UPRS Sodba I U 844/2018-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-04-02

mag. Mojca Muha (preds.), Zdenka Štucin (poroč.), Adriana Hribar Milič

davčni dolg - odpis davčnega dolga - pogoji za odpis - premoženjski pogoj

Ugovori, ki se nanašajo na (ne)obstoj davčnega dolga in njegovo višino, niso predmet odločanja v tem upravnem sporu. Pri odločanju o odpisu davčnega dolga se upošteva davek, ki je bil tožnici odmerjen z izvršljivo odločbo. Pri odločanju o odpisu davčnega dolga se upošteva dejansko in pravno stanje v času izdaje izpodbijane odločbe.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Prvostopenjski davčni organ je z izpodbijano odločbo zavrnil zahtevek tožnice za odpis davčnega dolga iz naslova odmerjenega davka od nenapovedanih dohodkov po 68. a členu Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) v skupnem znesku 283.964,49 EUR.

2. Odločitev je v pravnem pogledu utemeljena z določbami 101. člena ZDavP-2 in določbami 29. do 39. člena Pravilnika o izvajanju Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju Pravilnik), ki se nanašajo na odpis, odlog oziroma obročno plačilo davčnega dolga. V dejanskem pogledu pa iz odločbe sledi, da glede na višino povprečnih mesečnih dohodkov na družinskega člana tožnica izpolnjuje pogoje za delni odpis dolga, da pa ne izpolnjuje kumulativno predpisanega premoženjskega kriterija. Tožnica in njen mož imata namreč, poleg stanovanja, v katerem živita, v lasti še 4 dodatne stanovanjske enote, ki predstavljajo premoženje, ki zadošča za vsaj delno poplačilo davčnega dolga in zato pogoji za odobritev odpisa ali delnega odpisa davčnega dolga niso izpolnjeni.

3. Ministrstvo za finance je z odločbo DT-499-31-12/2018-2 z dne 7. 3. 2018 pritožbo tožnice kot neutemeljeno zavrnilo. V zvezi s pritožbenim očitkom, da bi o zahtevi tožnice ne smelo biti odločeno, ker je zahtevek postavila kot podreden, pritožbeni organ ugotavlja, da je pooblaščenka tožnice prvostopenjskemu organu dne 24. 10. 2017 posredovala elektronsko sporočilo, v katerem je navedla, naj se zahtevek ne obravnava podredno in tako ni potrebno čakanje na odločitev o pritožbi zoper inšpekcijsko odločbo. Ugovor zastaranja davčnega dolga, ki ga tudi v tem postopku uveljavlja tožnica, je za odločitev o odpisu davčnega dolga pravno nerelevanten. V izpodbijani odločbi pa so tudi nepremičnine v lasti tožnice upoštevane skladno s predpisanimi kriteriji. Skladno s tretjim odstavkom 34. člena Pravilnika se kot premoženje ne upošteva stanovanje oziroma stanovanjska hiša, ki jo davčni zavezanec uporablja za stalno prebivanje oziroma jo davčni zavezanec, ki nima stalnega bivališča na območju Republike Slovenije, uporablja za začasno prebivanje. Nepremičnina v solasti tožnice ima po ugotovitvah davčnega organa 5 stanovanjskih enot. Zato se v izpodbijani odločbi kot premoženje pravilno ne upošteva stanovanje, v katerem prebiva tožnica. Prepoved odtujitve in obremenitve, ki je vpisana na nepremičnini, pa ne vpliva na ugotovljeni obseg premoženja. Tudi višina davčnega dolga, na katero se sklicuje tožnica, ni okoliščina, ki bi lahko vplivala na odpis, ampak so za odpis kot pogoj določeni višina dohodkov in premoženje, iz katerega bi bilo mogoče delno ali v celoti poplačati davčni dolg.

