UPRS Sodba I U 1681/2016-12
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-08-25

davčna izvršba - ugovor tretjega v davčni izvršbi - dokazna ocena - bistvena kršitev določb postopka - nepopolna ugotovitev dejanskega stanja

V obrazložitvi izpodbijanega sklepa niso razvidni konkretni razlogi za oceno finančnega organa, da tožnik niti kot verjetno ni dokazal lastninske pravice na predmetni stiskalnici, kot to ugovarja tožnik v tožbi. Finančni organ se v obrazložitvi izpodbijanega sklepa zgolj sklicuje na relevantne zakonske določbe, ne pojasni pa, zakaj in v čem ni upošteval razlogov tožeče stranke, ki jih je navajala v svojem ugovoru in tudi ne listin, na katere se tožeča stranka v ugovoru sklicuje

I. Tožbi se ugodi, sklep Finančne uprave Republike Slovenije DT 4934-40218/2016-32 z dne 14. 11. 2016 se odpravi in zadeva vrne temu organu v ponovno odločanje.

II. Tožena stranka je dolžna tožniku povrniti stroške postopka v znesku 347,70 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju finančni organ) je z izpodbijanim sklepom v zadevi davčne izvršbe na premičnine dolžnice A.A. iz Ljubljane odločila, da se ugovor tretje osebe, B.B. - tožnika z dne 31. 8. 2016 zoper rubež premičnine, DT 4934-40218/2016-2 08-721-08 z dne 24. 8. 2016, zavrne (1. točka izreka) ter napotila tožnika kot vložnika ugovora, da v roku 8 dni od vročitve sklepa vloži pri sodišču tožbo zoper davčni organ, da je davčna izvršba na predmet izvršbe nedopustna. Če tožnik v roku nadaljnjih 8 dni ne predloži dokaza, da je vložil tožbo pred sodiščem v predpisanem roku, se postopek davčne izvršbe nadaljuje (2. točka izreka). Tožnik trpi stroške davčnega postopka. Davčnemu organu posebni stroški niso nastali (3. točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je bil zoper zavezanko A.A. iz Ljubljane 11. 7. 2016 izdan sklep o davčni izvršbi na premičnine DT 4934-40218/2016-10 in na tej podlagi sestavljen rubežni in cenilni zapisnik s katerim je bila zarubljena stiskalnica za krivljenje pločevine Colmar 50N/24979 (v nadaljevanju predmetna stiskalnica). Iz obrazložitve tudi izhaja, da je tožnik 31. 8. 2016 vložil ugovor tretjega, v katerem navaja, da so A.A., C.C. in tožnik podedovali več premičnin, na katerih je tožnik upravičen do 1/3. Nepravdni postopek se je šele pričel, za kar kot dokaz prilaga vabilo. Ker sta navedeni dedinji svoje premičnine že odtujili v vrednosti 2/3, je predmetna stiskalnica v celoti last tožnika in se tudi nahaja na njegovi nepremičnini. Finančni organ je podlagi 158. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) tožnikov ugovor zavrnil, ker tožnik tudi po pozivu finančnega organa ni predložil dokaza o lastništvu predmetne stiskalnice oz. dokazila o delitvi premoženja. Ker tožnik ni izkazal lastninske pravice na predmetni stiskalnici ga je finančni organ napotil, da naj ravna v skladu s tretjim odstavkom 182. člena ZDavP-2.

3. Tožnik se z izpodbijanim sklepom ne strinja in predlaga, da sodišče izpodbijani sklep odpravi in zadevo vrne v ponovno odločanje ter toženi stranki tudi naloži, da je tožniku dolžna povrniti stroške postopka v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izdaje odločbe do plačila. Sodišče naj tudi presodi, da je nedopustna davčna izvršba na predmetni stiskalnici, dovoljena s sklepom o davčni izvršbi na premičnine DT 4934-40218/2016-1 08- 72-08 z dne 18. 3. 2016, ki je bil 11. 7. 2016 nadomeščen s sklepom DT 4934-40218/2016-10 in sestavljen rubežni zapisnik in cenilni zapisnik DT 4934-40218/2016-2 08-721-08 z dne 24. 8. 2016, s katerim je bila zarubljena predmetna stiskalnica. V tožbi tožnik povzema potek postopka in prvenstveno ugovarja, da toženka v obrazložitvi izpodbijanega akta ni v ničemer obrazložila razlogov, zaradi katerih šteje, da tožnik ni izkazal svojih ugovorov in se do listinskih dokazov tožnika sploh ni opredelila. Iz delnega ugotovitvenega sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Ljubljani, ki ga navaja izhaja, da je predmetna stiskalnica last vseh treh zakonitih dedičev. Da je predmetna stiskalnica še vedno predmet delitve v postopku N 398/2003, izkazuje pripravljalna vloga davčne dolžnice z dne 2. 3. 2016, kjer pod zap. št. sama navaja, da je predmet delitve tudi predmetna stiskalnica. Iz navedenega izhaja, da je predmetna stiskalnica v lasti tožnika najmanj v deležu 1/3, tožnik pa v postopku N 398/2003 zatrjuje, da je njegova izključna last. Te listinske dokaze je tožnik tudi predložil finančnemu organu.

