UPRS Sodba II U 399/2016-7
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2019-02-06

Violeta Tručl (preds.), Vlasta Švagelj Gabrovec (poroč.), Nevenka Đebi

izvršba - davčna izvršba - dohodnina - izvršilni naslov - izpodbijanje izvršilnega naslova

Davčna izvršba se opravi na podlagi izvršilnega naslova, ki je v skladu z drugim odstavkom 145. člena ZDavP-2 tudi izvršiljiva odločba o odmeri davka.

S pritožbo zoper sklep ni mogoče izpodbijati samega izvršilnega naslova.

1. Z izpodbijanim sklepom je davčni organ prve stopnje začel davčno izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin zaradi plačila dolžnega zneska obveznosti, ki na dan izdaje sklepa skupaj z zamudnimi obrestmi in stroški sklepa znaša 4.455,28 EUR. V obrazložitvi navaja, da tožeča stranka kot dolžnik v predpisanem roku ni poravnala obveznosti, ki so navedene v izreku sklepa in zato je bilo zoper njo potrebno v skladu s 143. členom Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) začeti davčno izvršbo.

2. Tožena stranka je v pritožbenem postopku pritrdila odločitvi davčnega organa prve stopnje in pritožbo zavrnila. Navedla je, da se v skladu z določbo prvega odstavka 145. člena ZDavP-2 davčna izvršba odpravi na podlagi izvršilnega naslova, ki je v skladu z drugim odstavkom citiranega člena med drugim tudi izvršljiva odločba o odmeri davka. Iz tabele v 4. točki izreka izpodbijanega sklepa je razvidno, katere obveznosti se terja, naveden je izvršilni naslov za posamezno obveznost, datum izvršljivosti, kakor tudi znesek davka in zamudnih obresti. Ugotavlja, da je prvostopenjski organ tožeči stranki upravičeno naložil plačilo stroškov izdaje izpodbijanega sklepa v skladu z določbo prvega odstavka 152. člena ZDavP-2. V zvezi s pritožbenimi ugovori navaja, da se s pritožbo zoper sklep o izvršbi ne more izpodbijati samega izvršilnega naslova (peti odstavek 157. člena ZDavP-2), zato na odločitev v predmetni zadevi ne morejo vplivati pritožbene navedbe, iz katerih smiselno izhaja, da sta odločbi, ki predstavljata izvršilni naslov nepravilni. V zvezi s pritožnikovo navedbo o prekoračitvi ustavnega roka, ki jo tožena stranka razume kot ugovor zastaranja pa pojasnjuje, da je ta neutemeljen, saj pravica do izterjave davkov v skladu s tretjim odstavkom 125. člena ZDavP-2 zastara v petih letih od dneva, ko bi ga bilo treba plačati. Glede na to, da v predmetni zadevi predstavljata izvršilni naslov odločbi, ki sta postali izvršljivi dne 29. 5. 2015 oz. 23. 2. 2016, zastaranje še ni nastopilo. Prav tako v zadevi ni podan nobeden od pogojev za ustavitev postopka izvršbe na podlagi 155. člena ZdavP-2, odškodninski zahtevek pa lahko tožeča stranka uveljavlja s tožbo pred pristojnim sodiščem.

3. Tožeča stranka s tožbo izpodbija sklep o davčni izvršbi iz razloga kršitve 2., 3., 3a., 8., 14., 15., 22., 23., 24., 26., 27., 29., 33., 35., 54., 127., 153. in 155. člena Ustave RS ter 70. in 71. člena ZDavP-2, Zakona o dohodnini, zatrjuje tudi neupoštevanje v pritožbi navedenih sodb Evropskega sodišča za človekove pravice ter kršitve 6. člena Evropske koncesije o človekovih pravicah ter 257. in 258. člena Kazenskega zakonika. Meni, da je cel davčni postopek v nasprotju s pravnim redom EU in opozarja na pravico do povračila škode in predlaga, da se postopki razveljavijo, saj niso bili izvedeni v skladu s Konvencijo, Ustavo in Zakoni.

4. Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe in vztraja pri razlogih iz obrazložitve upravnih aktov ter predlaga, da sodišče tožbo zavrne kot neutemeljeno.

6. Tudi po presoji sodišča je odločitev tožene stranke pravilna in zakonita. Sodišče s z dejanskimi in pravnimi ugotovitvami obeh davčnih organov strinja, soglaša pa tudi z razlogi, s katerimi drugostopni organ zavrača pritožbene ugovore. Kolikor so ugovori, ki jih tožeča stranka uveljavlja v tožbi enaki pritožbenim, jih iz istega razloga, da ne bi prišlo do ponavljanja, zavrača tudi sodišče v smislu drugega odstavka 71. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1).

7. V obravnavani zadevi je prvostopenjski organ začel izterjavo neplačanih obveznosti odmerjenih z odločbo o odmeri dohodnine za leto 2008 in 2010 ter stroškov postopka v višini 75,00 EUR in stroškov za pot pooblaščene uradne osebe v višini 40,00 EUR. V zvezi s tem sodišče pripominja, da po določbi 143. člena ZDavP-2 davčni organ začne davčno izvršbo z izdajo sklepa o davčni izvršbi, če davek ni plačan v rokih, predpisanih s tem zakonom za posamezne vrste davkov, ali v rokih, predpisanih z zakonom o obdavčevanju. Davčna izvršba se po določbi prvega odstavka 145. člena ZDavP-2 izvede na podlagi izvršilnega naslova, to pa je v skladu z drugim odstavkom citiranega člena med drugim tudi izvršljiva odločba o odmeri dohodnine. Po določbi petega odstavka 157. člena ZDavP-2 s pritožbo zoper sklep o izvršbi ni mogoče izpodbijati izvršilnega naslova.

8. Ker je namen davčne izvršbe izterjava (neplačane) davčne obveznosti, ki izvira iz izvršilnega naslova (v obravnavanem primeru sta to odločbi o odmeri dohodnine za leto 2008 in 2010 ter stroški izterjave), sodišče ob dejstvu, da v postopku davčne izvršbe ni mogoče izpodbijati izvršilnega naslova, ugotavlja, da je bilo dejansko stanje ob izdaji izpodbijanega sklepa pravilno ugotovljeno in da je izpodbijani akt pravilen in na zakonu utemeljen. Zato tožbeni ugovori, ki se nanašajo na kršitev določb Ustave RS in Konvencije o človekovih pravicah ter zastaranja, na pravilnost izpodbijane odločitve nimajo vpliva in so neutemeljeni.

9. Upoštevaje navedeno je sodišče na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 tožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 145, 145/1, 157, 157/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.