UPRS Sodba I U 1401/2019-13
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2021-03-16

Adriana Hribar Milič (preds.), mag. Slavica Ivanović (poroč.), Bojana Prezelj Trampuž

davčna izvršba - prispevki za socialno varnost - osebni stečaj - odpust obveznosti - prednostne terjatve - zamudne obresti

Drugi odstavek 21. člena ZFPPIPP določa, da so v postopkih zaradi insolventnosti prednostne terjatve tudi nezavarovane terjatve za plačilo prispevkov, ki so nastale pred začetkom postopka zaradi insolventnosti. Citirana določba se nanaša na prispevke na splošno, zakon pa ob tem ne določa, da bi bile obveznosti iz naslova prispevkov za socialno varnost za zasebnike iz citirane določbe izvzete.

Obresti, ki jih odmeri oziroma izreka davčni organ, so pripadajoče dajatve, ki se štejejo za davek iz drugega odstavka tega člena, če ni s tem zakonom drugače določeno. To pomeni, da zamudne obresti kot pripadajoče dajatve delijo usodo glavnice, kar za obravnavani primer pomeni, da niso bile odpuščene s sklepom o odpustu obveznosti in jih je davčni organ utemeljeno naložil v plačilo tožniku. Četrti odstavek 3. člena ZDavP-2 je po presoji sodišča v razmerju do določb ZFPPIPP lex specialis, zato ni utemeljeno tožnikovo stališče, da zamudne obresti niso prednostne terjatve, ker v 408. členu ZFPPIPP niso izrecno naštete.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je Finančna uprava republike Slovenije (v nadaljevanju davčni, tudi finančni organ) odločila, da se zoper tožnika opravi davčna izvršba dolgovanega zneska obveznosti, od katerega znaša na dan 4. 10. 2018 glavnica 16.970,47 EUR, zamudne obresti 7.315,33 EUR in stroški davčne izvršbe 50,00 EUR, skupaj 24.335,80 EUR (1. točka izreka). V 2. točki izreka je naveden prehodni podračun MF FURS, kamor se vplačajo neporavnane obveznosti. Od označenih glavnic v tabeli na straneh 1 do 34 izreka izpodbijane odločbe je potrebno obračunati in plačati nadaljnje zamudne obresti za obdobje od 5. 10. 2018 do vključno dneva plačila posamezne obveznosti. Obveznosti tožnika temeljijo na izvršilnih naslovih, ki so navedeni v preglednici. Pod 3. točko izreka je določeno, da se davčna izvršba opravi z rubežem, cenitvijo in s prodajo premičnin, ki so v lasti oziroma posesti dolžnika in se nahajajo kjerkoli, predvsem pa na naslovu tožnika. Izvzete so premičnine po določbi 177. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2). Vse stroške davčne izvršbe plača dolžnik. O morebitnih drugih stroških bo izdan poseben sklep. Pritožba ne zadrži začete davčne izvršbe (točki 4 in 5 izreka).

2. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa se davčni organ sklicuje na knjigovodske evidence, iz katerih izhaja, da dolžnik v predpisanem roku ni poravnal obveznosti, ki so navedene v izreku navedenega sklepa. Davčni organ je zato na podlagi 143. člena ZDavP-2 začel davčno izvršbo. Navaja 96. člen, 152. člen, prvi odstavek 94. člena, tretji in četrti odstavek 93. člena in tretji odstavek 157. člena ZDavP-2 ter 66. člen Pravilnika o izvajanju Zakona o davčnem postopku, ki jih citira.

3. Ministrstvo za finance kot pritožbeni organ se z odločitvijo prvostopenjskega organa strinja. V obrazložitvi navaja, da ni sporno, da je bil nad tožnikom dne 20. 6. 2016 začet postopek osebnega stečaja in da je Okrožno sodišče v A. dne 10. 7. 2018 izdalo sklep o odpustu obveznosti, s katerim je med drugim sklenilo, da se odpustijo obveznosti stečajnega dolžnika, ter da odpust učinkuje na vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do dne 20. 6. 2016, razen za terjatve iz drugega odstavka 408. člena Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP). Pojasnjuje pa, da se z izpodbijanim sklepom terjajo obveznosti iz naslova prispevkov za socialno varnost za zasebnike (v nadaljevanju OPSVZ), ki so na podlagi 408. člena v zvezi z drugim odstavkom 21. člena ZFPPIPP prednostne terjatve, na katere odpust obveznosti ne učinkuje. V zvezi s pritožbenimi navedbami, da gre pri terjanih obveznostih za obveznosti iz naslova prispevkov za tožnika samega kot samostojnega podjetnika in ne za obveznosti iz naslova prispevkov, ki bi jih moral tožnik plačati delavcem, pritožbeni organ navaja, da te obveznosti sodijo pod drugi odstavek 21. člena ZFPPIPP. Pritožbeni organ prav tako ni ugotovil nepravilnosti pri izračunu zamudnih obresti, pri čemer pojasnjuje, da so obresti v skladu z določbo četrtega odstavka 3. člena ZDavP-2 pripadajoče dajatve, ki se štejejo za davek iz drugega odstavka tega člena, če ni z ZDavP-2 drugače določeno.

