UPRS Sodba I U 253/2018-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2020-02-27

Andrej Kmecl (preds.), mag. Jonika Marflak Trontelj (poroč.), Irena Grm

inšpekcijski postopek - ukrep gradbenega inšpektorja - nelegalna gradnja - enostavni objekti

Legalnost gradnje je treba presojati po predpisih, veljavnih v času odločanja upravnega organa ter ob upoštevanju predpisov, veljavnih v času gradnje spornih objektov. Sodišče pritrjuje zaključku upravnih organov, da gre za enovit objekt, ki predstavlja konstrukcijsko in funkcionalno celoto. Kot navaja že organ, so namreč elementi tega objekta (to so: lesen nadstrešek, dva montažna zabojnika, armiranobetonska talna plošča in zunanje lesene stopnice) statično tako povezani, da gre za celosten – enoten objekt, saj sta zabojnika uporabljena kot konstrukcijski element te celote. Tak objekt ne izpolnjuje pogojev za enostaven objekt.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Prvostopenjski organ je tožniku – inšpekcijskemu zavezancu z izpodbijano odločbo naložil, da mora takoj po vročitvi te odločbe ustaviti gradnjo manj zahtevnega objekta – počitniškega objekta, ki ga sestavlja armiranobetonska talna plošča v tlorisni izmeri 10,3 m x 8,1 m, med seboj povezana bivalna kovinska zabojnika skupne tlorisne izmere 6,05 m x 5,87 m, nad njim in nad armirano betonsko talno ploščo izveden leseni dvokapni nadstrešek v tlorisni izmeri 10 m x 5,7 m, lesene zunanje stopnice v tlorisni izmeri 4,6 m x 0,9 m za dostop na podstreho dvokapnega nadstreška, in pritlične, enoetažne armiranobetonske shrambo v tlorisni izmeri 2 m x 2 m v gozdu na ..., na zemljišču s parc. št. 248, k.o. ..., ter da mora navedeni objekt v roku 30 dni po vročitvi te odločbe odstraniti in vzpostaviti zemljišče v prejšnje stanje.

2. V obrazložitvi med drugim navaja, da so zgrajeni elementi (nadstrešek, dva montažna zabojnika, lesene zunanje stopnice in armiranobetonska talna plošča) med seboj statično tako povezani, da tvorijo celoto kot enoten objekt, ki je bil, kot je izjavil tožnik na zapisnik, postavljen v letu 2006. Ugotavlja, da ta objekt ne izpolnjuje 3. točke 19. člena Pravilnika o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih objektov, o pogojih za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in pripadajočimi zemljišči (Pravilnik), saj se ne nahaja na gradbeni parceli. Zemljišče parc. št. 248, k.o. ... namreč ni gradbena parcela, namenjena stanovanjski gradnji. Razen tega na tem zemljišču ni evidentiranega nobenega osnovnega objekta, zgrajenega na podlagi gradbenega dovoljenja. To pomeni, da že v času gradnje ni izpolnjeval vseh pogojev za opredelitev kot enostavni objekt, temveč gre za manj zahteven objekt, za gradnjo katerega je potrebno gradbeno dovoljenje. Tožnik ni ne v času zaslišanja in ne kasneje izkazoval, da je za obravnavani objekt pridobil gradbeno dovoljenje. Izpostavlja tudi, da se predmetna objekta nahajata na zemljišču, na katerem je po veljavnem občinskem prostorskem načrtu opredeljena namenska raba „območje gozdov“, kar je razvidno iz uradno dostopnih evidenc. To pomeni, da bi tožnik za izvedbo takšnega objekta moral pridobiti tudi gozdno soglasje Zavoda za gozdove, naravovarstveno soglasje Agencije RS za okolje in kulturno varstveno soglasje Zavoda za varstvo kulturne dediščine RS. Navedenih soglasij tožnik nikoli ni izkazoval.

