UPRS Sodba II U 217/2017-17
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-07-03

Vlasta Švagelj Gabrovec (preds.), Violeta Tručl (poroč.), Nevenka Đebi

koncesije - odvzem koncesije - licenca - odvzem licence - prenos koncesije

Na podlagi določb ZZdrS se lahko licenca podeli le zdravniku, torej fizični osebi, zato mora nato ta fizična oseba tudi urejati podaljšanje licence. Zakon posebej predpisuje pogoj, brez katerega koncesije ni mogoče opravljati (t. j. licenca), torej koncesije brez tega pogoja ni mogoče opravljati, zato jo je dopustno odvzeti za nazaj (retroaktivno), torej od dne, ko ta pogoj več ni izpolnjen.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. V predmetni zadevi je občinska uprava Občine Slovenska Bistrica kot prvostopni organ z odločbo št. 122-58/2009-12-0946 z dne 13. 9. 2016 pravni osebi A. d.o.o. (v nadaljevanju A. d.o.o.) na podlagi 67. člena Zakona o lokalni samoupravi, 44. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti (v nadaljevanju ZZDej) in 207. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) po uradni dolžnosti s 1. 9. 2016 odvzela koncesijo za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti na področju zobozdravstva. Po pravočasni pritožbi ter zaradi bistvenih kršitev pravil upravnega postopka in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja

je župan Občine Slovenska Bistrica kot drugostopni organ pritožbi z odločbo št. 122-58/2009-18-0926 z dne 21. 11. 2016 ugodil in zadevo vrnil prvostopnemu organu v ponovni postopek.

2. V ponovljenem postopku je občinska uprava pomanjkljivosti odpravila ter z odločbo št. 122-58/2009-24-0946 z dne 11. 1. 2017 pravni osebi A. d.o.o. (zdaj B. d.o.o. - v nadaljevanju B. d.o.o.) s 1. 9. 2016 ponovno odvzela koncesijo za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti na področju zobozdravstva.

3. Prvostopni organ v izpodbijani odločbi navaja, da je občinska uprava Občine Slovenska Bistrica z odločbo št. 1/“501-1/95 z dne 20. 7. 1995 in dopolnilno odločbo z dne 14. 9. 1995 podelila A.A. dr. dent. med, koncesijo za opravljanje dejavnosti na področju ortodontije in zobozdravstvenega varstva odraslih, da je bila z odločbo 122-58/2009-2-0946 z dne 4. 1. 2010 koncesija prenesena na pravno osebo A. d.o.o. ter da je bila z odločbo št. 122-58/2009-5-0946 z dne 10. 9. 2010 na zahtevo koncesionarke koncesija za področje ortodontije odvzeta in prenesena na drugega izvajalca. Nadalje navaja, da je bil koncedent dne 20. 6. 2016 s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju ZZZS) obveščen, da je A.A., dr. dent. med., potekla veljavnost licence in da si le-te ni podaljšala. Koncedent je nato dne 31. 8. 2016 prejel pisno obvestilo A.A., dr. dent. med., da se bo v mesecu septembru 2016 upokojila in da si licence ne bo podaljševala ter da bo družbo A. d.o.o. prevzel drug lastnik, ki naj bi zagotovil novega nosilca dejavnosti. Dne 9. 9. 2016 je nato A. d.o.o. z dopisom koncedenta seznanila s spremembo lastništva in z novim kadrom za opravljanje dejavnosti. Ker je koncedent ugotovil, da koncesionar ne opravlja javne službe v skladu z odločbo o prenosu koncesije, saj iz nje izhaja, da mora dejavnost opravljati A.A., dr. dent. med., ta pa je koncedenta obvestila, da se bo upokojila in si licence ne bo podaljševala, je na podlagi drugega odstavka 9. člena pogodbe o koncesiji koncesijo odvzel. Navaja še, da je koncesijo odvzel tudi iz razloga, ker izvajalec javne službe nima veljavne licence za opravljanje dejavnosti zobozdravstvenega varstva odraslih, kar je razlog za odvzem po 3. alineji prvega odstavka 9. člena pogodbe o koncesiji. Glede izvajanja del B.B., dr. dent. med., in C.C., dr. dent. med., pojasnjuje, da zaposlitev prve z dnem odvzema koncesije koncesionarki izgubi svoj pomen, k zaposlitvi druge pa da koncedent sploh ni dal soglasja. Glede poimenovanja pravne osebe pa pojasnjuje, da se izrek nanaša na pravno osebo A. d.o.o., ker je bila koncesija podeljena tej pravni osebi in ker se odvzem koncesije nanaša na datum 1. 9. 2016, ko družba B. d.o.o. še ni obstajala.

