UPRS Sodba I U 564/2017-11
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-02-13

mag. Damjan Gantar (preds.), Liljana Polanec (poroč.), dr. Boštjan Zalar

tujec - enotno dovoljenje za prebivanje in delo - podaljšanje dovoljenja - izdaja soglasja - druge neporavnane davčne obveznosti

Iz spisovnih podatkov izhaja, da Zavod RS za zaposlovanje v konkretnem primeru ni izdal soglasja za zastopnika, ker delodajalec na dan vložitve vloge ni imel poravnanih zapadlih davčnih obveznosti.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo prošnjo za podaljšanje enotnega dovoljenja za prebivanje in delo in hkrati odločila, da je tožnik dolžan zapustiti Republiko Slovenijo (RS) v roku 30 dni od pravnomočnosti odločbe.

2. V obrazložitvi navaja, da v konkretnem primeru Zavod RS za zaposlovanje soglasja za zastopnika ni dal, ker je ugotovil, da delodajalec na dan vložitve vloge nima poravnanih zapadlih davčnih obveznosti. Neizdaja soglasja pomeni, da ni izpolnjen osnovni pogoj za podaljšanje enotnega dovoljenja za prebivanje in delo. Tožnik zato pogojev, ki se v skladu z določbami 33., 37. in 37. a člena Zakona o tujcih (ZTuj-2) zahtevajo za podaljšanje predmetnega dovoljenja, ne izpolnjuje. Tožnik je bil z ugotovitvami v postopku seznanjen in pozvan, da se v 8 dnevnem roku izreče o vseh dejstvih in okoliščinah, ki bi lahko vplivale na odločitev, vendar se v postavljenem roku ni odzval. Zato je bilo na podlagi prve alineje prvega odstavka 55. člena ZTuj-2 odločiti tako, kot izhaja iz izreka te odločbe. Na podlagi tretjega odstavka 60. člena ZTuj-2 mora tožnik zapustiti RS v roku 30 dni od pravnomočnosti te odločbe.

3. Tožnik se z odločitvijo tožene stranke ne strinja. Tožbo vlaga iz vseh tožbenih razlogov po 27. členu ZUS-1. Ne strinja se, da delodajalec na dan vložitve vloge ni imel poravnanih davčnih obveznosti. Navaja, da je prošnjo za podaljšanje enotnega dovoljenja za prebivanje in delo vložil dne 25. 8. 2016, iz obrazložitve izpodbijane odločbe pa izhaja, da je bil razlog za neizdajo soglasja Zavoda RS za zaposlovanje ta, da delodajalec tožnika na dan 5. 8. 2016 ni imel poravnanih davčnih obveznosti, torej pred vložitvijo vloge. Poleg tega mu pred izdajo izpodbijane odločbe tudi ni bila dana možnost, da bi se izjavil o vseh dejstvih in okoliščinah, pomembnih za izdajo odločbe. Seznanitev z ugotovitvami v postopku bi mu morala biti osebno vročena, on pa je ni prejel. Smatra, da je njegova prošnja za podaljšanje enotnega dovoljenja za prebivanje in delo po vsebini utemeljena in bi mu morala biti izdana pozitivna odločba. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo Upravne enote Ljubljana z dne 9. 2. 2017 odpravi. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka.

4. Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da je Zavod RS za zaposlovanje kot razlog neizdaje soglasja navedel, da delodajalec na dan vložitve vloge, dne 25. 8. 2016, nima poravnanih zapadlih davčnih obveznosti. V odločbi o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja je prišlo do tipkarske napake, saj je tožena stranka pravilno preverjala podatek o poravnanih davčnih obveznostih delodajalca na dan 25. 8. 2016, to je na dan vložitve prošnje in ne dan 5. 8. 2016, kot je pomotoma navedeno v odločbi. Na dan vložitve prošnje pa delodajalec ni imel poravnanih davčnih obveznosti. Vročitev seznanitev z ugotovitvami v postopku je bila pravilno opravljena, saj je bilo pisanje tožniku, v skladu z določbami 87. člena ZUP, vloženo v njegov predalčnik.

6. Predmet sodne presoje v obravnavanem primeru je odločba tožene stranke, s katero je le-ta prošnjo tožnika za podaljšanje enotnega dovoljenja za prebivanje in delo zavrnila zaradi neizpolnjevanja pogojev. Svojo odločitev je oprla na določbe 37. člena Zakona o tujcih (ZTuj-2).

