UPRS Sodba II U 92/2019-31
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2021-05-10

izvršilni postopek - stroški upravne izvršbe - prekinitev izvršilnega postopka

Terjatev na odstranitev obrabljenih in zavrženih gum in granulata, kar je bilo tožeči stranki naloženo po določbah ZVO-1, ne predstavlja klasične navadne terjatve do splošne stečajne mase tožeče stranke. Ker v izpodbijani odločbi ne gre za navadno terjatev v smislu določbe prvega odstavka 20. člena ZFPPIPP, je upravni organ ravnal pravilno, ko ni prekinil izvršilnega postopka v skladu s prvim odstavkom 132. člena ZFPPIPP. Točka 3 drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP izrecno določa, da se izvršba zoper insolventnega dolžnika lahko vodi za izterjavo sodne odločbe, izdane o zahtevku, katerega predmet je terjatev, ki se v stečajnem postopku plača kot strošek postopka, ali na podlagi izvršilnih naslovov, izdanih v upravnem postopku, na podlagi katerih mora dolžnik poravnati obveznost, ki se v stečajnem postopku plača kot strošek postopka.

1. Z v uvodu prvo navedenim sklepom je bilo ugotovljeno, da so v nadaljevanju upravne izvršbe inšpekcijske odločbe po drugih osebah, po sklepu o dovolitvi izvršbe št. 06113-799/2012/61 z dne 26. 2. 2013, ki je potekala od 22. 3. 2016 do 30. 4. 2016, nastali stroški v znesku 95.971,54 EUR, te pa je dolžan plačati tožnik najkasneje 28. 1. 2020 na v izreku naveden račun. Iz obrazložitve izhaja, da je inšpektor za okolje in prostor, št. 0613-799/2012/1021 z dne 26. 5. 2016 in 0613-799/2012/1027 z dne 21. 6. 2016 odločil o stroških upravne izvršbe po sklepu o dovolitvi izvršbe št. 06113-799/2012/61 z dne 26. 2. 2013, ki so nastali v obdobju od 22. 3. 2016 do 30. 4. 2016. Zoper ta sklep je bil sprožen upravni spor, pri čemer je Upravno sodišče RS s sodbo št. II U 370/2016 z dne 9. 5. 2018 odpravilo navedena sklepa o stroških postopka ter zadevo vrnilo prvostopenjskemu organu v ponovno odločanje. Pri tem, da je bilo ugotovljeno, da višina stroškov ni bila ustrezno obrazložena in zaradi tega ni bilo mogoče odločbe preizkusiti. Tako prvostopenjski organi ni specificiral, katera dela natanko so bila izvedena, vrsta del, uporabljena mehanizacija in podobno, niti po kako dolgo so se izvajala, niti po kakšni ceni. Nadalje iz obrazložitve izhaja, da se je nadaljevanje upravne izvršbe po zgoraj navedenem sklepu o dovolitvi izvršbe za odstranitev 79.365,5 m3 izrabljenih gum (odpadek s klasifikacijsko številko 160103), ki niso prekrite z gramozom oziroma zemljino z zemljišč s parc. št. 835/1, 838/1, 838/2, 839/1, 839/2 in 841/6, vse k.o. ..., ki se je pričelo dne 21. 3. 2016. Nadaljevanje izvršbe je izvajalo A.A. s.p., ki je o izvedbi izvršbe sklenilo z Inšpektoratom RS za okolje in prostor pogodbo št. 2554-16-000020 z dne 14. 3. 2016. Predmet pogodbe je prevzem, prevoz in oddaja v predelavo 28.000 ton izrabljenih gum, ki so odločene na prej navedenih zemljiščih. Vsi stroški, ki nastanejo v zvezi z izvršbo bremenijo v skladu s 117. členom Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) zavezanca v inšpekcijskem postopku, to je tožečo stranko.

