UPRS Sodba III U 182/2020-17
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2022-03-31

Andrej Orel (preds.), Valentina Rustja (poroč.), Lea Chiabai

COVID-19 - kmetijstvo - pogoji za priznanje pravice - odločba - obrazložitev odločbe - neustavnost oziroma nezakonitost podzakonskega predpisa - exceptio illegalis

Podzakonski predpis sme zakonsko normo razčleniti le do te mere, da s tem sam ne opredeljuje izvirno pravic in obveznosti ter da z zakonom urejenih pravic ne zožuje.

Tožbi se ugodi, odločba Agencije Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja št. 33021-1975/2020/2 z dne 19. 6. 2020 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponovni postopek.

1. Z izpodbijano odločbo, navedeno v izreku te sodbe, je Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja (v nadaljevanju: prvostopenjski organ) zavrnila tožnikov zahtevek za finančno nadomestilo zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19 (1. točka izreka) ter odločila še, da pritožba zoper odločbo ne zadrži njene izvršitve (2. točka izreka) in da v postopku niso nastali posebni stroški (3. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da je tožnik 15. 5. 2020 (torej pravočasno) vložil zahtevek za finančno nadomestilo zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19 (v nadaljevanju: finančno nadomestilo). Prvostopenjski organ navaja, da je finančno nadomestilo državna pomoč, ki se dodeli v skladu s Sporočilom Komisije Začasni okvir za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob izbruhu COVID-19

(v nadaljevanju: Sporočilo Komisije Začasni okvir za ukrepe državne pomoči), za obdobje od 16. marca do 31. maja 2020, skladno z 8. členom Odloka o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19 (Uradni list RS, št. 61/2020, v nadaljevanju: Odlok). Na podlagi drugega odstavka 4. člena Odloka je vlagatelj nosilec kmetijskega gospodarstva v skladu z Zakonom o kmetijstvu (v nadaljevanju: ZKme-1), ki je bil na dan 16. 3. 2020, vpisan v register pridelovalcev grozdja in vina v skladu z Zakonom o vinu (v nadaljevanju: ZVin) in je član zadruge ter ima z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja. V nadaljevanju prvostopenjski organ povzema 6. člen Odloka, ki ureja pogoje za pridobitev sredstev, ter ugotavlja, da je bil tožnik na dan 16. marec 2020 vpisan v register in je po podatkih registra pridelal vsaj 5.000 kg grozdja letnika 2019, vendar vlogi ni priložil pogodbe o trajnem poslovnem sodelovanju z zadrugo za oddajo grozdja. A., s.p. in A., d.o.o., s katerima ima tožnik po podatkih registra sklenjeni pogodbi za oddajo grozdja, pa nista ustrezni pravno organizacijski obliki poslovnega subjekta, zato tožnik do finančnega nadomestila ni upravičen.

3. Tožnikovo pritožbo zoper izpodbijano odločbo je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano z odločbo št. 33021-70/2020/2 z dne 4. 9. 2020 (v nadaljevanju: drugostopenjska odločba) zavrnilo. V svoji obrazložitvi drugostopenjski organ ugotavlja, da sta v 4. členu Odloka opredeljeni dve vrsti upravičenih vlagateljev. Praviloma je to nosilec kmetijskega gospodarstva v skladu z ZKme-1, ki je bil na dan 16. marec 2020 vpisan v register za dejavnost pridelave mošta in neustekleničenega vina (prvi odstavek), izjemoma pa tudi nosilec kmetijskega gospodarstva, ki je član zadruge in ima z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja (drugi odstavek). Iz besedila Odloka tako jasno izhaja, da mora biti ustrezna pogodba sklenjena z zadrugo. Ekstenzivna razlaga te določbe, za katero se v pritožbi zavzema tožnik, ko širi pojem zadruge na samostojne podjetnike posameznike in družbe z omejeno odgovornostjo, ni dopustna. Ker tožnik ni predložil ustrezne pogodbe, sklenjene z zadrugo, je prvostopenjski organ zahtevek pravilno zavrnil.

