UPRS Sodba I U 413/2018-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-04-02

Zdenka Štucin (preds.), mag. Mojca Muha (poroč.), Adriana Hribar Milič

INŠPEKCIJSKO NADZORSTVO - UPRAVNI POSTOPEK

inšpekcijski postopek - ukrep inšpektorja za ceste - odstranitev objekta - sklep o dovolitvi izvršbe - izpodbijanje izvršilnega naslova

Tožnik v tem postopku ne more uspešno uveljavljati ugovorov, ki se nanašajo na to, kdo je postavil objekt za obveščanje in oglaševanje in kdo je lastnik tega objekta ter kdo ga posledično lahko odstrani. Takšne ugovore je možno uspešno uveljavljati le zoper odločbo, ki je izvršilni naslov, ne pa zoper sklep o dovolitvi izvršbe.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je Inšpektorat Republike Slovenije za infrastrukturo, inšpekcija za ceste (v nadaljevanju prvostopenjski organ), dovolil izvršbo odločbe inšpektorja za ceste št. 06102-319/2017-4 z dne 25. 7. 2017, s katero je bilo tožniku naloženo, da mora v roku 15 dni od vročitve odločbe v območju državne ceste ..., odsek št. ..., v km 0.520 - desno, v naselju ..., odstraniti nameščen objekt za obveščanje in oglaševanje, ki je postala izvršljiva dne 23. 8. 2017. Če tožnik naložene obveznosti ne bo izpolnil v naknadnem roku 5 dni, bo kot prisilno sredstvo uporabljena denarna kazen v znesku 1.000,00 EUR. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je bilo tožniku z odločbo z dne 25. 7. 2017 naloženo, da mora odstraniti nameščen objekt za obveščanje in oglaševanje v območju državne ceste, odsek št. .... Na kontrolnem pregledu dne 28. 9. 2017 je bilo ugotovljeno, da tožnik ni izpolnil naložene obveznosti, zato je bilo treba na podlagi 298. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) zagroziti, da bo uporabljen prisilni ukrep, če tožnik ne bo ravnal po izvršljivi odločbi.

2. Drugostopenjski organ je z odločbo št. 3717-221/2017/4-02411756 z dne 20. 12. 2017 pritožbo tožnika zoper izpodbijani sklep kot neutemeljeno zavrnil. V obrazložitvi pojasnjuje, da ZUP v prvem odstavku 292. člena določa, da je zoper sklepe v upravnem izvršilnem postopku dovoljena samo pritožba, ki se nanaša na samo izvršbo in z njo ni mogoče izpodbijati pravilnosti odločbe, ki se izvršuje. Glede navedbe, da sporni objekt ni osnovno sredstvo tožnika, toženka ugotavlja, da je prvostopenjski organ tožniku dal možnost izjasnitve z dopisom z dne 23. 6. 2017, na katerega se je tožnik odzval šele z dopisom z dne 7. 8. 2017, ko je že bila izdana odločba inšpektorja, da je objekt potrebno odstraniti. Zoper to odločbo tožnik ni vložil pritožbe oziroma je poslal le dopis „odgovor na odločbo“, ki ga ni bilo mogoče šteti kot pritožbo. Tožnik tudi v svojih pisanjih ne omenja, da je bil ta dopis mišljen kot pritožba zoper odločbo, tudi če bi ga šteli za pritožbo, pa je bila ta vložena prepozno. Inšpektor je na ogledu kraja ugotovil, da reklamna sporočila na objektu objavlja tožnik, na objektu je jasno razvidna firma oziroma ime tožnika, tem ugotovitvam pa tožnik ni ugovarjal oziroma je ugovarjal šele kasneje z argumenti, da je objekt postavil njegov direktor. Postopek pred izdajo izpodbijanega sklepa je bil pravilen, zato je odločitev prvostopenjskega organa pravilna.

3. Tožnik se z odločitvijo ne strinja in predlaga odpravo izpodbijanega sklepa in povrnitev stroškov postopka. V tožbi pojasnjuje, da objekta ni postavil tožnik, ampak je reklamni pano postavil A.A., ki je tudi lastnik reklamnega panoja. Tožnik ga torej ne more odstraniti, saj ga lahko odstrani samo lastnik. O tem je obvestil tudi inšpektorat, ki pa navedenega ni upošteval. Res je, da je tožnik odgovor na obvestilo z dne 23. 6. 2017 poslal šele 7. 8. 2017, vendar je bil poslan še preden je prejel odločbo z dne 25. 7. 2017. Postopanje inšpektorata ni pravilno in zakonito, najmanj kar bi moral inšpektor storiti je, da bi tudi A.A. seznanil z ugotovitvami inšpekcijskega postopka in ga pozval, da se izjasni o dejstvih in okoliščinah. Tožnik namreč reklamni pano najema za izvajanje svoje dejavnosti, ni pa lastnik panoja. Zato meni, da bi moral biti izvršilni postopek ustavljen po uradni dolžnosti, saj se vodi proti nekomu, ki ni zavezanec in obveznosti ne more izpolniti.