2. Po pritožbi tožeče stranke je drugostopenjski organ (v nadaljevanju MOP) pritožbo kot neutemeljeno zavrnil. Povzel je prvostopenjske ugotovitve, da je cena opravljene storitve, to je za izveden prevzem, prevoz in oddaja navedene količine izrabljenih gum odvisna izključno od mase izrabljenih gum, ki so bile prevzete, prepeljane in oddane v predelavo - teh pa je bilo v obdobju od 22. 3. 2016 do 31. 3. 2016 odstranjenih, pripeljanih in oddanih v predelavo 199,76 ton, kar pri navedeni ceni 71,00 EUR/tono in pri 9,5 5 DDV znaša 15.530,34 EUR in v obdobju od 1. 4. 2016 do 30. 4. 2016 še 1.034,68 ton izrabljenih gum, kar pri navedeni ceni 71,00 EUR/tono in pri 9,5 % DDV znaša 80.441,20 EUR. Skupaj je torej v obdobju od 22. 3. 2016 do 31. 3. 2016 z navedenih zemljišč bilo prevzetih, odpeljanih in oddanih v predelavo 1.234,44 ton izrabljenih gum, kar pomeni, da je vrednost storitev opravljenih v tem obdobju znašala 95.971,54 EUR. Tožeča stranka je do sedaj izplačala stroške izvršbe v višini 27.045,95 EUR, zato mora plačati še razliko, ki jo je ugotovil prvostopenjski organ v višini 68.925,59 EUR.

3. Tožeča stranka v vloženi tožbi navaja, da je bil nad tožečo stranko s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. St ... z dne 28. 1. 2016 v skladu z določbami Zakona o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP) pričet postopek poenostavljene prisilne poravnave. Slednja učinkuje za terjatve navedene v posodobljenem seznamu terjatev. Prvotna denarna terjatev tožene stranke je zavedena v posodobljenem seznamu dolžnikovih navadnih upnikov na dan 28. 1. 2016 pod zaporedno št. 4. Predmetna poenostavljena prisilna poravnava nad tožečo stranko je potrjena in pravnomočno zaključena. Tožeča stranka vztraja v postopku postavljenih navedbah, da je treba postopke izvršbe zoper zavezance, kot je tožeča stranka prekiniti v času trajanja postopka prisilne poravnave. Terjatev tožene stranke znižuje premoženje tožeče stranke, saj bo terjatev dolžna plačati pod pogojih in v rokih prisilne poravnave, izgubljene gume predstavljajo potencial in ekonomsko vrednost, iz katerega bi lahko tožeča stranka ustvarila dobiček, ki ga pa ni mogla, ker je bilo za to lokacijo gradbeno dovoljenje odpravljeno s strani Vlade RS in to iz drugih razlogov. Tožeča stranka tudi uveljavlja ničnost oziroma neobstoj terjatve, saj predmetni sklep temelji na nezakonitem dokazu in je v nasprotju s prisilnimi predpisi na ravni Evropske zakonodaje. Prav tako prvostopenjski organ ni upošteval pravilne podlage obstoja vrste terjatve in višine terjatve, saj je ni uveljavljal v nobenem postopku. Predlaga, da sodišče prekine postopek izvršbe, ki je bil začet insolventnemu dolžniku pred začetkom postopka prisilne poravnave, in se prekine z začetkom postopka prisilne poravnave.

4. Tožena stranka na tožbo ni odgovorila, je pa poslala sodišču predmetni spis in je podala soglasje, da sodišče odloča brez glavne obravnave.

5. Sodišče je v predmetni zadevi v skladu z določili Zakona o upravnem postopku (v nadaljevanju ZUS-1) in 22. ter 23. členom Ustave RS izvedlo glavno obravnavo, do katere ima tožeča stranka pravico, saj se stranki šele pred sodiščem srečata v enakopravnem položaju. Izvedba glavne obravnave zagotavlja pravico do učinkovitega sodnega pravnega varstva pravic, med katerimi je tudi pravica do poštenega postopka, kar ustreza tudi 6. členu Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic (EKČP) in 47. členu Listine EU o temeljnih pravicah. Sodišče je v zadevi odločilo po opravljeni glavni obravnavi ( prvi odstavek 51. člena ZUS-1).

6. Tožeča stranka je vztrajala pri tožbi in navedla, da stroški izvršbe v višini 68.925,59 EUR predstavljajo strošek odvoza in uničenja gum, o katerih tožeči stranki niso bila predložena dokazila o opravljenih storitvah (datumi opravljenih odvozov, tehtalni listi o količinah odvoza, stroški uničenja ali predelave gum). Tožeča stranka nima evidence o storitvah izvajalca A.A. s.p., niti ni prejela od izvajalca nobenih dokazil.

