UPRS Sodba I U 1765/2019-13
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2021-01-05

Petra Hočevar (preds.), mag. Mira Dobravec Jalen (poroč.), mag. Miriam Temlin Krivic

komunalni prispevek - skrajšani postopek - en objekt ali več objektov

V uvod odločbe ne spada navedba vseh zakonov in podzakonskih aktov, na podlagi katerih organ v zadevi odloča. Pa tudi sicer kršitev določbe 212. člena ZUP ne pomeni kršitve iz drugega odstavka 237. člena ZUP.

Sodišče ocenjuje tožnikov ugovor o kršitvi določb postopka, ker mu pred izdajo odločbe ni bilo omogočeno sodelovanje, kot neutemeljen in v celoti pavšalen, saj iz upravnih odločb izhaja vir pridobitve podatkov, tožnik pa ni v pritožbi (ne navaja pa tega niti v tožbi) navedel nobenega konkretnega podatka (dejstva), ki bi bil neskladen s podatki uradnih evidenc, da bi organ v pritožbenem postopku moral ugotoviti nepravilnost pri izbiri postopka, tožnika zaslišati in mu s tem dati možnost, da se zaradi zavarovanja svojih pravic oziroma pravnih koristi izjasni o uradnih podatkih.

Odmera komunalnega prispevka je odvisna od konkretnih značilnosti stavbnega zemljišča, na katerem stoji objekt, ne pa od zemljiške parcele, ki jo tožnik napačno enači s stavbnim zemljiščem. Organ je torej pravilno uporabil materialni predpis, s tem ko je za vsak objekt na parceli, upoštevaje stavbno zemljišče, ki objektu pripada, tožniku izdal odločbo, saj gre, glede na nesporno število treh objektov, za tri kratno obveznost plačila komunalnega prispevka za kanalizacijsko omrežje, in posledično za tri upravne zadeve.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Občinska uprava Občine Cerklje na Gorenjskem (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je z izpodbijano odločbo v 1. točki izreka ugodila pritožbi tožnika zoper odločbo, št. 3514-0074/2015-4 z dne 23. 6. 2015; v 2. točki izreka odločbo, št. 3514-0074/2015-4 z dne 23. 6. 2015, odpravila in v celoti nadomestila z izpodbijano; v 3. točki izreka tožniku za stavbo št. ... del ..., na parceli 135/2 k.o. ..., odmerila komunalni prispevek za priklop na javno kanalizacijsko omrežje (izboljšanje komunalne opremljenosti) v višini 1.551,69 EUR; v 4. točki izreka odločila, da mora zavezanec plačati občini odmerjeni znesek v roku 30 dni; v 5. točki izreka, da mora zavezanec po prejemu te odločbe v 30 dneh občini posredovati kopijo gradbenega dovoljenja, razen za objekte, ki so bili zgrajeni pred 31. decembrom 1967 ali kateregakoli drugega upravičenega razloga po veljavnem zakonu o graditvi objekta; v 6. točki izreka, da mora pred izvedbo priključka zavezanec o tem pridobiti pisno soglasje izvajalca javne službe; v 7. točki izreka, da se odločba šteje kot obvestilo o obvezni priključitvi na javno kanalizacijo. V obrazložitvi odločbe navaja, da se odloča v ponovnem postopku na podlagi sodbe Upravnega sodišča, I U 1270/2016-9 z dne 25. 5. 2017, zaradi učinkovanja sodbe pa mora v celoti odpraviti svojo odločbo, št. 3514-0074/2015 z dne 23. 6. 2015, in jo nadomešča z izpodbijano (1. in 2. točka izreka). Novo odločbo izdaja na podlagi 207. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), drugega odstavka 67. člena Zakona o lokalni samoupravi (v nadaljevanju ZLS) in 11., 13. ter 16. člena Odloka o programu opremljanja stavbnih zemljišč in merilih za odmero komunalnega prispevka za kanalizacijo komunalnih odpadnih vod, ki je bila zgrajena v obdobju 2008 - 2013 in bo zgrajena v obdobju 2014 - 2015 v občini Cerklje na Gorenjskem (v nadaljevanju Odlok). Iz podatkov, pridobljenih iz uradnih evidenc (Register nepremičnin - GURS) je razvidno, da je tožnik lastnik stavbe št. ... del ... na parceli 135/2 k.o. ... V skladu z 11. členom Odloka je na območju, kjer je zgrajeno javno kanalizacijsko omrežje, obvezna priključitev v roku šestih mesecev po prejemu obvestila o obvezni priključitvi. Višino plačila komunalnega prispevka je organ izračunal po formuli iz Odloka.

