dokaz prekrškovni organ navaja ugotovitev prisotnih policistov. Tožena stranka je navedla, da kljub izrecnemu in natančnemu pozivu k dopolnitvi prošnje, tožnik ni navedel kakršnega koli razloga, zakaj bi glede na naravo konkretnega postopka potreboval odvetniško pomoč, oziroma ni navedel konkretnih razlogov in okoliščin, ki bi utemeljevali smotrnost vložitve zahteve za sodno varstvo. Priložil je le izvod vložene zahteve za sodno varstvo, v kateri je navedel, da mu je bil plačilni nalog izdan neutemeljeno, da mu ni bilo pojasnjeno, kaj je naredil narobe, da očitki niso bili konkretizirani niti v plačilnem nalogu, da prekrška ni storil in da je bil postopek uveden diskriminatorno, ker sta Roma. V zahtevi je navedeno tudi, da tožnika isti policisti ustavljajo tedensko in se nad njim izživljajo, ter da policija tako izkazuje "neekonomična in nezakonita ravnanja in povzroča enormne stroške v breme države", saj stroški postopka presegajo izrečeno globo, ki je tožnik ne more plačati, ker je prejemnik denarne socialne pomoči. Policisti so tožnika ustavili, ker so prepoznali njegovo vozilo, tako on kot njegova sopotnica sta bila privezana, otrok je bil v otroškem sedežu, o čemer lahko oba na sodišču izpovesta. Navedeno je še, da ima v avtomobilu nameščeno kamero, ki snema dogajanje na cesti, posnetke pa da bo predložil takoj, ko jih bo reproduciral na prenosni disk.

4. Tožena stranka je povzela kriterije iz 24. člena ZBPP in 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic (v nadaljevanju EKČP) ter ocenila, da je tožnikova prošnja neutemeljena iz dveh med seboj neodvisnih razlogov, in sicer a) glede na načelo pravičnosti in sorazmernosti dodelitve BPP in b) ker ne obstajajo izgledi za uspeh. Navedla je, da niti teža dejanja in zagrožena kazen niti kompleksnost zadeve in osebne okoliščine tožnika ne kažejo, da bi bilo za uresničevanje pravice do sodnega varstva v prekrškovnem postopku tožniku "potrebno (sorazmerno) in pravično dodeliti" BPP. Tožniku grozi globa, če pa je ne bo mogel plačati, je možna nadomestitev z delom v splošno korist ali obročno odplačilo, o čemer je bil poučen. Dejansko stanje prekrška je enostavno, prav tako pravno, ne glede na pravno laičnost tožnika. Tožena stranka je še dodala, da na kršitev materialnega prava pazi tudi prekrškovno sodišče po uradni dolžnosti, tožnikov položaj pa je varovan tudi preko temeljnih načel in nekaterih pravil sodnega postopka (načelo zakonitosti, načelo materialne resnice, načelo proste presoje dokazov).