4. Tožnik se z odločitvijo ne strinja in zoper izpodbijano odločbo vlaga tožbo iz razlogov, navedenih v 1. in 2. točki prvega odstavka 27. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju: ZUS-1). Sodišču predlaga, da tožbi ugodi, izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne prvostopenjskemu organu v ponovno odločanje.

5. V tožbi navaja, da je izpodbijana odločitev oziroma 4. člen Odloka, na katerem temelji, v nasprotju z določbami 74. člena Zakona o interventnih ukrepih za zajezitev epidemije COVID-19 in omilitev njenih posledic za državljane in gospodarstvo (v nadaljevanju: ZIUZEOP). Upravičenci do finančnega nadomestila so opredeljeni v prvem odstavku 74. člena ZIUZEOP, v skladu z določbo četrtega odstavka istega člena pa Vlada podrobneje predpiše (le) postopek, posamezne upravičene sektorje, podrobnejše pogoje za dodelitev finančnega nadomestila ter višino, vstopni prag, najvišjo višino finančnega nadomestila in način njegovega izračuna. Glede na navedeno je določba 4. člena Odloka, ki nosilcu kmetijskega gospodarstva upravičenost do finančnega nadomestila pogojuje s članstvom v zadrugi, v nasprotju z zakonom. Kot poudarja tožnik, četrti odstavek 74. člena ZIUZEOP Vladi ne daje pooblastila za omejevanje upravičencev na člane zadrug, temveč zgolj pooblastilo, da specificira podrobnejše pogoje. Če bi zakonodajalec želel omejiti podporo na tiste pridelovalce, ki so člani zadrug in imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za odkup grozdja, bi to moral narediti sam ali pa bi moral dati takšno pooblastilo Vladi, česar pa ni storil. Nezakonita opredelitev Vlade v Odloku je privedla do situacije, ko lahko član zadruge, ki ima sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za odkup grozdja, pridobi finančno nadomestilo, ne glede na to, ali grozdje dejansko oddaja (saj zadostuje že sklenjena pogodba), medtem ko sredstev ne more pridobiti pridelovalec, ki je zaradi izpada dohodka utrpel ogromno škodo, vendar grozdja ne oddaja zadrugi, oziroma pridelovalec, ki grozdje sicer oddaja zadrugi, vendar ni njen član. Sporna določba 4. člena Odloka ni samo nezakonita, temveč je tudi v nasprotju z načelom enakosti iz 14. člena Ustave Republike Slovenije, saj ni razumnega razloga za razlikovanje med člani zadrug, ki imajo sklenjene pogodbe o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja z zadrugami, in ostalimi nosilci kmetijskih gospodarstev, ki se ukvarjajo s prodajo grozdja. Posledice, ki so nastale zaradi pandemije COVID-19, so namreč enako prizadele vse pridelovalce grozdja. Tudi iz vladnega gradiva, ki se nanaša na sprejem Odloka in v katerem se nahaja obrazložitev ukrepov, ne izhajajo navedbe, ki bi utemeljevale drugačno obravnavo. Nasprotno, iz vladnega gradiva je razvidno, da posledice širjenja virusa COVID-19 in ustavitev javnega življenja občutijo vsa kmetijska gospodarstva, ki se ukvarjajo s proizvodnjo vina. Posledica je višek vina, kar vpliva na odkup grozdja s strani vseh proizvajalcev vina od vseh pridelovalcev grozdja. Članstvo v zadrugi ali oblika pogodbe o odkupu grozdja na navedeno ne moreta imeti vpliva. Sklepno tožnik ugovarja, da je bil šele v izpodbijani odločbi seznanjen, da odkupovalca, s katerima ima sklenjeno pogodbo o odkupu grozdja, nista ustrezni pravnoorganizacijski obliki. Ker ni imel možnosti, da se o tem izjavi pred izdajo izpodbijane odločbe, gre za bistveno kršitev določb postopka (3. točka drugega odstavka 237. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, v nadaljevanju: ZUP). Kot dokaze je tožnik v tožbi predlagal izpodbijano in drugostopenjsko odločbo ter vladno gradivo, ki je bilo podlaga za sprejem Odloka.

