UPRS Sodba II U 292/2021-17
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2024-04-23

električna energija - seznam upravičencev - končni odjemalec - davek na dodano vrednost (DDV)

Sodišče tako zaključuje, da se za pravilno opredelitev stroškov končnega odjemalca električne energije v smislu druge alineje 2. člena Uredbe 46/15, ki se upošteva pri izračunu elektro-intenzivnosti, upošteva tudi plačani DDV, ne glede na to, da ga sicer lahko zavezanec za DDV ob upoštevanju pogojev, določenih v 67. členu ZDDV-1, uveljavlja kot odbitek vstopnega davka ali ne.

I. Tožbi se ugodi. Odločba Borzen, operaterja trga z elektriko, d.o.o., št. E16031660001/neg/1 z dne 27. 1. 2021 se odpravi.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 15,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, po poteku roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Borzen, operater trga z elektriko, d.o.o. (v nadaljevanju: tožena stranka), je z odločbo št. E16031660001/neg/1 z dne 27. 1. 2021 zavrnil prijavo tožeče stranke kot končnega odjemalca električne energije za uvrstitev na seznam upravičencev do znižanega prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije, na podlagi vloge E16031660001 (1. točka izreka). Odločil je, da se odločba št. E16031660001/PodaljPoz/1 z dne 21. 3. 2016, ki je bila izdana na podlagi prijave tožeče stranke št. E16031660001, odpravi in se nadomesti z odločbo št. E16031660001/neg/1 (2. točka izreka) ter da stroški v zvezi z izdajo te odločbe niso nastali (3. točka izreka).

2. Iz obrazložitve prvostopenjske odločbe izhaja, da je Center za podpore po prejemu vloge tožeče stranke z dne 9. 10. 2017 in njene dopolnitve s strani tožeče stranke, po preverbi ugotovil, da elektro-intenzivnost končnega odjemalca za leta 2013, 2014, in 2015 ni takšna (v takšni višini 10,35 %), kot jo je navedel končni odjemalec v vlogi za podaljšanje uvrstitve na seznam do znižanega prispevka, ampak je samo 4,58 %, kar pa ne dosega zahtevane stopnje elektro-intenzivnosti, kot jo določa tretji odstavek 6. člena Uredbe o načinu določanja in obračunavanja prispevkov za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije (Uradni list RS, št. 46/2015; v nadaljevanju: Uredba 46/15) in znaša več kot 5 %. Zaradi neizpolnjevanja pogoja je tožena stranka izdala izpodbijano odločbo in vlogo zavrnila ter odpravila in nadomestila prej izdano odločbo št. E16031660001/PodaljPoz/1 z dne 21. 3. 2016.

3. Center za podpore je v obnovljenem postopku ugotovil, da je končni odjemalec pri izračunu elektro-intenzivnosti med stroške končnega odjemalca prištel tudi znesek plačanega davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV). S tem so bili v izračunu elektro-intenzivnosti uporabljeni višji stroški dobavljene električne energije, kar v končnem izračunu pomeni višjo elektro-intenzivnost. Na ta način povprečna elektro-intenzivnost, izračunana s strani končnega odjemalca, dosega zahtevano stopnjo za uveljavljanje znižanega prispevka. Ob ustreznem upoštevanju stroškov, torej brez prištevanja plačanega DDV, pa končni odjemalec zahtevane elektro-intenzivnosti za uveljavljanje znižanega prispevka ne dosega.

4. Zoper izpodbijano prvostopenjsko odločbo je tožeča stranka vložila pritožbo, ki jo je Ministrstvo za infrastrukturo z odločbo št. 360-26/2021/2-02411756 z dne 23. 8. 2021 zavrnilo in ugotovilo, da v tem postopku niso nastali posebni stroški postopka.