4. Tožeča stranka se je zoper izdano odločbo ponovno pritožila. Ugovarja, da ni obrazloženo, zakaj se koncesija odvzema z dne 1. 9. 2016, saj se je postopek za odvzem začel dne 13. 9. 2016, odločba pa je datirana z dne 11. 1. 2017. Izpodbijana odločba je bila izdana na podlagi obvestila ZZZS, ki ni bilo preverjeno, prav tako je ostalo nepreverjeno, da 5. člen Pravilnika o izdaji, podaljšanju in odvzemu licence glede na starost zobozdravnice podaljšanja licence več ne predpisuje. Prav tako ugovarja, da je izrek v nasprotju z obrazložitvijo in ugotovljenim dejanskim stanjem, ker družba A. d.o.o. ne obstaja več, saj se je preimenovala v B. d.o.o. Ugovarja še, da prvostopni organ ni ravnal v skladu s 44. členom ZZDej, saj koncesionarja ni opozoril na pomanjkljivosti in mu ni določil roka za odpravo le-teh. Obvestilo z dne 30. 8. 2016 je namreč podala fizična oseba A.A. in ne družba kot koncesionar. Nazadnje izpostavlja, da je bila B.B., dr. dent. med., izvajalec koncesije do dne 26. 10. 2016, pogodba o zaposlitvi med koncesionarjem in C.C., dr. dent. med., pa ni bila sklenjena zaradi nezakonitega postopanja koncedenta.

5. Župan Občine Slovenska Bistrica je pritožbo zavrnil. Pojasnjuje, da je koncedent A.A., dr. dent. med., kot izvajalko koncesije pravilno pozval na odpravo pomanjkljivosti. 44. člen ZZDej namreč ne določa, da mora biti poziv na odpravo pomanjkljivosti opravljen s pisno odločbo, posebej pa poudarja, da je koncesionarjeva dolžnost, da koncedenta o vseh spremembah obvesti v 15. dneh, pri čemer je licenca eden od bistvenih elementov oziroma pogojev za opravljanje koncesije. Pri tem dodaja, da je Pravilnik o izdaji, podaljšanju in odvzemu licence res določal zgornjo starostno mejo 56 let za predložitev dokazil, vendar nov Pravilnik o zdravniških licencah tega več ne določa. Glede datuma odvzema koncesije pojasnjuje, da je koncedent obvestilo A.A., dr. dent, med., prejel 30. 8. 2016 in ker je bil delovni čas organa v torek, 30. 8. 2016, do 15.00 ure, je obvestilo videl 31. 8. 2016, zaradi česar je koncesijo odvzel od dne 1. 9. 2016. Pri tem datiranje odločbe z dne 13. 9. 2016 ne predstavlja napake, saj ima organ v skladu z 222. členom ZUP čas en mesec oziroma v primeru ugotovitvenega postopka dva meseca za izdajo odločbe. Odločba z dne 11. 1. 2017 prav tako odvzema koncesijo z istim datumom, saj se je celotni postopek odvzema nanašal na isto dejansko stanje. Glede odvzema koncesije pravni osebi nadalje pojasnjuje, da je bil koncedent šele dne 13. 12. 2016 obveščen o preimenovanju družbe, zato glede na datum odvzema koncesije (t. j. 1. 9. 2016) v izreku ni bilo mogoče navesti pravne osebe, ki v trenutku izdaje prvotne odločbe z dne 13. 6. 2016 še ni obstajala. V izogib napačnemu razumevanju pa je prvostopni organ v izreku hkrati navedel tudi ime sedanje pravne osebe. Nazadnje še pojasnjuje, da je izvajanje koncesije za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti na področju zobozdravstva vezano na fizično osebo, torej A.A., dr. dent. med., druge osebe pa lahko opravljajo dejavnost koncesije izključno ob aktivnem delovanju le-te. Zato je prvostopni organ pravilno odločil, da zaposlitev B.B., dr. dent. med., z izgubo koncesije koncesionarke izgubi svoj namen. Prav tako pojasnjuje, da se mora o zaposlitvi novega kadra obvestiti koncedenta, ki se mora z zaposlitvijo strinjati, o zaposlitvi C.C., dr. dent. med., pa je bil koncedent obveščen šele 9. 9. 2016, kar je po obvestilu o upokojitvi A.A., dr. dent. med., z dne 30. 8. 2016 in po sklenitvi pogodbe z zobozdravnico (t. j. 6. 9. 2016), pri čemer pa je iz priložene pogodbe razvidno, da niti ne gre za pogodbo o zaposlitvi, temveč podjemno pogodbo.

