UPRS Sklep I U 1334/2025-15
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2025-11-03

davčna izvršba - neplačane davčne obveznosti - akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu - odločba organa druge stopnje - pravni interes - nedovoljena tožba - zavrženje predloga za izdajo začasne odredbe - zavrženje tožbe

Predmet odločanja v upravnem sporu so lahko le tisti dokončni upravni akti, s katerimi je po vsebini odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi stranke. Odločitev drugostopenjskega organa o zavrnitvi pritožbe, s katero se vsebinsko ne poseže v meritorno odločitev prvostopenjskega organa, ni takšen akt. O materialnopravni pravici, obveznosti ali pravni koristi stranke je bilo odločeno kvečjemu z aktom prvostopenjskega upravnega organa, akt drugostopenjskega organa pa pomeni zgolj odločitev o (ne)utemeljenosti pravnega sredstva. Takšen akt pa po ustaljeni sodni praksi ne more biti predmet izpodbijanja v upravnem sporu.

II. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrže.

III. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Tožnik je sprva v tožbi navedel, da jo vlaga zoper odločbo Finančne uprave Republike Slovenije (

op. sodišča: pravilno Ministrstva za finance

) št. DT-4931-78/2025-1611-2 z dne 12. 6. 2025 in zoper obvestilo FURS o neplačanih davčnih obveznostih št. DT 4937-3736/2024-4 z dne 30. 10. 2024. Naknadno je to spremenil oz. preciziral, kot izhaja iz vloge št. 2 z dne 26. 10. 2025, s katero je tožnik popravil "zahtevek". Tedaj je sodišču predlagal, naj odločbo št. DT-4931-78/2025-1611-2 z dne 12. 6. 2025 odpravi in zadevo vrne toženki v ponovni postopek, podredno pa naj izpodbijano odločbo spremeni, zahteval pa je tudi povračilo stroškov postopka. Tožnik sicer podaja obširne navedbe in podaja številne dokazne predloge, češ da je prišlo do zlorabe identitete družbe A., d.o.o., kar je povzročilo davčni dolg omenjene družbe in tožnika.

2. Naknadno, z vlogo z dne 24. 10. 2005 ter s predhodno omenjeno vlogo št. 2 z dne 26. 10. 2025 je tožnik predlagal tudi izdajo začasne odredbe, s katero naj se zadrži izvrševanje izpodbijane odločbe in vseh z njo povezanih izvršilnih dejanj v zadevi DT 4937-3736/2024. Navedel je, da ni izkazana pravnomočnost odločbe, da obstaja verjetnost uspeha s tožbo, da nadaljevanje izvršbe tožniku povzroča težko popravljivo in nesorazmerno škodo, saj je tožnik žrtev kaznivega dejanja, ne pa dolžnik. Naknadno je pojasnil še, da mu neposredno grozijo izvršilna dejanja rubeža pokojnine, TRR, premičnin.

3. Tožena stranka v odgovoru na tožbo in predlog za izdajo začasne odredbe navaja, da zoper odločbo št. DT-4931-78/2025-1611-2 z dne 12. 6. 2025 ni rednega pravnega sredstva niti tožbe v upravnem sporu, saj se tožbo lahko vloži le zoper prvostopenjski sklep, zato je treba tožbo zoper to odločbo zavreči. Tudi zoper obvestilo ni možna tožba, saj z njim ni bilo odločeno o pravicah, obveznostih oz. pravnih koristih. S sklepom z dne 19. 11. 2024 pa je bil zgolj zavržen ugovor oz. pritožba tožnika zoper omenjeno obvestilo. Glede podanega predloga za izdajo začasne odredbe toženka izpostavlja, da niti z omenjenim sklepom niti z izpodbijano odločbo tožniku ne nalaga nobenih obveznosti, kar pomeni, da ne gre za akte, ki bi jih bilo mogoče prisilno izvršiti, posledično pa tudi ni mogoča predlagana odložitev izvršitve, za katero se zavzema tožnik.

4. Iz listin, ki jih je sodišču predložil tožnik, izhaja naslednja kronologija:

(i) 30. 10. 2024 je prvostopenjski davčni organ z obvestilom št. DT 4937-3736/2024-4 (A9) obvestil tožnika o neplačanih davčnih obveznostih v drugi državi članici.

(ii) 19. 11. 2024 je prvostopenjski davčni organ s sklepom št. DT 4937-3736/2024-6 (A7) zavrgel tožnikov ugovor zoper predmetno obvestilo.

(iii) 12. 6. 2025 je drugostopenjski davčni organ z izpodbijano odločbo (A1) zavrnil tožnikovo pritožbo zoper cit. sklep.

5. Tožnik sedaj vlaga tožbo zoper izpodbijano odločbo, vendar njegova tožba ni dovoljena.

6. Po prvem odstavku 2. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v pravni položaj tožnika, o zakonitosti drugih aktov pa samo, če zakon tako določa. Po drugem odstavku istega člena je upravni akt po ZUS-1 upravna odloča in drug javnopravni, enostranski, oblastven posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta.

7. Iz tega izhaja, da so lahko predmet odločanja v upravnem sporu le tisti dokončni upravni akti, s katerimi je po vsebini odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi stranke. Odločitev drugostopenjskega organa o zavrnitvi pritožbe, s katero se vsebinsko ne poseže v meritorno odločitev prvostopenjskega organa, ni takšen akt. V takšnem primeru je bilo namreč o materialnopravni pravici, obveznosti ali pravni koristi stranke odločeno kvečjemu z aktom prvostopenjskega upravnega organa, akt drugostopenjskega organa pa pomeni zgolj odločitev o (ne)utemeljenosti pravnega sredstva. Glede na prej navedeno določbo ZUS-1 takšen akt po ustaljeni sodni praksi ne more biti predmet izpodbijanja v upravnem sporu.

8. V obravnavani zadevi tožnik tožbo izrecno vlaga zoper izpodbijano odločbo, s katero je bila zavrnjena njegova pritožba zoper sklep (A7). Vendar pa pri navedbi upravnega akta, ki ga tožnik izpodbija s tožbo, ne gre za formalno pomanjkljivost tožbe, ki bi jo bilo mogoče na poziv sodišča odpraviti.

Prav tako je v tožnikovi dispoziciji, kateri akt bo izpodbijal s tožbo.

9. Pri tem je bil tožnik v obravnavani zadevi s pravnim poukom, ki je sestavni del izpodbijane odločbe, pravilno seznanjen s tem, kateri akt lahko izpodbija v upravnem sporu. Vendar pa tožbo vseeno vlaga zoper izpodbijano odločbo, ki pa torej ni upravni akt v smislu prvega odstavka 2. člena ZUS-1, zato je njegovo tožbo ob predhodnem preizkusu treba zavreči na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

10. Ker je sodišče tožbo zavrglo, je moralo hkrati zavreči tudi tožnikov predlog za izdajo začasne odredbe. Obstoj procesnih predpostavk za obravnavo tožbe je namreč procesna predpostavka za odločanje o začasni odredbi (32. člen ZUS-1 v zvezi z 2. točko prvega odstavka 36. člena ZUS-1).

11. Izrek o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če je tožba zavržena, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka (pri čemer tožnik sicer povračila stroškov ni zahteval).

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 2, 2/1, 36, 36/1, 36/1-4, 36/1-7

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.