4. Toženka odgovora na tožbo ni podala, je pa sodišču posredovala upravni spis.

6. V obravnavani zadevi je sporen sklep o dovolitvi izvršbe s prisilitvijo z denarnimi kaznimi, ki ga je prvostopenjski organ izdal, ker tožnik ni izpolnil obveznosti iz inšpekcijske odločbe.

7. Po 290. členu ZUP organ, ki je pristojen za upravno izvršbo, izda med drugim tudi sklep o dovolitvi izvršbe po uradni dolžnosti; s sklepom se ugotovi, da je odločba, ki naj se izvrši, postala izvršljiva, kdaj je postala izvršljiva in določi način izvršbe. Zoper takšen sklep je dovoljena pritožba. Sklep o dovolitvi izvršbe odločbe, ki je bila izdana v upravni zadevi po uradni dolžnosti, mora organ, ki je pristojen za upravno izvršbo, izdati brez odlašanja, ko je takšna odločba postala izvršljiva, najpozneje pa v 30 dneh od dneva, ko je postala izvršljiva, če ni s posebnimi predpisi drugače določeno; dejstvo, da sklep ni bil izdan do tega roka, ne izključuje obveznosti njegove izdaje.

8. Predmet presoje zakonitosti v tem upravnem sporu je le sklep o dovolitvi izvršbe. Izvršilni postopek, voden po določbah ZUP, je od inšpekcijskega postopka samostojen in ločen postopek, hkrati pa pomeni nadaljevanje in zaključno fazo inšpekcijskega postopka. Cilj izvršilnega postopka je prisilna vzpostavitev stanja, ki ga nalaga izvršilni naslov. Predmet prisilne izvršbe so t.i. obveznostne odločbe, to je odločbe, s katerimi se strankam nalagajo obveznosti denarne ali nedenarne narave, če jih z odločbo zavezane stranke ne izpolnijo prostovoljno. Izvršba se zato lahko opravi le na podlagi izvršilnega naslova - izvršljive odločbe, poravnave ali sklepa, s katerim se nalagajo določene obveznosti. Obseg izvršbe je torej v celoti omejen z vsebino odločbe, ki se izvršuje. Glede na povedano je sodno varstvo zoper sklepe o dovolitvi izvršbe v upravnem sporu zagotovljeno le v obsegu ugovorov, ki se nanašajo na sam sklep o dovolitvi izvršbe (npr: ugovor neskladnosti izvršilnega naslova in sklepa o dovolitvi izvršbe, ugovor že izpolnjene obveznosti, ki je bila naložena z izvršilnim naslovom, ugovori, ki se nanašajo na način izvršbe, ugovor, da je bil akt, katerega prisilna izvršba se dovoljuje, v nadaljnjem upravnem ali upravno sodnem postopku spremenjen, odpravljen ali razveljavljen). Odločitve o obsegu takšnih ugovorov je Vrhovno sodišče Republike Slovenije že sprejelo v odločbah I Up 532/2012 z dne 24. 4. 2013 in I Up 196/2010 z dne 8. 7. 2010.

9. Ugovori tožnika, ki se ne nanašajo na izpodbijani sklep v zgoraj navedenem smislu, tako niso relevantni za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa. Tožnik torej v tem postopku ne more uspešno uveljavljati ugovorov, ki se nanašajo na to, kdo je postavil objekt za obveščanje in oglaševanje in kdo je lastnik tega objekta ter kdo ga posledično lahko odstrani. Takšne ugovore je možno uspešno uveljavljati le zoper odločbo, ki je izvršilni naslov, ne pa zoper sklep o dovolitvi izvršbe. Ugovorov, ki bi se nanašali na sklep o dovolitvi izvršbe, pa tožnik ne uveljavlja.

10. Po povedanem sodišče ugotavlja, da je bil postopek pred izdajo izpodbijanega sklepa pravilen ter da je izpodbijani sklep pravilen in na zakonu utemeljen. Sodišče tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti. Zato je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo.

11. Sodišče je o tožbi lahko odločilo na podlagi v upravnem postopku izvedenih dokazov, saj tožnik v tožbi ni predlagal novih dokazov oziroma navajal novih okoliščin, ki bi bile pomembne za odločitev o zadevi. Sodišče je zato na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 v zadevi odločilo brez glavne obravnave.

12. Izrek o stroških upravnega spora temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1.

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 290, 298

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.