2. Župan Občine Cerklje na Gorenjskem (v nadaljevanju drugostopenjski organ) je pritožbo tožnika zavrnil. V obrazložitvi v zvezi s pritožbeno navedbo, da se izpodbijana odločba ne bi smela izdati na podlagi Odloka, pojasnjuje, da je bil Odlok sprejet na podlagi takrat veljavne zakonodaje, določb Zakona o prostorskem načrtovanju (v nadaljevanju ZPNačrt), Uredbe o vsebini programa opremljanja stavbnih zemljišč (v nadaljevanju Uredba), Pravilnika o merilih za odmero komunalnega prispevka (v nadaljevanju Pravilnik) ter Statuta Občine Cerklje na Gorenjskem. Iz izpodbijane odločbe izhaja, na kakšen način se je izvedel izračun in odmera komunalnega prispevka, to je na podlagi Programa opremljanja stavbnih zemljišč za kanalizacijo občinskih odpadnih vod, ki je bila zgrajena v obdobju od 2008 - 2013 in bo zgrajena v obdobju 2014 - 2015 v Občini Cerklje na Gorenjskem (v nadaljevanju Program) in Odloka. Podatki so bili pridobljeni iz javnih evidenc. Ne soglaša z navedbo, da je izrek izpodbijane odločbe nezakonit ter da posega v pristojnost Upravnega sodišča, saj je iz sodbe I U 1270/2016 jasno razvidno, da je Upravno sodišče odpravilo odločbo, št. 3514-0074/2015-06 z dne 17. 3. 2016, ter 3. in 4. točko odločbe Župana, št. 3514-0074/2015-8 z dne16. 6. 2016, tako da v tej fazi, kot je obrazložil prvostopenjski organ, obstaja odločba prve stopnje, št. 3514-0074/2015-04 z dne 23. 6. 2015, in pritožba na to odločbo z dne 7. 7. 2015. Nadalje tožniku pojasnjuje, da se komunalni prispevek odmeri za vsako stavbo posebej in ne za parcelo. Ker v tožnikovem primeru stojijo na eni parceli tri stavbe v njegovi lasti, je dobil tri odločbe. Pomembni so podatki o zemljišču pod stavbo (tloris) in neto tlorisna površina stavbe.