5. Drugostopenjski organ je v obrazložitvi odločbe navedel, da že sama definicija iz 2. člena Uredbe 46/15 predvideva, da je bistven odstotni delež povprečja stroškov končnega odjemalca za porabo električne energije v zadnjih treh letih. Ker lahko tožeča stranka uveljavlja DDV kot vstopni davek v svojih obračunih DDV, le-ta ne predstavlja njenega stroška. Pri elektro-intenzivnosti pa je pomemben delež prevzete (porabljene) energije, ki je lahko izražen v kilovatih ali pa preko stroška za energijo. Davek že po svoji definiciji oziroma izvoru ne more predstavljati stroška v tem konkretnem primeru, ker se preko podatkov o strošku računa prevzeta energija. Dodatno to opredeljuje tudi opredelitev drugih izrazov v 2. členu uredbe, in sicer "stroški končnega odjemalca električne energije" za porabo električne energije pomenijo strošek porabljene električne energije na vseh prevzemno-predajnih mestih v posameznem letu, ki izpolnjujejo pogoje za uvrstitev na seznam upravičencev do znižanega prispevka v tej uredbi, izračunanega z uporabo predpostavljene cene električne energije v posameznem letu. "Predpostavljena cena električne energije" pa je povprečna drobnoprodajna cena električne energije za končne odjemalce električne energije s podobno ravnjo porabe električne energije, ki vključuje stroške prispevkov za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije. V pojmu stroškov električne energije je omenjena samo cena električne energije in nikjer niso omenjeni davki. Še natančneje je to razvidno iz pojma predpostavljene cene električne energije, kjer je določeno, da je to povprečna cena električne energije. Cena električne energije pa je določena na kilovat energije brez davkov.

6. Tožeča stranka je vložila tožbo v upravnem sporu iz razloga bistvene kršitve pravil upravnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da je kot končni odjemalec pri izračunu elektro-intenzivnosti skladno z definicijo podano v drugi alineji 2. člena Uredbe 46/15 upoštevala stroške končnega odjemalca električne energije za porabo električne energije, ki se določijo iz dejanskih podatkov za merilna mesta, pri čemer se odštejejo stroški prekomerne prevzete jalove energije. Tako je že na podlagi gramatikalne razlage predmetne določbe jasno, da je za opredelitev elektro-intenzivnosti relevanten strošek končnega odjemalca za porabo električne energije, kar pri plačilu računa za porabljeno električno energijo predstavlja končni znesek za plačilo porabljene električne energije in nedvomno zajema tudi znesek DDV. Takšno stališče je v skladu z ustavnim načelom, da je treba pravne predpise interpretirati tako, da je dovoljeno vse, kar ni izrecno prepovedano. Navedeno potrjujejo pojasnila Ministrstva za infrastrukturo, vezana na Uredbo 46/15, ki v zvezi z opredelitvijo stroškov pri izračunu elektro-intenzivnosti v 7. točki navajajo, da gre pri tem za vse stroške končnega odjemalca, pri čemer se odštejejo zgolj stroški prekomerno prevzete jalove energije. Nenazadnje tudi iz IV. točke Obrazca za uvrstitev končnega odjemalca električne energije na seznam upravičencev do znižanega prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije in v soproizvodnji z visokim izkoristkom pri izpolnjevanju pogojev ne izhaja, da se DDV ne upošteva, temveč je predvidena rubrika "Strošek dobavljene električne energije (EUR)".

7. Za odločitev v tej zadevi zato po mnenju tožeče stranke ni relevantno, da lahko tožeča stranka kot končni odjemalec in zavezanec za DDV plačani davek obračuna kot vstopni davek.

8. Tožeča stranka se sklicuje tudi na nova pojasnila Ministrstva za infrastrukturo v zvezi s kasneje spremenjeno Uredbo 46/15, ki v novi 9. točki izrecno navajajo, da morajo zavezanci za plačilo DDV upoštevati neto ceno, brez DDV, upravičenci, ki niso zavezanci za DDV, pa pri izračunu za elektro-intenzivnost upoštevajo cene, ki vključujejo DDV. Navedeno po mnenju tožeče stranke s sklepanjem po nasprotnem razlogovanju potrjuje njeno stališče, da je treba pri izračunu elektro-intenzivnosti skladno s starimi pojasnili upoštevati tudi DDV.

9. V dokaz pravilnosti svojega stališča se tožeča stranka sklicuje tudi na pravno mnenje Davčno-finančnega raziskovalnega inštituta z dne 3. 7. 2018, ki so ga pripravili priznani profesorji s področja davčno-finančnega prava, in sicer red. prof. dr. A. A., izr. prof. dr. B. B. in zasl. prof. dr. C. C. Avtorji v mnenju ugotavljajo, da predstavlja strošek končnega odjemalca električne energije v smislu Uredbe 46/15 končni znesek za plačilo porabljene električne energije, vključno z DDV-jem, ki ga je skladno z izstavljenim računom dobavitelja plačal končni odjemalec električne energije. Avtorji ob tem izrecno opozarjajo na dejstvo, da upoštevajoč relevantno pravno podlago v danem primeru, to je določbe Energetskega zakona (v nadaljevanju: EZ-1) in Uredbe 46/15, obstoj pravice do vračila DDV na podlagi določb Zakona o davku na dodano vrednost (v nadaljevanju: ZDDV-1) ne more biti dejavnik, ki bi lahko vplival na določitev elektro-intenzivnosti in posledično pridobitev pravice do znižanja prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije.

