UPRS Sodba I U 538/2016-15
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-05-18

Irena Grm (preds.), Andrej Kmecl (poroč.), Lara Bartenjev

INŠPEKCIJSKO NADZORSTVO - OKOLJSKO PRAVO - UPRAVNI POSTOPEK

inšpekcijski postopek - ukrep inšpektorja za okolje - odpadki - zemljiški izkop - primernost izvršilnega naslova - izvršljivost odločbe

Za izvršitev obveznosti v primeru, kot je obravnavani, ni bistvena natančnost izračuna do zadnjega kubičnega metra zemeljskega izkopa, kar nenazadnje izhaja tudi iz izreka izpodbijane odločbe, ki govori o "ocenjeni količini". S to količino, ki v upravnem postopku ni bila sporna, in izhaja iz izvedenskega mnenja, ki ga je v postopku predložila tudi tožnica, skupaj z opredelitvijo zemljišča (čeprav s parcelno številko zdaj neobstoječe parcele) je tožničina obveznost opredeljena povsem jasno in nedvoumno, tako da je tožbeni očitek o neizvršljivosti izpodbijane odločbe neutemeljen. Tudi tožnica v tem pogledu ne navaja, da bi bilo kakorkoli sporno, za katero zemljišče gre in kakšna naj bi bila okvirna količina odpadkov na njem.

Tretji, v katerih pravne interese utegne poseči izpodbijana odločba, bi morali ta pravni interes uveljavljati sami, z vložitvijo ustreznih pravnih sredstev, ne more pa tega z zatrjevanjem, da ti pravni interesi v obravnavanem postopku niso bili ustrezno zaščiteni, storiti tožnica.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Prvostopenjski organ je toženki z izpodbijano odločbo naložil, da mora z zemljišča parc. št. 495/1 k.o. ..., ki je v njeni lasti, odstraniti ves zemeljski izkop v ocenjeni količini 3190 m3, ki je bil na to zemljišče v obdobju med letoma 2009 in 2015 nezakonito odložen in vnesen v tla, do 15. 9. 2017 (prva točka izreka) ter za ves odstranjeni zemeljski izkop zagotoviti obdelavo, tako da ga odda zbiralcu ali izvajalcu obdelave teh odpadkov in o izpolnitvi naloženih obveznosti takoj obvesti inšpektorja za okolje, prav tako do 15. 9. 2017 (druga točka izreka), poleg tega pa je odločil še, da pritožba zoper odločbo ne zadrži njene izvršitve (tretja točka izreka) in da v tem postopku niso nastali stroški (četrta točka izreka).

2. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je inšpektor ob inšpekcijskem nadzoru ugotovil, da je bil na več parcelah v k.o. ... nezakonito odložen in vnesen v tla zemeljski izkop v skupni ocenjeni količini 20.000 m3 in da je ena od teh parcel tudi parcela št. 495/1, ki je v tožničini lasti. Tožnica je v inšpekcijskem postopku predložila izvedensko mnenje, iz katerega izhaja, da je bil na predmetno parcelo odložen izkop v količini 3190 m3, to pa po mnenju prvostopenjskega organa pomeni predelavo odpadkov po dostopku R10 v skladu s predpisi, ki urejajo ravnanje z odpadki, kar pomeni, da bi morala tožnica pridobiti ustrezno okoljevarstveno dovoljenje. Tega ni storila, zato gre za nezakonito odlaganje odpadkov oziroma nezakonito odložen zemeljski izkop. Organ je zato v skladu s petim odstavkom 157.a člena Zakona o varstvu okolja (v nadaljevanju ZVO-1) tožnici kot lastnici zemljišča naložil odstranitev nezakonito odloženih odpadkov.

3. Drugostopenjski organ je tožničino pritožbo zoper izpodbijano odločbo zavrnil, iz obrazložitve njegove odločbe pa izhaja, da je za odločitev bistveno, da je tožnica lastnica zemljišča, na katerem so nezakonito odloženi odpadki, in da odpadki, odloženi na druga zemljišča, niso predmet tega postopka. Kolikor so s posegom oziroma izpodbijano odločbo prizadeti interesi vrtca ..., bo ta moral svoje interese uveljavljati sam, glede navedbe parcelne številke pa meni, da je bila odločba zakonita v času njene izdaje. Naknadna razdelitev predmetne parcele na štiri nove ne pomeni ovire za izvršitev izpodbijane odločbe, saj je iz zemljiške knjige jasno, za katero parcelo gre. V zvezi s stanjem predmetnega zemljišča drugostopenjski organ navaja še, da bo tožnica po odstranitvi nezakonito odloženih odpadkov lahko zemljišče uredila v skladu z izdanim dovoljenjem za poseg v naravo.