3. Tožnik uvodoma pojasnjuje, da toženka vztraja pri argumentih, čeprav je Upravno sodišče v sodbi I U 1270/2016, pod točko 12, podalo jasno navodilo, ki pa ga toženka ignorira. Izpodbijani odločbi sta obremenjeni z bistvenimi kršitvami določb upravnega postopka. Uvod odločbe prve stopnje ne vsebuje vseh obveznih sestavin, ki jih za takšne primere določa ZUP. Opira se na Odlok, vendar je to podzakonski akt, na katerega se odločba ne bi smela opreti. Izpodbijani odločbi prve in druge stopnje sta v obrazložitvi tako nepopolni, da se ju ne da preizkusiti. Iz obrazložitve odločbe prve stopnje ne izhaja, na kakšen način in kakšnih pravnih podlagah oziroma metodologiji je organ tožniku odmeril komunalni prispevek. Tudi drugostopenjska odločba le pavšalno ponavlja vsebino odločbe prve stopnje. Poznavanje materialnih predpisov izdajatelja upravnega akta je bistvenega pomena za pravilno odločanje, odločbi pa tožniku ne omogočata učinkovitega udejanjanja pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave RS ter v obrazložitvi ne odgovorita na vprašanje, zakaj se tožniku odmeri prispevek v višini 1.551,69 EUR. Organ bi moral za konkretno stavbno zemljišče (stavbo št. ... del ..., parcela 135/2) izdati le eno samo odločbo. Zakaj je tožniku za isto parcelo organ izdal kar tri upravne odločbe in mu posledično brez pojasnil podražil komunalni prispevek še za dva dodatna priključka, ni pojasnjeno. Organ tožniku pred izdajo odločbe ni omogočil sodelovanja in je s tem kršil postopkovna pravila ZUP kot tudi materialne predpise. Pred izdajo odločbe mu ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za izdajo odločbe. Organ je s svojim ravnanjem posegel v ustavni pravici tožnika iz 14. in 22. člena Ustave. Organ tudi ni uporabil pravilne materialne podlage, saj je odločba izdana na podlagi Odloka, ZUP ter ZLS. Odločba bi morala biti oprta na ZPNačrt, Uredbo o vsebini programov opremljanja stavbnih zemljišč ter Pravilnik o merilih za odmero komunalnega prispevka. Upravni organ je s tem, ko ni uporabil navedenih materialno-pravnih podlag, odločil nezakonito. Za zakonito izdajo izpodbijane odločbe bi moral organ še posebej uporabiti sedmi odstavek 79. člena ZPNačrt. Vsi navedeni relevantni materialno-pravni predpisi: ZPNačrt, Uredba in Pravilnik govorijo o stavbnem zemljišču in ne o posameznih delih stavb, ki ležijo na samem zemljišču. Očitno je, da Odlok in posledično odločba nista v skladu z materialnimi predpisi. Zmotni sta odločitvi organa, ki eno stavbno zemljišče arbitrarno in v nasprotju z jasnimi kogentnimi predpisi prekvalificirata v tri stavbna zemljišča in tožniku za eno stavbno zemljišče prispevek zaračunata trikratno. Ugovarja tudi nepravilno in nepopolno ugotovljenemu dejanskemu stanju. Tožnik je lastnik le enega stavbnega zemljišča, parcele 135/2, v izmeri 907 m2, zato mu iz tega razloga upravni organ priklopa na javno kanalizacijsko omrežje ne more in ne sme zaračunati trikratno. V naravi gre v tehničnem in dejanskem pogledu za en komunalni priključek. Prereka tudi višino odmerjenega komunalnega prispevka, gre za pretiran izračun, ki bistveno odstopa od drugih primerljivih vaških skupnosti iste Občine Cerklje na Gorenjskem. Konkreten izračun ne upošteva metodologije, ki je bila uporabljena za druge vaške skupnosti. Tako je grobo poseženo v ustavno varovano pravico do enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic iz 14. in 22. člena Ustave RS. Za naselja ... in ... je sklenjena pogodba o izgradnji hišnega priključka za sekundarno fekalno kanalizacijo in plačilo priključnine ter je bila v njej sporazumno določena priključnina na kanalizacijo in čistilno napravo v višini 2.500,00 DEM (oziroma 1.250,00 EUR) na enoto priključka. Ta znesek priključnine je po pogodbi zavezoval občino, da je bila dolžna izvesti priključek na objekt (torej tako primarni kot sekundarni kanalizacijski vod) in še to samo za primarno kanalizacijsko omrežje. Priklop sekundarnega kanalizacijskega omrežja pa je bil dolžan zagotoviti vsak uporabnik sam na lastne stroške. Iz določbe tretjega odstavka 13. člena Odloka izhaja, da se bodo podatki o stavbišču objekta in neto tlorisne površine zajemali iz uradnih evidenc Geodetske uprave. Iz same odločbe pa izhaja, da se neto tlorisna površina objekta določi po REN-u, pri čemer ni mogoče ugotoviti, na kakšen način je bila določena neto tlorisna površina stavbe, prav tako pa po preverjanju podatkov iz odločbe in primerjavi teh podatkov s podatki GURS tožnik ne more ugotoviti, na kakšnem temelju je v izpodbijani odločbi zajeta površina parcele objekta. Iz obrazložitve ne izhaja utemeljitev, na kakšen način je organ pridobil podatek za izračun tlorisnih površin in površin zemljišča. Nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča se plačuje le za eno stavbno zemljišče, prav tako pa tudi za komunalne storitve. Predlaga odpravo izpodbijane odločbe in zahteva povrnitev stroškov postopka.