5. V tožbi tožnik uveljavlja kršitev pravice do sodnega varstva, načela pravne in socialne države, prepovedi diskriminacije, pravice do pravnega sredstva in do obrambe v prekrškovnih postopkih ter pravice do enakosti v postopku. Trdi, da je bilo nepravilno in nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, nepravilno uporabljeno materialno pravo in da so podane bistvene kršitve določb postopka. Po njegovem mnenju se je tožena stranka nezakonito in neutemeljeno spustila v vsebinsko obravnavanje prekrškovne zadeve in tožniku zavrnila prošnjo za BPP, češ da je zahteva za sodno varstvo tako ali tako neutemeljena. Tožnik prekrškov ni storil in globe ne bo plačal, ker je ne more, policija pa Rome obravnava še posebej restriktivno in strogo. Če tožnik globe ne bo plačal, mu grozi nadomestitev denarne globe z zaporno kaznijo, ki je najhujši poseg v svobodo. Tožnik ima pravico, da se zoper represivne ukrepe države brani, v skladu s pravnim poukom v izdanem plačilnem nalogu. Tožnik je vložil zahtevo za sodno varstvo, v sodnem postopku pa bo sodišče zaslišalo priče. Tožena stranka je izpolnjevanje objektivnega pogoja nedopustno vezala na uspeh s pravnim sredstvom. Tožena stranka očitno ne loči med neutemeljenostjo (npr. pritožbe) in nerazumnostjo zadeve in se postavlja v vlogo razsodnika oziroma sodišča. Toženi stranki očita, da je do tožnika kot pripadnika romske skupnosti, odkrito sovražno nastrojena in ravna pristransko, saj je v odločbi navedla, da je dejansko stanje zadeve povsem enostavno, ker tožnik med vožnjo ni uporabljal varnostnega pasu, kar je povsem nesprejemljiv zaključek tožene stranke, ki tožnika obravnava kot kršitelja cestnoprometnih predpisov. Tožnik je pripadnik romske skupnosti in najnižjega sloja prebivalstva, ki nima končane osnovne šole, zato še toliko bolj potrebuje pravno pomoč kvalificiranega odvetnika. Sam ne zna sestaviti in vložiti zahteve za sodno varstvo (ni računalniško pismen, nima računalnika, nima niti elektrike niti vode) in ne more se sam zastopati niti na glavni obravnavi, kjer se bodo zasliševali policisti. Krivično in nesprejemljivo je, da bi bil tožnik obravnavan kot povratnik in zaznamovan v prekrškovni evidenci za prekršek, ki ga ni storil. Kadar je proti posamezniku izdan nek oblastni akt države, s katerim se posameznika tako ali drugače kaznuje oziroma se posega v njegov osebni ali premoženjskopravni položaj, sploh ni mogoče govoriti o nerazumnosti zadeve v zvezi z vložitvijo dopustnega pravnega sredstva. Posameznik mora imeti možnost uveljaviti svojo pravico do sodnega varstva. Sodišču predlaga odpravo odločbe in vrnitev zadeve v ponoven postopek ter zahteva stroške postopka.

6. Tožena stranka je predložila upravni spis, na tožbo pa ni odgovorila.

7. Sodišče je odločilo brez glavne obravnave, ker sta se ji obe stranki odpovedali (peta alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

9. Tožena stranka je v izpodbijani odločbi pravilno povzela standarde, ki veljajo za presojo utemeljenosti prošnje za BPP v zvezi z uporabo določbe 24. člena ZBPP in varovanjem pravice iz prvega odstavka in točke (c) tretjega odstavka 6. člena EKČP (pravica do poštenega sojenja).

10. V skladu s prvim odstavkom 24. člena ZBPP se pri presoji dodelitve BPP kot pogoji upoštevajo okoliščine in dejstva o zadevi, v zvezi s katero prosilec vlaga prošnjo za dodelitev brezplačne pravne pomoči, predvsem da zadeva ni očitno nerazumna oziroma da ima prosilec v zadevi verjetne izglede za uspeh, tako da je razumno začeti postopek oziroma se ga udeleževati ali vlagati v postopku pravna sredstva oziroma nanje odgovarjati ter, da je zadeva pomembna za prosilčev osebni in socialno-ekonomski položaj oziroma je pričakovani izid zadeve za prosilca ali njegovo družino življenjskega pomena. Šteje se, da je zadeva očitno nerazumna, če je pričakovanje ali zahtevek prosilca v očitnem nesorazmerju z dejanskim stanjem stvari, če je očitno, da stranka zlorablja možnost brezplačne pravne pomoči za zadevo, za katero ne bi uporabila pravnih storitev, tudi če bi ji njen materialni položaj to omogočal, ali če je pričakovanje ali zahteva prosilca očitno v nasprotju z izidom v zadevah s podobnim dejanskim stanjem in pravno podlago, ali če je pričakovanje ali zahteva osebe v očitnem nasprotju z načeli pravičnosti in morale (tretji odstavek 24. člena ZBPP). Glede na navedeno tožnik nima prav, da organ sploh ne sme presojati zadeve z vidika uspeha v postopku, kar je eden glavnih tožbenih očitkov.

