UPRS Sodba I U 499/2016-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-06-21

brezplačna pravna pomoč - odmera nagrade in stroškov odvetniku - odvetniška tarifa

Omejitev javno finančnih učinkov nove odvetniške tarife in nujni varčevalni ukrepi države so po presoji sodišča razumen razlog za omejitev plačil odvetnikom, ki je poleg tega očitno v javnem interesu. Tožnik zato ne prepriča zgolj s trditvijo, da gre v obravnavanem primeru za nedopustno ponovno znižanje že znižanih stroškov.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je tožena stranka z izrekom pod točko 1 za opravljeno pravno svetovanje in zastopanje po odločbi Okrožnega sodišča v Krškem št. Bpp 266/2015 z dne 4. 6. 2015 v prekrškovni zadevi, ki se vodi pri Okrajnem sodišču v Krškem pod št. PR 68/2015, priznala in odmerila nagrado in potrebne izdatke v višini 294,52 točk, kar ob upoštevanju vrednosti točke 0,4590 EUR znaša 135,18 EUR, kar skupaj z zneskom 2x10,36 EUR potnih stroškov za naroke 11. 6. 2015 in 18. 8. 2015 znaša 155,90 EUR, omenjeni znesek pa se nakaže iz proračunskih sredstev, namenjenih za BPP na transakcijski račun tožnika v 30 dneh po prejemu računa, ki ga odvetnik izstavi po dokončnosti tega sklepa. Z izrekom pod točko 2 je v presežku zahtevka predlog tožnika zavrnila.

2. Iz obrazložitve med drugim izhaja, da je tožnik dne 3. 3. 2016 priglasil nastale stroške za dejanja BPP, ki jih je opravil za upravičenca, in sicer 50 točk za posvet s stranko po tarifni številki 39/1 OT, 150 točk za zaslišanje prič dne 11. 6. 2015 po tarifni številki 37/2c OT, 50 točk urnina, 20 točk odsotnost iz pisarne po členu 6/4 OT, 150 točk za zaslišanje prič dne 18. 8. 2015 po tarifni številki 37/2c OT, 20 točk za odsotnost iz pisarne po členu 6/4 OT, 2x kilometrina po 11,10 EUR (30 kmx0,37 EUR), 187,5 točk za pritožbo po tarifni številki 37/4 OT in 2% za materialne stroške po 12. členu OT, oziroma 12,55 točk. Po ugotovitvi tožene stranke je predlog tožnika zgolj delno utemeljen, tako da mu je odmerila in priznala nagrado ter stroške po predloženem stroškovniku upoštevajoč tarifno številko 37/2c OT, kot sledi:

-150 točk za zaslišanje prič dne 11. 6. 2015 po tar.št. 37/2c OT,

-20 točk odsotnost iz pisarne čl. 6/4 OT,

- 150 točk za zaslišanje prič dne 18. 8. 2015 po tar.št. 37/2c OT,

- 20 točk odsotnost iz pisarne čl. 6/4 OT,

- 187,5 točk za pritožbo po tar.št. 37/4 OT,

- 2% materialni stroški do 1000 točk, 1% nad 1000 točk, 11,55 točke,

skupaj 589,05 točk - 50% zastopanje po odločbi Bpp 17. čl.= 294,52 točk. Ob upoštevanju vrednosti točke 0,4590 EUR, ki velja v času odmere nagrade, le ta skupaj znaša 135,18 EUR in 2x 10,36 EUR potnih stroškov za naroka dne 11. 6. 2015 in 18. 8. 2015, oziroma skupno 155,90 EUR. Ni pa mu priznala priglašene nagrade 100 točk za konferenco s stranko, saj ne gre za samostojno opravilo v smislu tarifne številke 39 OT.

