UPRS Sodba I U 88/2018-8
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-04-04

vojni veteran - status vojnega veterana - pogoji za priznanje statusa vojnega veterana - vodenje evidence

V zadevi ni spora o članstvu tožeče stranke v civilni zaščiti. Spora tudi ni, da je izdajatelj navedene osebne izkaznice Občinski upravni organ za ljudsko obrambo in da gre, za javno listino. Vendar pa tožbenemu stališču, da obravnavana osebna izkaznica dokazuje članstvo tožeče stranke v občinskem štabu civilne zaščite, ni mogoče slediti. Iz listine namreč sledi le to, da je bil tožnik razporejen v civilno zaščito Krajevne skupnosti C. kot reševalec v splošni enoti, česar pa dejstvo, da je listino izdal pristojni občinski upravni organ, v ničemer ne spreminja.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Upravna enota Litija je z izpodbijano odločbo zavrnila zahtevek tožeče stranke za priznanje statusa vojnega veterana in za vpis v evidenco vojnih veteranov. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je z odločbo št. 13001-24/2017/4 z dne 5. 12. 2017 pritožbo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo in v celoti pritrdilo razlogom izpodbijane odločbe.

2. Tožeča stranka se z odločitvijo ne strinja, ker meni, da temelji na zmotni presoji izvedenih dokazov, da so ugotovljena dejstva v nasprotju s podatki spisa oziroma listin, in da je bil iz ugotovljenih dejstev napravljen napačen sklep o dejanskem stanju. Uvodoma poudari, da je vlogo za priznanje statusa podala na vnaprej natisnjenem obrazcu, ki je vseboval tudi „nabor navedb, ki bodo v pomoč pri reševanju moje zahteve“ in obkrožila dve alinei, in sicer, da pogoje za vpis v evidenco izpolnjuje kot: - civilna oseba, ki je opravljala naloge po odredbi organizatorja manevrske strukture narodne zaščite ter - član republiškega, mestnega in občinskega štaba za civilno zaščito, član njihovih specializiranih enot. Ne glede na navedeno bi tožena stranka, skladno z načelom varstva pravic strank in javnih koristi ter v skladu z načelom materialne resnice, morala dejansko stanje v celoti raziskati do mere, ki omogoča izdajo materialnopravno pravilne in zakonite odločbe.

3. Iz listin upravnega spisa izhaja, da je bila tožeča stranka mobilizirana dne 27. 6. 1991 okoli 23. ure s strani dveh neznanih oseb v uniformah, ki sta ji dali navodila, orožje in jo odpeljali na neznano lokacijo, kjer je opravljala varovanje podzemnega skladišča orožja Teritorialne obrambe, nato pa se je njeno delo nadaljevalo v gozdu na območju Občine Litija, kjer je varovala podzemno skladišče v 12-urnih izmenah naslednjih 14 dni. Slednje izhaja iz Izjave tožeče stranke z dne 7. 6. 2017. Članstvo tožeče stranke v civilni zaščiti je izkazano z Osebno izkaznico pripadnika civilne zaščite, ki jo je izdala SFRJ, SRS, Občinski upravni organ za ljudsko obrambo, z dne 4. 4. 1988. Tudi zaslišani priči A.A. in B.B. sta v svojih izjavah potrdili, da je bila tožeča stranka mobilizirana v času agresije, pri čemer je priča A.A. potrdil, da je bila mobilizirana zaradi znanja rokovanja z orožjem in zato primerna za varovanje orožja Teritorialne obrambe v Občini Litija. Na podlagi navedenega je prvostopni organ tožečo stranko napačno in v nasprotju s predloženo javno listino (osebno izkaznico pripadnika civilne zaščite) opredelil kot pripadnika civilne zaščite v KS C., ne pa tudi kot člana občinskega štaba za civilno zaščito, kar je pogoj za pridobitev statusa na podlagi točke h 2. člena Zakona o vojnih veteranih (v nadaljevanju ZVV). Takšen zaključek je ob upoštevanju dokazne moči javne listine dejansko in pravno nedopusten. V izpodbijani odločbi in odločbi o pritožbi razlogi za takšno tolmačenje navedene javne listine niso navedeni. Pri tem upravni organ prve stopnje v ugotovitvenem postopku ni pridobival nikakršnih listin ali pojasnil KS C. o obstoju civilne zaščite v lokalni skupnosti, niti ni raziskoval spremembe organiziranosti civilne zaščite, čeprav je priča A.A., zaslišana v postopku, pojasnila določene okoliščine glede tega. Kolikor je torej upravni organ dvomil v dejstvo, da je bila tožeča stranka član Narodne zaščite v KS C. ter da je bila po reorganizaciji premeščena v ustrezno ekipo Civilne zaščite - kot je to izpovedal A.A. - nikakor ni bil upravičen - brez nadaljnjih poizvedb, napraviti zaključka, da tožeča stranka kot član civilne zaščite KS C. ni bila član občinskega štaba civilne zaščite, kot je to v postopku na prvi stopnji zatrjevala tožeča stranka.