6. Toženka, ki je sodišču predložila upravne spise zadeve, v odgovoru na tožbo zavrača tožbene navedbe in predlaga, da se tožba zavrne. Meni, da tožnik preširoko razlaga pravico do izjave oziroma pravico stranke, da se seznani z uspehom dokazovanja in se o tem izreče. ZUP od upravnega organa ne terja, da stranko o svoji dokazni oceni vselej po uradni dolžnosti seznani pred izdajo izpodbijane odločbe, temveč da stranki omogoči, da se s tem seznani oziroma izreče. To predpostavlja aktivno ravnanje stranke za uresničitev njene zakonske možnosti, upravni organ pa mora paziti, da stranki morebitna neukost oziroma nevednost pri uresničevanju pravic ne bo v škodo. V konkretnem primeru tožnik od prvostopenjskega organa ni zahteval, da ga pred izdajo izpodbijane odločbe seznani z uspehom dokazovanja. Tudi sicer bi glede na pravnoorganizacijsko obliko svojih pogodbenikov lahko vedel, da spornega pogoja ne izpolnjuje.

7. Tožnik je v nadaljevanju postopka podal vlogi, s katerima se opredeljuje do navedb toženke, vztraja pri tožbi in dodatno pojasnjuje svoja stališča. Sklicujoč se na sodno prakso tega in Vrhovnega sodišča poudarja, da lahko stranka svojo pravico do izjave izkoristi le, če sta izpolnjena dva pogoja: prvič, če stranka ve, v kakšnem kontekstu bodo dejstva uporabljena, in drugič, če ve, kakšne dodatne okoliščine bi lahko v zvezi z njimi navedla. Ko argumentira, zakaj bi bilo treba tožbi ugoditi, tožnik poudarja še, da je bil 18. 3. 2021 sprejet nov Odlok o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19 (Uradni list RS, št. 40/2021, v nadaljevanju: Odlok/2021), ki - ob smiselni enaki obrazložitvi vladnega gradiva, ki je bilo podlaga za sprejem tega odloka - upravičencev ne omejuje več na nosilce tistih kmetijskih gospodarstev, ki so člani zadruge in imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja.

9. Predmet presoje v tem upravnem sporu je pravilnost in zakonitost izpodbijane odločbe, s katero je bil zavrnjen tožnikov zahtevek za finančno nadomestilo zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19.

10. Sodišče, glede na razloge odločitve in tožnikove ugovore, najprej izpostavlja, da mora imeti obrazložitev upravnega akta, kot je izpodbijana odločba, vse sestavine, predpisane v prvem odstavku 214. člena ZUP. Pomanjkljiva obrazložitev akta namreč omejuje učinkovito varstvo pravic stranke v postopku. V konkretnem primeru so razlogi izpodbijane odločbe pomanjkljivi, ker je prvostopenjski organ, ko navaja materialnopravno podlago za odločitev, nejasno (skupaj) povzel vsebino določb prvega in drugega odstavka 4. člena ter prvega in drugega odstavka 6. člena Odloka. V 4. členu Odloka je določeno, da je vlagatelj nosilec kmetijskega gospodarstva v skladu z Zakonom o kmetijstvu (Uradni list RS, št. 45/08, 57/12, 90/12 – ZdZPVHVVR, 26/14, 32/15, 27/17 in 22/18; v tej obrazložitvi, kot že rečeno, ZKme-1), ki je bil na dan 16. marec 2020 vpisan v register za dejavnost pridelave mošta in neustekleničenega vina (prvi odstavek). Ne glede na prejšnji odstavek je vlagatelj tudi nosilec kmetijskega gospodarstva, ki je član zadruge in ima z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja (drugi odstavek 4. člena Odloka). Upravičenec pa je vlagatelj, ki izpolnjuje pogoje za pridobitev finančnega nadomestila po tem odloku (tretji odstavek 4. člena Odloka). V 6. členu Odloka, ki ureja pogoje za pridobitev sredstev, so v prvem odstavku v šestih alinejah določeni pogoji, ki jih mora izpolnjevati vlagatelj za pridobitev finančnega nadomestila, med drugim, da je bil na dan 16. marec 2020 vpisan v register in je imel v register prijavljeno dejavnost pridelave mošta in neustekleničenega vina (prva alineja) in da je imel na dan 16. marec 2020 v register prijavljenih vsaj 3.700 litrov vina letnika 2019 (druga alineja). V drugem odstavku 6. člena Odloka je nato določeno, da mora biti ne glede na prvo in drugo alinejo prejšnjega odstavka vlagatelj iz drugega odstavka 4. člena tega odloka na dan 16. marec 2020 vpisan v register in je po podatkih registra pridelal vsaj 5.000 kg grozdja letnika 2019. Iz navedenega izhaja, da je Odlok v 4. členu vlagatelje praviloma omejil na tiste nosilce kmetijskega gospodarstva oziroma dopolnilne dejavnosti na kmetiji, ki so bili na dan 16. marec 2020 vpisani v register