6. Tožeča stranka se s takšno odločitvijo ne strinja in vlaga tožbo v upravnem sporu iz vseh pritožbenih razlogov. Ugovarja, da se koncesija odvzema z dnem 1. 9. 2016, postopek za odvzem pa se je začel dne 13. 9. 2016, medtem ko je odločba datirana z dne 11. 1. 2017. Prav tako ugovarja, da je bila izpodbijana odločba izdana na podlagi obvestila ZZZS, ki ni bilo preverjeno, ter da je ostalo nepreverjeno, da 5. člen Pravilnika o izdaji, podaljšanju in odvzemu licence glede na starost zobozdravnice podaljšanja licence več ne predpisuje. Nadalje ugovarja, da ni mogoče odvzeti koncesije pravni osebi A. d.o.o., ker ta ne obstaja več, saj se je preimenovala v B. d.o.o.. Opozarja, da se koncesionarja, torej družbo B. d.o.o., sploh ni opozorilo na kršitve in poozvalo na odpravo pomanjkljivosti, kot to določa 44. člen ZZDej. Obvestilo o upokojitvi je namreč podala fizična oseba in ne družba kot koncesionar. Glede zaposlitve C.C., dr. dent. med., pojasnjuje, da je bil koncedent o spremembi oziroma zaposlitvi obveščen dne 7. 9. 2016, prav tako je bilo podano obvestilo o spremembi lastništva družbe. Zatrjuje, da je odločba o prenosu koncesije predvidevala ravno situacijo upokojitve zobozdravnice, da bi se lahko dejavnost opravlja z ustreznim kadrom, zaposlenim pri nosilcu koncesije. Glede zaposlitve B.B., dr. dent. med., pa pojasnjuje, da je le-ta imela sklenjeno veljavno pogodbo do dne 29. 10. 2016, v 9. členu pogodbe o koncesiji pa ni predvideno, da se družbi kot koncesionarju odvzame koncesija v primeru zaposlitve ustreznega kadra, ki izpolnjuje pogoje za opravljanje dejavnosti. Iz obvestila A.A., dr. dent. med., namreč izhaja, da se bo sicer upokojila, da pa bo družbo prevzel drug lastnik, ki bo poskrbel za nosilca dejavnosti, kar kaže na to, da je imela interes na odpravo pomanjkljivosti oziroma, da je imela interes po nadaljevanju koncesije. Vsled navedenega tožeča stranka sodišču predlaga, da tožbi ugodi in izpodbijano odločbo odpravi, podredno pa, da jo razveljavi in postopek ustavi. Priglaša tudi stroške tega upravnega spora.

7. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri navedbah, podanih v prvostopni in drugostopni odločbi, ter se zavzema za zavrnitev tožbe. Pojasnjuje, da je bistvenega pomena v odločbi o podelitvi koncesije iz leta 1995 in odločbi o prenosu koncesije iz leta 2010, da mora koncesijsko dejavnost opravljati oseba A.A., dr. dent. med., saj je le-ta pridobila vsa ustrezna dovoljenja in soglasja s strani vseh pristojnih organov v postopku podeljevanja koncesije po ZZDej in Zakonu o javno zasebnem partnerstvu (v nadaljevanju (ZJZP). Glede na dejstvo, da je bilo na podlagi dopisa A.A., dr. dent. med., ugotovljeno, da si licence za opravljanje svoje dejavnosti ne bo več podaljševala, ter posledično, da ona kot nosilka koncesije te koncesije več ne bo izvajala, ji je bila koncesija odvzeta na podlagi 9. člena pogodbe o koncesiji. Glede pravilnega poziva v skladu s 44. členom ZZDej pa tožena stranka pojasnjuje, da je A.A., dr. dent. med., pozvala, naj predloži dokazilo o podaljšanju licence, kar je razvidno iz uradnega zaznamka v spisu. Nazadnje pa tožena stranka še pojasnjuje, da namen ZZDej in ZJZP ni, da bi lahko koncesionarji, katerim koncedent dovoli oz. soglaša s prenosom koncesije v primeru statusnega preoblikovanja, le-to prodali ali kako drugače prenesli podjetje tako, da bi se to nadaljevalo z izvajanjem koncesije po popolnoma drugi osebi, ki ni pridobila potrebnega soglasja za izvajanje koncesije s strani Ministrstva za zdravje, ZZZS ali koncedenta.

9. V obravnavani zadevi je sporen odvzem koncesije za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti na področju zobozdravstva, ki je bila podeljena A.A., dr. dent. med., z odločbo o podelitvi koncesije, kasneje prenešena na pravno osebo A. d.o.o., ter podrobneje urejena s pogodbo o koncesiji.

10. Podeljevanje koncesij domačim in tujim pravnim in fizičnim osebam za opravljanje javne službe v zdravstveni dejavnosti je urejeno v ZZDej. Koncesijo za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti, kakršna je obravnavana, podeli z odločbo občinski oziroma mestni upravni organ, pristojen za zdravstvo, s soglasjem ministrstva, pristojnega za zdravje (prvi odstavek 42. člena ZZDej). Poleg odločbe o podelitvi koncesije je z ZZDej predvideno, da se razmerja v zvezi z opravljanjem javne službe in pogoji, pod katerimi mora koncesionar opravljati javno službo, uredijo s pogodbo o koncesiji (prvi odstavek 43. člena ZZDej). S pogodbo o koncesiji se podrobno določijo predvsem vrsta zdravstvene dejavnosti, obseg izvajanja javne službe, začetek izvajanja koncesije, rok za odpoved koncesije ter sredstva, ki jih za opravljanje javne službe zagotavlja koncedent (drugi odstavek 43. člena ZZDej). Med elementi, ki se podrobneje določijo s pogodbo o koncesiji, pa ni pogojev za odvzem koncesije. Odvzem koncesije ureja 44. člen ZZDej, ki v prvem odstavku določa, da kadar se ugotovi, da koncesionar ne opravlja javne službe v skladu s predpisi, odločbo o koncesiji ter pogodbo o koncesiji, mu koncedent določi rok za odpravo pomanjkljivosti, v drugem odstavku pa nato določa, da se koncesija odvzame z odločbo, če koncesionar ugotovljenih pomanjkljivosti ne odpravi v določenem roku.

11. V obravnavani zadevi je bila z odločbo občinske uprave Občine Slovenska Bistrica št. 1/“501-1/95 z dne 20. 7. 1995 in z dopolnilno odločbo z dne 14. 9. 1995 A.A., dr. dent. med., podeljena koncesija za opravljanje dejavnosti na področju ortodontije in zobozdravstvenega varstva odraslih. Z odločbo št. 122-58/2009-2-0946 z dne 4. 1. 2010 (v nadaljevanju odločba o prenosu koncesije) je bila nato koncesija prenesena na pravno osebo A. d.o.o., istega dne pa je bila sklenjena tudi pogodba o koncesiji št. 122-58/2009-3-0946. V 2. točki odločbe o prenosu koncesije je določeno, da mora dejavnost opravljati A.A., dr. dent. med., vendar lahko pravna oseba za opravljanje dejavnosti zaposli tudi drug kader z ustrezno izobrazbo, o čemer mora predhodno obvestiti koncesionarja (po mnenju sodišča gre tukaj za napako in bi dejansko moral biti uporabljen izraz „koncedenta“) in Ministrstvo za zdravje.