8. Predmet presoje v tem upravnem sporu je sklep Inšpektorata RS za okolje in prostor, s katerima je tožeči stranki naloženo, da plača stroške izvršbe. Predmetna izvršba je bila dovoljena s sklepom o dovolitvi izvršbe, št. 06113-799/2012/61 z dne 26. 2. 2013, in je potekala od 22. 3. 2016 do 30. 4. 2016, s katero pa so nastali stroški v znesku 95.971,54 EUR. Tožnik je že plačal v inšpekcijskem postopku navedeno terjatev v višini 27.045,95 EUR, tako, da je dolžan še razliko v višini 68.925,59 EUR.

9. Po navedenem sklepu bi morala tožeča stranka odstraniti 79.365,5 m3 izrabljenih gum (odpadek s klasifikacijsko številko 16 01 03), ki niso prekrite z gramozom oziroma zemljino, z zemljišč s parc. št. 835/1, 838/1, 838/2, 839/1, 839/2 in 841/6, vse k.o. .... Ker navedenega ni storila, se je začela izvršba po drugih osebah po 297. členu ZUP. Ta določa, da se izvršba obveznosti, ki je ne izpolni zavezanec, obveznost pa je takšne narave, da jo lahko opravi tudi kdo drug, izvrši po drugi osebi na zavezančeve stroške.

10. Dejstvo, da je bila zoper tožečo stranko začeta in tudi pravnomočno končana poenostavljena prisilna poravnava in dejstvo, da tožeča stranka obveznosti po izvršilnem naslovu ni izpolnila, ni sporno, tožeča stranka pa meni, da bi moral biti izvršilni postopek prekinjen zaradi začetka prisilne poravnave. Pri tem se sklicuje na prvi odstavek 132. člena ZFPPIPP, ki določa, da se postopek izvršbe ali zavarovanja, ki je bil začeti proti insolventnemu dolžniku pred začetkom postopka prisilne poravnave, prekine z začetkom postopka prisilne poravnave, ter na prvi odstavek 161. člena ZFPPIPP, ki določa, da se nedenarna terjatev upnika do insolventnega dolžnika z začetkom postopka prisilne poravnave pretvori v denarno terjatev po tržni vrednosti ob začetku postopka prisilne poravnave.

11. Kot izhaja iz objav v postopkih zaradi insolventnosti na spletnih straneh AJPES se je zoper tožečo stranko začel postopek poenostavljene prisilne poravnave dne 28. 1. 2016, ta pa je bila pravnomočno zaključena dne 3. 8. 2016.

12. V obravnavani zadevi se postopek izvršbe z začetkom postopka prisilne poravnave ne prekine (kot sicer določa prvi odstavek 132. člena ZFPPIPP), ker gre za terjatev, ki ne vpliva na obseg premoženja tožeče stranke (prim. sklep Vrhovnega sodišča RS št. II Ips 215/2011 z dne 23. 6. 2011). V predmetni zadevi namreč ne gre za obveznost tožeče stranke do njenih upnikov, ampak za njeno obveznost kot inšpekcijskega zavezanca na odstranitev odpadkov - izrabljenih gum. Izvršuje se torej sama obveznost odstranitve gum, taka obveznost pa ne more biti predmet poenostavljene prisilne poravnave, saj ne gre za vprašanje obsega premoženja dolžnika v postopku poenostavljene prisilne poravnave, ampak za inšpekcijski ukrep, izdan z namenom zagotovitve varstva okolja pred obremenjevanjem z odpadki.

13. Odstranjevanje odpadkov po postopku, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škodi okolju, nalaga tudi Direktiva 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. 11. 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv v 12. in 13. členu. Kršitev teh (in še nekaterih drugih) določb te direktive in Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. 4. 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, pa je bila tudi razlog za mnenje Evropske komisije št. 2012/4136 z dne 21. 3. 2013, ki je bilo izdano, ker je bil (do takrat) končni rezultat vseh postopkov zoper povzročitelja obremenitve - tožečo stranko, da nedovoljena obremenitev okolja ni prenehala.

