UPRS Sodba II U 473/2017-13
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-12-04

Violeta Tručl (preds.), Vlasta Švagelj Gabrovec (poroč.), Nevenka Đebi

dohodnina - status rezidenta - središče življenjskih aktivnosti

Tožena stranka je pravilno ugotovila, da je tožnik center življenjskih interesov ohranil v Sloveniji, ter da je ta vez z Republiko Slovenijo tesnejša kot vez z Republiko Avstrijo, kamor je odšel zaradi svoje zaposlitve in ekonomskega interesa, saj ga je na Republiko Avstrijo vezala zgolj ekonomska vez, delovno razmerje in nastanitev med delovnimi dnevi.

1. Z izpodbijano odločbo je prvostopenjski organ tožnika v postopku odmere dohodnine za leto 2010 za namene Konvencije o izogibanju dvojnega obdavčenja, štel za rezidenta Republike Slovenije (1. točka izreka odločbe). Tožniku je bila za leto 2010 odmerjena dohodnina v znesku 4.539,56 EUR (2. točka izreka odločbe). Razlika med odmerjeno dohodnino in med letom plačanimi akontacijami dohodnine v višini 0 EUR, znaša 4.539,56 EUR in mora biti plačana v roku 30. dni od dneva vročitve odločbe. Po poteku roka se zaračunavajo zamudne obresti in začne postopek davčne izvršbe (3. in 4. točka izreka odločbe). Odločeno je bilo tudi, da pritožba ne zadrži izvršitve in da se zahtevek za vračilo stroškov pravnega zastopanja zavrne (5. in 6. točka izreka odločbe).

2. Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo odmeril dohodnino na podlagi tožnikove napovedi in na podlagi podatkov o tožnikovih dohodkih, ki jih je pridobil na podlagi mednarodne izmenjave. V izpodbijani odločbi je najprej presojal tožnikov status rezidenta Slovenije za namene Zakona o dohodnini (ZDoh-2), kakor tudi status rezidentstva, v skladu s 4. členom Konvencije o izogibanju dvojnega obdavčenja (v nadaljevanju Konvencija), saj je na podlagi dokazil zaključil, da tožnika tudi Republika Avstrija šteje za svojega rezidenta. Tožnik je v postopku pred upravnim organom predložil potrdilo o rezidentstvu za fizične in pravne osebe obrazec: ZS-AE-POF, z dne 18. 11. 2015, ki izkazuje časovno obdobje od dohodkov prejetih po 1. 4. 2011. Z izpisom iz centralnega prijavnega registra Avstrije je tožnik dokazal, da je imel neprekinjeno prijavljeno stalno prebivališče na naslovih v Avstriji od 15. 11. 2006 do 18. 3. 2013, ni pa predložil potrdila o prijavi prebivališča v R Avstriji za ženo, čeprav je bil k predložitvi tega dokaza pozvan, prvič s pozivom z dne 27. 1. 2015 in dne 25. 3. 2015, kakor tudi ob podani izjavi na zapisnik dne 29. 9. 2016 pred upravnim organom. Tožnik je imel od 3. 8. 1984 dalje prijavljeno stalno prebivališče v Sloveniji na naslovu.... Žena tožnika je imela prijavljeno stalno prebivališče na istem naslovu od 5. 3. 1985, kakor tudi tožnikov sin, in sicer od 6. 2. 1989 dalje. Nadalje je iz rednega izpisa zemljiške knjige razvidno, da sta A.A. in B.B. solastnika parc. št. 619/98 k.o...., na kateri stoji stanovanjska stavba s hišno številko .... Prvostopenjski organ je ugotovil, da sta v letu 2010 v Sloveniji živela tako tožnikova žena, kakor njegov sin, saj tožnik v postopku ni predložil dokazila, da bi bila žena ali sin ali oba, prijavljena na njegovem naslovu bivanja v R Avstriji.

3. Ker je bil tožnik v istem obdobju tudi rezident R Avstrije, je prvostopenjski organ rezidentstvo presojal po t.i. prelomnih pravilih iz 4. člena Konvencije. Prvostopenjski organ je ugotovil, da je bil tožnik v Republiki Avstriji zaradi zaposlitve in ekonomskega interesa, in ga je torej s to državo povezovala zgolj ekonomska vez, vez s Slovenijo pa je bila v istem obdobju tako ekonomska kakor tudi osebna. Kot rezident R Slovenije je na podlagi 5. člena ZDoh-2 tožnik zavezan k plačilu dohodnine od vseh dohodkov, ki imajo vir v Republiki Sloveniji in od vseh dohodkov, ki imajo vir izven Slovenije.