4. Toženka v odgovoru na tožbo zavrača navedbe tožnika in navaja, da so občinski odloki, na katere se toženka neposredno in konkretno sklicuje v odmeri, sprejeti na podlagi določb ZPNačrt. V zvezi z ugovorom, da je bila kršena pravica tožnika do sodelovanja v postopku, se sklicuje na sodbo Upravnega sodišča I U 1277/2016, iz katere izhaja uporaba skrajšanega ugotovitvenega postopka kot pravilna. Toženka je podatke, ki se nanašajo na stavbe, pridobila iz uradnih evidenc, REN - GURS, kot je tudi konkretno pojasnila. Zavrača tudi očitke o neenakopravni obravnavi občanov, do katerih se zaradi nekonkretiziranosti niti ne more vsebinsko opredeliti, ter poudarja, da pri svojem delovanju ves čas postopa v skladu z Ustavo, zakoni in podzakonskimi predpisi.

6. Predmet preizkusa je odločba o odmeri komunalnega prispevka zaradi izboljšanja komunalne opremljenosti tožnikovega zemljišča, na katerem stoji tudi stavba ... del ..., z novo komunalno opremo - kanalizacijskim omrežjem.

7. Tožnik uvodoma uveljavlja bistvene kršitve določb postopka. Po njegovi oceni je prvostopenjska odločba obremenjena z bistveno kršitvijo določb postopka že, ker se v uvodu odločbe opira le na Odlok. V potrditev stališča se sklicuje na sodbo Upravnega sodišča I U 1270/2016, vendar si njeno vsebino napačno razlaga. Bistvo odločitve v sodbi I U 1270/2016 je v očitku organoma (prve in druge stopnje), da je v postopku izdaje izpodbijane odločbe (št. 3514-0074/2015 z dne 17. 3. 2016) bilo odločeno o veljavnosti odločbe, št. 3514-0074/2015 z dne 23. 6. 2015, in pritožbi tožnika zoper njo na podlagi podzakonskega predpisa (6. člena Odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka - Uradni vestnik Občine Cerklje na Gorenjskem št. 4/2015, ki je določal, da prenehajo veljati odločbe o odmeri komunalnega prispevka, izdane na prejšnji podlagi) in je bila na tej podlagi odpravljena. Posamezna vprašanja upravnega postopka so namreč lahko drugače kot v ZUP urejena le z drugim zakonom, ne pa s podzakonskim predpisom.

8. ZUP predpisuje v prvem odstavku 212. člena, kaj mora vsebovati uvod odločbe (ime organa, ki odločbo izdaja, predpis o njegovi pristojnosti, način uvedbe postopka, osebno ime stranke in njenega pooblaščenca ter na kratko označeno zadevo, za katero gre v postopku). Določbe podzakonskega predpisa v uvodu izpodbijane odločbe podajajo označitev zadeve, za katero gre v postopku, in predstavljajo pristojnostne določbe. Ne spada pa v uvod odločbe navedba vseh zakonov in podzakonskih aktov, na podlagi katerih organ v zadevi odloča. Pa tudi sicer kršitev določbe 212. člena ZUP ne pomeni kršitve iz drugega odstavka 237. člena ZUP. Zakaj pa naj bi opustitev v uvodu navedbe določbe zakona, ki sicer med drugim predstavlja eno od pristojnostnih določb, pomenila, glede na posledice, poseg v zakonitost izpodbijane odločbe, pa tožnik ne obrazloži.

