UPRS Sklep II U 191/2018-13
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2021-01-06

Violeta Tručl (preds.), mag. Andreja Veselič (poroč.), Nevenka Đebi

DAVKI - STAVBNA ZEMLJIŠČA - UPRAVNI POSTOPEK

stavbno zemljišče - nadomestilo za uporabo - nadomestilo za odmero stavbnega zemljišča - stranka v postopku - lokalna skupnost

Odmera nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča pomeni davčnopravno razmerje, ki je urejeno z davčnopravnimi predpisi. Stranki davčnopravnega razmerja pa sta praviloma davčni zavezanec in organ, ki davek odmerja. Občina kot javnopravni subjekt, ki je upravičen do sredstev iz naslova nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, ni stranka oziroma stranska udeleženka postopka odmere nadomestila, ker v njem sama ni zavezanec in tudi ne varuje nobene svoje pravice ali pravne koristi, niti ni organ, ki nadomestilo odmerja, saj so bile te naloge z zakonom prenesene v pristojnost davčnega organa.

V postopkih, v katerih pristojni državni organ odloča na podlagi predpisov občine, ima lokalna skupnost po 93. členu ZLS pravico biti obveščena, nima pa pravice sodelovati v teh postopkih, če niso prizadete njene pravice in pravne koristi.

1. Z odločbo št. DT-499-13-620/2017-2 z dne 15. 5. 2018 je Ministrstvo za finance kot drugostopni organ ugodilo pritožbi A.A. zoper odločbo Finančne uprave Republike Slovenije, št. 4224-12190/2016-14(21-120-09) z dne 21. 6. 2017 v zadevi odmere nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča za leto 2016 tako, da je odpravilo 1. točko izreka prvostopne odločbe in jo nadomestilo z novo točko, po kateri se zavezancu odmeri nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča za leto 2016 na območju Mestne občine B. v skupnem znesku 2.536,30 EUR. K 3. točki izreka prvostopne odločbe, s katero je bilo odločeno, da se preveč plačano nadomestilo v višini 147,53 EUR skupaj z obrestmi, ki na dan 21. 6. 2017 znašajo 3,79 EUR, vrne zavezancu na njegov transakcijski račun, je bil dodan še drugi odstavek, ki glasi, da se preveč plačano nadomestilo v višini 5.552,37 EUR skupaj z obrestmi tožniku vrne na njegov transakcijski račun.

2. Tožeča stranka Mestna občina B. je vložila tožbo v tem upravnem sporu, s katero izpodbija odločitev drugostopnega organa, ki je pritožbi zavezanca za plačilo nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča ugodil in naložil vračilo zneska 5.552,37 EUR tožniku. Navaja podatke za odmero nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča in meni, da je bila pritožba zavezanca utemeljena le v delu, ki se nanaša na zemljišče s parc. št. 754 k.o. ..., v preostalem delu pa je bila pritožba neutemeljena. Smiselno predlaga odpravo drugostopne odločbe.

3. Tožena stranka je v odgovoru na tožbo prerekala navedbe iz tožbe in prvenstveno predlagala, da sodišče tožbo zavrže, saj občina nima pravice do vlaganja pravnih sredstev v tovrstnih postopkih. Odmera nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča predstavlja davčnopravno razmerje, ki je urejeno z davčnopravnimi pravili. Stranki davčnopravnega razmerja pa sta praviloma davčni zavezanec in organ, ki davek odmerja. Občina kot javnopravni subjekt, ki je sicer upravičen do sredstev iz naslova nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča ni stranka oziroma stranska udeleženka tega postopka odmere nadomestila, ker v njem sama ni zavezanka in tudi ne varuje nobene svoje pravice in pravne koristi. Občina tudi ni organ, ki nadomestilo odmerja, saj so bile te naloge z zakonom prenesene v pristojnost davčnega organa. Na podlagi 93. člena Zakona o lokalni samoupravi (v nadaljevanju ZLS) ima občina pravico biti obveščena, nima pa pravice sodelovati v teh postopkih, če niso prizadete njene pravice ali pravne koristi. Tožena stranka zavrača navedbe tožeče stranke tudi po vsebini in navaja, da v tožbi ponavlja navedbe iz pojasnila z dne 31. 5. 2017. Podrejeno tožena stranka predlaga, da sodišče tožbo zavrne kot neutemeljeno.

5. Prvi odstavek 17. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) določa, da je tožnik oseba, ki je bila stranka ali stranski udeleženec v postopku izdaje upravnega akta.

6. Tožeča stranka v obravnavani zadevi izpodbija odločitev drugostopnega organa v zvezi z odločitvijo prvostopnega organa o odmeri nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. Zakon o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) V 403. členu določa, da zavezanec plačuje nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča na podlagi odločbe, ki mu jo izda davčni organ, kjer nepremičnina leži. Davčni organ izdaja odločbe o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča po uradni dolžnosti na podlagi občinskega odloka in vrednosti točke, ki veljata na dan 1. januarja leta, za katerega se določa nadomestilo. Nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča določi zavezancem davčni organ na podlagi podatkov občine do 31. marca za tekoče leto oziroma v treh mesecih po prejemu podatkov, ki mu jih posreduje občina (404. člen ZDvP-2).

7. Odmera nadomestila torej pomeni davčnopravno razmerje, ki je urejeno z davčnopravnimi predpisi. Stranki davčnopravnega razmerja pa sta praviloma davčni zavezanec in organ, ki davek odmerja. Občina kot javnopravni subjekt, ki je upravičen do sredstev iz naslova nadomestila za uporabnost stavbnega zemljišča, ni stranka oziroma stranska udeleženka postopka odmere nadomestila, ker v njem sama ni zavezanec in tudi ne varuje nobene svoje pravice ali pravne koristi, niti ni organ, ki nadomestilo odmerja, saj so bile te naloge z zakonom prenesene v pristojnost davčnega organa.

8. V postopkih, v katerih pristojni državni organ odloča na podlagi predpisov občine, ima lokalna skupnost po 93. členu ZLS pravico biti obveščena, nima pa pravice sodelovati v teh postopkih, če niso prizadete njene pravice in pravne koristi. Dejstvo, da je občina prejemnica nadomestila, občini ne daje pravice vstopiti v davčnopravno razmerje med zavezancem in davčnim organom, da bi kot stranka (42. člen Zakona o splošnem upravnem postopku - v nadaljevanju ZUP) ali stranska udeleženka (43. člen ZUP) sodelovala v odmernem postopku oziroma v postopku vračila nadomestila, posledično pa tudi ne pravice do vlaganja pravnih sredstev v upravnem postopku oziroma sodnega varstva zoper te vrste odločb.

9. Tožeča stranka torej nima pravnega interesa za vloženo tožbo, pravni interes pa je bistvena predpostavka za dovoljenost upravnega spora. Po obrazloženem je sodišče tožbo v skladu s 6. točko prvega odstavka v zvezi z drugim in tretjim odstavkom 36. člena ZUS-1 zavrglo.

Tako tudi sklepi VSRS I Up 527/2011 z dne 20. 10. 2011 in I Up 457/2011 z dne 27. 10. 2011, sklepa UPRS III U 234/2016-4 z dne 10. 3. 2017 in II U 190/2018 z dne 19. 9. 2018, sodba UPRS II U 222/2017 z dne 15. 1. 2020 in sklep USRS Up-590/12, Up-687/12 z dne 4. 12. 2012.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 42, 43

Zakon o lokalni samoupravi (1993) - ZLS  - člen 93

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.