12. Določitev nosilca koncesije kot osebe, ki izvaja zdravstvene storitve, za katere se podeljuje koncesija, v ZZDej sicer ni predvidena, obenem pa zakon takšne možnosti tudi ne izključuje. Zato je po prepričanju sodišča treba šteti določitev točno določene osebe za izvajanje zdravstvenih storitev kot pogoj, ki ga je postavil koncedent in ki kot takšen ni v nasprotju s predpisi. Pooblastila ustanovitelja koncesije so namreč še posebej široka, saj se s koncesijo daje pooblastilo za opravljanje dejavnosti, ki je sicer v izključni pristojnosti države ali lokalne skupnosti (prim. sodba UPRS, opr. št. I U 1066/2017 z dne 8. 5. 2018). Navedenega v tožbi tožeča stranka niti ne izpodbija.

13. Temu pogoju nato sledi tudi vsebina pogodbe o koncesiji, ki določa, da koncedent odvzame koncesijo z upravno odločbo, če se koncesionarju odvzame licenca (3. alineja prvega odstavka 9. člena pogodbe o koncesiji), določa pa tudi odvzem koncesije v primeru, če koncesionar ne opravlja javne službe v skladu z ZZDej, dovoljenjem Ministrstva za zdravje, podeljeno mu licenco, splošnimi akti ZZZS, odločbo o koncesiji in pogodbo o koncesiji (tretji odstavek 9. člena pogodbe o koncesiji).

14. Licenca je v 10. členu Zakona o zdravniški službi (v nadaljevanju ZZdrS) določena kot eden izmed pogojev za opravljanje zdravniške službe (poleg ustrezne izobrazbe in vpisa v register zdravnikov). 33. člen ZZdrS določa, da zdravniku, ki izpolnjuje pogoje za samostojno opravljanje zdravniške službe, zbornica podeli licenco. V prvem odstavku 35. člena ZZdrS pa je določeno, da sme zdravnik samostojno opravljati zdravniško službo na področju, za katerega ima licenco. Ker se s koncesijo opravlja izvajanje javne službe v zdravstveni dejavnosti (prvi odstavek 41. člena ZZDej) in ker se zdravstvena dejavnost opravlja kot zdravniška služba (1. člen ZZdrS), za katero je potrebno imeti licenco (10. in 35. člen ZZdrS), je pogoj za opravljanje koncesije ustrezna licenca osebe, ki to zdravstveno dejavnost opravlja.

15. Vsled navedenega se sodišče strinja s toženo stranko, ko ta pojasnjuje, da je licenca eden od bistvenih elementov oziroma pogojev za opravljanje koncesije ter da je le-to odvzela, ko je ugotovila, da si A.A., dr. dent. med., licence več ne bo podaljševala ter posledično ona kot nosilka koncesije le-te več ne bo izvajala.

16. Glede samega postopka odvzema koncesije sodišče ugotavlja, da je koncedent dne 20. 6. 2016 prejel obvestilo ZZZS, da je A.A., dr. dent. med., potekla veljavnost licence in da si podaljšanja le-te ni uredila. Na podlagi obvestila je sprožil postopek preverjanja veljavnosti licence, v zvezi s katerim se je dne 6. 7. 2016 A.A., dr. dent. med., zglasila pri vodji oddelka, kjer je bila seznanjena z dopisom ZZZS, in kjer je bilo dogovorjeno, da v roku enega meseca uredi vse potrebno za podaljšanje licence in dostavi dokazilo (navedeno izhaja iz uradnega zaznamka, ki se nahaja na notranji platnici ovitka upravnega spisa). Dne 30. 8. 2016 je nato koncedentu posredovala dopis, v katerem mu je sporočila, da se bo zaradi slabega zdravstvenega stanja v septembru 2016 upokojila, ter da ji je licenca za opravljanje zobozdravstvene dejavnosti potekla, saj si je zaradi slabega zdravstvenega stanja ni podaljšala.