9. Nadalje tožnik ugovarja, da se odločb upravnih organov ne da preizkusiti. V zvezi s prvostopenjsko odločbo navaja, da iz nje ne izhaja, na kakšen način in na kakšnih pravnih podlagah oziroma metodologiji je upravni organ prve stopnje tožniku odmeril prispevek za priklop na javno kanalizacijsko omrežje ter da tudi drugostopenjski organ le pavšalno ponavlja vsebino prvostopenjske odločbe. Sodišče ugovoru ne more slediti. Že prvostopenjska odločba v obrazložitvi pojasnjuje način odmere in pravno podlago (Odlok in Program), drugostopenjska odločba pa obrazložitev prvostopenjske odločbe dopolni in pojasni, da je bil za tožnika sporni Odlok sprejet na podlagi ZPNačrt, Uredbe in Pravilnika. Pojasni tudi, iz katere javne evidence je prvostopenjski organ črpal podatke za izračun komunalnega prispevka po formuli iz Odloka, in s tem dopolni pomanjkljivosti obrazložitve prvostopenjskega organa, za kar ima pooblastilo v ZUP (drugi odstavek 248. člena). Iz obeh upravnih odločb izhaja način (metoda, formula), po katerem je odmerjen komunalni prispevek, pojasnjene so tudi pravne podlage in evidenca, ki je bila vir uradnih podatkov, zato tožnikov ugovor, da se odločbe ne da preizkusiti, ker naj iz nje ne bi izhajala pravna podlaga in uporabljena metoda, ni utemeljen.

10. V okviru kršitve določb postopka tožnik navaja še, da bi moral organ za konkretno stavbno zemljišče tožniku kot edinemu lastniku parcele 135/2 k.o. ... izdati le eno samo odločbo. Navedeni ugovor utemeljuje na lastništvu te parcele, kar naj bi organ pri izdaji odločbe moral upoštevati. Zakaj vsaka posamezna stavba kot objekt pomeni podlago za izdajo samostojne odmerne odločbe, bo sodišče pojasnilo pri obravnavi ugovora pravilne uporabe materialnega prava. Kršitev določb postopka, ker je odmerjen komunalni prispevek za stavbo ... del ... na parceli 135/2 k.o. ..., ni podana, ker je podlaga za takšno odločbo materialno pravo, ki odločanje na način, kot je postopal upravni organ, opredeljuje kot (eno) upravno zadevo (2. člen ZUP).

11. Neutemeljeno tožnik tudi ugovarja, da mu ni bilo omogočeno sodelovanje v postopku, kar pomeni kršitev pravil postopka po 3. točki drugega odstavka 237. člena ZUP. V obravnavani zadevi je organ vodil skrajšani ugotovitveni postopek in dejansko stanje oziroma pravno relevantna dejstva ugotovil iz uradnih evidenc. V posledici nesodelovanja tožnika v postopku naj bi bilo, kot zatrjuje, nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, saj naj ne bi bilo mogoče ugotoviti, na kakšen način je bila določena neto tlorisna površina objekta po REN-u in na kakšnem temelju je upoštevan podatek o površini, kot je. Po 2. točki prvega odstavka 144. člena ZUP organ lahko po skrajšanem postopku odloči o zadevi, če se da ugotoviti stanje stvari na podlagi uradnih podatkov, ki jih ima organ in samo zato ni treba posebej zaslišati stranke za zavarovanje njenih pravic oziroma pravnih koristi. Sodišče ocenjuje tožnikov ugovor o kršitvi določb postopka, ker mu pred izdajo odločbe ni bilo omogočeno sodelovanje, kot neutemeljen in v celoti pavšalen, saj iz upravnih odločb izhaja vir pridobitve podatkov, tožnik pa ni v pritožbi (ne navaja pa tega niti v tožbi) navedel nobenega konkretnega podatka (dejstva), ki bi bil neskladen s podatki uradnih evidenc, da bi organ v pritožbenem postopku moral ugotoviti nepravilnost pri izbiri postopka, tožnika zaslišati in mu s tem dati možnost, da se zaradi zavarovanja svojih pravic oziroma pravnih koristi izjasni o uradnih podatkih. Kot je sodišče že navedlo, pa tožnik niti v tožbi ne navaja podatka, ki bi bil neskladen z uporabljenim pri odmeri komunalnega prispevka, da bi lahko sodišče podvomilo v podatek iz javne evidence. Torej, da bi v obravnavani zadevi zaradi izvedbe skrajšanega ugotovitvenega postopka prišlo do nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja, tožnik ni izkazal in tudi ne, da je bilo kršeno načelo zaslišanja stranke, saj je v skrajšanem ugotovitvenem postopku načelo zaslišanja stranke izključeno (tretji odstavek 144. člena ZUP).

