UPRS Sodba I U 1736/2018-8
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-03-20

mag. Damjan Gantar (preds.), mag. Jonika Marflak Trontelj (poroč.), dr. Boštjan Zalar

mednarodna zaščita - pravice prosilcev za mednarodno zaščito - nastanitev na zasebnem naslovu - ugotavljanje istovetnosti prosilca - ponovljeni postopek

Toženka v izpodbijani odločbi ni sledila pravnemu mnenju sodišča, kljub temu, da je pristojni organ v ponovnem postopku vezan na pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava in na njegova stališča, ki se tičejo postopka. Toženka namreč v izpodbijani odločbi ni pojasnila oziroma utemeljila dvoma, da se tožnik v postopku predstavlja s pravim imenom in priimkom oziroma da obstaja precejšen dvom, da prihaja iz države, ki naj bi bila njegova izvorna.

I. Tožbi se ugodi, odločba Urada Vlade RS za oskrbo in integracijo migrantov št. 021-1/2018/15 (URSOIM1-04) z dne 11. 7. 2018 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponovni postopek.

1. Toženka je z izpodbijano odločbo zavrnila prošnjo tožnika za nastanitev na zasebni naslov (1. točka izreka) ter z 2. točko izreka odločila, da se tožnik - prosilec za mednarodno zaščito v času trajanja postopka nastani na naslovu Azilni dom, Ljubljana. V obrazložitvi citira določbo prvega odstavka 83. člena Zakona o mednarodni zaščiti (ZMZ-1) in izpostavlja, da tožnik ni predložil nobenega osebnega dokumenta s sliko, ki bi bil namenjen izkazovanju istovetnosti. Sklicuje se tudi na določbo četrtega odstavka 34. člena ZMZ-1 ter zaključuje, da zaradi nepredložitve identifikacijskega dokumenta s fotografijo njegova istovetnost v postopku ni nesporno ugotovljena. Tako niso izpolnjeni pogoji za razselitev na zasebni naslov. Fotokopija spričevala, ki ga je tožnik predložil kot dokaz za izkazovanje istovetnosti, pa ni dokument v skladu s 97. členom Zakona o tujcih (ZTuj-2) za izkazovanje identitete.

2. Tožnik se z odločitvijo ne strinja in v tožbi navaja, da se toženka v ponovljenem postopku, to je pri izdaji izpodbijane odločbe, ni opredelila do nobene točke pravnega mnenja Upravnega sodišča v sodbi I U 794/2018, ki ji je naložilo izdajo novega upravnega akta. S tem je v celoti ignorirala pravno mnenje Upravnega sodišča. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo odpravi in jo nadomesti s svojo sodbo na podlagi 65. člena Zakon o upravnem sporu (ZUS-1), s katero naj ugodi njegovi prošnji za nastanitev na zasebni naslov; podrejeno predlaga odpravo izpodbijane odločbe in vrnitev zadeve toženki v ponovno odločanje. Predlaga tudi svoje zaslišanje.

3. Toženka v odgovoru na tožbo vztraja pri svoji odločitvi in sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

5. Skladno z določbo prvega odstavka 83. člena ZMZ-1 urad lahko odobri prosilcu razselitev na zasebni naslov, če so izpolnjeni naslednji pogoji: - da je njegova istovetnost ugotovljena na podlagi drugega odstavka 42. člena tega zakona; - da so mu na zasebnem naslovu zagotovljeni ustrezni pogoji za bivanje; - da je bil z njim opravljen osebni razgovor.

6. Sodišče uvodoma ugotavlja, da je toženka izpodbijano odločbo izdala v ponovljenem postopku na podlagi sodbe tega sodišča I U 794/2018 z dne 6. 6. 2018, v kateri je sodišče navedlo, da toženka ne more zgolj na podlagi dejstva, da prosilec ni predložil dokumenta iz 97. člena ZTuj-2, zavrniti prošnje za nastanitev na zasebnem naslovu, ampak bi morala za takšno odločitev tudi utemeljiti dvom, da se tožnik v postopku predstavlja s pravim imenom, priimkom, ali da obstaja precejšen dvom, da prihaja iz države, ki naj bi bila njegova izvorna država.