14. Terjatev na odstranitev obrabljenih in zavrženih gum in granulata, kar je bilo tožeči stranki naloženo po določbah ZVO-1 tudi ne predstavlja klasične navadne terjatve do splošne stečajne mase tožeče stranke, nad katero se je dne 16. 7. 2019 pri Okrožnem sodišču na Ptuju pod opr. št. St ... začel stečajni postopek. Gornje stališče potrjujeta določba 226. člena ZFPPIPP, ki določa, da je strošek v zvezi z unovčenjem posebne, prav tako pa tudi splošne stečajne mase

tudi strošek predpisanega ravnanja z odpadki, ki bremenijo stečajnega dolžnika po predpisih o varstvu okolja (4. točka četrtega odstavka 226. člena ZFPPIPP) in določba 374. člena ZFPPIPP, ki v 1. točki drugega odstavka le-tega določa, da če upniki ali družbeniki ne privolijo v prevzem premoženja ob končanju stečajnega postopka, se onesnažena nepremičnina ali odpadki, če stečajna masa ne zadošča za kritje stroškov ekološke sanacije, prenesejo na Republiko Slovenijo. Terjatev iz naslova stroškov, ki nastanejo v zvezi z odstranjevanjem odpadkov, je tako strošek prisilne poravnave in zato potrjena prisilna poravnava na tako terjatev ne more učinkovati.

15. Do enakih zaključkov pripelje tudi razlaga določbe o pretvorbi nedenarnih terjatev v denarne kot pravne posledice začetka postopka prisilne poravnave (161. člen ZFPPIPP) v povezavi z definicijo terjatve, opredeljene v 20. členu ZFPPIPP. Slednji določa, da je terjatev pravica upnika od dolžnika zahtevati, da opravi izpolnitveno ravnanje, katerega predmet je dajatev, storitev, opustitev ali dopustitev, kot nedenarna terjatev pa je opredeljena terjatev upnika od dolžnika zahtevati izpolnitev nedenarne dajatve za izvedbo storitve. Navedeno je treba dopolniti z razlago, da je kot terjatev v smislu ZFPPIPP šteti le tisto terjatev, ki neposredno vpliva na premoženje insolventnega dolžnika in s tem na obseg stečajne mase oziroma smiselno na premoženje dolžnika v postopku prisilne poravnave (tudi poenostavljene). Samo takšna nedenarna terjatev insolventnega dolžnika bi se v skladu s 161. členom ZFPPIPP z začetkom postopka prisilne poravnave pretvorila v denarno.

Kot je zgoraj obrazloženo, nedenarna obveznost, ki je bila tožniku naložena s sklepom o izvršbi 26. 2. 2013 (odstranitev 79.365,5 m3 gum iz šestih nepremičnin v k.o. ...) takšne narave nima, in zato v obravnavani zadevi ne gre za terjatev v smislu določb ZFPPIPP, za katero bi potrjena prisilna poravnava učinkovala

16. Ker tako v izpodbijani odločbi ne gre za navadno terjatev v smislu določbe prvega odstavka 20. člena ZFPPIPP, upravni organ tudi pravilno ni prekinil izvršilnega postopka v skladu s prvim odstavkom 132. člena ZFPPIPP. Razen tega pa 3. točka drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP izrecno določa, da se izvršba zoper insolventnega dolžnika lahko vodi za izterjavo sodne odločbe, izdane o zahtevku, katerega predmet je terjatev, ki se v stečajnem postopku plača kot strošek postopka, ali na podlagi izvršilnih naslovov, izdanih v upravnem postopku, na podlagi katerih mora dolžnik poravnati obveznost, ki se v stečajnem postopku plača kot strošek postopka. Navedbe tožeče stranke v smeri, da bi moral upravni organ izvršbo prekiniti so zato neutemeljene.

17. V zvezi z izpodbijanima sklepoma o stroških izvršbe tožeča stranka ugovarja še, da obsega in višine z izpodbijanimi akti naloženih stroškov ni mogoče preizkusiti.

18. Upravno sodišče RS je v sodbi opr. št. U 2307/2008 z dne 25. 3. 2010 že zavzelo stališče, ki mu v tej zadevi v celoti sledi: da ne upravni organi, ne sodišče, ne morejo podrobno ugotavljati oziroma preverjati vsebine vsake posamezne postavke stroškov izvršbe, tudi ne ekonomske utemeljenosti načina izvajanja izvršbe oziroma racionalnost izvedbe posameznih opravil, saj podatki prvostopenjskega upravnega organa za kaj takega ne dajejo nobene podlage, prav tako stroški upravne izvršbe niso posebej urejeni v predpisih. Sodni preizkus višine stroškov izvršbe se omejuje na preizkus, ali je upravni organ obstoj in višino posameznih stroškovnih postavk v odločbi ustrezno obrazložil, ali te postavke niso očitno nerazumne in ali so v skladu z listinami v upravnem spisu. Tak obseg preizkusa je stvarno utemeljen ter zagotavlja prepoznanje morebitnih bistvenih kršitev, glede na katere bi odločba, v kateri je odločeno o stroških upravne izvršbe, ne mogla biti pravilna in zakonita.