4. Tožnica se z izpodbijano odločitvijo ne strinja. V prvi vrsti zato, ker bi davčni organ o zahtevku, ki je bil postavljen kot tretji podredni zahtevek, lahko odločil le, če bi predhodno zavrnil primarni in prvi podredni zahtevek. Ali z drugimi besedami – ni mogoče odločati o odpisu dolga, ne da bi bil prej pravnomočno ugotovljen njegov obstoj. Morebitno elektronsko sporočilo tožeče stranke z dne 24. 10. 2017, na katero se sklicuje pritožbeni organ, ne more spremeniti samega zahtevka. To bi bilo lahko storjeno le s pisno vlogo, ki bi vsebovala vse bistvene sestavine po 63. členu ZUP, vključno z lastnoročnim podpisom (ki ga elektronsko sporočilo ne vsebuje), sicer pa tožnica meni, da sprememba zahtevka, tudi če bi bila veljavno poslana, ni pravno zavezujoča, ker je bila poslana po poteku pritožbenega roka (13. 7. 2017).

5. Izpodbijana odločba je po mnenju tožnice nesmiselna tudi zato, ker je odločitev o odpisu dolga vezana tudi na pritožbene navedbe, ki bi morale biti presojene v okviru (predhodnega) postopka ugotavljanja zakonitosti odmerne odločbe. Pri tem pomembno okoliščino predstavlja predvsem dejstvo, da je pravica do odmere davka že zastarala ter da bi moral upravni organ, zaradi postopka P 2271/2013, ki se vodi pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani in v katerem se odloča o vrednosti premoženja, upravni postopek skladno s 147. členom ZUP prekiniti do pravnomočnega končanja sodnega postopka (kolikor bi predhodno zavrnil primarne pritožbene razloge). Tožnica naslovnemu sodišču dodatno predloži za potrebe pravdnega postopka izdelano izvedensko mnenje z dne 18. 1. 2018 in z njim dokazuje drugačno (nižjo) vrednost vlaganj od tiste, ki je ugotovljena v davčnem postopku. Višina morebitnega davka pa je bistvena tudi za presojo, ali so podani pogoji za odpust ali delni odpust plačila davka. Iz navedenih razlogov je izpodbijana odločba izdana preuranjeno Zato je nezakonita in posega v pravico tožnice do sodnega varstva.

6. Sicer pa je izpodbijana odločba po navedbah tožbe tudi materialnopravno nezakonita. V postopku odločanja o odpisu je namreč obstoj dolga predhodno vprašanje, saj o odpustu ni mogoče odločati, pred ugotovitvijo, da dolg obstoja in v kakšni višini. Zato tožnica v nadaljevanju navede razloge, ki se nanašajo na (ne)obstoj dolga oziroma (ne)zakonitost odločbe o odmeri davka (zastaranje pravice davčnega organa do odmere davka – sodba naslovnega sodišča I U 1754/2016 z dne 14. 6. 2017). Podrejeno pa vztraja pri ugovoru napačne uporabe ZDavP-2 in Pravilnika: napačnega upoštevanja nepremičnine, ki jo tožeča stranka uporablja za stalno bivanje, neupoštevanja prepovedi obremenitve in odtujitve, neupoštevanja višine odmerjenega davka in napačne vrednosti upoštevnih štirih stanovanjskih enot. Upravni organ v nasprotju s 101. členom ZDavP-2 tudi ne preuči plačilne zmožnosti tožnice in njenih družinskih članov in ne upošteva dejstva, da je v teku davčni inšpekcijski postopek tudi zoper partnerja tožnice, upošteva pa tudi ne osebne stiske tožnice, ki ji je v januarju 2018 preminil sin.

7. Izpodbijana odločba je nadalje nezakonita, ker se upravni organ v njej ne izreče o navedenih dejstvih, ki so pomembna za presojo obstoja dolga, oziroma o dejstvu, ali bi se s plačilom dolga ogrozilo preživljanje tožnice in njenih družinskih članov. Brez te ugotovitve pa skladno s sodbo Vrhovnega sodišča U 1162/93-4 z dne 9. 11. 1994 zahteve za odpis davčnega dolga ni mogoče zavrniti.

8. Iz navedenih razlogov predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne v ponovno odločanje, toženi stranki pa naloži povrnitev stroškov tega postopka v priglašeni višini, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

9. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločitvi in pri razlogih ter predlaga zavrnitev tožbe.