za dejavnost pridelave mošta in neustekleničenega vina

; izjemoma pa so vlagatelji lahko tudi tisti nosilci kmetijskega gospodarstva, ki so bili na dan 16. marec 2020 vpisani v register pridelovalcev grozdja in vina za drugo dejavnost, pod pogojem, da so člani zadruge in imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja. Povedano drugače, osnovna distinkcija med obema kategorijama vlagateljev ni v članstvu v zadrugi, kot to (tudi zaradi obrazložitve obeh upravnih organov) navaja tožnik, temveč dejavnosti, za opravljanje katere je nosilec kmetijskega gospodarstva oziroma dopolnilne dejavnosti na kmetiji vpisan v register pridelovalcev grozdja in vina. Glede na 4. točko prvega odstavka 214. člena ZUP (po kateri mora obrazložitev obsegati tudi navedbo določb predpisov, na katere se opira odločba) sodišče po vsem povedanem sodi, da obrazložitev izpodbijane odločbe nima zadostnih razlogov za odločitev, kar predstavlja bistveno kršitev določb postopka po 7. točki drugega odstavka 237. člena ZUP v zvezi s tretjim odstavkom 27. člena ZUS-1.

11. Ne glede na to, da je bilo tožbi treba ugoditi že iz navedenega razloga, pa se sodišče zaradi ponovnega postopka opredeljuje še do ugovorov o nezakonitosti Odloka. Ta kot podzakonski predpis ne sme vsebovati določb, za katere v zakonu ni podlage. Povedano drugače, zakon mora biti vsebinska podlaga za izdajanje podzakonskih predpisov in posamičnih aktov. Ta zahteva izhaja iz tretjega odstavka 153. člena Ustave (ki določa, da morajo biti podzakonski predpisi in drugi splošni akti v skladu z Ustavo in zakonom) ter iz načela vezanosti upravnih organov na Ustavo in zakon (drugi odstavek 120. člena Ustave).

Tudi iz 87. člena Ustave izhaja, da pravice in obveznosti državljanov ter drugih oseb lahko določa državni zbor z zakonom. Odlok torej ne sme na novo določati pravic in obveznosti, ker je to pridržano Ustavi in zakonu. Podzakonski predpis lahko zajame le tisto, kar izhaja iz zakonske norme. Določanje pogojev s strani izvršilne veje oblasti, ki spreminja ali samostojno ureja zakonsko materijo oziroma ki nima podlage v zakonu, je neustavno.

12. ZIUZEOP v 74. členu določa, da so nosilec kmetijskega gospodarstva in nosilec dopolnilne dejavnosti na kmetiji v skladu z ZKme-1, fizična oseba, ki je lastnik gozda, in imetnik dovoljenja za gospodarski ribolov, ki imajo zaradi posledic epidemije izpad dohodka, ki je zlasti posledica nezmožnosti prodaje zalog, zmanjšanja obsega pridelave, predelave oziroma prodaje, upravičeni do finančnega nadomestila zaradi izpada dohodka, če je sektor utrpel najmanj 20 % izpad dohodka (prvi odstavek). Vloga za dodelitev finančnega nadomestila iz tega člena se vloži na Agencijo RS za kmetijske trge in razvoj podeželja (drugi odstavek). Finančno nadomestilo iz tega člena se dodeli v obliki pavšala glede na hektar zemljišča oziroma glave velike živine glede na povprečje zadnjih treh let, pri dopolnilnih dejavnostih na kmetiji glede na povprečje dohodkov zadnjega leta, pri fizičnih osebah ribičih pa na podlagi povprečne količine ulova, zabeleženega v ladijskih dnevnikih za obdobje zadnjih treh let (tretji odstavek). Vlada podrobneje predpiše postopek, posamezne upravičene sektorje, podrobnejše pogoje za dodelitev finančnega nadomestila iz tega člena ter višino, vstopni prag, najvišjo višino finančnega nadomestila in način izračuna finančnega nadomestila iz tega člena (četrti odstavek). Oseba, ki uveljavlja izredno pomoč v obliki mesečnega temeljnega dohodka iz podpoglavja 1.3 tega zakona, ni upravičena do finančnega nadomestila po tem členu (peti odstavek). Finančno nadomestilo iz tega člena se dodeli v skladu s Sporočilom Komisije Začasni okvir za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob izbruhu COVID19 (šesti odstavek).