3. Tožnik se ne strinja z odločitvijo tožene stranke v izreku izpodbijanega sklepa pod točko 2, češ da je v svojem stroškovniku že upošteval 5. točko 17. člena Zakona o odvetništvu (ZOdv), kar je tudi izrecno navedel v svojem stroškovniku. Toženi stranki očita, da je to spregledala in znižane stroške ponovno znižala za 50%. Dodaja še, da je nesporno tožena stranka sicer priznala tožniku vse opravljene storitve BPP, vendar meni, da je pri tem ravnala nepravilno v tistem delu, ko je v presežku zavrnila predlog priglašenih stroškov za opravljene storitve BPP v skupnem znesku 294,52 točk oziroma 135,18 EUR, češ da je že sam pri priglasitvi stroškov v svojem stroškovniku upošteval določilo člena 17/5 ZOdv. V dokazne namene predlaga izvedbo dokazov z vpogledom tožbi priloženih listin (tožbene priloge A1 - A 10 ter zaslišanje strank V tožbenem zahtevku sodišču preladga, da naj izpodbijani sklep v izreku pod točko 2 odpravi in zadevo vrne toženi stranki v ponovni postopek, toženi stranki pa naloži povrnitev tožnikovih stroškov, v primeru zamude skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

4. Tožena stranka je na poziv sodišča na podlagi določil 38. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) v danem roku predložila predmetne upravne spise, odgovora na tožbo ni vložila.

6. V obravnavani zadevi ni spora o tem, da je bil tožnik določen za izvajalca BPP in da je storitev opravil ter pravočasno vložil stroškovnik za opravljeno storitev. Sporno tudi ni, da je pristojni organ za BPP tožniku odmeril stroške na podlagi stroškovnika ter skladno z določbami ZBPP in OT. Sporno pa je upoštevanje petega odstavka 17. člena ZOdv, zaradi katerega je tožniku v konkretni zadevi pripadlo plačilo za delo v višini polovice oziroma 50% zneska, ki bi mu sicer pripadal po Odvetniški tarifi (OT).

7. V obravnavani zadevi je po mnenju sodišča potrebno tako kot v bistveno primerljivi zadevi, v kateri je sodišče tožbo zavrnilo s sodbo št. I U 1638/2016 z dne 25. 1. 2017, ki je bila potrjena s sklepom Vrhovnega sodišča št. X Ips 136/2017 z dne 7. 6. 2017, primarno poudariti, da je že ustavodajalec z določilom 1. odstavka 137. člena Ustave (URS) odvetništvo opredelil kot del pravosodja in obenem kot samostojno in neodvisno službo, ki jo ureja zakon. To pomeni, da se z zakonom lahko določijo omejitve pri njenem izvajanju.

8. Navedena zakonska ureditev, izhajajoča iz določila 5. odstavka 17. člena ZOdv, po katerem je odvetnik, postavljen po uradni dolžnosti, in odvetnik, ki izvaja storitve BPP, upravičen do plačila za svoje delo v višini polovice zneska, ki bi mu pripadal po odvetniški tarifi (v nadaljevanju OT), pri čemer so v primeru zastopanja stranka po uradni dolžnosti ali v primeru nudenja BPP nični kakršnikoli drugačni dogovori glede morebitnega višjega plačila od pripadajoče višine plačila po OT, po mnenju sodišča ne nasprotuje ustavnemu položaju odvetništva kot takšnemu, morebitne prekomernosti posega v tožnikov samostojen in neodvisen položaj, ki ga ima kot odvetnik po določbah 74. in 137. člena URS, pa sodišče upoštevaje določilo 156. člena URS ne ugotavlja. Šesti odstavek 30. člena ZBPP določa, da je odvetnik za pravno pomoč po ZBPP upravičen do nagrade in povračila stroškov v zvezi z opravljenim delom v višini, izračunani po odvetniški tarifi. ZBPP torej napotuje na uporabo OT, ob uporabi katere je potrebno upoštevati tudi določila ZOdv, ki v 17. členu ureja vprašanja plačila odvetnikov in povračila stroškov in med drugim v petem odstavku 17. člena določa plačilo odvetnikom, postavljenim po uradni dolžnosti in odvetnikom, ki izvajajo storitve BPP, in sicer v višini polovice zneska oziroma 50% zneska, ki bi jim pripadal po OT. Gre za jasno in natančno urejeno vprašanje povračila stroškov odvetnikov, tako da izvajalec BPP natančno ve, na kakšen način mu bodo odmerjeni priglašeni stroški, tako da v pravno varnost posameznika ni poseženo.