4. Tožnica se z odločitvijo ne strinja in v tožbi navaja, da je bila predmetna parcela s sklepom GURS, Območne geodetske uprave Ljubljana, z dne 21. 10. 2015 razdeljena na štiri nove parcele, kar pomeni, da v času izdaje izpodbijane odločbe ni več obstajala, zaradi česar je dejansko stanje v izpodbijani odločbi napačno ugotovljeno. Odločba je nezakonita tudi zato, ker v njej ni specificirano, koliko zemeljskega izkopa je na posamezni parceli in kakšna obveznost odstranitve navoženih odpadkov odpade na posamezno parcelo. Tožničin pravni položaj je zato negotov, saj v primeru izvršbe ne bo mogoče ugotoviti, ali je obveznost odstranitve materiala izpolnjena ali ne, posebno v primeru morebitne odsvojitve parcel. Iz zemljiške knjige ni razvidno, za katero zemljišče gre v naravi, zato je napačno razlogovanje drugostopenjskega organa, da iz zemljiške knjige izhaja, za katero zemljišče gre.

5. Prvostopenjski organ je ravnal nezakonito, ker ni uvedel postopkov tudi zoper lastnike sosednjih parcel, za katere je prav tako ugotovil, da so na njih odloženi odpadki. Izvršitev odločbe bi posegla tudi v pridobljene pravice drugih oseb, in sicer Občine Škofljica, ki ima v posesti del predmetne bivše parcele, saj je tam uredila javno pot. Cesta tam poteka že vsaj 40 let, občina je izvedla tudi obsežna gradbena dela. Ker cesta poteka le po eni od štirih novih parcel, je treba ugotoviti, po kateri, Občini Škofljica pa zagotoviti sodelovanje v postopku. Tožnica opozarja še na določbo petega odstavka 157.a člena "ZVP-1" (očitno ZVO-1; op. sodišča) po katerem v primeru, če so odpadki nezakonito odloženi na zemljišču v lasti osebe zasebnega prava, odredi odstranitev komunalnih odpadkov občina, drugih odpadkov pa državna inšpekcija lastniku ali drugemu posestniku zemljišča. Zato je treba konkretno ugotoviti, kdo je posestnik katere parcele in izdati ustrezno odločbo. Tožnica ni edina posestnica predmetnega zemljišča, toženka pa ni pojasnila, zakaj je le ona dolžna odstraniti odpadke, zato je odločba tudi v tem pogledu nezakonita.

6. Iz navedenih razlogov tožnica sodišču predlaga, naj prvo in drugo točko izpodbijane odločbe odpravi in zadevo vrne toženki v ponovno odločanje, poleg tega pa naj ji naloži povračilo stroškov postopka v roku 15 dni od izdaje sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

7. Toženka je sodišču dostavila upravne spise, ki se nanašajo na obravnavano zadevo, na tožbo pa ni odgovorila.

9. Sodišče se ne strinja s tožničinim stališčem, da je odločba nezakonita oziroma neizvršljiva, ker količina odloženega materiala ni izračunana za vsako od novonastalih parcel posebej. Namen izrečenega ukrepa namreč ni "čiščenje" posameznih zemljiškoknjižnih parcel, temveč zemljišča v naravi, pri čemer navedba parcelnih številk kot atributov nepremičnine služi le opisu zemljišča v smislu določljivosti lokacije, kjer se nahajajo odpadki in od koder jih je treba odstraniti. Za izvršitev obveznosti v primeru, kot je obravnavani, tudi ni bistvena natančnost izračuna do zadnjega kubičnega metra zemeljskega izkopa, kar nenazadnje izhaja tudi iz izreka izpodbijane odločbe, ki govori o "ocenjeni količini". S to količino, ki v upravnem postopku ni bila sporna, in izhaja iz izvedenskega mnenja, ki ga je v postopku predložila tudi tožnica, skupaj z opredelitvijo zemljišča (čeprav s parcelno številko zdaj neobstoječe parcele) je tožničina obveznost opredeljena povsem jasno in nedvoumno, tako da je tožbeni očitek o neizvršljivosti izpodbijane odločbe neutemeljen. Tudi tožnica v tem pogledu ne navaja, da bi bilo kakorkoli sporno, za katero zemljišče gre in kakšna naj bi bila okvirna količina odpadkov na njem. Glede na tožbene navedbe pa sodišče dodaja še, da je ob morebitni odsvojitvi dela tega zemljišča vprašanje obveznosti, vezane na to zemljišče, predmet civilnopravnega posla in ne obravnavanega inšpekcijskega postopka.

