UPRS Sodba I U 1752/2016-6
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-06-22

Irena Grm (preds.), Lara Bartenjev (poroč.), Andrej Kmecl

inšpekcijski postopek - ukrep gradbenega inšpektorja - nelegalna gradnja - odstranitev objekta

V zadevi je bistvena ugotovitev organa, da pri obravnavnem objektu glede na prejšnji objekt ni več mogoče govoriti o istem, ampak o novem objektu, zgrajenem leta 2007, čemur tožnice v upravnem postopku nikoli niso argumentirano ugovarjale. Pri tem pa niti ni bistveno, ali je bil prejšnji objekt odstranjen v celoti, ali le do te mere, da ni več mogoče govoriti o istem objektu.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo tožnicam naložil, da morajo takoj po vročitvi te odločbe ustaviti gradnjo garaže na zemljišču s parc. št. 1671/2 k.o. ..., tam navedenih dimenzij (1. točka izreka), in jo v 150 dneh po vročitvi te odločbe na svoje stroške odstraniti in vzpostaviti prejšnje stanje (2. točka izreka), sicer bo začet postopek izvršbe nedenarne obveznosti, ki se bo opravil po drugih osebah na njihove stroške ali s prisilitvijo (3. točka izreka). Poleg tega so bile za navedeni objekt izrečene prepovedi iz 158. člena Zakona o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1, 4. točka izreka), odločeno pa je bilo tudi, da v tem postopku do izdaje odločbe niso nastali posebni stroški (5. točka izreka) in da pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve (6. točka izreka).

2. Iz obrazložitve odločbe izhaja, da je bilo na inšpekcijskih pregledih ugotovljeno, da se na predmetnem zemljišču nahaja nelegalna garaža, ki je 8. 1. 2016 predstavljala zidan, pritlični objekt, pravokotne tlorisne oblike, dimenzij cca. 6,6 m x 9,6 m, višine slemena cca. 4 m, na kapi cca 3,9 m, prekrit s simetrično dvokapnico, smer slemena poteka od SV proti JV in se nahaja na JZ delu obstoječega stanovanjskega objekta kot prizidek. Prva tožnica je na zapisnik izjavila, da so investitorke predmetne garaže vse tri tožnice kot solastnice zemljišča, zato sta bili na zaslišanje povabljeni še druga in tretja tožnica. Navedeni sta za zastopanje pooblastili prvo tožnico, ki je na zaslišanju z dne 19. 5. 2014 potrdila svojo izjavo, podano na zapisnik 24. 3. 2014. Nadalje je toženka je od upravne enote pridobila podatek, da za predmetno gradnjo ni bilo izdano nobeno upravno dovoljenje, niti se v zvezi z njo ne vodi noben postopek. Pojasnjuje, zakaj navedeni prizidek po predpisih, veljavnih od leta 2007 dalje, ne izpolnjuje pogojev za enostaven objekt. Ukrep utemeljuje na 152. členu ZGO-1.

3. Drugostopenjski organ je zavrnil pritožbo tožnic zoper izpodbijano odločbo.

4. Tožnice se z odločitvijo ne strinjajo in v tožbi med drugim navajajo, da je izpodbijana odločba zaradi pomanjkanja razlogov o odločilnih dejstvih nezakonita. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je toženka čas gradnje spornega objekta ugotavljala iz slikovnega gradiva, ki so ga v postopku predložile tožnice, pri čemer v obrazložitvi izpodbijane odločitve ne poda jasnih razlogov, na podlagi katerih je napravila sklep o tem, da je bil obstoječi prizidek v celoti zgrajen leta 2007 in ne že leta 1966, kot so zatrjevale v postopku. Razlogi, ki jih v zvezi s tem podaja toženka, so nejasni, in so si tudi med seboj v nasprotju, saj po eni strani trdi, da je bil prizidek iz leta 1966 v vmesnem času v celoti odstranjen, po drugi pa, da je bil do te mere prenovljen in povečan, da ni mogoče govoriti o istem objektu. Ker je od datuma izgradnje prizidka odvisna uporaba predpisov, ta datum pa v postopku ni bil pravilno ugotovljen, je bilo nepravilno uporabljeno tudi materialno pravo. Menijo, da bi moralo biti v postopku natančno ugotovljeno, kaj je v naravi že obstajalo pred uveljavitvijo uporabljenega pravilnika in kaj je bilo prenovljeno oz. povečano leta 2007 in kasneje. Poleg tega bi morala toženka, glede na to, da govori o prizidku, v izpodbijani odločbi podati razloge o tem, kaj na predmetnem zemljišču, glede na izdana dovoljenja in prostorske akte, sploh lahko storijo, glede na njihove ugovore, da je pozidanost parcele, vključno s spornim prizidkom, nižja od dovoljenih 40 %. Ker se sporni prizidek drži glavnega objekta, je za pravilnost odločitve v predmetni zadevi pomembna tudi natančna razmejitev obeh, o čemer ni bilo v izpodbijanih odločbah "niti besede". Predlaga odpravo izpodbijane odločbe oziroma podrejeno vrnitev zadeve toženki v ponovno obravnavanje in odločanje. Priglasijo tudi stroške.