4. Tožena stranka je sodišču posredovala upravni spis, na tožbo pa ni odgovorila.

5. Sodišče je na podlagi tretje alineje drugega odstavka 13. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) odločalo po sodnici posameznici, ker gre za enostavno dejansko in pravno stanje.

7. Na podlagi 158. člena ZDavP-2 (ugovor tretjega zoper sklep o izvršbi) lahko tisti, ki izkaže za verjetno, da ima na predmetu davčne izvršbe pravico, ki preprečuje izvršbo, vloži ugovor zoper sklep o izvršbi pri davčnem organu, ki je izdal sklep o izvršbi. Če davčni organ oceni, da pravica navedene osebe, ki preprečuje izvršbo, ni verjetno izkazana, napoti to osebo, da v 8 dneh od vročitve sklepa pri sodišču vloži tožbo zoper davčni organ, da je davčna izvršba na predmet izvršbe nedopustna. Z vložitvijo takšne tožbe se zadrži prodaja spornih zarubljenih stvari do zaključka postopka pred sodiščem.

8. V predmetni zadevi je med strankama sporno ali je tožnik kot tretji v izvršilnem postopku kot verjetno izkazal, da ima na predmetu davčne izvršbe (predmetna stiskalnica) pravico, ki preprečuje izvršbo. V konkretnem primeru tudi po presoji sodišča iz obrazložitve izpodbijanega sklepa niso razvidni konkretni razlogi za oceno finančnega organa, da tožnik niti kot verjetno ni dokazal lastninske pravice na predmetni stiskalnici, kot to tudi ugovarja tožnik v tožbi. Finančni organ se v obrazložitvi izpodbijanega sklepa zgolj sklicuje na relevantne zakonske določbe (158. člen in 182. člen ZDavP-2), ne pojasni pa, zakaj in v čem ni upošteval razlogov tožeče stranke, ki jih je navajala v svojem ugovoru in tudi ne listin, na katere se tožeča stranka v ugovoru sklicuje (enako tudi Upravno sodišče RS v sodbi I U 281/2014 z dne 14. 1. 2015). Pri tem pa je potrebno upoštevati, da določba 33. člena Ustave RS zagotavlja pravico do zasebne lastnine, pri čemer je Ustavno sodišče RS v svojih odločbah zapisalo, da varstvo zasebne lastnine ne obsega zgolj varstvo obstoječe lastnine, marveč tudi zahtevke v zvezi s pričakovanimi pravicami. Zato se tožnik lahko uspešno sklicuje na pravico do pravnega varstva svoje zasebne lastnine tudi v primeru, če izkaže, da obstaja njegov konkretni, na veljavnem pravnem naslovu temelječ zahtevek za pridobitev določene lastnine (glej sklep Vrhovnega sodišča RS II Ips 924/2008 z dne 5. 4. 2012). Po povedanem finančni organ po presoji sodišča v predmetni zadevi dejansko ni izvedel dokazne presoje. Po mnenju sodišča pravilnosti dokazne ocene davčnega organa zaradi pomanjkljive obrazložitve izpodbijanega sklepa ni mogoče preizkusiti in je tako podana bistvena kršitev pravil postopka. Dejansko stanje v predmetni zadevi ni bilo v zadostni meri ugotovljeno (2. točka 214. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, v nadaljevanju ZUP), izpodbijani sklep nima razlogov (bistvenih elementov) za presojo dokazov (3. točka 214. člena ZUP) ter za odločitev v zadevi (5. točka 214. člena ZUP). Navedeno predstavlja absolutno bistveno kršitev določb postopka po 7. točki drugega odstavka 237. člena ZUP v zvezi z določbo tretjega odstavka 27. člena ZUS-1.

9. Sodišče je zato sledilo tožbenemu predlogu in tožbi ugodilo ter izpodbijani sklep na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) odpravilo in zadevo vrnilo v ponovno odločanje pristojnemu organu. V ponovnem postopku naj finančni organ odpravi ugotovljene kršitve določb postopka.

10. Sodišče je na podlagi prve alineje drugega odstavka 59. člena ZUS-1 v zadevi odločalo brez glavne obravnave.

11. Ker je sodišče tožbi ugodilo, je tožnik v skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 upravičen do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Ker je bila zadeva rešena na seji, tožnika pa je v postopku zastopala pooblaščenka, ki je odvetnica, se ji priznajo stroški v višini 285,00 EUR (drugi odstavek 3. člena Pravilnika), ki se povišajo za 22% DDV (davčna stopnja DDV veljavna v trenutku vložitve predmetne tožbe), torej za 62,70 EUR, skupaj 347,70 EUR. Zakonske zamudne obresti od stroškov sodnega postopka tečejo od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika).

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 158

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 214, 237

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.