17. Na podlagi navedenega sodišče zaključuje, da je tožena stranka izpolnila vse pogoje iz 44. člena ZZDej, A.A., dr. dent. med., je namreč seznanila s pomanjkljivostmi ter ji tudi določila rok za odpravo pomanjkljivosti. Ker pa je bil koncedent obveščen, da pomanjkljivosti ne bo odpravila (t.j. podaljšala licence), ji je koncesijo z odločbo odvzel. Pri tem sodišče poudarja, da je koncedent pravilno seznanjal s pomanjkljivostjo in pozival k odpravi pomanjkljivosti A.A., dr. dent. med., kot fizično osebo, in ne pravne osebe A. d.o.o., saj je bilo v odločbi o prenosu koncesije jasno določeno, da mora koncesijsko dejavnost opravljati oseba A.A., dr. dent. med.. Prav tako sodišče na podlagi določb ZZdrS ugotavlja, da se lahko licenca podeli le zdravniku, torej fizični osebi, in da mora nato ta fizična oseba tudi urejati podaljšanje licence.

18. Ugovoru, da obvestilo, ki ga je koncedent prejel od ZZZS, ni bilo preverjeno, kot navaja tožeča stranka, sodišče ne sledi, saj je bil takoj po prejemu obvestila sprožen postopek preverjanja vsebine le-tega, in sicer je iz uradnega zaznamka v upravnem spisu razvidno, da so A.A., dr. dent. med., seznanili s pomanjkljivostmi ter se dogovorili, da jih bo odpravila in jih o tem obvestila. Prav tako sodišče zavrača ugovor tožeče stranke, da si v skladu s 5. členom Pravilnika o izdaji, podaljšanju in odvzemu licence zobozdravnici glede na njeno starost licence več ne bi bilo treba podaljšati. Sodišče najprej poudarja, kot je pojasnila že tožena stranka, da je Pravilnik o izdaji, podaljšanju in odvzemu licence res določal zgornjo starostno mejo 56 let za predložitev dokazil o podaljšanju licence, vendar nov Pravilnik o zdravniških licencah, ki velja od 18. 7. 2015, tega več ne določa.

19. Glede samega datuma odvzema koncesije (t. j. s 1. 9. 2016) sodišče najprej pojasnjuje, da upravnopravna teorija razlikuje med konstitutivnimi in deklarativnimi odločbami. Konstitutivna odločba ustvarja (kreira) oziroma oblikuje (formira) novo pravno razmerje, novo pravico oziroma novo obveznost stranke. S takšnimi odločbami organ ustanavlja (konstituira) novo pravno razmerje, ki še ni obstajalo, oziroma spreminja (rekonstituira) ali ukinja (dekonstituira) obstoječa pravna razmerja, pravice oziroma obveznosti strank.

Nasprotno pa deklarativna odločba ne ustvarja ali oblikuje, temveč glede na obstoječe dejansko stanje le ugotavlja določeno pravno razmerje, pravico ali obveznost, ki že obstaja po zakonu samem, oziroma določa, kako je taka pravna razmerja razumeti s pravnega stališča.

V obravnavanem primeru ni dvoma, da je odločba, s katero se koncesija odvzema, konstitutivna odločba, saj se z njo ukinja obstoječe pravno razmerje, da se koncesija odvzame z odločbo pa določa tudi sam zakon (drugi odstavek 44. člena ZZDej).

20. Konstitutivna odločba pravno učinkuje od tedaj, ko obstaja, torej od dneva, ko je bila izdana oziroma vročena stranki (ex nunc). Da bi lahko pravno učinkovala preden je bila izdana (torej retroaktivno), pa mora biti posebej predpisano.