12. Tožnik ugovarja tudi napačni uporabi materialnega prava. Iz izpodbijane prvostopenjske odločbe izhaja, da je organ odmeril komunalni prispevek na podlagi Odloka in Programa, drugostopenjski organ pa pojasni, da je Odlok sprejet na podlagi ZPNačrt, Uredbe in Pravilnika, kar je pravilna pravna podlaga za ta podzakonski predpis. Kolikor tožnik ugovor, da organ za izdajo prvostopenjske odločbe ni uporabil pravilne materialne podlage, podaja iz razloga, ker se je organ oprl le na odločbe Odloka, ter torej meni, da je iz tega razloga materialno pravo napačno uporabljeno, nima prav. Odmera komunalnega prispevka neposredno temelji na Odloku; da bi bil ta v nasprotju, in konkretno v katerem delu, z zakonom ali Ustavo, pa tožnik ne navaja, saj zgolj pavšalno ugovarja, da je več kot očitno, da Odlok ni v skladu s predhodno navedenim materialnim pravom. Sodišče je v skladu s 125. členom Ustave RS pri odločanju vezano le na Ustavo in zakon, kar pomeni, da je v primeru, če ugotovi, da je podzakonski akt, ki je bil uporabljen pri odločanju, v nasprotju z zakonom ali Ustavo, dolžno uporabo takega akta v konkretni zadevi zavrniti (institut exceptio ilegallis). Vendar sodišče tožbene navedbe o nepravilni uporabi materialnega prava zavrača kot neutemeljene.

13. Tožnik zatrjuje, da relevantni materialno-pravni predpisi - ZPNačrt, Uredba ter Pravilnik - govorijo o stavbnem zemljišču in ne o posameznih delih stavb, ki ležijo na samem zemljišču (parceli), torej, da bi morala biti v njegovem primeru izdana le ena odločba, za stavbno zemljišče. Da se komunalni prispevek obračuna za objekt (vsak) v soodvisnosti od stavbnega zemljišča, ki mu pripada, izhaja iz naštetih določb predpisov, na katere se sklicuje tudi tožnik. Navedeno tako izhaja iz petega odstavka 79. člena ZPNačrt (šteje se, da so s plačilom komunalnega prispevka poravnani vsi stroški priključevanja objekta na komunalno opremo, razen gradnje tistih delov priključkov, ki so v zasebni lasti), prvega odstavka 80. člena ZPNačrt (zavezanec za plačilo komunalnega prispevka je investitor oziroma lastnik objekta, ki se na novo priključuje na komunalno opremo ali ki povečuje neto tlorisno površino objekta ali spreminja njegovo namembnost), prvega odstavka 82. člena ZPNačrt (komunalni prispevek se določi na podlagi Programa opremljanja glede na površino in opremljenost stavbnega zemljišča s komunalno opremo ter glede na neto tlorisno površino objekta in njegovo namembnost oziroma glede na izboljšanje opremljenosti stavbnega zemljišča s komunalno opremo), prvega odstavka 6. člena Pravilnika (komunalni prispevek se izračuna tako, da se ugotovi, na katero vrsto komunalne opreme lahko zavezanec priključi svoj objekt ali mu je omogočena uporaba določene vrste komunalne opreme iz 3. točke prvega odstavka 71. člena ZPNačrt), tretjega odstavka 3. člena Uredbe (za parcelo po tej uredbi se šteje zemljiška parcela ali njen del, na kateri je možno graditi objekt ali je objekt že zgrajen in za katerega mora zavezanec plačati komunalni prispevek). Odlok, na katerem temelji odmera komunalnega prispevka, je torej določil odmero v skladu z materialnimi predpisi. Odmera komunalnega prispevka je odvisna od konkretnih značilnosti stavbnega zemljišča, na katerem stoji objekt, ne pa od zemljiške parcele, ki jo tožnik napačno enači s stavbnim zemljiščem. Organ je torej pravilno uporabil materialni predpis, s tem ko je za vsak objekt na parceli, upoštevaje stavbno zemljišče, ki objektu pripada, tožniku izdal odločbo, saj gre, glede na nesporno število treh objektov, za tri kratno obveznost plačila komunalnega prispevka za kanalizacijsko omrežje, in posledično za tri upravne zadeve (glej sklep Vrhovnega sodišča, X Ips 13/2017 z dne 1. 3. 2017).

