UPRS Sodba I U 1927/2017-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2018-10-23

mag. Miriam Temlin Krivic (preds.), Petra Hočevar (poroč.), Irena Polak Remškar

inšpekcijski postopek - ukrep gradbenega inšpektorja - nelegalna gradnja - vplivno območje - kulturna dediščina

Organ je ugotovil, da obravnavani objekt stoji v varovalnem območju kulturne dediščine in vplivnem območju voda - podzemnih voda, ter da tožnik ni pridobil soglasij pristojnih služb. Tem ugotovitvam tožnik ne ugovarja oziroma jim ne oporeka. Tako že iz tega razloga objekta ni mogoče šteti za enostaven objekt. Zato ni relevantno, ali je sporni objekt po oblikovnih pogojih oziroma merilih mogoče šteti za (manj) zahteven objekt ali ne.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je z izpodbijano odločbo odločil, da mora tožnik kot inšpekcijski zavezanec takoj po vročitvi te odločbe ustaviti gradnjo kamnito betonskega podpornega zidu, ki je skupne dolžine približno 50 m, in je na J strani visok 0,6 m - 1,0 m ter na S strani nasut do višine 10 cm, ter je lociran na južnem delu zemljišča 377/1, k. o. ..., ker ga gradi brez gradbenega dovoljenja (1. točka izreka); do 15. 11. 2017 na svoje stroške odstraniti objekt iz 1. točke izreka in vzpostaviti prejšnje stanje (2. točka izreka); opozoril, da se bo v primeru neizpolnitve te obveznosti začel postopek izvršbe, ki se bo opravil po drugih osebah ali s prisilitvijo (3. točka izreka); za objekt odredil nekatere prepovedi iz 158. člena Zakona o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1; 4. točka izreka); opozoril, da pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve (5. točka izreka) ter odločil, da ni stroškov postopka (6. točka izreka). Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je gradbena inšpektorica 30. 8. 2016 opravila inšpekcijski pregled na kraju samem, kjer je bilo ugotovljeno, da se na zemljišču s parc. št. 377/1 k.o. ... nahaja gradnja kamnito betonskega podpornega zidu, ki je v času ogleda v fazi postavitve betonskih temeljev z armaturno mrežo v skupni dolžini 49,3 m in je grajen do meje. Nato je bil 11. 10. 2016 opravljen kontrolni ogled, na katerem je bilo ugotovljeno, da je tožnik na predmetnem zemljišču zgradil podporni zid, postavljen do meje, skupne dolžine približno 50 m, na J strani visok od 1,05 m do 0,6 m in na S strani zasut na višino 10 cm. Ugotovljeno je še bilo, da je tožnik izvedel podporni zid, ki premešča višino zemljišča 0,6 - 0,5 m, vendar je na V delu še nedokončan oziroma je predviden zasip podpornega zidu do kota približno 10 cm. Obravnavani oporni zid bi se po Uredbi o razvrščanju objektov glede na zahtevnost gradnje (v nadaljevanju Uredba) lahko uvrstil med nezahteven objekt, poleg tega pa se nahaja tudi na varovalnem območju kulturne dediščine in na vplivnem območju voda, zato bi si moral tožnik pred pričetkom gradnje pridobiti soglasja pristojnih služb. Obravnavani podporni zid tudi ni skladen z veljavnim Odlokom o občinskem prostorskem načrtu občine Cerklje na Gorenjskem (v nadaljevanju Odlok) in ne izpolnjuje oblikovnih pogojev za enostaven objekt, prav tako je tudi odmik od sosednjega zemljišča neustrezen. Tožnik bi moral pred pričetkom gradnje predmetnega manj zahtevnega objekta pridobiti vsaj dokončno gradbeno dovoljenje, ki pa ga ni pridobil, zato gre za nelegalno gradnjo po 12.1. točki prvega odstavka 2. člena ZGO-1 in so podani pogoji za izrek inšpekcijskega ukrepa po 152. členu ZGO-1.

