UPRS Sodba III U 163/2017-9
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2018-05-17

Andrej Orel (preds.), Lea Chiabai (poroč.), Valentina Rustja

davčna izvršba - odprava izvršilnega naslova - sklep o dovolitvi izvršbe

Za odločitev v zadevi je torej ključna ugotovitev ali je izvršilni naslov obstajal v trenutku izdaje izpodbijanega sklepa. Kolikor je po tem, ko je že izdan sklep o davčni izvršbi, izvršilni naslov pravnomočno odpravljen, spremenjen ali razveljavljen ali razveljavljeno potrdilo o izvršljivosti, to nima za posledico odprave sklepa o davčni izvršbi, pač pa davčni organ po uradni dolžnosti ali na zahtevo dolžnika s sklepom v celoti ali delno ustavi davčno izvršbo.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju FURS ali prvostopenjski organ) je z izpodbijanim sklepom o davčni izvršbi na dolžnikova denarna sredstva odločila, da je tožnik dolžan plačati nadomestilo za degradacijo in uzurpacijo prostora v znesku 812,75 EUR, zamudne obresti od tega zneska v višini 41,27 EUR in stroške izdaje sklepa v znesku 25,00 EUR, kot tudi nadaljnje zamudne obresti od zneska glavnice, ki tečejo od naslednjega dne po izdaji sklepa do dneva plačila. Navedla je, da tožnikova obveznost temelji na izvršilnem naslovu, in sicer odločbi Upravne enote Idrija, št. 351-120-205 z dne 15. 10. 2015, ki je postala izvršljiva dne 3. 12. 2015. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je FURS pojasnila, da tožnik ni poravnal dolgovane denarne obveznosti in je bilo zato treba zoper njega začeti davčno izvršbo v skladu s 143. členom Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2). Po določbi 146. člena tega zakona je izvršilni naslov tudi odločba opremljena s potrdilom o izvršljivosti, ki ga izda organ, pristojen za odmero obveznosti. V nadaljevanju pojasnjuje izračun zamudnih obresti, pa tudi katera sredstva so izvzeta iz davčne izvršbe ter kako se izvrši ta postopek.

2. Tožnik je zoper odločitev FURS vložil pritožbo, v kateri je navajal, da odločitev Upravne enote Idrija še ni pravnomočna, saj je zoper to odločitev sprožil upravni spor. Ministrstvo za finance, Direktorat za sistem davčnih, carinskih in drugih javnih prihodkov, Sektor za upravni postopek na II. stopnji s področja carinskih in davčni zadev (v nadaljevanju drugostopenjski organ) je pritožbo zavrnilo. Drugostopenjski organ v obrazložitvi svoje odločitve pojasnjuje, da je podlaga za izdajo sklepa o davčni izvršbi izvršilni naslov, opremljen s potrdilom o izvršljivosti. Sporni sklep o davčni izvršbi je bil izdan na podlagi odločbe Upravne enote Idrija, ki je bila opremljena s potrdilom o izvršljivosti, iz katerega izhaja, da je odločba postala izvršljiva dne 3. 12. 2015. Potrdilo o izvršljivosti je potrdilo v smislu 179. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) in se zato dejstva, ki so v njem potrjena, štejejo za dokazana. Niti ZUP niti ZDavP-2 davčnemu organu ne dajeta pristojnosti, da bi preverjal ali je potrditev izvršljivosti pravilna, pač pa je to dolžnost organa, ki tako potrdilo izda. To pomeni, da se potrdilo o izvršljivosti lahko izpodbija le pri organu, ki izda tako potrdilo, torej v posebnem postopku in ne v postopku davčne izvršbe. Taka je tudi presoja ustaljene upravno sodne prakse. V obravnavanem primeru je bila odločba Upravne enote Idrija s sodbo Upravnega sodišča RS, št. III U 347/2015-7 z dne 20. 2. 2017 odpravljena. Pravnomočno odpravljen, spremenjen ali razveljavljen izvršilni naslov ali razveljavljeno potrdilo o izvršljivosti je v skladu s 5. točko prvega odstavka 155. člena ZDavP-2 razlog za ustavitev postopka davčne izvršbe, kar pa ni pristojnost pritožbenega organa, pač pa je to v pristojnosti organa prve stopnje. V času izdaje izpodbijanega sklepa o davčni izvršbi so namreč obstajali vsi pogoji za začetek postopka prisilne izterjave denarne nedavčne obveznosti, pravilnost izdanega sklepa o davčni izvršbi pa se presoja po stanju na dan izdaje tega sklepa in ne z upoštevanjem morebitnih spremenjenih okoliščin po njegovi izdaji. Kolikor do tega pride, kar velja tudi v obravnavnem primeru, mora prvostopenjski organ po uradni dolžnosti ali po zahtevi stranke s sklepom v celoti ali delno ustaviti davčno izvršbo.

3. Tožnik se z odločitvijo tožene stranke ne strinja in sodišču predlaga, da izpodbijani sklep odpravi, tožena stranka pa naj mu tudi povrne stroške postopka. Izpodbijani sklep temelji na odločbi Upravne enote Idrija, št. 351-120/2015 z dne 15. 10. 2015, ki pa je bila s sodbo Upravnega sodišča RS, št. III U 347/2015 z dne 20. 2. 2017 odpravljena. To pomeni, da podlaga za izpodbijani sklep o davčni izvršbi ne obstaja več. Iz sodbe izhaja, da je bila odločba Upravne enote Idrija odpravljena zato, ker ni bil jasen izračun nadomestila in obseg zatrjevane nevarne gradnje. Posledično taka odločba ni bila izvršljiva, saj je podana objektivna nezmožnost izvršitve.