11. Navedeno določbo 24. člena ZBPP je treba razlagati v skladu z namenom ZBPP, ki je bil sprejet zaradi uresničevanja ustavne pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave in pravice iz 6. člena EKČP, po kateri ima vsakdo pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih ali v kakršnihkoli kazenskih obsodbah zoper njega odloča neodvisno in nepristransko z zakonom ustanovljeno sodišče, kdor je obdolžen kaznivega dejanja pa ima pravico, da se brani sam ali z zagovornikom po lastni izbiri ali, če nima dovolj sredstev za plačilo zagovornika, da ga dobi brezplačno, če to zahtevajo interesi pravičnosti (prvi odstavek in točka (c) tretjega odstavka 6. člena EKČP).

Tudi v prekrškovnih postopkih je treba uporabiti stališča, ki so se oblikovala v sodni praksi Vrhovnega sodišča v zvezi s kazenskimi zadevami in izhajajo iz ustaljene prakse Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP).

Glede vprašanja, kdaj brezplačno zastopanje po zagovorniku v prekrškovnem postopku zahtevajo interesi pravičnosti, da bo ustrezno varovana človekova pravica iz točke (c) tretjega odstavka 6. člena EKČP, je treba uporabiti kriterije, ki sta jih ESČP in Vrhovno sodišče uporabila v zvezi z brezplačnim zastopanjem po zagovorniku v kazenskem postopku, in sicer je treba upoštevati: (1) resnost kršitev in teža zagrožene kazni ter (2) kompleksnost obravnavane zadeve in v tej zvezi tudi osebnostne lastnosti obdolženca.

12. Tožena stranka navedenih standardov sicer ni izrecno navedla v pozivu tožnikovemu pooblaščencu Bpp 544/2024-2 z dne 9. 7. 2024, vendar je v pozivu kljub temu dovolj jasno in konkretno pozvala tožnika, da naj navede razloge, zaradi katerih meni, da bi bila dodelitev BPP za vložitev zahteve za sodno varstvo smotrna in potrebna, upoštevaje dejansko stanje in pravno podlago za izrečene globe, ter da naj navede konkretne razloge in okoliščine, ki utemeljujejo vložitev zahteve za sodno varstvo. Za navedeni poziv je imela tožena stranka podlago v že citiranem 24. členu ZBPP in v splošnejšem 140. členu Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju: ZUP), ki se v postopku odločanja o BPP uporablja na podlagi drugega odstavka 34. člena ZBPP, in ki v prvem odstavku določa, da mora dejansko stanje, na katero opira svoj zahtevek, stranka navesti natančno, po resnici in določno. V drugem odstavku je določeno, da če ne gre za splošno znana dejstva, mora stranka za svoje navedbe predlagati dokaze in jih, če je mogoče, predložiti. Če stranka sama tega ne stori, zahteva to od nje uradna oseba, ki vodi postopek.

13. Tožena stranka je po presoji sodišča pravilno presodila, da je bila tožnikova prošnja z dne 2. 7. 2024 materialno nepopolna v smislu drugega odstavka 140. člena ZUP, saj je vsebovala le navedbo, da se prosi za BPP za sestavo in vložitev zahteve za sodno varstvo in zastopanje pred sodiščem prve stopnje. Temu tožba prepričljivo in z vidika 140. člena ZUP niti ne oporeka.

14. Tožena stranka je na tej podlagi utemeljeno pozvala tožnika, da prošnjo dopolni, za presojo zakonitosti izpodbijane odločbe pa je pomembno, kaj je tožnikov pooblaščenec na navedeni poziv odgovoril.

15. Sodišče ugotavlja, da je tožnik v odgovoru z dne 15. 7. 2024 navedel zgolj to, da "nima ustreznega znanja in ni zmožen ter sposoben lastnega zastopanja in varovanja pravnih interesov ter koristi v postopku", zaradi česar potrebuje kvalificirano pravno pomoč zagovornika, ki mu bo nudil ustrezno formalno in materialno obrambo. Tožnik oziroma njegov pooblaščenec ni konkretno navedel okoliščin, na podlagi katerih gre sklepati, da tožnik nima ustreznega znanja in da ni zmožen lastnega zastopanja v postopku. Šele v tožbi se je tožnikov pooblaščenec konkretneje skliceval na tožnikove osebne okoliščine (da nima dokončane osnovne šole, da ne zna in ne more uporabljati računalnika, ker nima elektrike), ki da utemeljujejo potrebo po kvalificirani pravni pomoči v prekrškovnem sodnem postopku, vendar je tožnik s temi navedbami v upravnem sporu prekludiran,

saj ni pojasnil, zakaj jih ni navedel že v upravnem postopku, konkretneje v odgovoru z dne 15. 7. 2024.