9. Kot izhaja iz 5. člena ZOdv, odvetnik prosto odloča, ali se bo uvrstil na seznam zagovornikov po uradni dolžnosti oziroma na seznam odvetnikov, ki izvajajo storitve BPP. Če je že vpisan, lahko Odvetniški zbornici Slovenije kadarkoli predlaga izbris z omenjenih seznamov. Odvetnik se torej sam odloči, ali bo izvajal storitve BPP in to pod pogoji, kakršni izhajajo iz ZOdv in OT. V konkretnem primeru je tožnik vpisan na seznam odvetnikov, ki izvajajo storitve BPP in je v tej vlogi tudi nastopal v obravnavani zadevi. To pomeni, da ne more uspešno uveljavljati, da mu je bilo nepravilno z izpodbijanim sklepom, oziroma z navedeno ureditvijo, kakorkoli poseženo v njegove pravice in pravne koristi.

10. V obrazložitvi 1. člena ZOdv-D (Poročevalec Državnega zbora RS z dne 4. 12. 2014) je pojasnjeno, "da bo nova OT iz naslova plačil za delo odvetnikov, ki izvajajo storitve BPP, povečala proračunske izdatke. Zaradi nujnih varčevalnih ukrepov države se s predvideno dopolnitvijo veljavnega 17. člena ZOdv določajo nižja plačila za odvetnike, ki opravljajo storitve BPP in zastopanja po uradni dolžnosti. Na ta način bodo učinki nove OT za državni proračun dolgoročno ustrezno omejeni." Namen zakonodajalca za določitev nižjega plačila za odvetnike, plačane iz državnega proračuna, je bil omejitev javno finančnih učinkov nove OT, po kateri so postavljeni in dodeljeni odvetniki upravičeni do enakih plačil odvetniških storitev kot odvetniki, ki delujejo na trgu in prosto iščejo stranke. V nasprotju z novo OT je namreč Zakon o odvetniški tarifi (ZOdvT) v 6. poglavju določal (nižje) nagrade za postavljene oziroma dodeljene odvetnike. Omejitev javno finančnih učinkov nove OT in nujni varčevalni ukrepi države pa so po presoji sodišča razumen razlog za omejitev plačil, ki je razen tega očitno v javnem interesu. Tožnik zato ne prepriča zgolj s trditvijo, da gre v obravnavanem primeru za nedopustno ponovno znižanje že znižanih stroškov.

11. Kot je Ustavno sodišče RS že ugotovilo z odločbo U-II-1/09 z dne 5. 5. 2009, je treba z vidika svobodne gospodarske pobude iz prvega odstavka 74. člena URS ločiti položaj, ko odvetniki delujejo na trgu ter prosto iščejo in sprejemajo stranke, od položaja, ko delujejo v okviru obveznega sistema zastopanja po uradni dolžnosti v kazenskih postopkih in v okviru obveznega sistema zagotavljanja BPP. V navedenih primerih odvetniki opravljajo naloge, ki iz URS izhajajo kot pozitivne obveznosti države in ki jih država tudi v celoti financira. V tem delu odvetniki ne opravljajo svobodne gospodarske dejavnosti, temveč opravljajo dolžnost države, po njenem pooblastilu in ob plačilu iz državnih sredstev, zato v tem delu določanje cen odvetniških storitev ne more biti v neskladju s prvim odstavkom 74. člena URS. Poleg tega ima postavljeni oziroma dodeljeni odvetnik zagotovljene stranke in plačilo iz državnega proračuna, izbrani odvetnik pa si mora najprej prizadevati za pridobitev strank, nato pa je še v potencialni negotovosti glede plačila. Ne gre torej za osebe v bistveno enakem položaju, zato tudi ne moremo govoriti o neenakem obravnavanju oseb in kršitvi 14. člena URS. Tožnik se tudi ne more uspešno sklicevati na to, da javnim pravobranilcem pripada celotna nagrada določena v OT, saj v obravnavani zadevi ne gre za tak primer.

12. Sodišče torej nezakonitosti in nepravilnosti, ki bi zahtevale odpravo sklepa, ni našlo, zato je potrdilo izpodbijano odločitev kot pravilno in zakonito, tožbo pa na podlagi 1. odstavka 63. člena ZUS kot neutemeljeno zavrnilo.

13. Ker dejansko stanje ni sporno, je bilo v zadevi odločeno izven glavne obravnave na seji sodnega senata na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1.

14. O stroških postopka je sodišče odločilo na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka nosi svoje stroške postopka.

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 30, 30/6

Zakon o odvetništvu (1993) - ZOdv  - člen 17, 17/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.