4. Tožnik se z odločitvijo ne strinja in vlaga tožbo iz razloga nepravilne uporabe materialnega prava. V tožbi navaja, da se je nad njim 7. 7. 2016 začel stečajni postopek, v okviru katerega je Okrožno sodišče v A. dne 10. 7. 2018 s sklepom o odpustu obveznosti odločilo, da se tožniku odpustijo vse obveznosti, pri čemer odpust učinkuje na vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do 20. 6. 2016, razen za terjatve iz drugega odstavka 408. člena ZFPPIPP. Ker gre pri obveznostih, ki jih terja tožena stranka, za OPSVZ, te po vsebini ne sodijo pod drugi odstavek 408. člena ZFPPIPP, zato so s pravnomočnostjo sklepa o odpustu obveznosti z dne 10. 7. 2018, prenehale. Gre namreč za obveznosti iz naslova prispevkov, ki bi jih moral tožnik plačati zase, in ne za prispevke, ki bi jih moral plačati delavcem. V zvezi s tem se sklicuje na sodbo tega sodišča v zadevi I U 1512/2015 z dne 12. 4. 2016. Tožena stranka posledično tudi ni upravičena do povračila stroškov v višini 50,00 EUR, niti do zamudnih obresti, ki so v skladu z načelom akcesornosti prenehale skupaj z glavnico. Če bi sodišče štelo, da terjatve tožene stranke do tožnika iz naslova OPSVZ s sklepom o odpustu obveznosti niso prenehale, pa zamudnih obresti ni mogoče šteti med prednostne terjatve, saj jih ZFPPIPP ne umešča v to kategorijo. Navaja še, da je po mnenju delovne skupine, ki je bila zadolžena za obravnavo te tematike in po mnenju Ministrstva za pravosodje, namen 390. člena in 408. člena ZFPPIPP varstvo delavcev, ki imajo do stečajnega dolžnika položaj upnika, saj prednostne terjatve, vezane na izplačila delavcem zaradi opravljanja dela, v delu, ki se nanaša na prispevke, predstavljajo predpostavko za uveljavitev njihovih pravic socialnega varstva. Namen teh določb torej ni v zaščiti stečajnega dolžnika kot samostojnega podjetnika, saj bo ta sam nosil škodljive posledice odpusta obveznosti, ko se bo upokojeval, temveč možnost, da stečajni dolžnik po stečajnem postopku na novo zaživi. Predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne toženi stranki v ponovni postopek oziroma da izpodbijano odločbo spremeni tako, da postopek zoper dolžnika ustavi. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka.

5. Tožena stranka v odgovoru na tožbo sodišču predlaga, da tožbo zavrne in vztraja pri razlogih upravnih odločb. Dodaja, da tožnikovo sklicevanje na mnenji delovne skupine in Ministrstva za pravosodje predstavlja nedovoljeno tožbeno novoto, saj se tožnik v upravnem postopku na mnenji ni skliceval.

7. V obravnavani zadevi med strankama ni sporno, da je Okrožno sodišče v A. v postopku tožnikovega osebnega stečaja dne 10. 7. 2018 izdalo sklep o odpustu obveznosti St ... (v nadaljevanju sklep o odpustu obveznosti), s katerim je med drugim sklenilo, da se odpustijo obveznosti stečajnega dolžnika, ter da odpust učinkuje na vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do dne 20. 6. 2016, razen za terjatve iz drugega odstavka 408. člena ZFPPIPP. Med strankama pa je sporno, ali terjatve tožene stranke do tožnika iz naslova OPSVZ ter zakonske zamudne obresti, povezane s temi terjatvami, predstavljajo terjatve, ki so na podlagi določb ZFPPIPP izvzete iz odpusta obveznosti.