7. Po določbi drugega odstavka 37. člena ZTuj-2 se tujcu, ki želi prebivati v Republiki Sloveniji zaradi zaposlitve ali dela, lahko izda enotno dovoljenje za prebivanje in delo, če izpolnjuje pogoje iz tretjega odstavka 33. člena tega zakona, če pristojni organ po zakonu, ki ureja zaposlovanje in delo tujcev, poda soglasje k izdaji enotnega dovoljenja in ne obstajajo razlogi za zavrnitev izdaje dovoljenja iz prve, druge, tretje, četrte, pete, šeste, sedme, devete, desete ali enajste alineje prvega odstavka 55. člena tega zakona. Iz šestega odstavka 37. člena ZTuj-2 med drugim izhaja, da če soglasje pristojnega organa ni podano zaradi neizpolnjevanja pogojev po zakonu, ki ureja zaposlovanje in delo tujcev, organ, pristojen za podajo soglasja o teh razlogih obvesti pristojni organ, ki prošnjo za pisno odobritev z odločbo zavrne.

8. Iz spisovnih podatkov izhaja, da Zavod RS za zaposlovanje v konkretnem primeru ni izdal soglasja za zastopnika na podlagi 27. člena Zakona o zaposlovanju, samozaposlovanju in delu tujcev (ZZSDT), ker delodajalec na dan vložitve vloge, dne 25. 8. 2016, ni imel poravnanih zapadlih davčnih obveznosti.

9. Ob upoštevanju navedenih zakonskih določb in podatkov v spisu je odločitev tožene stranke po presoji sodišča pravilna. Tožena stranka je pravilno ugotovila, da tožnik pogojev za podaljšanje predmetnega dovoljenja iz drugega in četrtega odstavka 37. člena ZTuj-2 ne izpolnjuje, zato je njegovo prošnjo na podlagi prve alineje prvega odstavka 55. člena ZTuj-2 pravilno zavrnila. Pred izdajo odločbe je tožnika z ugotovitvami v postopku tudi seznanila.

10. Sodišče zato tožbene ugovore zavrača kot neutemeljene. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe sicer res izhaja, da je bil razlog za neizdajo soglasja ta, da delodajalec tožeče stranke ni imel poravnanih davčnih obveznosti na dan 5. 8. 2016, vendar pa je iz podatkov v spisu razvidno, kot to navaja tožena stranka v odgovoru na tožbo, da je tožena stranka stranka preverjala podatek o poravnanih davčnih obveznostih delodajalca na dan 25. 8. 2016, to je na dan vložitve prošnje in ne na dan 5. 8. 2016. Tudi iz neizdaje soglasja za zastopnika Zavoda RS za zaposlovanje z dne 3. 11. 2016 je razvidno, da tožnikov delodajalec ni imel poravnanih zapadlih davčnih obveznosti na dan vložitve vloge, to je dne 25. 8. 2016

11. Tudi ni utemeljen tožbeni ugovor, da vročitev seznanitev v postopku tožniku ni bila vročena pravilno in je tožnik ni prejel. Iz podatkov v spisu izhaja, da je bil tožnik dne 16. 12. 2016 z obvestilom vročevalca obveščen, da mu je bila tega dne poskušana vročitev priporočenega pisma. Ker se osebna vročitev po 87. členu Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP) ni dala opraviti, je bil poučen, da lahko pismo osebno prevzame na pošti v roku 15 dni, ki začne teči dne 17. 12. 2016, in da bo pisanje po tem roku puščeno v njegovem hišnem oziroma izpostavljenem predalčniku. Tožnik v navedem roku pisanja na pošti ni prevzel, zato mu je bilo dne 3. 1. 2017 puščeno v hišnem predalčniku. Navedeno pomeni, da je bila vročitev seznanitev v postopku tožniku vročena pravilno, saj mu je bila vročena v skladu z določbami 87. člena ZUP. Tožnik odgovora na seznanitev z ugotovitvami v postopku ni podal, čeprav je torej možnost, da bi se izjavil o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločbo, imel.

12. Ker je odločitev tožene stranke po presoji sodišča pravilna in zakonita, je sodišče tožbo tožnika na podlagi prvega odstavka 63.člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) zavrnilo kot neutemeljeno. Ker je tožnik v tožbi predlagal tudi, da se ga zasliši, torej je smiselno predlagal tudi opravo glavne obravnave, sodišče pojasnjuje, da je o zadevi odločilo na nejavni seji senata, saj je tožnik navajal le tista dejstva in dokaze, ki jih sodišče v skladu z drugim odstavkom 52. člena ZUS-1 ne more upoštevati (prvi odstavek 59. člena ZUS-1).

13. Ker je sodišče tožbo zavrnilo, v skladu z določbo četrtega odstavka 25.člena ZUS-1, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Zakon o tujcih (2011) - ZTuj-2  - člen 37, 37/2, 37/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.