2. Ministrstvo za okolje in prostor (v nadaljevanju drugostopenjski organ) je z odločbo z dne 25. 7. 2017 zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper izpodbijano odločbo. Iz obrazložitve drugostopenjske odločbe še izhaja, da tožnik ne oporeka ugotovitvam, ki se nanašajo na lego spornega objekta v varovanem območju in varovalnem pasu, kot tudi ne njegovi oddaljenosti od posestne meje. Ker se objekt v varovalnem pasu ali varovanem območju šteje za enostaven objekt le, če ima pridobljena predpisana soglasja (tretji odstavek 6. člena Uredbe), tožnik pa niti ne trdi, da bi s temi soglasji razpolagal, je že iz tega razloga treba za sporno gradnjo pridobiti gradbeno dovoljenje. Poleg tega ZGO-1 v drugem odstavku 3.a člena še določa, da se enostavni objekti ne smejo postavljati v nasprotju s prostorskim aktom, čemur v obravnavani zadevi, kot je ugotovil že prvostopenjski organ, tudi ni zadoščeno.

3. Tožnik v tožbi navaja, da je želel zgraditi parapetni zid varovalne ograje in za ta namen tudi na Upravni enoti Kranj vložil vlogo za izdajo gradbenega dovoljenja, ki pa je bila zavržena, ker je bilo ugotovljeno, da namerava zgraditi objekt, ki je po ZGO-1 enostaven objekt, za katerega gradbeno dovoljenje ni potrebno. Na podlagi tega, in ker gre za medsosedsko ograjo ter s tem za enostaven objekt, je pričel z gradnjo na sami meji parcel. Vztraja, da je gradil ograjo skladno z veljavno zakonodajo, ki za enostavne objekte ne predvideva gradbenega dovoljenja. Ugotovitev inšpektorice, da gradi podporni zid, ne drži. Res je, da je tekom gradnje nasul nekaj zemljine ob predmetno ograjo, vendar je dejansko stanje takšno, da je moč govoriti le o parapetnem zidu oziroma medsosedski ograji. Če bi šlo za podporni zid, bi le-ta dejansko opravljal funkcijo podpiranja oziroma premostitve različnih višin parcel, čemur pa omenjena ograja ne služi. Ugotovitev prvostopenjskega organa, da bi moral pridobiti gradbeno dovoljenje za nezahteven objekt in soglasja pristojnih služb glede na to, da gradnja poteka na varovalnem pasu in varovanem območju, bi bilo pomembno le v primeru, če bi dejansko gradil podporni zid. Predviden odmik gradnje objektov od parcelne meje pa za ograje ne velja (1.4. točka prvega odstavka 55. člena Odloka). Poleg tega bi lahko prvostopenjski organ zgolj z nekaj napotki, ki ne bi odstopali od nameravanega poteka gradnje, saniral nastali položaj. V zvezi z vodnim soglasjem dodaja, da je projektant, ki je vodil postopek izgradnje garaže, zaprosil za vodno dovoljenje tudi za ločen projekt postavitve ograje, vendar je po odločbi Upravne enote Kranj o zavrženju prošnje za gradbeno dovoljenje, prišel do zaključka, da le-to ni potrebno. Vodno soglasje se ne predvideva in to ne more biti razlog za izdajo izpodbijane odločbe. Predlaga, naj sodišče tožbi ugodi in izpodbijano odločbo odpravi ter toženki naloži povrnitev stroškov postopka.

4. Toženka je sodišču dostavila upravni spis, ki se nanaša na obravnavano zadevo, na tožbo pa ni odgovorila.

6. Med strankama ni sporno, da tožnik za obravnavano gradnjo ni pridobil gradbenega dovoljenja, sporno pa je, ali bi ga moral pridobiti.

7. Po 12.1. točki prvega odstavka 2. člena ZGO-1 nelegalna gradnja pomeni, da se gradnja oziroma dela, za katera je predpisano gradbeno dovoljenje, izvajajo oziroma so izvedena brez veljavnega gradbenega dovoljenja. V tem primeru gradbeni inšpektor na podlagi 152. člena ZGO-1 odredi, da se gradnja takoj ustavi in da se že zgrajeni objekt ali del objekta v določenem roku na stroške inšpekcijskega zavezanca odstrani, vzpostavi prejšnje stanje ali drugače sanira objekt, del objekta oziroma zemljišče, če vzpostavitev v prejšnje stanje ni možna. Iz navedenega izhaja, da je podlaga za izrek inšpekcijskega ukrepa zaradi nelegalne gradnje ugotovitev, da se gradnja oziroma dela, za katera je predpisano gradbeno dovoljenje, izvajajo oziroma so izvedena brez njega.