8. Tožena stranka meni, da so terjatve iz naslova OPSVZ prednostne in da posledično zanje odpust obveznosti, do katerega je prišlo v postopku tožnikovega osebnega stečaja, v skladu z 408. členom ZFPPIPP ne učinkuje. S tem stališčem se strinja tudi sodišče. ZFPPIPP v drugem odstavku 408. člena med drugim določa, da odpust obveznosti ne učinkuje za prednostno terjatev iz drugega odstavka 21. člena tega zakona. Drugi odstavek 21. člena ZFPPIPP določa, da so v postopkih zaradi insolventnosti prednostne terjatve tudi nezavarovane terjatve za plačilo prispevkov, ki so nastale pred začetkom postopka zaradi insolventnosti. Citirana določba se nanaša na prispevke na splošno, zakon pa ob tem ne določa, da bi bile OPSVZ iz citirane določbe izvzete. Po presoji sodišča je določba drugega odstavka 21. člena ZFPPIPP jasna in ne daje podlage za razlago, za katero se zavzema tožnik. To stališče je skladno tudi z upravnosodno prakso tega sodišča (sodba v zadevi I U 2505/2018 z dne 19. 11. 2019 in sodba v zadevi II U 394/2017 z dne 11. 6. 2019). Sklicevanje tožnika na sodbo tega sodišča v zadevi I U 1512/2015 z dne 12. 4. 2016 ni utemeljeno, saj sodišče v navedeni zadevi ni zavzelo stališča, ki ga zagovarja tožnik, temveč je izpodbijani akt odpravilo zaradi bistvenih kršitev določb upravnega postopka.

9. Tožnik se sicer v tožbi med drugim sklicuje tudi na mnenje delovne skupine (iz tožbe ne izhaja, katere) in Ministrstva za pravosodje glede namena 390. člena in 408. člena ZFPPIPP. Navedenih mnenj sodišču ni predložil, iz tožbe pa tudi ne izhaja, kdaj in za kakšen namen sta bili mnenji izdani in kje sta dostopni. Sodišče se do vsebine teh mnenj posledično ni opredelilo.

10. Glede na zgoraj navedeno so tožbene navedbe glede učinkovanja odpusta obveznosti na OPSVZ neutemeljene.

11. Prav tako so neutemeljene navedbe glede učinkovanja sklepa o odpustu obveznosti na zakonske zamudne obresti, ki izhajajo iz neplačila OPSVZ. Tožnik v zvezi s tem navaja, da obresti ni mogoče šteti za prednostne terjatve, saj v 408. členu ZFPPIPP niso navedene. Po presoji sodišča se je pritožbeni organ v zvezi s tem pravilno skliceval na četrti odstavek 3. člena ZDavP-2, ki med drugim določa, da so obresti, ki jih odmeri oziroma izreka davčni organ, pripadajoče dajatve, ki se štejejo za davek iz drugega odstavka tega člena, če ni s tem zakonom drugače določeno. To pomeni, da zamudne obresti kot pripadajoče dajatve delijo usodo glavnice, kar za obravnavani primer pomeni, da niso bile odpuščene s sklepom o odpustu obveznosti in jih je davčni organ utemeljeno naložil v plačilo tožniku. Četrti odstavek 3. člena ZDavP-2 je po presoji sodišča v razmerju do določb ZFPPIPP lex specialis, zato ni utemeljeno tožnikovo stališče, da zamudne obresti niso prednostne terjatve, ker v 408. členu ZFPPIPP niso izrecno naštete. Takšno stališče je to sodišče zavzelo že v sodbah I U 1584/2019 z dne 22. 9. 2020, I U 1633/2019 z dne 7. 10. 2020 ter I U 1585/2019 z dne 23. 2. 2021.

12. Ker so tožbene navedbe glede terjatev, za izterjavo katerih je bil izdan sklep o izvršbi, neutemeljene, so neutemeljene tudi navedbe v zvezi s stroški postopka pred davčnim organom.

13. Glede na navedeno je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo.

14. Sodišče je odločilo na seji, brez glavne obravnave, saj dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo upravnega akta, med strankama ni sporno (prvi odstavek 59. člena ZUS-1).

15. Izrek o stroških upravnega spora temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, ki določa, da če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 21, 21/2, 390, 408, 408/2

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 3, 3/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.