10. Tožeča stranka opozarja tudi na namensko (teleološko) razlago predpisa, iz katere izhaja, da je cilj znižanega prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije elektro-intenzivnim odjemalcem električne energije zagotoviti plačilo nižjih prispevkov. Izračun elektro-intenzivnosti služi tako kot kriterij za opredelitev vstopnega praga za znižanje prispevka. Zato razlikovanje med subjekti, ki so zavezanci za DDV, in tistimi, ki to niso, in si zato DDV-ja ne morejo odbiti, privede do neenakopravnega in arbitrarnega obravnavanja končnih odjemalcev električne energije, ker ni zgolj nezakonito, temveč tudi neustavno.

11. Tožeča stranka predlaga, da sodišče v sporu polne jurisdikcije tožbi ugodi in izpodbijani odločbo odpravi, podredno pa predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi ter vrne zadevo organu v ponovni postopek. Zahteva tudi povračilo stroškov postopka skupaj s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi.

12. Tožena stranka v odgovoru na tožbo zgolj navede, da prereka vse trditve tožeče stranke in da vztraja pri razlogih iz izpodbijanih upravni aktov.

13. Sodišče je na podlagi 1. točke drugega odstavka 59. člena ZUS-1

odločilo brez glavne obravnave, saj je bilo že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta in upravnega spisa očitno, da je treba tožbi zaradi nepravilne uporabe materialnega prava ugoditi in upravni akt odpraviti, v postopku pa tudi ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom. Prav tako je bila med strankama sporna zgolj razlaga določbe druge alineje 2. člena Uredbe 46/15, medtem ko relevantno dejansko stanje, in sicer dejstvo, da je tožeča stranka pri navedbi stroškov končnega odjemalca električne energije v vlogi št. E1703106002, upoštevala tudi DDV, med strankama ni bilo sporno (prvi odstavek 59. člena ZUS-1).

15. V obravnavani zadevi je med strankama sporno vprašanje, ali je tožeča stranka v vlogi št. E16031660001 za uvrstitev na seznam upravičencev do znižanega prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije pri navedbi stroškov končnega odjemalca, kar vpliva na izračun elektro-intenzivnosti, pravilno upoštevala tudi znesek plačanega DDV, glede na dejstvo, da je kot zavezanka za DDV v svojih obračunih DDV upravičena uveljavljati kot vstopni davek.

16. V skladu z drugo alinejo 2. člena Uredbe 46/15 elektro-intenzivnost pomeni stroške končnega odjemalca električne energije za porabo električne energije, ki se določijo iz dejanskih podatkov za merilna mesta, ki jih končni odjemalec električne energije sporoči v prijavi za uvrstitev na seznam upravičencev do znižanega prispevka za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije, pri čemer se odštejejo stroški prekomerno prevzete jalove energije, ter delijo z bruto dodano vrednostjo končnega odjemalca električne energije.

17. Definicija elektro-intenzivnosti je bila spremenjena z Uredbo o spremembah in dopolnitvah Uredbe o načinu določanja in obračunavanja prispevkov za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije (Uradni list RS, št. 76/17), ki je začela veljati dne 1. 1. 2018, in ki je podala novi definiciji elektro-intenzivnosti ter stroškov končnega odjemalca električne energije. Ker gre v obravnavanem primeru za obnovljen postopek, o vlogi tožeče stranke pa je bilo prvotno odločeno z odločbo Borzen, operaterja trga z elektriko, d.o.o., št. E16031660001/PodaljPoz/1 z dne 21. 3. 2016, sodišče pojasnjuje, da kasneje spremenjene definicije, na katere se je v svoji odločitvi skliceval drugostopenjski organ, za odločanje v tem postopku ne morejo biti upoštevne. Za presojo v predmetni zadevi so tako relevantna določila Uredbe 46/15, kot so veljala pred njeno spremembo s 1. 1. 2018.