19. Po presoji sodišča je v izpodbijanem prvostopnem sklepu v ponovnem postopku obstoj in višina posameznih stroškovnih postavk ustrezno obrazložena in utemeljena z računom, zapisnikom in pogodbo. Izbrani izvajalec A.A. s.p. je o izvedbi izvršbe sklenil z Inšpektoratom RS za okolje in prostor pogodbo št. 2554-16-000020 z dne 14. 3. 2016. Predmet pogodbe je prevzem, prevoz in oddaja v predelavo 28.000 ton izrabljenih gum, ki so odločene na prej navedenih zemljiščih. Cena znaša 71 EUR/tono brez DDV.

20. Sodišče ugotavlja, da so po posameznih mesecih, v katerih se je izvajala izvršba po drugih osebah, navedeni količina odstranjenih gum ter cena, kolikor EUR/tono znaša po sklenjeni pogodbi njihov prevzem, odvoz in oddaja v predelavo. Organ je ceno ugotovil na podlagi sklenjene pogodbe z izvajalcem, količino odpeljanih in predanih v predelavo izrabljenih gum, kar je razvidno iz računa FA 16000021 z dne 22. 4. 2016 in računa FA 16000022 z dne 4. 5. 2016. Za navedeno je izvajalec predložil delovni dnevnik in izstavil obrazce v Prilogi VII (čezmejne pošiljke odpadkov). Zapisniki so bili podpisani s strani uradne osebe - inšpektorja ter se nahajajo v predloženem upravnem spisu, zato sodišče vanje ni podvomilo. Sodišče zato zaključuje, da je organ stroške, tako glede samega obstoja, kot tudi glede količin in višine, ustrezno obrazložil, taka obrazložitev pa sodišču dopušča oceno, da je organ ustrezno ugotovil dejanske stroške izvršbe, o katerih je nato izdal izpodbijani sklep. Tudi pri preizkusu, ali so posamezne stroškovne postavke navedene v obrazložitvi sklepa v skladu z listinami v upravnem spisu, sodišče nepravilnosti, zaradi katerih bi moralo poseči v izpodbijani sklep, ni ugotovilo. Prav tako je tožnik sam priznal terjatev, saj jo je uvrstil v postopku poenostavljene prisilne poravnave na posodobljen seznam dolžnikovih navadnih upnikov na dan 28. 1. 2016 pod zaporedno št. 4, kot to sam zatrjuje.

21. K zgoraj navedenemu sodišče še dodaja, da odstranitev odpadkov po postopku, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škodi okolju, nalaga tudi Direktiva 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. 11. 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv v 12. in 13. členu. Kršitev teh (in še nekaterih drugih) določb te direktive in Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. 4. 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih pa je bila tudi razlog za mnenje Evropske komisije št. 2012/4136 z dne 21. 3. 2013, ki je bilo izdano, ker je bil (do takrat) končni rezultat vseh postopkov zoper povzročitelja obremenitve - tožečo stranko, da nedovoljena obremenitev okolja ni prenehala.

22. Po zgoraj obrazloženem je po mnenju sodišča upravni organ pravilno nadaljeval z začeto upravno izvršbo, ker tožeča stranka kot inšpekcijski zavezanec svoje obveznosti ni izpolnila. Opravljena je bila izvršba po drugih osebah, stroške za tako opravljeno izvršbo pa nosi zavezanec, to je tožeča stranka (297. člen ZUP).

23. Ker torej sodišče nezakonitosti in nepravilnosti, ki bi zahtevale odpravo odločbe, ni našlo, je potrdilo izpodbijano odločitev kot pravilno in zakonito, tožbo pa na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

24. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Tako sklepa Višjega sodišča v Ljubljani Cst 81/2020 z dne 3. 3. 2020 in Cst 81/2020 z dne 3. 3. 2020.

Tako sklep Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Ip 5639/2013 z dne 26. 2. 2014.

Tako sodbe Upravnega sodišča RS II U349/2017 z dne 11. 2. 2020, II U 370/2016 z dne 9. 5. 2018, II U 186/2017 z dne 3. 4. 2019 in II U 30/2018 z dne 14. 10. 2020.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 20, 20/1, 132, 132/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.