13. Glede na citirane določbe ZIUZEOP sodišče ugotavlja, da zakon pooblašča Vlado za podrobnejšo ureditev postopka, posameznih upravičenih sektorjev, podrobnejših pogojev za dodelitev finančnega nadomestila ter višine, vstopnega praga, najvišje višine finančnega nadomestila in načina njegovega izračuna. To pomeni, da Vlada lahko določi posamezen upravičeni sektor, kar je storila z Odlokom. V 2. členu Odloka je tako določeno, da je sektor vina utrpel več kot 20 % izpad dohodka. Iz nadaljnje vsebine Odloka (zlasti drugega odstavka 4. člena) pa izhaja, da kot upravičeni sektor ni določen zgolj sektor vina (vinarji), temveč tudi sektor grozdja za vino (vinogradniki).

14. Sodišče dalje ugotavlja, da se mora v skladu z določbo 1. alineje prvega odstavka 2. člena Pravilnika o registru pridelovalcev grozdja in vina (v nadaljevanju: Pravilnik)

pridelovalec vpisati v register, in sicer se po prvem odstavku 4. člena Pravilnika v register vpiše pridelovalec, ki je fizična ali pravna oseba in opravlja najmanj eno dejavnost iz 5. člena tega pravilnika ter je nosilec kmetijskega gospodarstva, določenega v predpisu, ki ureja kmetijstvo, v okviru katerega se obdelujejo vinogradi oziroma prideluje mošt, vino in drugi proizvodi. Po 5. členu Pravilnika se pridelovalci vpišejo v register, če opravljajo najmanj eno od naslednjih dejavnosti: 1. pridelava grozdja; 2. pridelava mošta in neustekleničenega vina; 3. pridelava drugih proizvodov (zgoščen grozdni mošt, rektificiran zgoščen grozdni mošt oziroma ostali proizvodi iz grozdja, mošta in vina, če se uporabljajo pri pridelavi mošta in vina); 4. stekleničenje vina; 5. storitveno polnjenje vina; 6. destilacija proizvodov iz grozdja in vina, če se izvaja na podlagi predpisa, ki ureja trg z vinskim grozdjem, moštom in vinom.

15. Nadalje, iz obrazložitve vladnega gradiva iz postopka sprejemanja Odloka

"kmetijska gospodarstva, ki so vpisana v register pridelovalcev grozdja in vina, obdelujejo 15.400 ha vinogradov in so v letu 2019 prijavila 55,5 mio. litrov proizvedenega vina; povprečna prodajna cena vina je v letu 2019 po podatkih iz tržno-informacijskega sistema znašala 303 eure/hl. Zaradi zmanjšanega obsega prodaje in popolne ustavitve prodaje v segmentu gostinstva in turizma se panoga srečuje z viški vina, ki bo sicer lahko pozneje prodano, vendar ker so viški nastali po celotni EU in tudi v tretjih državah, ki se soočajo z epidemijo, bo to vino zaradi pritiska na trg prodano po nižji ceni. Upad prodaje vina je najbolj prizadel tiste, ki od te dejavnosti živijo, zato so med upravičence zajeti tisti, katerih letni prihodek od prodaje vina presega letno višino minimalne plače v Republiki Sloveniji (11.286,96 evrov, kar ob povprečni ceni vina iz tržno-informacijskega sistema pomeni prodajo dobrih 3.700 litrov vina). Kmetijska gospodarstva pa so upravičena do nadomestila le za izpad dohodka in dodatno skladiščenje vina, pridelanega iz lastnega grozdja. Ker so od prodaje vina neposredno odvisni tudi prihodki kooperantov zadrug, so med upravičence pod enakimi pogoji dodani tudi kooperanti zadrug, ki imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju."