10. Po prvem odstavku 2. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v pravni položaj tožnice. Zato je pravilno stališče toženke (ki se sicer nanaša na upravni postopek), da tožnica lahko v postopku uveljavlja le svoj pravni interes, ne pa pravnega interesa (torej posega v pravni položaj) tretjih, v obravnavani zadevi Občine Škofljica. Tožnica se ne more sklicevati niti na to, da bo z izvršitvijo izpodbijane odločbe posegla v pravice tretjih (Občine Škofljica), saj inšpekcijska odločba pomeni ustrezno pravno podlago za tak poseg oziroma izključuje njegovo protipravnost (prim. npr. sklep Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 1681/2014 in sodbo tukajšnjega sodišča I U 2039/2011). Tretji, v katerih pravne interese utegne poseči izpodbijana odločba, bi torej morali ta pravni interes uveljavljati sami, z vložitvijo ustreznih pravnih sredstev, ne more pa tega z zatrjevanjem, da ti pravni interesi v obravnavanem postopku niso bili ustrezno zaščiteni, storiti tožnica. Podobno velja tudi za zaščito tožničinih pravnih interesov v zvezi z nezakonito odloženimi odpadki na sosednjih zemljiščih. Tožnica lahko svoje pravne interese v zvezi s temi zemljišči uveljavi v morebitnih postopkih, ki se nanašajo na ta zemljišča, oziroma z zahtevami za uvedbo takih postopkov, ni pa ne uvedba, ne izid takih postopkov predmet obravnavanega postopka.

11. Po petem odstavku 157.a člena ZVO-1, na katerega se sklicuje tožnica, v primeru, če so odpadki nezakonito odloženi na zemljišču v lasti osebe zasebnega prava, odredi odstranitev komunalnih odpadkov občinska, drugih odpadkov pa državna inšpekcija lastniku ali drugemu posestniku zemljišča. Okoliščine, da je tožnica lastnica predmetnega zemljišča, da ne gre za komunalne odpadke in da je izpodbijani ukrep izrekla državna inšpekcija, med strankama niso sporne, zato ni prišlo do kršitve te zakonske določbe. Kolikor je tožnica želela uveljavljati okoliščino, da ne izvaja posesti na celotnem zemljišču, sodišče dodaja, da zakon določa prenos obveznosti kritja stroškov odstranitve odpadkov na dejanskega posestnika le v primeru zemljišč v državni ali občinski lasti (tretji odstavek 157.a člena ZVO-1), v prej povzetem petem odstavku pa je obveznost odstranitve odpadkov določena alternativno, saj je zakonodajalec uporabil besedo "ali". Obveznost je torej mogoče naložiti tako lastniku, kot drugemu posestniku zemljišča.

12. Iz vseh navedenih razlogov sodišče ugotavlja, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen ter da je odločba pravilna in utemeljena na zakonu, zato je v skladu s prvim odstavkom 63. člena ZUS-1 tožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

13. Tožnica je sicer v tožbi predlagala izvedbo več dokazov, vendar se nekateri izmed teh dokazov nanašajo na listine v upravnem spisu, katerih obstoj in vsebina med strankama ni sporna, ostali, namreč predlagane poizvedbe, vpogled v zemljiško knjigo, postavitev izvedenca, ogled na kraju, fotografije in zaslišanja prič, pa se po povedanem nanašajo na pravna vprašanja, ki jih na podlagi teh dokazov ni mogoče reševati, oziroma na dejanska vprašanja, ki po povedanem ne morejo vplivati na odločitev v zadevi. Ker to pomeni, da predlagani dokazi ne morejo vplivati na odločitev v zadevi, je sodišče v skladu z drugo alinejo drugega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave, na seji.

14. Po četrtem odstavku 24. člena ZUS-1 v primeru, če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o varstvu okolja (2004) - ZVO-1  - člen 20, 157a, 157a/5

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 224, 224/1

Opr št. sodišča II stopnje: UPRS Sodba I U 539/2016-14, z dne 01.06.2017, ECLI:SI:UPRS:2017:I.U.539.2016.14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.