11. Izpodbijana odločitev ni preuranjena. Iz podatkov spisa namreč sledi, da je tožnica zahtevek za odpis davčnega dolga vložila skupaj s pritožbo zoper odločbo o odmeri davka od nenapovedanih dohodkov po 68. a členu ZDavP-2 z dne 8. 6. 2017, s katero je predlagala razveljavitev odmerne odločbe in vrnitev zadeve prvostopenjskemu organu v ponovno odločanje, podrejeno pa prekinitev davčnega postopka do pravnomočnosti pravdnega postopka P 2271/2013 in odpis ugotovljenega davčnega dolga. Ker odločanje o odpisu davčnega dolga ni v pristojnosti organa druge stopnje, je o odpisu davčnega dolga odločil prvostopenjski davčni organ po prejemu elektronskega sporočila tožničine pooblaščenke, da mu v skladu s telefonskim pogovorom sporoča, naj se zahtevek ne obravnava kot podredni, kot je bilo to napačno navedeno v zahtevku. Vloga za odpis davčnega dolga je bila torej vložena skladno z določbami 63. člena ZUP. Elektronsko sporočilo pooblaščenke pa se navezuje na predhodni telefonski razgovor s pooblaščeno uradno osebo, ki je vodila postopek pred izdajo odločbe. Stališče tožnice o neupoštevnosti elektronskega sporočila pa tudi ni utemeljeno, saj organ ob prejemu vloge, ki ne izpolnjuje pogojev iz drugega odstavka 63. člena ZUP glede podpisa, od stranke zahteva, naj tako prejeto vlogo pisno potrdi, le v primeru dvoma, ali je vlogo res poslal tisti, ki je naveden kot vložnik (tretji odstavek 67. člena ZUP). Ker ne gre za zahtevek, ki se uveljavlja v pritožbenem postopku, pa vloga tudi ni vezana na rok za vložitev pritožbe.

12. Ugovori, ki se nanašajo na (ne)obstoj davčnega dolga in njegovo višino, niso predmet odločanja v tem upravnem sporu. Pri odločanju o odpisu davčnega dolga se zato utemeljeno upošteva davek, ki je bil tožnici odmerjen z izvršljivo odločbo DT 0610-2741/2014-35 z dne 8. 6. 2017. Pri odločanju o odpisu davčnega dolga se namreč upošteva dejansko in pravno stanje v času izdaje izpodbijane odločbe. Dokaze, ki jih v tej zvezi predlaga tožnica, sodišče iz istih razlogov zavrača kot nerelevantne.

13. V zvezi z ugovori, ki se nanašajo na uporabo določb ZDavP-2 in Pravilnika, sodišče ugotavlja, da je pravna podlaga odločitve pravilno navedena in obrazložena v razlogih izpodbijane odločbe, iz katerih izhaja tudi ugotovljeno relevantno dejansko stanje. Na ugovore v celoti in s pravimi razlogi odgovori že davčni organ druge stopnje. Ker tožnica v tem delu pritožbo le ponovi, se sodišče sklicuje na razloge izpodbijane odločbe in odločbe o pritožbi in jih ponovno ne navaja (drugi odstavek 71. člena ZUS-1). V skladu z določbo drugega odstavka 37. člena Pravilnika lahko davčni organ v celoti odpiše zapadlo davčno obveznost, če mesečni dohodki na družinskega člana, ugotovljeni v skladu s 30. do 32. členom Pravilnika, ne presegajo osnovnega zneska minimalnega dohodka po zakonu, ki ureja socialno varstvo, in obveznosti ni mogoče delno ali v celoti plačati iz premoženja in prihrankov davčnega zavezanca in njegovih družinskih članov. Po navedeni določbi mora torej davčni zavezanec za odpis davčnega dolga kumulativno izpolnjevati pogoje tako glede višine dohodkov kakor tudi premoženja. Kolikor eden izmed navedenih pogojev ni izpolnjen, odpisa davčnega dolga ni mogoče dovoliti. Zato tožnica ob nesporno ugotovljenem premoženju z navedbami in dokazovanjem plačilne nezmožnosti ne more biti uspešna.

14. Po povedanem sodišče ugotavlja, da je bil postopek pred izdajo izpodbijanega upravnega akta pravilen in da je izpodbijana odločba pravilna in na zakonu utemeljena. Sodišče tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti. Zato je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo.

15. Odločitev o stroških postopka temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1.

16. Sodišče je v zadevi odločilo na nejavni seji na podlagi 2. alinee drugega odstavka 59. člena ZUS-1.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 68a, 101

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.