7. Med strankama ni spora o tem, da tožnik izpolnjuje pogoja iz citiranih 2. in 3. alineje prvega odstavka 83. člena ZMZ-1 za razselitev izven azilnega doma oziroma na zasebni naslov, to je, da so mu na zasebnem naslovu zagotovljeni ustrezni pogoji za bivanje ter da je bil z njim opravljen osebni razgovor. Sporno pa je izpolnjevanje 1. alineje prvega odstavka 83. člena ZMZ-1, torej njegova istovetnost. Kot je navedlo že sodišče v sodbi I U 794/2018 je v tej zvezi treba upoštevati tudi, da določba četrtega odstavka 34. člena ZMZ-1 določa, da se pri ugotavljanju istovetnosti prosilca "glede izkazovanja istovetnosti smiselno" uporabljajo določbe zakona, ki ureja vstop, zapustitev in bivanje tujca v Republiki Sloveniji.

8. Tožnik utemeljeno ugovarja, da toženka v izpodbijani odločbi ni sledila pravnemu mnenju sodišča v sodbi I U 794/2018, kljub izrecni določbi četrtega odstavka 64. člena ZUS-1, ki določa, da je pristojni organ v ponovnem postopku vezan na pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava in na njegova stališča, ki se tičejo postopka. Toženka namreč v izpodbijani odločbi ni pojasnila oziroma utemeljila dvoma, da se tožnik v postopku predstavlja s pravim imenom in priimkom oziroma da obstaja precejšen dvom, da prihaja iz države, ki naj bi bila njegova izvorna. Pri čemer je, kot je sodišče navedlo že v sodbi I U 794/2018, tožnik v postopku predložil tudi najemno pogodbo, na kateri se predstavlja z istim imenom in priimkom kot v prošnji za nastanitev na zasebnem naslovu, predložil je tudi slovenski prevod spričevala o šolanju, na katerem je njegovo ime, priimek, kraj rojstva in leto rojstva ter napotnico študentskega servisa, izdano prav tako na njegovo ime in priimek. Tudi v poročilu o ogledu stanovanja, ki ga je opravil pristojni organ, je prav tako navedeno enako ime in priimek tožnika. V čem oziroma zaradi česa konkretno toženka dvomi v njegovo identiteto, v izpodbijani odločbi ne pojasni, kljub takšnemu izrecnemu napotku sodišča v sodbi I U 794/2018 z dne 6. 6. 2018. Dolžnost organa, da v ponovljenem postopku oziroma pri izdaji nove odločbe sledi pravnemu mnenju sodišča, ki ga je le-to zavzelo v sodbi, s katero je odpravilo odločbo organa, izhaja tudi iz sodbe Sodišča EU v zadevi Serin Alheto C-585/16 z dne 25. 7. 2018.

9. Ker je toženka bistveno kršila pravila postopka, je sodišče tožbi ugodilo, izpodbijano odločbo odpravilo (3. točka prvega odstavka 64. člena ZUS-1) ter ji zadevo vrnilo v ponovni postopek (tretji odstavek istega člena tega zakona), v katerem bo morala upoštevati pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava (četrti odstavek 64. člena ZUS-1), zavzeto v tej sodbi v zvezi s sodbo tega sodišča I U 794/2018 z dne 6. 6. 2018.

10. Ker je bilo treba po povedanem tožbi ugoditi in upravni akt odpraviti, v upravnem sporu pa ni sodeloval tudi stranski udeleženec z nasprotnim interesom, je sodišče na podlagi prve alineje drugega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez oprave glavne obravnave, sicer pa dokazni predlog za zaslišanje tožnika niti ni substanciran.

11. Glede na tožbeni zahtevek pa sodišče še dodaja, da za odločanje v sporu polne jurisdikcije v obravnavani zadevi niso izpolnjeni pogoji iz prvega odstavka 65. člena ZUS-1. Tožnik namreč v tožbi podaja zgolj navedbe, da toženka ni sledila pravnemu mnenju sodišča v navedeni sodbi, ne podaja pa konkretiziranih navedb, ki bi se nanašale na njegovo nastanitev na zasebni naslov, zato sojenje v sporu polne jurisdikcije ni mogoče.

Zakon o mednarodni zaščiti  - ZMZ-1  - člen 34, 34/4, 83, 83/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.