4. Navedeno odločitev je potrdila tožena stranka tudi v pritožbenem postopku.

5. Tožnik je vložil tožbo v upravnem sporu, v kateri navaja, da je bil davčni rezident Republike Avstrije, in sicer od dne 15. 11. 2006 (kamor se je odselil že leta 1973) vse do selitve v Slovenijo 18. 3. 2014. V Republiki Avstriji je bil zaposlen vse do upokojitve dne 1. 4. 2011, prav tako pa je tudi davčni rezident R Slovenije. Tožnik je imel stalno prebivališče tudi v R Avstriji, in sicer vse do 18. 3. 2013. V tožbi nadalje navaja, da je bila njegova žena v R Avstriji zaposlena do leta 1985, ko je zapustila Avstrijo in se preselila nazaj v Slovenijo, kjer se je v letu 1989 rodil njun sin. Po lastnih navedbah je v Slovenijo prihajal občasno, zgolj enkrat na mesec, da je na hiši, katero je podedoval, opravil vzdrževalna dela, medtem ko je več kot 300 dni v letu preživel v Avstriji. Po njegovem mnenju je bil na Avstrijo vezan ekonomsko in osebno, saj sta ga žena in sin obiskovala med vikendi, med šolskimi počitnicami in prazniki, ko sta vselej v R Avstriji tudi prebivala. Dodatno še pojasnjuje, da je od zaposlitve leta 1973 v Avstriji, bilo tam tudi središče njegovih ekonomskih in osebnih interesov, saj je tam prebival in bil zaposlen, prav tako je v R Avstriji pridobival tudi glavni in edini vir dohodka, ki je bil dobljen pri avstrijskem delodajalcu. Meni, da zato ne ustreza določilu o rezidentstvu iz 6. člena ZDoh-2. 4. člen Konvencije med Republiko Slovenijo in Republiko Avstrijo o izogibanju dvojnega obdavčenja v zvezi z davki na dohodek in premoženje, opredeljuje kot rezidenta osebo, ki ima v državi rezidence svoje stalno bivališče, središče svojih vitalnih interesov, osebnih in ekonomskih. Izhajajoč iz tega tožnik navaja, da je bil v letu 2010 rezident Republike Avstrije. Tožnik navaja, da v postopku ni bil zaslišan in da ni mogel izvajati dokazov v svojo korist. Meni, da so mu bila kršena določila Ustave Republike Slovenije in Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in vrne zadevo v ponovni postopek prvostopenjskemu organu.

6. Tožena stranka v odgovoru na tožbo v celoti prereka tožbene navedbe tožeče stranke in vztraja pri razlogih iz obrazložitev organa druge stopnje. Sodišču predlaga, da tožbo tožeče stranke zavrne kot neutemeljeno.

8. Predmet spora v obravnavani zadevi je odločitev tožene stranke, s katero je tožnika v postopku odmere dohodnine za leto 2010 za namene Konvencije štela za rezidenta Republike Slovenije in je bila tožniku kot davčnemu rezidentu Republike Slovenije odmerjena dohodnina od dohodkov prejetih pri delodajalcu v Republiki Avstriji v letu 2010.

9. Konvencija v točki a) drugega odstavka 4. člena določa, de se posameznik šteje za rezidenta države pogodbenice, kjer ima stalno bivališče. V predmetni zadevi ni sporno, da je imel tožnik v letu 2010 stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in Republiki Avstriji, kar posledično pomeni, da obe državi tožnika štejeta, po nacionalni zakonodaji, za svojega davčnega rezidenta.

10. Kadar obe državi po svoji nacionalni zakonodaji štejeta osebo za svojega davčnega rezidenta, se njegov status presoja na podlagi t.i. prelomnih pravil, ki izhajajo iz 4. člena Konvencije. Namen uporabe prelomnih pravil je pripeljati do rezidentstva le ene države. Na tak način je možno odpraviti dvojno obdavčitev, kar je namen vseh konvencij o odpravi dvojnega obdavčenja. Če obe državi vztrajata pri svojih stališčih, pristojna organa držav pogodbenic vprašanje rešita s postopkom skupnega dogovora po 25. členu Konvencije (d) točka drugega odstavka 4. člena Konvencije)

. V primeru, da ima posameznik stalno bivališče v obeh državah pogodbenicah, se šteje za rezidenta države pogodbenice, s katero ima tesnejše osebne in ekonomske odnose (središče vitalnih interesov).