Ker v primeru koncesij zakon posebej določa, da lahko zdravnik samostojno opravlja zdravniško službo na področju, za katerega ima licenco (prvi odstavek 35. člena ZZdrS), je pogoj za opravljanje koncesije ustrezna licenca osebe, ki to zdravstveno dejavnost opravlja. Sodišče na podlagi navedenega zaključuje, da v obravnavanem primeru zakon posebej predpisuje pogoj, brez katerega koncesije ni mogoče opravljati (t. j. licenca) in da torej koncesije brez tega pogoja ni mogoče opravljati, zato jo je dopustno odvzeti za nazaj (retroaktivno), torej od dne, ko ta pogoj več ni izpolnjen. V obravnavanem primeru je koncedent dne 31. 8. 2016 prejel obvestilo A.A., dr. dent. med., da si licence za opravljanje zobozdravstvene dejavnosti ne bo podaljšala, zato je od naslednjega dne (t. j. 1. 9. 2016) A.A., dr. dent. med., pravilno odvzel licenco, saj ta s tem dnem ni več izpolnjevala pogojev za opravljanje zdravniške službe in s tem tudi ne za opravljanje te službe na podlagi koncesije. Ker je bila v obravnavani zadevi že v postopku pred upravnim organom prvostopna odločba s strani župana kot drugostopnega organa razveljavljena in vrnjena v ponovni postopek, sodišče zgolj dodaja, da zato tudi odločba z dne 11. 1. 2017 pravilno odvzema koncesijo z datumom 1. 9. 2019, saj se je odvzem koncesije, kot to pojasnjuje že tožena stranka, tudi v ponovljenem postopku nanašal na isto dejansko stanje.

21. Glede poimenovanja pravne osebe, kateri se koncesija odvzema, sodišče najprej ugotavlja, da je bila koncesija z odločbo št. 1/“501-1/95 z dne 20. 7. 1995 in dopolnilno odločbo z dne 14. 9. 1995 prvotno podeljena A.A., dr. dent. med, kasneje pa je bila z odločbo 122-58/2009-2-0946 z dne 4. 1. 2010 prenesena na pravno osebo A. d.o.o.. Sodišče nadalje ugotavlja, da je tožeča stranka v takratnem pritožbenem postopku z vlogo z dne 6. 12. 2016, ki jo je tožena stranka prejela 7. 12. 2016, toženo stranko obvestila, da družba A. d.o.o. ne obstaja več, temveč se od dne 3. 10. 2016 imenuje B. d.o.o. Ker glede na datum odvzema koncesije (t. j. 1. 9. 2016) družba B. d.o.o. takrat še ni obstajala, je v prvotni prvostopni odločbi pravilno navedeno, da se koncesija odvzema družbi A. d.o.o., kateri je bila tudi podeljena, v ponovnem postopku pa je prvostopni organ nato pravilno navedel obe pravni osebi, saj je šlo za preimenovanje družbe tekom postopka in je bila koncesija glede na odločbo 122-58/2009-2-0946 z dne 4. 1. 2010 še vedno podeljena družbi A. d.o.o..

22. Nazadnje pa sodišče še pojasnjuje, da je pravilna odločitev koncedenta, da zaradi izgube licence A.A., dr. dent. med., (in posledično izgube koncesije) svoje zaposlitve ne more nadaljevati B.B., dr. dent. med. oziroma začeti C.C., dr. dent. med.. Kot je sodišče že obrazložilo zgoraj in kot je pojasnjuje tudi tožena stranka v svoji odločbi in odgovoru na tožbo, je izvajanje koncesije za opravljanje javne službe v osnovni zdravstveni dejavnosti na področju zobozdravstva vezano na fizično osebo, saj je le-ta pridobila vsa ustrezna dovoljenja in soglasja s strani vseh pristojnih organov v postopku podeljevanja koncesije. Navedeno izhaja tudi iz 2. točka odločbe o prenosu koncesije, kjer je določeno, da mora dejavnost opravljati A.A., dr. dent. med., pogoj pa je omiljen z določbo, da lahko pravna oseba za opravljanje dejavnosti zaposli tudi drug kader z ustrezno izobrazbo, o čemer mora predhodno obvestiti koncedenta in Ministrstvo za zdravje. Namen ZZDej namreč ni, kot to poudarja tudi tožena stranka, da bi lahko koncesionarji, katerim koncedent dovoli oz. soglaša s prenosom koncesije v primeru statusnega preoblikovanja, le-te prodali ali kako drugače prenesli podjetje tako, da bi se to nadaljevalo z izvajanjem koncesije po popolnoma drugi osebi, ki ni pridobila potrebnega soglasja za izvajanje koncesije s strani Ministrstva za zdravje, ZZZS ali koncedenta. Navedeno stališče potrjuje tudi Vrhovno sodišče RS (sklep I Up 208/2017 z dne 6. 2. 2019), ko pojasnjuje, da prenos koncesije na podlagi ZZDej ni pravica imetnika koncesije. Tako pravico bi moral zakon izrecno določiti, vendar ZZDej, ki kot specialni zakon ureja področje koncesij, prenosa koncesije za opravljanje javne službe v zdravstveni dejavnosti s koncesionarja na drugo osebo (novega koncesionarja) ne pozna. Da ta institut ni bil vključen v ZZDej, pa kaže na to, da zakonodajalec prenosa kot oblike pridobitve koncesije ni želel določiti, še pojasnjuje Vrhovno sodišče RS.