16. Glede same zadeve (predvsem glede njene dejanske in pravne kompleksnosti) je tožnikov pooblaščenec v odgovoru z dne 15. 7. 2024 navedel zgolj to, da očitanih prekrškov ni storil in da ni podana konkretizacija abstraktnih znakov očitanih prekrškov, kar je ponovil tudi v sami zahtevi za sodno varstvo, ki jo je odgovoru priložil. V kratki zahtevi za sodno varstvo je posplošeno zatrjevano, da tožnik prekrška ni storil, da je bil pripet z varnostnim pasom tako on kot njegova sopotnica, da je bil otrok v otroškem sedežu, in da bo lahko to dokazal s pričanjem in s posnetki kamere v vozilu, ki snema dogajanje na cesti, ki jih bo predložil, ko bo uspel prenesti posnetek na prenosni disk. Sodišče glede slednjega ugotavlja, da tožnik niti v odgovoru z dne 15. 7. 2024 niti v tožbi ni zatrjeval, da že razpolaga s posnetki kamere v vozilu oziroma da jih je že predložil v sodnem postopku, kakor je napovedal v zahtevi za sodno varstvo, zaradi česar so njegove s tem povezane trditve o možnostih za uspeh v postopku manj prepričljive. Predvsem pa je tožena stranka tožnika v pozivu z dne 9. 7. 2024 pozvala, da navede razloge za dodelitev BPP tudi upoštevaje dejansko stanje zadeve in pravno podlago, do česar se tožnik v dogovoru z dne 15. 7. 2024 ni določno opredelil, in tudi v tožbi tožnik ne prereka ugotovitve tožene stranke iz izpodbijane odločbe, da gre za enostavno dejansko stanje (pa čeprav sporno) oziroma da (niti) kompleksnost zadeve ne utemeljuje dodelitve BPP, in da gre tudi za enostavno zadevo z vidika uporabe materialnega prava. Tožnik v tožbi zgolj na splošno oporeka, da tožena stranka upravičenosti do BPP ne sme vezati na (potencialen) uspeh s pravnim sredstvom, kar pa je neutemeljeno glede na besedilo tretjega odstavka 24. člena ZBPP, ki organu za BPP nalaga, da vsaj v omejenem obsegu opravi tudi vsebinski preizkus zadeve. Posledično so neutemeljeni tudi pavšalni tožbeni očitki o kršitvi pravice do pravnega sredstva in sodnega varstva, češ da ima tožnik pravico, da se zoper ukrepe Policije legitimno brani z vlaganjem pravnih sredstev. Sodišče pojasnjuje, da navedene ustavne pravice niso absolutne.

