UPRS Sodba I U 169/2019-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-01-25

mednarodna zaščita - ponovna prošnja za priznanje mednarodne zaščite - zavrženje ponovne prošnje - nova dejstva in dokazi

Novi razlogi, ki jih je tožnik navajal v svoji drugi zahtevi za uvedbo ponovnega postopka, in sicer da so njegovega očeta v letu 2008 ubili teroristi organizacije, katerega imena ne ve, ki pa delujejo tudi v Evropi, zaradi česar je tožnik ogrožen, da so nanj streljali v letu 2011 in 2016, ko je bil še v Alžiriji, česar pa v dosedanjih postopkih ni navajal, ker se je bal za svoje lastno življenje in za življenje svoje družine, se vsi nanašajo na čas, ko je tožnik še bival v Alžiriji, v postopkih, v času bivanja v Sloveniji pa jih ni nikoli omenil.

Novi dokazi oziroma nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da oseba izpolnjuje pogoje za mednarodno zaščito (prvi odstavek 64. člen ZMZ-1) morajo nastati po izdaji predhodne odločitve, če so obstajali že v času prvega postopka, pa je pogoj za njihovo uveljavljanje, da jih prej oseba ni mogla uveljavljati brez svoje krivde (tretji odstavek tega člena), česar pa tožnik ni izkazal.

1. Toženka je z izpodbijanim sklepom zavrgla tožnikov zahtevek za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji.

2. V obrazložitvi sklepa toženka navaja, da je tožnik vložil zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, pri čemer je iz dokumentacije upravne zadeve razvidno, da je predhodno v Republiki Sloveniji že vložil prošnjo za mednarodno zaščito, ki jo je toženka z odločbo z dne 20. 4. 2018 zavrnila. Zoper navedeno odločbo je sprožil upravni spor, s katerim ni uspel. Nato je najprej 3. 12. 2018 neuspešno podal prvi, s sedaj obravnavanim izpodbijanim sklepom pa je toženka zavrgla tudi tožnikov drugi zahtevek za uvedbo ponovnega postopka. Toženka se pri svoji odločitvi sklicuje na določilo prvega odstavka 64. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ-1), ki med drugim določa, da mora državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, ki ji je bila prošnja v Republiki Sloveniji že pravnomočno zavrnjena in želi vložiti ponovno prošnjo, pred tem vložiti zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, v katerem predloži nove dokaze ali navede nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Če pristojni organ ugotovi, da niso izpolnjeni pogoji iz 64. člena ZMZ-1, zahtevek s sklepom zavrže. V primeru vložitve zahtevka za uvedbo ponovnega postopka pristojni organ nima dolžnosti, da kakorkoli sodeluje pri ugotavljanju dejanskega stanja, ki bi lahko opravičevalo uvedbo ponovnega postopka.

3. Ocenila je, da se izjave tožnika, da so njegovega očeta v letu 2008 ubili teroristi organizacije, katerega imena ne ve, delujejo pa tudi v Evropi, zaradi česar je tožnik ogrožen in da so nanj streljali v letu 2011 in 2016, česar vsega pa v postopku do sedaj ni navajal, ker se je bal za svoje lastno življenje in za življenje svoje družine, nanašajo na čas, ko je bival v Alžiriji in jih v času bivanja v Sloveniji ni nikoli omenil. Poleg tega šteje, da so izjave precej pavšalne, skope ter neverodostojne, zanje pa tožnik ni predložil nobenih dokazil. Glede na navedeno je toženka zahtevo tožnika zavrgla.

4. Tožnik v tožbi navaja, da vlaga predmetno tožbo zaradi nepopolno oziroma zmotno ugotovljenega dejanskega stanja, nepravilne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Tožnik je navedel nova dejstva, zato bi mu toženka morala dovoliti vložitev nove prošnje za mednarodno zaščito. Pisnih dokazov sicer nima in jih trenutno tudi ne more dobiti, ker nima stikov s svojo družino, vendar stike z njimi skuša navezati. Razlogov, ki jih navaja sedaj, v prejšnjih postopkih ni navajal, ker je bil ves čas v šoku in strahu. Njegove psihične težave so vidne skozi celoten postopek, saj je na nepomembna vprašanja odgovarjal različno (način zapustitve Alžirije, odgovori v zvezi z osebnimi dokumenti), kar vse kaže na to, da je bil v prejšnjih razgovorih v psihičnem šoku. V primeru dvoma v tožnikovo psihično stanje predlaga postavitev izvedenca psihiatra. Tožnik se šele sedaj počuti varnega in je bolj zaupljiv.

5. Toženka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe in se v celoti sklicuje na obrazložitev izpodbijanega sklepa.

6. Tožnik je pred dnem izdaje sodbe vložil še novo pripravljalno vlogo, v kateri zgolj povzema že navedeno.

8. Kot izhaja iz petega odstavka 65. člena ZMZ-1 pristojni organ s sklepom zavrže zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, ki ga oseba vloži po tem, ko ji je bil že izdan izvršljiv sklep o zavrženju prvega zahtevka o uvedbi ponovnega postopka ali izvršljiva odločba o zavrnitvi prve ponovne prošnje kot neutemeljene. Glede na vsebino citirane določbe gre v primeru druge (in vsake nadaljnje) zahteve za uvedbo ponovnega postopka za čisto procesno odločitev organa, katere namen je, da se prepreči zloraba azilnega sistema z vlaganjem vedno novih, a praznih zahtev.