14. Tožnik ugovarja tudi, da je bilo nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, pri čemer izhaja iz napačnega razumevanja materialnega prava, kar je sodišče pojasnilo že v prejšnjih točkah obrazložitve te sodbe. Da bi bilo dejansko stanje napačno ugotovljeno, ker je tožnik lastnik le enega stavbnega zemljišča, parcele 135/2 v izmeri 907 m2 ter bo v naravi izveden le en komunalni priključek, glede na zgoraj navedene pravne podlage, tožnik neutemeljeno ugovarja. Kolikor pa se ugovor nanaša na podatke iz uradnih evidenc, je ta pavšalen, saj tožnik ne navaja (in ni tudi v upravnem postopku) drugačnih podatkov o neto tlorisni površini objekta oziroma površini stavbnega zemljišča, ki temu objektu pripada. Predmet obrazložitve odločbe o odmeri komunalnega prispevka pa ni, da obrazlaga, na kakšen način je bil določen podatek o neto tlorisni površini objekta (ali stavbnem zemljišču, ki pripada objektu) v izvorni evidenci oziroma v obravnavanem primeru o pravni podlagi za zapolnjevanje evidenc GURS-a, saj se podatki v njej zbirajo na podlagi zakona, ki to evidenco ureja. Tožnik bi sicer lahko dokazoval nepravilnost podatka, vendar ga ni, na njem je bilo dokazno breme, da podatek uradne evidence izkaže kot nepravilen, vendar tako ni ravnal.

15. Tožnik prereka tudi višino odmerjenega komunalnega prispevka, v smislu, da gre za pretiran izračun, ki bistveno odstopa od drugih primerljivih vaških skupnosti iste občine. Meni, da v njegovem primeru ni bila upoštevana metodologija, ki je bila primerjalno uporabljena za druge vaške skupnosti, zato mu je bilo poseženo v ustavno varovani pravici do enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic iz 14. in 22. člena Ustave RS. Vendar pa tožnik ne pojasni, v kateri konkretni, pravno pomembni okoliščini naj bi bil njegov položaj v bistvenem enak položaju zavezancev, na katere se sklicuje. Višina komunalnega prispevka je odvisna od stroškov komunalne opreme, torej je v različnih položajih lahko različna, kar izhaja že iz zakonske ureditve. Občina pa ima tudi možnost, da v različnih situacijah na zavezance prevali različen delež skupnih stroškov. Tožnik torej ni izkazal posega v ustavne pravice.

16. Ker je sodišče presodilo, da so tožbeni ugovori neutemeljeni ter tudi ni ugotovilo kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo. Tožnik izvedbe glavne obravnave ni predlagal, predlagal pa tudi ni izvedbe dokazov. Kar je bilo za tožnika sporno, to je uporaba prava pri izdaji izpodbijane odločbe, pa je sodišče lahko presodilo na podlagi tožbe ter je v sodbi to pojasnilo (prvi odstavek 59. člena ZUS-1).

17. Odločitev o stroških postopka temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po kateri v primeru, če sodišče tožbo med drugim zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 144, 144/1, 144/1-2, 212, 212/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.