3. Drugostopenjski organ je tožnikovo pritožbo zavrnil.

4. Tožnik se z odločitvijo ne strinja in v tožbi med drugim navaja, da v času gradnje spornega armiranobetonskega objekta veljavni Zakon o graditvi objektov (ZGO-1) ni predpisoval, da enostavni objekti ne smejo biti postavljeni v nasprotju s prostorskim aktom. Prepričan je, da armiranobetonski objekt zaradi svoje velikosti, namena in umestitve ne potrebuje gradbenega dovoljenja, kar pomeni, da ne more predstavljati nelegalne gradnje. Napačen je tudi zaključek inšpekcijskega organa, da gre za počitniški objekt. Ves čas namreč zatrjuje, da gre za dvojni kozolec, čigar lesena konstrukcija je montažna, čeprav stoji na armiranobetonski plošči, pod katerim sta shranjena dva montažna kontejnerja. Objekt tudi nima nobenih komunalnih priključkov, na tem naslovu nihče ni prijavljen in ne biva, v njem se tudi ne opravlja dejavnost. Kozolec je namenjen kmetijski uporabi (shranjevanju sena). Meni, da je objekt v času, ko je bil postavljen (v letu 2006), izpolnjeval pogoje za pomožni kmetijsko-gozdarski objekt - dvojni kozolec po 9. točki prvega odstavka 8. člena Pravilnika. Skladno z določbami takrat veljavnega 3. člena ZGO-1 tako zanj ni potreboval gradbenega dovoljenja. Neizkazan je tudi zaključek organa prve stopnje, da ta objekt tvori enoten objekt. Ker gre za pomožni kmetijsko-gozdarski objekt, je neutemeljen tudi očitek upravnih organov obeh stopenj, da ni zgrajen na gradbeni parceli. Izpostavlja tudi, da je Ustavno sodišče ugotovilo neskladnost 152. in 156 a. člena ZGO-1 z Ustavo, zato so izrečeni ukrepi sporni. Ker se oba objekta na tem zemljišču nahajata že več kot deset let, inšpektor pa ni ugotovil, da bi se gradnja še naprej izvajala, je odločitev v 1. točki izreka izpodbijane odločbe, s katero se tožniku nalaga ustavitev gradnje, napačna in neobrazložena. Sodišču predlaga izvedbo ogleda na kraju samem, njegovo zaslišanje in postavitev izvedenca gradbene stroke. Podrejeno navaja, da je bil z izpodbijano odločbo določen 30 dnevni rok za odstranitev objekta bistveno prekratek. Sodišču predlaga, naj tožbi ugodi, izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne istemu organu v ponovni postopek, toženki pa naloži povrnitev njegovih stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

7. Izpodbijana odločba je izdana na podlagi 152. člena ZGO-1, po katerem v primeru nelegalne gradnje pristojni gradbeni inšpektor odredi, da se gradnja takoj ustavi ter da se že zgrajeni objekt ali del objekta v določenem roku na stroške inšpekcijskega zavezanca odstrani, vzpostavi prejšnje stanje ali drugače sanira objekt, del objekta oziroma zemljišča, če vzpostavitev v prejšnje stanje ne možna.

8. Iz izpodbijane odločbe izhaja opis značilnosti predmetnih objektov, in sicer da je eden izmed njiju sestavljen iz armiranobetonske talne plošče v tlorisni izmeri 10,3 m x 8,1 m, dveh med seboj povezanih bivalnih kovinskih zabojnikov skupne tlorisne izmere 6,05 m x 5,87 m, nad katerima je izveden lesen dvokapni nadstrešek v tlorisni izmeri 10 m x 5,7 m ter iz lesenih zunanjih stopnic v tlorisni izmeri 4,6 m x 0,9 m za dostop na podstreho dvokapnega nadstreška, ter da drugi objekt predstavlja pritlično enoetažno armiranobetonsko shrambo v tlorisni izmeri 2 m x 2 m. Sodišče ugotavlja, da tožnik s tem v zvezi ne navaja ničesar drugega, zato so navedene lastnosti objektov nesporne. Sporno ni niti, da objekta stojita na zemljišču parc. št. 248, k.o. ..., ki je po veljavnem občinskem prostorskem načrtu opredeljeno kot območje gozdov, da sta bila postavljena leta 2006 ter da tožnik za njuno gradnjo ni pridobil gradbenega dovoljenja. Sporno pa je, ali bi tožnik za gradnjo predmetnih objektov potreboval gradbeno dovoljenje.