4. Tožeča stranka ocenjuje, da do sedaj izvedeni ugotovitveni postopek zadošča za vsebinsko, meritorno odločitev naslovnega sodišča. Zato predlaga, da sodišče dopusti in izvede predlagane dokaze, kot tudi tiste, za katere meni, da bodo prispevali k razjasnitvi zadeve in razsodi tako, da se izpodbijana odločba odpravi, da se tožeči stranki prizna status vojnega veterana in da se vpiše v evidenco vojnih veteranov, oziroma podredno, da izpodbijano odločbo odpravi in vrne zadevo organu prve stopnje v ponovno odločanje, toženi stranki pa naloži plačilo stroškov tega postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

5. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločitvi in pri razlogih. Predlaga zavrnitev tožbe.

7. Izpodbijana odločba je po presoji sodišča pravilna in skladna z določbami ZVV, na katere se sklicuje. Sodišče se strinja tudi z razlogi, s katerimi odločitev v dejanskem in pravnem pogledu utemeljita upravni organ prve stopnje in pritožbeni organ in jih zato ponovno ne navaja.

8. V zvezi s tožbenimi navedbami pa ugotavlja, da v zadevi ni spora o članstvu tožeče stranke v civilni zaščiti, ki je bilo v postopku (skladno z izjavo stranke in izpovedbami prič) ugotovljeno na podlagi osebne izkaznice pripadnika civilne zaščite z dne 4. 4. 1988. Spora tudi ni, da je izdajatelj navedene osebne izkaznice Občinski upravni organ za ljudsko obrambo Občine Litija in da gre, kot se navaja v tožbi, za javno listino, ki, kolikor se ne dokaže drugače, dokazuje tisto, kar se v njej potrjuje ali določa. Vendar pa tožbenemu stališču, da obravnavana osebna izkaznica dokazuje članstvo tožeče stranke v občinskem štabu civilne zaščite, tudi po presoji sodišča ni mogoče slediti. Iz listine namreč sledi le to, da je bil tožnik razporejen v civilno zaščito Krajevne skupnosti C. kot reševalec v splošni enoti, česar pa dejstvo, da je listino izdal pristojni občinski upravni organ, v ničemer ne spreminja. Glede na tožnikove navedbe so bila v postopku pred izdajo izpodbijane odločbe na podlagi uradoma opravljenih poizvedb pridobljena obvestila Ministrstva za obrambo, Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter Ministrstva za obrambo, Direktorata za obrambne zadeve, Uprave za obrambo Ljubljana, iz katerih je razvidno, da v uradni evidenci nimajo podatka o tem, da bi tožnik med vojaško agresijo na Republiko Slovenijo, v obdobju od 26. 6. 1991 do 18. 7. 1991, opravljal obrambne oziroma zaščitno reševalne naloge pri obrambi Republike Slovenije kot član republiškega, mestnega ali občinskega štaba civilne zaščite oziroma bil pripadnik specializiranih enot civilne zaščite, in da tudi ni v evidenci pripadnikov teritorialne obrambe, ki so opravljali dolžnost pri obrambi Republike Slovenije v času od 26. 6. 1991 do 18. 7. 1991. Drugače pa tudi ne izhaja iz izpovedbe priče A.A., po kateri je bila tožeča stranka mobilizirana kot član civilne zaščite v okviru KS C.. Tožeča stranka je bila pred izdajo izpodbijane odločbe z ugotovitvami seznanjena in pozvana, da se o njih izjavi, vendar v danem roku pisne izjave ni podala, niti predložila novih dokazov, ki bi lahko privedli do drugačne odločitve. Dejanskim ugotovitvam tožeča stranka tudi v pritožbi ni konkretno ugovarjala. Glede na vsebino vložene pritožbe sodišče tudi ne ugotavlja pomanjkljivosti razlogov odločbe o pritožbi.

9. Sodišče pa tudi ne ugotavlja zatrjevanih kršitev načel upravnega postopka. V zadevi gre za odločanje na zahtevo stranke. Glede na njene dejanske navedbe so bili v postopku izvedeni vsi dokazi, ki jih je predlagala tožeča stranka in uradoma opravljene še poizvedbe o dejstvih, ki bi, glede na dejansko podlago zahtevka, lahko bila pravno pomembna.

10. Ker je glede na navedeno izpodbijana odločba po presoji sodišča pravilna in skladna z zakonom, kršitev zakona, na katere pazi po uradni dolžnosti, pa sodišče ni našlo, je tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1. Dokazi so bili izvedeni in po presoji sodišča pravilno presojeni že v postopku izdaje izpodbijane odločbe. Ker (ponovno) izvajanje predlaganih dokazov za odločitev v upravnem sporu ni potrebno, je sodišče na podlagi 2. alinee drugega odstavka 59. člena ZUS-1 v zadevi odločilo brez glavne obravnave.

Zakon o vojnih veteranih (1995) - ZVV  - člen 2, 2-h

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.