11. Upoštevaje komentar Vzorčne konvencije OECD se pri tem kriteriju upoštevajo predvsem posameznikove družinske in družbene vezi. In tudi po ustaljeni upravno sodni praksi imajo pri presoji vprašanja središča življenjskih interesov posameznika osebni interesi prednost pred ekonomskimi (npr. sodba Upravnega sodišča RS št I U 241/2017, I U 204/2014, I U 448/2008). S povedanim je skladno tudi stališče, da se pri dolgoročnem prebivanju v tujini središče življenjskih interesov praviloma premakne, če se preselijo tudi zakonec in otroci, oziroma da posameznik središča svojih osebnih interesov ni prenesel v državo, v kateri dela, če je njegova družina ostala v državi, v kateri je prebival pred odhodom v tujino. Sodišče k temu dodaja, da se družinske in družbene povezave ne prekinejo s samim odhodom v tujino, prav tako se njihova vzpostavitev v tujini ne predpostavlja.

12. V obravnavanem obdobju leta 2010 je bila tožnikova družina (žena in sin) v Sloveniji, česar tožnik ne zanika, ni pa izkazal svojih navedb, da bi se naj žena po sinovi polnoletnosti preselila k njemu v Avstrijo. Tožnik je bil v obravnavanem obdobju z ženo tudi solastnik nepremičnine parc. št. 619/98 k.o. ..., torej na naslovu stalnega bivališča v Sloveniji že od leta 1979, kar tudi po presoji sodišča utemeljuje zaključek, da je središče osebnih interesov tedaj imel v Sloveniji. Tožena stranka je tako pravilno ugotovila, da je tožnik center življenjskih interesov ohranil v Sloveniji, ter da je ta vez z R Slovenijo tesnejša kot vez z Republiko Avstrijo, kamor je odšel zaradi svoje zaposlitve in ekonomskega interesa, saj ga je na R Avstrijo vezala zgolj ekonomska vez, delovno razmerje in nastanitev med delovnimi dnevi.

13. Kot rezident Slovenije je tožnik, v skladu s 5. členom ZDoh-2, zavezan k plačilu dohodnine od vseh dohodkov, ki imajo vir v Sloveniji in od vseh dohodkov, ki imajo vir izven Slovenije. Tožnik je kot rezident Slovenije (sicer šele na poziv davčnega organa prve stopnje) zato tudi vložil napoved za odmero dohodnine za leto 2010 in v njej napovedal dohodke prejete pri tujem delodajalcu v Avstriji. Tožniku je bil v postopku odmere dohodnine za leto 2010 priznan znesek odbitka tujega davka.

14. V ostalem delu sodišče sledi razlogom, ki so navedeni v izpodbijani odločbi in odločbi upravnega organa druge stopnje in se nanju sklicuje in jih v izogib ponavljanju ponovno ne navaja (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1).

15. Po presoji sodišča so bile v danem primeru relevantne okoliščine pravilno ugotovljene. Pravilno je bilo tudi ugotovljeno dejansko stanje in uporabljeno materialno pravo. Sodišče še pripominja, da iz spisovne dokumentacije upravnega spisa izhaja, da je bil tožnik vabljen na podajo izjave v postopku pred izdajo odločbe, in sicer za dne 29. 9. 2016, ko je izjavo tudi podal. Tako ni bila kršena njegova pravica do izjave pred izdajo same odločbe, prav tako pa je iz obsežne spisovne dokumentacije tudi razvidno, da je v postopku imel možnost predložiti dokaze v svojo korist in jih je tudi predložil, razen dokazila o prijavi prebivališča za ženo, tako mu v postopku po oceni sodišča ni bila kršena pravica do izjave in tudi ne pravica do predložitve dokazov in tudi ne pravica do aktivnega sodelovanja v postopku.

16. Izpodbijana odločba je tako pravilna in zakonita. Sodišče v postopku ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, niti ni ugotovilo kršitev citiranih členov, zato je na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 tožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

17. Sodišče glavne obravnave v navedeni zadevi ni izvedlo iz razloga, ker je bilo mogoče odločiti na podlagi dokumentacije v spisu in tako dejanskega stanja ni bilo potrebno dopolnjevati, zaradi česar glavna obravnava v ničemer ne bi doprinesla k morebitni razjasnitvi stvari. Tudi glede na prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) zadeve davčne narave ne sodijo v okvir prvega odstavka 6. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah in svoboščinah (v nadaljevanju ESČP), torej ne sodijo v pravico do zagotovljenega sodnega varstva zaradi varstva civilnih pravic

Sodba Vrhovnega sodišča opr. št. X Ips 124/2015

Sodba ESČP v zadevi Ferrazzini v. Italy, št.44759/98, z dne 12. julij 2001, točka 25 in Študija projekta Pomen prakse in zahtev ESČP za izvedbo glavne obravnave v upravnem sporu, Pravna fakultete v Ljubljani, 2018, str. 37.

Zakon o dohodnini (2006) - ZDoh-2  - člen 5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.