9. Legalnost gradnje je treba presojati po predpisih, veljavnih v času odločanja upravnega organa ter ob upoštevanju predpisov, veljavnih v času gradnje spornih objektov. Po prvem odstavku 8. člena ZGO-1, ki je veljal tako v času odločanja organa kot v času gradnje (leta 2006), se objekti glede na zahtevnost gradnje in vzdrževanja razvrščajo na zahtevne, manj zahtevne, nezahtevne in enostavne objekte. Po prvem odstavku 3. člena tega zakona, ki je prav tako veljal v času odločanja organa in v času gradnje teh objektov, se lahko gradnja novega objekta začne na podlagi pravnomočnega gradbenega dovoljenja. Le gradnja enostavnih objektov se po v času odločanja organa veljavnem prvem odstavku 3.a člena ZGO-1 lahko začne brez gradbenega dovoljenja. Pri tem pa se tudi enostavni objekti po določbi drugega odstavka 3.a člena ZGO-1, veljavnega v času odločanja upravnega organa prve stopnje, ne smejo postavljati v nasprotju s prostorskim aktom. V času gradnje veljavni tretji odstavek 3. člena ZGO-1 je določal, da za enostavni objekt ni potrebno gradbeno dovoljenje, če investitor pred začetkom gradnje pridobi lokacijsko informacijo, iz katere izhaja, da je takšna gradnja v skladu z izvedbenim prostorskim aktom, in če je njegova velikost, način gradnje in rabe ter odmik od meje sosednjih zemljišč v skladu s predpisom iz drugega odstavka 8. člena tega zakona (torej v skladu s Pravilnikom). Iz citiranih določb tako izhaja, da se tudi v času gradnje (leta 2006) enostavnih objektov ni smelo postavljati v nasprotju s prostorskim aktom.

10. Po prvem odstavku 6. člena Uredbe o razvrščanju objektov glede na zahtevnost gradnje (Uredba), veljavnem v času odločanja organa, je enostaven objekt konstrukcijsko nezahteven objekt, ki ne potrebuje posebnega statičnega in gradbenega preverjanja, ki ni namenjen prebivanju in ni objekt z vplivi na okolje; enostavni objekti so navedeni v prilogi 2 te Uredbe, in sicer med ostalimi: majhne stavbe kot dopolnitev obstoječe pozidave (s površino do vključno 20 m2) v pritlični, enoetažni izvedbi, oziroma samostojne ali prislonjene k stavbi ter objekti v javni rabi, med katere med drugim spadajo lope, ute, nadstreški, manjše drvarnice, senčnice, letne kuhinje, manjše savne, manjši zimski vrtovi, vetrolovi in podobni objekti ter pomožni kmetijsko - gozdarski objekti, namenjeni kmetijski predelavi, gozdarskim opravilom in vrtnarjenju, ki niso namenjeni prebivanju, med katere med drugim spadajo tudi dvojni kozolci, površine do vključno 40 m2.

11. Glede na prej opisane nesporne značilnosti prvega objekta, za katerega tožnik smiselno zatrjuje, da gre za pomožni kmetijsko-gozdarski objekt, sodišče pritrjuje zaključku upravnih organov, da gre za enovit objekt, ki predstavlja konstrukcijsko in funkcionalno celoto. Kot navaja že organ, so namreč elementi tega objekta (to so: lesen nadstrešek, dva montažna zabojnika, armiranobetonska talna plošča in zunanje lesene stopnice) statično tako povezani, da gre za celosten – enoten objekt, saj sta zabojnika uporabljena kot konstrukcijski element te celote. Tak objekt po citiranih določbah Uredbe ne izpolnjuje pogojev za enostaven objekt že iz razloga, ker je večjih dimenzij kot 20 m2 (ki velja po Uredbi za majhne stavbe kot dopolnitev obstoječe pozidave) oziroma ker je večjih dimenzij kot 40 m2 (ki velja po Uredbi za dvojne kozolce). To pomeni, da je bilo v času odločanja upravnega organa po 74.a členu ZGO-1 za gradnjo takega objekta že iz navedenega razloga treba pridobiti gradbeno dovoljenje. Enako je veljalo tudi v času njegove gradnje (leta 2006), kot sodišče pojasnjuje v nadaljevanju.