16. Po vsem navedenem sodišče ugotavlja, da ima tožnik prav, kolikor ugovarja, da v ZIUZEOP ni podlage za takšno omejevanje pravice do finančnega nadomestila, do katere pride z upoštevanjem opredelitve vlagatelja iz prvega odstavka 4. člena Odloka. ZIUZEOP Vladi sicer daje relativno široko pooblastilo za urejanje podrobnejših pogojev in postopka, vendar po mnenju sodišča določba prvega odstavka 4. člena Odloka presega ta okvir. Z določitvijo, da je do finančnega nadomestila upravičen le tisti nosilec kmetijskega gospodarstva, ki je vpisan v register zgolj za eno izmed dejavnosti (dejavnost pridelave mošta in neustekleničenega vina), se namreč po presoji sodišča z zakonom določena pravica ne le konkretizira, temveč se oži. Kakor že pojasnjeno, pa sme podzakonski predpis zakonsko normo razčleniti le do te mere, da s tem sam ne opredeljuje izvirno pravic in obveznosti ter da z zakonom urejenih pravic ne zožuje, slednje je pridržano zakonodajalcu. Glede na vse navedeno sodišče sodi, da je določba prvega odstavka 4. člena Odloka, ki pogojuje status vlagatelja in s tem priznanje pravice do finančnega nadomestila z vpisom v register za samo eno izmed dejavnosti iz 5. člena Pravilnika, nezakonita, saj podlaga za takšno omejitev iz zakonskih norm ZIUZEOP ne izhaja. K takšni presoji sodišča je prispevala tudi ugotovitev, da Odlok o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi drugega vala epidemije COVID-19 (Uradni list RS, št. 40/21, v nadaljevanju: Odlok/2021), ki se uporablja za obdobje od 1. oktobra 2020 do 31. januarja 2021, drugače kot Odlok opredeljuje upravičenca kot nosilca kmetijskega gospodarstva v skladu z ZKme-1, ki je bil 30. septembra 2020 vpisan v register in izpolnjuje pogoje za pridobitev finančnega nadomestila (4. člen). Po Odloku/2021 torej sektor vina ni več dodatno omejen s posamezno vrsto dejavnosti, za katero je nosilec kmetijskega gospodarstva vpisan v register. Pri čemer se, kot utemeljeno izpostavlja tožnik, vsebina vladnega gradiva za sprejemanje Odloka/2021

v bistvenem ne razlikuje od vsebine gradiva za sprejem Odloka.

17. Po presoji sodišča pa ima tožnik prav tudi, ko ugovarja nezakonitost drugega odstavka 4. člena Odloka, po katerem se upravičenost do finančnega nadomestila za sektor pridelave grozdja omejuje zgolj na tiste vinogradnike, ki so člani zadruge in imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja. Kot že navedeno, četrti odstavek 74. člena ZIUZEOP Vlado pooblašča, da določi posamezen upravičeni sektor, vendar po mnenju sodišča s tem ni zajeto pooblastilo, da določeni upravičeni sektor dalje prosto deli na posamezne (upravičene) podsektorje, oziroma da kot upravičene vlagatelje določi le tiste vinogradnike, ki so člani zadrug in imajo z zadrugo sklenjeno pogodbo o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja. Razlogov za takšno ureditev ne Vlada v gradivu za sprejemanje Odloka ne toženka v tem upravnem sporu nista navedli. Predlagatelj zakona pa je v postopku sprejemanja ZIUZEOP izpostavil namen zagotoviti nosilcu kmetijskega gospodarstva oziroma nosilcu dopolnilne dejavnosti na kmetiji finančno nadomestilo, kolikor je sektor nosilca utrpel najmanj 20 % izgubo.