8. Gradnja novega objekta, rekonstrukcija objekta in odstranitev objekta se lahko začne na podlagi pravnomočnega gradbenega dovoljenja (prvi odstavek 3. člena ZGO-1). Gradnja enostavnega objekta se sicer lahko začne brez gradbenega dovoljenja (prvi odstavek 3.a člena ZGO-1), vendar je treba pri tem upoštevati še tretji odstavek 6. člena Uredbe, po katerem se enostavni objekti, za katere je predpisana pridobitev soglasja v varovalnem pasu ali varovanem območju, štejejo za enostavne objekte samo pod pogojem, da je tako soglasje pridobljeno.

9. Kot izhaja iz izpodbijane odločbe in podatkov upravnega spisa, je prvostopenjski organ ugotovil, da obravnavani objekt stoji v varovalnem območju kulturne dediščine - vplivno območje Cerklje na Gorenjskem - vaško jedro in vplivnem območju voda - podzemnih voda - Kranjsko polje, ter da tožnik ni pridobil soglasij pristojnih služb. Tem ugotovitvam tožnik ne ugovarja oziroma jim ne oporeka. Tako že iz tega razloga obravnavanega objekta ni mogoče šteti za enostaven objekt, saj se nahaja v varovalnem pasu oziroma varovanem območju, zato bi moral tožnik za njegovo gradnjo pridobiti predpisana soglasja pristojnih služb (kulturnovarstveno soglasje - četrti odstavek 70. člena Odloka in vodno soglasje - 150. člen Zakona o vodah, ZV-1), česar pa ni pridobil. Zato niti ni relevantno, ali je sporni objekt po oblikovnih pogojih oziroma merilih mogoče šteti za (manj) zahteven objekt ali ne. Poleg tega tudi ne drži tožnikova navedba, da naj bi bila pridobitev gradbenega dovoljenja in soglasij pristojnih služb pomembna le, če bi dejansko gradil podporni zid. Na drugačno odločitev tudi ne more vplivati v tožbi zatrjevano dejstvo, da je projektant, ki je za tožnika vodil postopek izgradnje garaže, zaprosil za vodno dovoljenje tudi za ločen projekt postavitve ograje, ki pa ga ni dobil iz razloga, ker naj ne bi bilo potrebno, saj organ tožniku ni naložil pridobitve vodnega dovoljenja, temveč soglasij, ki pa jih tožnik - kot že povedano - ni pridobil.

10. Glede na povedano to tudi pomeni, da se tožnik na omenjeno izjemo, ki dovoljuje gradnjo brez gradbenega dovoljenja, ne more sklicevati niti v primeru, da je njegovo stališče o gradnji ograje pravilno. Zato obravnavana gradnja predstavlja nelegalno gradnjo v smislu 2.1. točke prvega odstavka 2. člena ZGO-1 in je izrek inšpekcijskega ukrepa po 152. členu ZGO-1 pravilen. Ta člen pa v primeru nelegalne gradnje določa ukrep takojšnje ustavitve gradnje in odstranitev že zgrajenega objekta ali dela objekta v določenem roku na stroške inšpekcijskega zavezanca ter vzpostavitev prejšnjega stanja, drugačno sanacijo objekta, dela objekta oziroma zemljišča pa določa, če vzpostavitev v prejšnje stanje ni možna, zato je navedba, da bi lahko tožnik le z nekaj napotki saniral nastali položaj, neutemeljena.

11. Ker je glede na obrazloženo izpodbijana odločba pravilna in na zakonu utemeljena, je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

12. Sodišče je lahko razsodilo že na podlagi trditvene podlage strank, izpodbijane odločitve, spisne dokumentacije in podatkov iz upravnega spisa, zato je v skladu z 2. alinejo drugega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave, ker dejstva in dokazi, ki jih sicer nesubstancirano navaja tožnik, niso pomembni za odločitev oziroma niso taki, ki bi glede na razloge za sprejeto odločitev, lahko vplivali na (drugačno) odločitev v zadevi.

13. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, kadar sodišče (med drugim) tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o graditvi objektov (2002) - ZGO-1  - člen 2, 2/1, 3, 3/1, 3a, 3a/1, 152

Uredba o razvrščanju objektov glede na zahtevnost gradnje (2013) - člen 6, 6/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.