12. V času gradnje je namreč veljal Pravilnik, ki je v 4. členu določal vrste enostavnih objektov, in sicer med ostalimi vrstami tudi pomožne objekte, med katere po prvi alineji 1. točke sodijo objekti za lastne potrebe, po četrti alineji 1. točke pa pomožni kmetijsko - gozdarski objekti. Tudi če bi bilo po teh določbah Pravilnika prvega izmed obeh objektov mogoče uvrstiti med enostavne objekte (kar zatrjuje tožnik, ko navaja, da „dvojni kozolec“ izpolnjuje pogoje za pomožni kmetijsko-gozdarski objekt po 9. točki prvega odstavka 8. člena Pravilnika), so v 4. poglavju tega predpisa določeni še nadaljnji pogoji za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja. Tako so za obravnavani primer relevantne določbe 19. in 20. člena Pravilnika, skladno s katerimi so lahko objekti za lastne potrebe zgrajeni le na zemljišču gradbene parcele, ki pripada stavbi, zgrajeni na podlagi gradbenega dovoljenja (prva alineja 1. točke 20. člena v povezavi z 2. točko 19. člena Pravilnika); pomožni kmetijsko-gozdarski objekti pa so lahko zgrajeni samo znotraj območja, na katerem stojijo stavbe in gospodarska poslopja kmetije, oziroma na zemljišču znotraj gradbene parcele, ki pripada takšnim objektom, zgrajenim na podlagi gradbenega dovoljenja (prva alineja 4. točke 20. člena v povezavi z 2. točko 19. člena Pravilnika).

13. Glede na to, da oba predmetna objekta nesporno stojita na zemljišču parc. št. 248, k.o. ..., ki je po veljavnem občinskem prostorskem načrtu opredeljeno kot območje gozdov, pri čemer tožnik niti ne zatrjuje, da sta zgrajena na gradbeni parceli, ki bi pripadala stavbi, zgrajeni na podlagi gradbenega dovoljenja oziroma da bi bila zgrajena znotraj območja, na katerem stojijo stavbe in gospodarska poslopja kmetije, bi tudi po presoji sodišča ob upoštevanju citiranih določb Pravilnika, veljavnega v času gradnje teh objektov (leta 2006) in 3.a člena ZGO-1, veljavnega v času odločanja prvostopenjskega upravnega organa v tej zadevi, tožnik za njuno gradnjo moral pridobiti gradbeno dovoljenje.

14. Po povedanem za odločitev ni pravno pomemben zaključek organa, da gre za počitniški objekt, zato tožnik z ugovorom glede tega ne more uspeti.

15. V zvezi s tožbenim ugovorom, da so izrečeni ukrepi sporni, ker je Ustavno sodišče ugotovilo neskladnost 152. in 156.a člena ZGO-1 z Ustavo, sodišče pojasnjuje, da iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča U-I-64/14-20 z dne 12. 10. 2017 jasno izhaja, da se ugotovljena neskladnost teh določb ZGO-1 z Ustavo nanaša na primere, ko je ogrožena pravica do spoštovanja doma, za kar pa v tej zadevi ne gre, saj tožnik sam zatrjuje, da sta objekta namenjena kmetijski uporabi in da na tem naslovu nihče ne prebiva.

16. Prvostopenjski organ je imel pravno podlago za izrek ukrepa ustavitve gradnje v prej citirani določbi 152. člena ZGO-1, zato ni utemeljen niti tožbeni ugovor, da je odločitev organa v tem delu napačna. Odločba, vključno z navedenim ukrepom, je po presoji sodišča, ob upoštevanju 214. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), v zadostni meri obrazložena.

17. Ugovor o prekratkem roku za odstranitev objekta predstavlja nedopustno tožbeno novoto (52. člen Zakona o upravnem sporu - ZUS-1), saj takšne navedbe tožnik v upravnem postopku ni podal, niti ni pojasnil, zakaj ne.

18. Ker je po povedanem tožba neutemeljena, jo je sodišče zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1.

19. O zadevi je odločilo na nejavni seji na podlagi druge alineje drugega odstavka 59. člena ZUS-1. Tožnik kot dokaz predlaga svoje zaslišanje, ogled na kraju samem in postavitev izvedenca gradbene stroke, pri čemer ne pojasni, katere svoje trditve konkretno dokazuje z vsakim izmed navedenih dokaznih predlogov posebej. Sicer pa glede na to, da pravnoodločilna dejstva, torej lastnosti obeh objektov in dejstvo, da stojita na zemljišču, ki je po veljavnem občinskem prostorskem načrtu opredeljeno kot območje gozdov ter neobstoj gradbenega dovoljenja (8. točka obrazložitve te sodbe) med strankama niso sporna, izvedba teh dokazov po presoji sodišča niti ni potrebna.

20. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Zakon o graditvi objektov (2002) - ZGO-1  - člen 152

Uredba o dopolnitvi Uredbe o razvrščanju objektov glede na zahtevnost gradnje - člen 6, 6/1

Pravilnik o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih objektov, o pogojih za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in pripadajočimi zemljišči (2003) - člen 4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.