23. Glede na navedeno po presoji sodišča kljub veljavnosti pogodbe o zaposlitvi B.B., dr. dent. med., do 29. 10. 2016, navedena zobozdravnica zaradi izgube licence A.A., dr. dent. med., pri kateri je bila zaposlena, in posledično izgube koncesije, pri njej več ne more nadaljevati dela, saj je bila njena zaposlitev vezana na pridobljeno koncesijo A.A., dr. dent. med.. Iz istih razlogov se tudi ne more na novo zaposliti C.C., dr. dent. med., pri čemer pa sodišče ugotavlja, da zanjo tudi ni bil pravilno izpeljan postopek zaposlitve novega kadra, saj je bil prvostopni organ namreč šele z dopisom z dne 7. 9. 2016, ki ga je prejel dne 9. 9. 2016, obveščen o njeni zaposlitvi, kar je po obvestilu o upokojitvi z dne 30. 8. 2016 in po datumu, s katerim je bila koncesija odvzeta (t. j. 1. 9. 2016), koncedent in pristojno ministrstvo pa se s to zaposlitvijo niti nista strinjala oziroma soglašala. Da je imela torej A.A., dr. dent. med., interes na odpravo pomanjkljivosti in ohranitvi koncesije, kot zatrjuje tožeča stranka, je torej nerelevantno, saj koncesije na navedeni način (z zaposlitvijo obeh zgoraj omenjenih zobozdravnic), tudi če sta ti imeli veljavni licenci za opravljanje zobozdravstvene dejavnosti, ne bi mogla ohraniti, saj je ona kot nosilka koncesije, svojo licenco izgubila oziroma je ni podaljšala.

24. Po povedanem je sodišče presodilo, da je odločitev tožene stranke pravilna in zakonita, tožbeni ugovori pa neutemeljeni, zato je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1).

25. Sodišče je odločalo na nejavni seji na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1.

26. Ker je sodišče tožbo zavrnilo, v skladu z določbo četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Drugostopni organ je ugotovil, da se prvostopna odločba v izreku sklicuje na številko odločbe (1/“501-1/95 z dne 14. 9. 1995), za katero iz obrazložitve izhaja, da je z odločbo št. 122-58/2009-2-0946 z dne 4. 1. 2010 prenehala veljati, prav tako je v obrazložitvi navedeno, da prenehata veljati dve odločbi št. 1/“501-1/95, in sicer z dne 20. 7. 1995 in z dne 14. 9. 1995, medtem ko izrek govori le o eni odločbi z dne 14. 9. 1995.

E. Kerševan, V. Androjna, Upravno procesno pravo, Upravni postopek in upravni spor, GV založba, Ljubljana 2017, str. 309.

Zakon o zdravstveni dejavnosti (1992) - ZZDej  - člen 42, 42/1, 43, 43/1, 44, 44/1, 44/2

Zakon o zdravniški službi (1999) - ZZdrS  - člen 10

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.