UPRS Sodba I U 2037/2019-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2021-03-29

davčna izvršba - ustavitev davčne izvršbe - iz izvršbe izvzeta sredstva

V obravnavanem postopku, katerega predmet je sklep o ustavitvi postopka (zaradi plačila dolga), se tožnikovi ugovori (da plačilo dolga ni bilo zakonito izvedeno) niso presojali. Slednje namreč ni bilo predmet izpodbijanega sklepa o ustavitvi davčne izvršbe in se v navedenem postopku ni ugotavljajo.

1. Z izpodbijanim sklepom je Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju davčni tudi prvostopenjski organ) zoper tožnika ustavila postopek davčne izvršbe, začet s sklepom davčnega organa DT 4934-125575/2018-1 08 z dne 6. 9. 2018, iz razloga: plačilo. Vsa doslej opravljena dejanja v postopku davčne izvršbe se razveljavijo (1. točka izreka). Iz 2. točke izreka pa izhaja, da davčnemu organu stroški postopka niso nastali.

2. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je davčni organ v postopku davčne izvršbe zoper tožnika izdal sklep o davčni izvršbi na denarna sredstva, DT 4934-125575/2018-1 08 z dne 6. 9. 2018. V postopku je bilo ugotovljeno, da so obveznosti po sklepu o izvršbi prenehale iz razlogov, navedenih v izreku tega sklepa, zato je bilo potrebno na podlagi 155. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) davčno izvršbo ustaviti. Vsa opravljena dejanja v postopku se razveljavijo.

3. Ministrstvo za finance kot pritožbeni organ je tožnikovo pritožbo zavrnilo. Kot neutemeljene je zavrnilo tožnikove ugovore, da so prejemki, s katerimi se je poplačal davčni organ, izvzeti iz davčne izvršbe, saj gre za sredstva iz naslova zavarovalnine za škodo. V zvezi z navedbami tožnika, iz katerih izhaja, da se ne strinja s postopkom davčne izvršbe, je pojasnilo, da bi izvršbi lahko ugovarjal s pritožbo zoper sam sklep o davčni izvršbi DT 4934-125575/2018-1 08, ne pa v tem postopku, saj je predmet tega postopka preverjanje pravilnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa o ustavitvi davčne izvršbe in ne sklepa o davčni izvršbi.

4. Tožnik se z navedenim sklepom ne strinja in ga izpodbija s tožbo. V tožbi se sklicuje na Ustavo RS, Kazenski zakonik, Zakon o izvršbi in zavarovanju, Zakon o pravdnem postopku, Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, Splošno deklaracijo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, Sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevah, ki jih navaja. Tožnik navaja, da v postopku ni bilo upoštevano, da je bila izvršba opravljena na denarna sredstva, ki so bila nakazana z namenom, da se popravi povzročena škoda zaradi naravnih dejavnikov. Izveden ni bil noben pošten postopek, zaradi česar je davčna izvršba neutemeljena. Finančna uprava RS se je z izvršbo na tožnikova denarna sredstva na banki poplačala, čeprav so bila sredstva iz naslova zavarovalnine za škodo, ki jo je povzročil vihar na strehi in so ti prejemki v skladu s 10. točko 159. člena ZDavP-2 izvzeti iz davčne izvršbe. Gre za nezakonito poplačilo iz naslova povzročene škode. Meni, da bi ga davčni organ pred poplačilom iz sredstev na banki moral zaslišati, čeprav je bilo razvidno iz izpiska na banki, da so sredstva namenjena povzročeni škodi zaradi naravnih dejavnikov (viharja). S tem je bilo poseženo v tožnikovo zasebno lastnino, ki jo ščiti 33. člen Ustave RS, davčni organ pa v postopku ni upošteval 5. in 6. člen ZDavP-2. Tožnik se sklicuje na določbe Ustave RS, za katere meni, da v postopku niso bile upoštevane (14., 23., 24., 25., 27., 29. in 33. člen Ustave RS). Nadalje se sklicuje na 6. člen Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (pravica do poštenega sojenja) in na Protokol h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in svoboščin (varstvo lastnine) ter na Listino Evropske unije o temeljnih pravicah (20., 21. in 47. člen), na ZDavP-2 (5, 6., 155., 160. člen) ter na Zakon o splošnem upravnem postopku, v nadaljevanju ZUP (7., 8. in 9. člen). Sklepno tožnik predlaga, da sodišče tožbi ugodi ter da se upošteva, da je zavarovalnina za škodo v kmetijstvu izvzeta iz davčne izvršbe, zaradi česar davčni organ ni pravilno postopal.

5. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijanem sklepu in razlogih iz obrazložitve odločbe o pritožbi in predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

7. V obravnavani zadevi je med strankama sporno ali je davčni organ postopal pravilno, ko je z izpodbijanim sklepom ustavil zoper tožnika začeti postopek davčne izvršbe (DT 4934-125575/2018-1 08 z dne 6. 9. 2018) iz razloga: plačila ter vsa doslej opravljena dejanja v postopku davčne izvršbe razveljavil.