5. Tožena stranka na tožbo ni odgovorila.

7. Sodišče se strinja z razlogi upravnih aktov obeh stopenj, s katerimi sta upravna organa utemeljila, da so v zadevi izpolnjeni pogoji za izrek inšpekcijskega ukrepa zaradi nelegalne gradnje po 152. členu ZGO-1. Razlogi prvostopenjskega upravnega organa po presoji sodišča omogočajo preizkus izpodbijane odločbe, sodišče pa je upoštevalo tudi stališča pritožbenega organa. Pri preizkusu zakonitosti prvostopenjskega akta, s katerim je bilo odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi stranke (drugi odstavek 2. člena ZUS-1), sodišče namreč ni vezano zgolj na razloge izpodbijanega akta, ampak lahko upošteva tudi razloge drugostopenjske odločbe, s katerimi je pritožbeni organ odgovoril na pritožbene očitke, stranka pa lahko do teh razlogov v tožbi zavzame stališče, če se z njimi ne strinja. Sodišče se sklicuje na razloge obeh odločb in jih ne ponavlja (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1), glede na tožbo pa dodaja:

8. Neutemeljen je ugovor tožnic, da je toženka dejansko stanje glede časa gradnje uprla zgolj na slikovno gradivo, ki so ga v postopku predložile tožnice. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je toženka relevantno dejansko stanje ugotavljala iz izjav prve tožnice na zaslišanjih dne 24. 3. 2014 in 19. 5. 2014 (ki je bila pooblaščena tudi za ostali dve tožnici), ostalih posredovanih pojasnil in izjav, vpogledov v uradne evidence in dopise upravne enote. Tožnice ne ugovarjajo ugotovitvi toženke, da je prva tožnica na zapisnik z dne 24. 3. 2014 sama izjavila, da je bila garaža prizidana konec leta 2007, v zvezi s čimer je bila pridobljena tudi lokacijska informacija z dne 4. 12. 2007. Navedeno izjavo je tudi v imenu ostalih tožnic potrdila na zapisnik dne 19. 5. 2014. Kljub temu, da so tožnice v pritožbi prvič navedle, da je garaža na navedeni parceli stala že pred letom 1966, kar bi lahko drugostopenjski organ štel kot nedovoljeno pritožbeno novoto (tretji odstavek 238. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, ZUP), je navedeni ugovor zavrnil kot neutemeljen z razumnim razlogom, da tožnice niso izkazale, da gre pri garaži, ki naj bi na mestu sedanje garaže stala pred letom 1966, za isti objekt, kot stoji danes. Pri tem se je skliceval na slikovno gradivo, ki so ga, kot pravilno navajajo tožnice v tožbi, predložile same, iz katerega izhaja, da je bil obstoječi objekt odstranjen in do te mere prenovljen in povečan, da ni mogoče govoriti o istem objektu. Zakaj bi bilo opiranje drugostopenjskega organa na navedeno slikovno gradivo, ki je za dokazovanje spornega dejstva časa gradnje in obsega izvedenih del po presoji sodišča primerno dokazno sredstvo, neprimerno, tožnice v tožbi ne navedejo.

9. Res je, da bi bilo argumentacijo drugostopenjskega organa, ko utemeljuje, zakaj gre za nov objekt, na določenih mestih lahko razumeti tako, da je v nasprotju sama s sabo, ko organ hkrati navaja, da je bil obstoječi prizidek odstranjen in do te mere prenovljen in povečan, da ni mogoče govoriti o istem objektu. Vendar je v zadevi bistvena ugotovitev organa, da pri obravnavnem objektu glede na prejšnji objekt ni več mogoče govoriti o istem, ampak o novem objektu, zgrajenem leta 2007, čemur tožnice v upravnem postopku nikoli niso argumentirano ugovarjale. Pri tem pa niti ni bistveno, ali je bil prejšnji objekt odstranjen v celoti, ali le do te mere, da ni več mogoče govoriti o istem objektu.

10. Da gre za isti objet, kot je obstajal že pred letom 1966, tožnice tudi ne zatrjujejo v tožbi in s tem v zvezi ne predložijo dokazov. Posledično tudi ni utemeljen ugovor, da ni mogoče preizkusiti pravilne uporabe materialnega prava oz. da je napačno uporabljeno. Drugostopenjski organ je tudi pravilno navedel, zakaj na drugačno odločitev ne morejo vplivati navedbe tožnic, ki se nanašajo na pozidanost parcele, odmike in vplive objekta na sosednja zemljišča. Ker je v tej zadevi bistveno samo, ali je investitor za obravnavno gradnjo pridobil gradbeno dovoljenje, ki bi ga moral pridobiti, niso pomembna dejstva, ki se nanašajo na skladnost "nelegalne" gradnje s prostorskimi akti, kar je pravilno pojasnil drugostopenjski organ. Ugovor, da bi se morala toženka opredeliti tudi do tega, "kaj na navedenem zemljišču lahko stoji", zato ni utemeljen.

11. Glede na navedeno je sodišče presodilo, da je tožba neutemeljena, zato jo je zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1. Sodišče je odločilo brez glavne obravnave, ker dejstva in dokazi, ki jih navajajo tožnice, niso pomembni za odločitev (druga alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1), kar je pojasnjeno v obrazložitvi te sodbe, oziroma so tožnice kot dokaze v zadevi predlagale zaslišanje prič, ki jih niti niso imenovale, in listine iz upravnih spisov, katerih obstoj in vsebina med strankama niso sporni.

12. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Zakon o graditvi objektov - ZGO-1  - člen 152

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.