17. Tožnik je v zahtevi za sodno varstvo in tudi v tožbi zatrjeval tudi diskriminacijo in načrtno ustavljanje in izživljanje s strani Policije, ker je Rom, vendar je to zatrjeval preveč pavšalno in brez predložitve dokazov, zato tudi takšen očitek sam po sebi ne kaže na to, da ima tožnik v zadevi verjetne izglede za uspeh v smislu 24. člena ZBPP, povezani pa niso niti z resnostjo kršitev in težo zagrožene kazni niti z kompleksnostjo zadeve. Še manj so s tem povezani očitki, da Policija ravna "neekonomično", ker državi povzroča stroške, saj tožnik izrečene globe ne more plačati, ker je prejemnik denarne socialne pomoči, zato tudi z njimi tožnik ne more uspeti. Tožena stranka je pravilno upoštevala, da gre za prekrškovni postopek (ne kazenski), v katerem je bila tožniku izrečena globa v skupni višini 240,00 EUR, kar tudi po presoji sodišča ne kaže na resnejšo kršitev in veliko težo zagrožene kazni. Tega ne zatrjuje niti tožnik, razen v kolikor navede, da mu po ZP-1, če globe ne bo plačal (te pa ne more plačati, ker je prejemnik denarne socialne pomoči), grozi nadomestitev denarne globe z zaporno kaznijo. Že tožena stranka je navedla, da če tožnik globe ne more plačati, je možna nadomestitev z delom v splošno korist (19.a, 192.a in 192.b člen ZP-1) ali obročno odplačilo (18. člen ZP-1), vsekakor pa sodišče pripominja, da se izrek nadomestnega zapora izvede po posebnem postopku (gl. 192.a - 192.č ZP-1) in ne avtomatično ob neplačani globi, zato tudi argument o grožnji odvzema prostosti tožniku sam po sebi ni dovolj utemeljen.

18. V tožbi tožnik toženi stranki očita tudi, da je do tožnika kot pripadnika romske skupnosti "očitno odkrito sovražno nastrojena in ravna pristransko", ker je zapisala, da je dejansko stanje zadeve povsem enostavno: (tožnik) med vožnjo ni uporabljal varnostnega pasu", vendar se navedeno nanaša predvsem na oceno tožene stranke o kompleksnosti dejanskega stanja in glede na preostale v tožbi neprerekane kriterije, na podlagi katerih je tožena stranka presojala prošnjo (pravna in dejanska kompleksnost zadeve, resnost kršitev in teža zagrožene kazni, neobstoj posebnih osebnih okoliščin glede katerih je tožnik v tožbi kot že rečeno prekludiran), in samo po sebi ne pomeni odločanja tožene stranke na podlagi prepričanja o njegovi odgovornosti za storjeni prekršek in s tem povezano oceno o nerazumnosti vlaganja pravnega sredstva. Zgolj navedeno zato ne more utemeljiti nepravilnosti in nezakonitosti izpodbijane odločbe.

19. Glede na skope in pomanjkljive navedbe v odgovoru z dne 15. 7. 2024 sodišče presoja, da tožena stranka s svojo odločitvijo ni presegla okvirov ocene "očitne nerazumnosti", ki jo je upravičena izvesti na podlagi prve alineje prvega odstavka v zvezi s tretjim odstavkom 24. člena ZBPP, zlasti ob upoštevanju kriterijev resnosti kršitve in teže zagrožene kazni ter kompleksnost obravnavane zadeve, v skladu s sodno prakso Vrhovnega sodišča RS.

Sodišče je zato zavrnilo tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1.

20. Sodišče je na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1 odločilo, da tožnik sam trpi svoje stroške postopka.

Da se določba nanaša tudi na prekrškovne zadeve in o pravno relevantni sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) v zvezi s (c) točko tretjega odstavka 6. člena EKČP glej: Guide on Article 6 of the European Convention on Human Rights - Right to a fair trial (criminal limb), updated on 29 February 2024.

Gl. sodbi Vrhovnega sodišča X Ips 226/2014 z 11. 11. 2015 in X Ips 224/2014 z 10. 12. 2015.

Primerjaj: sodba Vrhovnega sodišča X Ips 226/2014 z dne 11. 11. 2015, točka 15 obrazložitve.

ZUS-1 v 52. členu določa: V tožbi lahko tožnik navaja nova dejstva in nove dokaze, vendar pa mora obrazložiti, zakaj jih ni navedel že v postopku izdaje upravnega akta. Nova dejstva in novi dokazi se lahko upoštevajo kot tožbeni razlogi le, če so obstajali v času odločanja na prvi stopnji postopka izdaje upravnega akta in če jih stranka upravičeno ni mogla predložiti oziroma navesti v postopku izdaje upravnega akta.

Sodba Vrhovnega sodišča X Ips 226/2014 z dne 11. 11. 2015, točka 15 obrazložitve.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 140

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 24, 24/1, 24/1-1, 24/3

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP) - člen 6, 6/1, 6/3, 6/3-c

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.