8. Iz prvega odstavka 143. člena ZDavP-2 izhaja, da davčni organ začne davčno izvršbo, če davek ni plačan v rokih, predpisanih z zakonom. Iz 155. člena ZDavP-2 pa izhaja, da davčni organ po uradni dolžnosti ali na zahtevo dolžnika s sklepom v celoti ali delno ustavi davčno izvršbo, med drugim, če je davek plačan. V skladu z drugim odstavkom 155. člena ZDavP-2 davčni organ s sklepom o ustavitvi davčne izvršbe odpravi oziroma razveljavi že izvršena dejanja v postopku davčne izvršbe.

9. V obravnavani zadevi ni sporno, da je bil tožniku izdan sklep o davčni izvršbi na dolžnikova denarna sredstva DT 4934-125575/2018-1 08 z dne 6. 9. 2018, za dolgovani znesek v skupni višini 174,69 EUR, po katerem se davčna izvršba opravi z rubežem denarnih sredstev, ki jih ima dolžnik pri A. D.D. Slednji je naloženo, da opravi rubež sredstev do višine davčnega dolga po sklepu o izvršbi, pri čemer upošteva izvzetja iz 159. člena ZDavP-2 in omejitve izvršbe iz 160. člena ZDavP-2, v kolikor gre za sredstva, nakazana za tekoči mesec. Ker je bil dolg poravnan, je davčni organ na podlagi 155. člena ZDavP-2 postopek ustavil.

10. Iz tožnikovih navedb pa izhaja, da naj bi bil tožnikov dolg poravnan iz denarnih prejemkov, ki so 159. členu ZDavP-2 izvzeti iz davčne izvršbe. Sklicuje se na sredstva, ki so namenjena povračilu škode zaradi naravnih dejavnikov (vihar). Po določbi 11. točke 159. člena ZDavP-2 so iz davčne izvršbe izvzeta sredstva, pridobljena za odpravo posledic naravnih nesreč ali škode na področju kmetijstva gozdarstva, ribištva, veterine ali fitosanitarnem področju na podlagi predpisov, ki urejajo nesreče ali škode. Tožnik se torej sklicuje, da naj bi A. D.D. sklep o davčni izvršbi z dne 6. 9. 2018 izvršila na način, da je s tem posegla na sredstva, ki so po zakonu izvzeta iz davčne izvršbe. S tem pa naj bi davčni organ prejel sredstva, ki jih ne bi smel prejeti.

11. Sodišče v obravnavani zadevi presoja zgolj izpodbijani akt, to pa je sklep o ustavitvi postopka. Slednji pa je bil izdan iz razloga, ker je davčni organ ugotovil, da je bil tožnikov dolg po sklepu o davčni izvršbi z dne 6. 9. 2018 poravnan. Tožnik ugovarja načinu izvršitve omenjenega sklepa o davčni izvršbi, v posledici katerega je bil izdan sklep o ustavitvi postopka davčne izvršbe. Vendar pa sama odprava izpodbijanega sklepa o ustavitvi postopka (zgolj ta se namreč presoja v obravnavani zadevi) tudi ne bi imela za posledico, da bi bila tožniku tudi vrnjena denarna sredstva, na katera naj bi bilo po njegovem zatrjevanju neupravičeno poseženo v postopku davčne izvršbe in za katera ima interes, da se mu vrnejo.

12. Po presoji sodišča bi tožnik moral, če bi za svoje navedbe predložil ustrezna dokazila (ki jih v obravnavani zadevi sicer ni predložil), od davčnega organa zahtevati povračilo denarnega prejemka, na katerega naj bi bilo neupravičeno poseženo. Tudi iz Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, 67. člen) izhaja, da je razlog za nasprotno izvršbo zoper upnika v primeru, če pri izvršbi na denarne prejemke niso bile upoštevane določbe o omejitvi izvršbe.

13. V obravnavanem postopku, katerega predmet je (zgolj) sklep o ustavitvi postopka (zaradi plačila dolga), pa se tožnikovi ugovori (da plačilo dolga ni bilo zakonito izvedeno) sploh niso presojali. Slednje namreč ni bilo predmet izpodbijanega sklepa o ustavitvi davčne izvršbe in se v navedenem postopku ni ugotavljajo.

14. Iz vseh navedenih razlogov sodišče tožnikovim ugovorom ni moglo ugoditi. Kot že pojasnjeno, tudi sicer odprava izpodbijanega sklepa o ustavitvi postopka ne bi imela za posledico vračilo denarnih sredstev, za katere tožnik navaja, da so mu bila neupravičeno zasežena.

15. Zato na drugačno odločitev v navedeni zadevi ne more vplivati tožnikovo sklicevanje na določbe Ustave RS, Kazenski zakonik, Zakon o izvršbi in zavarovanju, Zakon o pravdnem postopku, Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, Splošno deklaracijo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, Sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, Protokol h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in svoboščin ter na Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, ZDavP-2 in ZUP, s čimer zatrjuje neupravičen poseg v zasebno lastnino in kršitve v postopku, za katerega meni, da ni bil voden zakonito.

16. Ker je po povedanem izpodbijani sklep pravilen in zakonit, sodišče pa tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, prav tako ne kršitev določbe Ustave RS in drugih aktov, na katere se sklicuje tožnik, je sodišče tožbo zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1.

17. Sodišče je v zadevi odločilo po sodnici posameznici na podlagi druge alineje drugega dostavka 13. člena ZUS-1.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 155, 155/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.