18. Sodišče pritrjuje stališču tožeče stranke, da skladno z gramatikalno razlago druge alineje 2. člena Uredbe 46/15 (veljavne v času izdaje prve odločbe: št. E16031660001/PodaljPoz/1 z dne 21. 3. 2016) strošek končnega odjemalca za porabo električne energije predstavlja celotni znesek, ki ga je končni odjemalec plačal za porabljeno električno energijo (z izjemo stroškov prekomerne prevzete jalove energije), kar vključuje tudi DDV. Nenazadnje je tudi iz pojasnil Ministrstva za infrastrukturo, vezanih na Uredbo 46/15, razvidno, da gre pri stroških končnega odjemalca električne energije za vse stroške, pri čemer se odštejejo le stroški prekomerno prevzete jalove energije.

19. Po presoji sodišča je za določitev elektro-intenzivnosti oziroma s tem povezanega prispevka bistvena količina porabljene električne energije, ki mora biti za vse končne odjemalce opredeljena enako, kar se odraža skozi končni znesek za plačilo dobavljene električne energije. V zvezi s tem pa je treba izpostaviti, da je Ministrstvo za infrastrukturo v nasprotju s stališčem, ki ga je zavzelo v drugostopenjski odločbi (da je v pojmu stroškov električne energije zajeta samo cena električne energije in ne tudi plačani davki), v pojasnilih, vezanih na Uredbo 46/15 in 76/17, zapisalo, da se v primeru možnosti, če kateri od upravičencev ni zavezanec za plačilo DDV, upošteva predpostavljene cene, ki vključujejo DDV. V primeru, če se zavezancem za DDV za namen ugotovitve elektro-intenzivnosti plačani davek ne bi upošteval, bi to posledično pomenilo, da bi morali kot končni odjemalci električne energije v primerjavi s tistimi, ki niso zavezanci za DDV, porabiti 22 % električne energije več, da bi dosegli enako stopnjo elektro-intenzivnosti oziroma, da bi bili končni odjemalci električne energije, čeprav so porabili isto količino električne energije, obravnavani različno glede na to, ali so zavezanci za DDV ali ne. Takšno razlikovanje med zavezanci za DDV in tistimi, ki to niso in ki jim zato plačanega zneska DDV pri izračunu elektro-intenzivnosti ni treba odbiti, pa bi privedlo do diskriminatornega obravnavanja končnih odjemalcev glede porabe električne energije, kar po presoji sodišča ni bil namen, ki ga je zasledoval zakonodajalec ob sprejemu Uredbe 46/15. Namen podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije je končnim odjemalcem z višjo porabljeno količino električne energije, ki opravljajo upravičene dejavnosti, zagotoviti državno pomoč v obliki znižanega plačila prispevkov, upoštevaje pri tem količino porabljene električne energije. Končni odjemalci električne energije, ki porabijo enako količino električne energije, morajo biti zato pri dodeljevanju državnih pomoči obravnavani enako, ne glede na njihov davčni status.

20. Sodišče tako zaključuje, da se za pravilno opredelitev stroškov končnega odjemalca električne energije v smislu druge alineje 2. člena Uredbe 46/15, ki se upošteva pri izračunu elektro-intenzivnosti, upošteva tudi plačani DDV, ne glede na to, da ga sicer lahko zavezanec za DDV ob upoštevanju pogojev, določenih v 67. členu ZDDV-1, uveljavlja kot odbitek vstopnega davka ali ne.

21. Upoštevajoč vse navedeno je sodišče v skladu s 4. točko prvega odstavka in tretjim odstavkom 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju: ZUS-1) tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo, kar pomeni, da ostane odločba št. E16031660001/PodaljPoz/1 z dne 21. 3. 2016, ki je bila izdana na podlagi prijave tožeče stranke št. E16031660001, še naprej v veljavi.

22. V skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka. Po določilu prvega odstavka 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu je tožeča stranka upravičena do povrnitve priglašenih stroškov v višini 15,00 EUR, ki jih je sodišče naložilo v plačilo toženi stranki.

23. Obresti od zneska pravdnih stroškov je sodišče tožeči stranki prisodilo od dneva zamude, tožena stranka pa bo prišla v zamudo, če stroškov ne bo poravnala v paricijskem roku (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika (OZ) v zvezi s 378. členom OZ)

24. Sodna taksa bo tožeči stranki vrnjena po uradni dolžnosti.

Glej tudi Zakon o upravnem sporu s komentarjem, GV Založba 2019, str. 333, tč. 6.

Enako tudi načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 13. 12. 2006.

Uredba o načinu določanja in obračunavanja prispevkov za zagotavljanje podpor proizvodnji električne energije v soproizvodnji z visokim izkoristkom in iz obnovljivih virov energije (2015) - člen 2, 2/1, 2/1-2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.