4. Tožena stranka v odgovoru na tožbo sodišču predlaga, naj tožbo zavrne kot neutemeljeno. Ponovno poudarja, da so bili v času izdaje izpodbijanega sklepa izpolnjeni vsi pogoji za njegovo izdajo, saj je takrat obstajal veljavni izvršilni naslov, ustaljeno stališče sodne prakse pa je, da se pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa presoja po stanju na dan izdaje sklepa o davčni izvršbi.

6. Po presoji sodišča je odločitev tožene stranke pravilna in zakonita, izhaja iz podatkov v upravnih spisih ter ima oporo v materialnih predpisih, na katere se sklicuje. Prvostopenjski organ je v obrazložitvi izpodbijane odločbe pojasnil vse razloge za svojo odločitev, to pa je dodatno argumentiral drugostopenjski organ ter se opredelil tudi do tožnikovih pritožbenih navedb. Kolikor iz te obrazložitve ne izhaja drugače, sodišče razlogom, ki so navedeni v izpodbijani in drugostopenjski odločbi v celoti sledi in se nanje sklicuje (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1). V zvezi s tožnikovimi tožbenimi navedbami pa še dodaja:

7. Med strankama ni sporno, da je bil izpodbijani sklep izdan dne 29. 11. 2016 na podlagi odločbe Upravne enote Idrija, št. 351-120-205 z dne 15. 10. 2015, ki je postala izvršljiva dne 3. 12. 2015 in s katero je bilo tožniku odmerjeno nadomestilo za degradacijo in uzurpacijo prostora. Sporno tudi ni, da je Upravno sodišče RS s sodbo, opr. št. III U 347/2015 z dne 20. 2. 2017, torej po tem, ko je FURS že izdala izpodbijani sklep, vendar pa še pred odločitvijo drugostopenjskega organa dne 28. 6. 2017, odpravilo izvršilni naslov. Sporno pa je ali bi morala tožena stranka, glede na to, da je bil izvršilni naslov odpravljen, odpraviti tudi izpodbijani sklep o davčni izvršbi. Sodišče soglaša s stališčem tožene stranke, da se pravilnost in zakonitost sklepa o davčni izvršbi presoja po času izdaje tega sklepa in ne glede na spremenjene okoliščine. Za odločitev v zadevi je torej ključna ugotovitev ali je izvršilni naslov obstajal v trenutku izdaje izpodbijanega sklepa. Kolikor je po tem, ko je že izdan sklep o davčni izvršbi, izvršilni naslov pravnomočno odpravljen, spremenjen ali razveljavljen ali razveljavljeno potrdilo o izvršljivosti, to nima za posledico odprave sklepa o davčni izvršbi, pač pa davčni organ po uradni dolžnosti ali na zahtevo dolžnika s sklepom v celoti ali delno ustavi davčno izvršbo (5. točka prvega odstavka 155. člena ZDavP-2). Tako je tudi stališče ustaljene upravno sodne prakse, na katero se je tožena stranka sklicevala v drugostopenjski odločbi ter odgovoru na tožbo.

8. 143. člen ZDavP-2 določa, da prične davčni organ izvršbo z izdajo sklepa o davčni izvršbi, če davek ni plačan v rokih, predpisanih z zakonom. Podlaga za izdajo sklepa o davčni izvršbi je izvršilni naslov. Če davčni organ na podlagi zakona izterjuje druge denarne nedavčne obveznosti, je izvršilni naslov odločba, sklep, plačilni nalog ali druga listina, opremljena s potrdilom o izvršljivosti, ki ga izda organ, pristojen za odmero te obveznosti (prvi odstavek 146. člena ZDavP-2). Sodišče soglaša s toženo stranko, ki v drugostopenjski odločbi ugotavlja, da je potrdilo o izvršljivosti potrdilo v smislu 179. člena ZUP, da se dejstva, ki so v njem navedena, zato štejejo za dokazana, da jih davčni organ ne preverja ter da se lahko tako potrdilo izpodbija le pri organu, ki je potrdilo izdal, torej v posebnem postopku in ne v postopku davčne izvršbe.

9. Sodišče ugotavlja, da je prvostopenjski organ izpodbijani sklep izdal na podlagi odločbe Upravne enote Idrija, opremljene s potrdilom o izvršljivosti, določeni na dan 3. 12. 2015. Izpodbijani sklep, ki je bil izdan dne 29. 11. 2016, je torej temeljil na takrat veljavnem izvršilnem naslovu ter je zato pravilen in zakonit. Nesporno sicer je, da je bil izvršilni naslov, torej odločba Upravne enote Idrija, po tem, ko je bil izpodbijani sklep o davčni izvršbi že izdan, odpravljen s sodbo sodišča, vendar pa to na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa ne vpliva. Kot je že bilo pojasnjeno, v trenutku izdaje izpodbijanega sklepa o davčni izvršbi je bil izvršilni naslov veljaven in zato kasneje spremenjene okoliščine ne morejo vplivati na izpodbijani sklep in niso razlog za njegovo odpravo, pač pa je to razlog, zaradi katerega davčni organ v skladu s 5. točko prvega odstavka 155. člena ZDavP-2 po uradni dolžnosti ali po zahtevi stranke v celoti ali delno ustavi davčno izvršbo.

10. Na podlagi vsega navedenega je sodišče zaključilo, da tožba ni utemeljena in jo je na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo. O zadevi je odločitev sprejelo brez glavne obravnave, saj temelji na dokazih, ki so bili že izvedeni v postopku izdaje izpodbijane odločbe (drugi odstavek 51. člena ZUS-1), v tožbi niso navedena nova dejstva in dokazi, ki bi lahko vplivali na odločitev (2. alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

11. Odločitev o stroških temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 143, 155, 155/1, 155/1-5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.