Namen 74. člena ZIUZEOP je torej v zagotovitvi finančnega nadomestila sektorju, ki ga je izbruh epidemije COVID-19 prizadel v (najmanj) z zakonom predpisanem odstotku. Pri čemer sodišče ugotavlja, da Odlok/2021 očitano nezakonitost odpravlja, ko za nosilce kmetijskega gospodarstva iz sektorja vinogradništva ne določa pogoja sklenjene pogodbe o trajnem poslovnem sodelovanju za oddajo grozdja za proizvodnjo vina z zadrugo, temveč z odkupovalcem grozdja (drugi odstavek 6. člena Odloka/2021).

18. Po navedenem sodišče zaključuje, da so utemeljeni tožbeni očitki o neskladju določb prvega in drugega odstavka 4. člena Odloka z določbami 74. člena ZIUZEOP. Ker je sodišče po 125. členu Ustave pri odločanju vezano na Ustavo in zakon, mora uporabo takih določb Odloka kot podzakonskega predpisa zavrniti (t.i. exceptio illegalis). Posledično spornih omejitev glede upravičenega vlagatelja iz navedenih določb Odloka tudi upravni organ v ponovnem postopku ne more uporabiti.

19. Ker je torej, kot izhaja iz povedanega, izpodbijana odločba obremenjena z absolutno bistveno kršitvijo pravil upravnega postopka, obrazloženo pa kaže tudi, da je bilo pri odločanju nepravilno uporabljeno materialno pravo, je sodišče na podlagi 3. in 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 tožbi ugodilo, izpodbijano odločbo odpravilo in v skladu s tretjim odstavkom istega člena ZUS-1 zadevo vrnilo prvostopenjskemu organu v ponovni postopek. V slednjem je prvostopenjski organ vezan na pravno mnenje sodišča glede materialnega prava in njegova stališča, ki se tičejo postopka (četrti odstavek 64. člena ZUS-1). Z odpravo prvostopenjske odločbe po samem zakonu preneha veljati tudi drugostopenjska odločba (prim. sklep Vrhovnega sodišča v zadevi X Ips 2/2014).

20. Sodišče je v tem upravnem sporu odločilo brez glavne obravnave, ker je bilo že na podlagi tožbe, izpodbijane odločbe in upravnih spisov očitno, da je tožbi treba ugoditi in izpodbijano odločbo odpraviti, v postopku pa ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom (prva alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

21. Za tožbo plačano sodno takso bo tožniku vrnilo sodišče po uradni dolžnosti (36. in 37. člen Zakona o sodnih taksah, ZST-1, in opomba 6.1.c taksne tarife tega zakona).

UL C št. 91 I z dne 20. 3. 2020, str. 1 in sprememba UL C št. 112 I z dne 4. 4. 2020, str. 1.

Tako tudi Ustavno sodišče v odločbi U-I-120/99 z dne 13. 4. 2000.

Prim. tudi odločbe Ustavnega sodišča U-I-264/99 z dne 28. 9. 2000 in U-I-58/98 z dne 14. 1. 1999 ter sodbo Vrhovnega sodišča X Ips 149/2015 z dne 20. 4. 2016.

Ta pridelovalca definira kot pridelovalca grozdja, mošta in vina in drugih proizvodov, ki se mora v skladu z zakonom, ki ureja vino, vpisati v register.

Predlog Odloka o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19, nujni ali skrajšani postopek, EVA 2020-2330-0072, št. 007-149/2020 z dne 24. 4. 2020, točka 7.a.

Predlog Odloka o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19, nujni ali skrajšani postopek, EVA 2020-2330-0011, objavljenega pod št. 007-43/2021 dne 4. 3. 2021, točka 7.a.

Glej Poročilo k predlogu ZIUZEOP, nujni postopek, EVA 2020-1611-0028 z dne.

Zakon o interventnih ukrepih za zajezitev epidemije COVID-19 in omilitev njenih posledic za državljane in gospodarstvo (2020) - ZIUZEOP  - člen 74

Odlok o finančnem nadomestilu zaradi izpada dohodka v proizvodnji vina zaradi epidemije COVID-19 (2020) - člen 2, 4, 8

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.