9. Toženka je pravilno ugotovila, da je tožnik predhodno v Republiki Sloveniji že vložil prošnjo za mednarodno zaščito, ki jo je toženka zavrnila z odločbo dne 20. 4. 2018. Tožnik tudi s tožbo ni uspel, saj je Upravno sodišče RS njegovo tožbo zavrnilo (sodba I U 1004/2018 z dne 16. 5. 2018). Tožnik je nato vložil prvi zahtevek za uvedbo ponovnega postopka, v katerem pa je zgolj ponovil razloge iz prošnje za mednarodno zaščito, ne da bi ob tem navedel nova dejstva ali predložil nove dokaze. Toženka je tak zahtevek zavrgla s sklepom dne 6. 12. 2018. Sodba naslovnega sodišča I U 2519/2018 z dne 19. 12. 2018, s katero je bil tožbeni zahtevek zoper navedeni sklep zavrnjen, je bila tožniku vročena dne 4. 1. 2019. Glede na to, da zoper sodbo pritožba ni bila dovoljena, je ta postala s tem dnem tudi izvršljiva.

10. V konkretnem primeru je tako ugotoviti, da je nastopila procesna situacija iz petega odstavka 65. člena ZMZ-1. Odločitev toženke, ki je drugi zahtevek tožnika za ponovno uvedbo postopka zavrgla, se tako pokaže kot pravilna, čeprav bi ga morala zavreči iz že zgoraj navedenih razlogov.

11. Ne glede na navedeno pa sodišče še dodaja, da se novi razlogi, ki jih je tožnik navajal v svoji drugi zahtevi za uvedbo ponovnega postopka in sicer da so njegovega očeta v letu 2008 ubili teroristi organizacije, katerega imena ne ve, ki pa delujejo tudi v Evropi, zaradi česar je tožnik ogrožen, da so nanj streljali v letu 2011 in 2016, ko je bil še v Alžiriji, česar pa v dosedanjih postopkih ni navajal, ker se je bal za svoje lastno življenje in za življenje svoje družine, vsi nanašajo na čas, ko je tožnik še bival v Alžiriji, v postopkih, v času bivanja v Sloveniji pa jih ni nikoli omenil.

12. Novi dokazi oziroma nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da oseba izpolnjuje pogoje za mednarodno zaščito (prvi odstavek 64. člen ZMZ-1) morajo nastati po izdaji predhodne odločitve, če so obstajali že v času prvega postopka, pa je pogoj za njihovo uveljavljanje, da jih prej oseba ni mogla uveljavljati brez svoje krivde (tretji odstavek tega člena), česar pa tožnik ni izkazal. Sodišče ne sledi tožbenim navedbam o tako hudi stiski, da tožnik tovrstnih razlogov ne bi podal že ob prvi prošnji za mednarodno zaščito ali vsaj v prvi zahtevi za ponovno uvedbo postopka dne 3. 12. 2018, katero je podal dober mesec pred drugo zahtevo dne 10. 1. 2019. Sodišče ne sprejema kot verjetne njegove trditve, da se šele sedaj, torej kot že rečeno, le dober mesec kasneje, končno počuti varnega. Tožnik je bil namreč v vseh štirih razgovorih, ki jih je z njim opravila toženka, vsakokrat zastopan po pooblaščencu ter ob sodelovanju tolmača. Vsakokrat znova je bil tožnik opozorjen in primerno poučen o svojih pravicah in dolžnostih, med drugim, da so vsi podatki in izjave, ki bi jih dal, varovane v skladu z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov, še zlasti pred organi njegove izvorne države ter predvsem, da je dolžan navesti vsa dejstva in okoliščine, s katerimi utemeljuje svojo prošnjo za mednarodno zaščito. Tožnik sodišča ni uspel prepričati, da za toženko in sodišče nova dejstva brez svoje krivde ni uspel uveljaviti v predhodnih postopkih, tudi ne s tem, ko namiguje na psihične težave, kar naj bi bilo izkazano s tem, da je na nepomembna vprašanja tekom postopka odgovarjal različno. Primere, ki jih za to navaja (način zapustitve izvorne države, izguba osebnih dokumentov), sodišče ne razume kot minorne in nepomembne in ob tem še pripominja, da je tožnik podajal različne izjave tudi o tem, ali je njegov oče še živ. Kar pa vse skupaj kaže na to, da je toženkina odločitev pravilna tudi iz v izpodbijanem sklepu navedenih razlogov.

13. Sodišče je v zadevi odločilo brez glavne obravnave, ker je ocenilo, da gre v tej zadevi za pravno situacijo, ki bi terjala zgolj procesno odločitev toženke, torej je v tej zadevi sporna le pravilna uporaba materialnega prava, ne pa dejansko stanje (prvi odstavek 59. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1).

14. Sodišče je tožbo zavrnilo na podlagi 63. člena ZUS-1.

Zakon o mednarodni zaščiti  - ZMZ-1  - člen 64, 65

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.