UPRS sodba III U 317/2015
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2016-12-09

Lea Chiabai (preds.), Andrej Orel (poroč.), Valentina Rustja

davčna izvršba - ustavitev davčne izvršbe - pogoji za ustavitev davčne izvršbe - zastaranje - izvršilni naslov - sklep o potrditvi prisilne poravnave

Sodišče, glede na določbe ZDavP-2 in glede na to, da je v predmetni zadevi izvršilni naslov sklep o potrditvi prisilne poravnave, ki je postal izvršljiv dne 1. 7. 2005 in ne odmerna odločba davčne uprave, meni, da je zastaranje, tudi po določbah ZDavP-2 v povezavi z ZZPSL, pričelo teči z dnem izvršljivosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave. Ker od tega dne do dne izdaje izpodbijanega sklepa še ni poteklo 10 let, hkrati pa je tudi po 30. 6. 2005 prišlo do pretrganja teka relativnega zastaralnega roka, saj je bila za predmetne obveznosti terjana že družba A. d.o.o., od tožnika kot družbenika izbrisane družbe pa se je poplačilo obveznosti zahtevalo z obvestilom z dne 9. 3. 2010, izvršba za te obveznosti pa nato uvedla s sklepom o izvršbi z dne 10. 5. 2010 ter s sklepom 3. 1. 2013, sodišče ugotavlja, da terjatev tudi ni relativno zastarala. Navedena dejanja so namreč pretrgala tek relativnega (petletnega) zastaralnega roka.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijano odločbo, ki jo je Davčna uprava Republike Slovenije, Davčni urad Kranj (v nadaljevanju prvostopenjski organ) izdala dolžniku, je ugotovila, da pravica do davčne izvršbe iz naslova pavšalnih prispevkov za PIZ - za posebne primer zavarovanja (konto 31013) v skupnem znesku 124,33 EUR, ki so zajeti v seznamu izvršilnih naslovov neplačanih davkov, št. DT 46402-7128/2005-105 (07-3201-02) z dne 14. 11. 2012: na strani 7, datum izvršljivosti 5. 2. 2003 za znesek glavnice 1,12 EUR; na strani 7, datum izvršljivosti 28. 1. 2003 za znesek glavnice 23,55 EUR; na strani 7, datum izvršljivosti 16. 1. 2003 za znesek glavnice 12,42 EUR; na strani 7, datum izvršljivosti 22. 1. 2003 za znesek glavnice 4,48 EUR; na strani 7, datum izvršljivosti 30. 1. 2003 za znesek glavnice 1,12 EUR; na strani 7, datum izvršljivosti 14. 1. 2003 za znesek glavnice 32,51 EUR; na strani 8, datum izvršljivosti 7. 2. 2003 za znesek glavnice 2,24 EUR; na strani 8, datum izvršljivosti 23. 1. 2003 za znesek glavnice 5,60 EUR; na strani 8, datum izvršljivosti 15. 1. 2003 za znesek glavnice 12,34 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 10. 1. 2003 za znesek glavnice 2,24 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 29. 1. 2003 za znesek glavnice 4,48 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 21. 1. 2003 za znesek glavnice 10,09 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 24. 1. 2003 za znesek glavnice 2,24 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 4. 2. 2003 za znesek glavnice 1,12 EUR; na strani 9, datum izvršljivosti 11. 1. 2003 za znesek glavnice 4,48 EUR in na strani 9, datum izvršljivosti 17. 1. 2003 za znesek glavnice 4,48 EUR; ni absolutno zastarala, zato se sklep o ustavitvi izvršbe ne izda (točka 1. izreka). Odločila je, da bo o stroških postopka odločeno s posebnim sklepom (točka 2. izreka) in da vložena pritožba ne zadrži začete davčne izvršbe (točka 3. izreka).

2. V obrazložitvi izpodbijane odločbe je prvostopenjski organ navedel, da je v zadevi odločal v ponovnem postopku, po tem, ko je drugostopenjski organ z odločbo, št. DT 499-29-239/2013 z dne 18. 6. 2014, ugodil pritožbi tožnika, izpodbijani sklep z dne 7. 2. 2013 odpravil in zadevo vrnil prvostopenjskemu organu v ponovni postopek in odločanje z napotilom, da mora ugotoviti za katere obveznosti, terjane s sklepom o izvršbi, je dejansko nastopil razlog za ustavitev izvršbe.

3. Prvostopenjsko organ ugotavlja, da obveznosti, ki so predmet odločanja, izvirajo iz izvršilnih naslovov, potrjenih v prisilni poravnavi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju, št. St 60/2003 z dne 7. 6. 2004, ki je postal pravnomočen dne 30. 6. 2004. S tem sklepom je sodišče predlagalo odpis zamudnih obresti za neplačane davke in prispevke ter nepravočasno poravnanega davek v višini 321.250,78 EUR, pravni osebi A. d.o.o. pa naložilo, da poravna prijavljene terjatve do MF DURS, DU Kranj v višini 20% od zneska 492.072,65 EUR v roku enega leta od pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave, z obračunanimi obrestmi v višini 0,5% medbančne obrestne mere od 24. 12. 2003 dalje do izteka roka za izpolnitev obveznosti po prisilni poravnavi. Sklep je postal pravnomočen dne 30. 6. 2004, izvršljiv pa dne 30. 6. 2005, ko je obveznost zapadla v plačilo, to je eno leto od pravnomočnosti sklepa. Iz knjigovodskih evidenc je bilo ugotovljeno, da navedene obveznosti v času od izvršljivosti sklepa sodišča, št. St 60/2003 z dne 7. 6. 2004, vse do izdaje izpodbijanega sklepa niso bile plačane. Pri odločanju o tem, ali so terjatve absolutno zastarale, je prvostopenjski organ upošteval tretji odstavek 215. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljnjem besedilu ZFPPIPP), ki določa, da je pravnomočni sklep o potrditvi prisilne poravnave izvršilni naslov proti tožniku in morebitnim porokom, za prisilno izterjavo terjatev, ugotovljenih v postopku prisilne poravnave, v deležih, rokih in z obrestmi, določenimi v potrjeni prisilni poravnavi. Zakon o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) v 10. točki drugega odstavka 145. člena določa, da je izvršilni naslov izvršilni sklep o potrditvi prisilne poravnave v delu, ki se nanaša na davke in druge dajatve, ki se skladno z davčnimi predpisi štejejo za davek. Navedeno pomeni, da upniki dolžnika, ki je v prisilni poravnavi, dobijo nov izvršilni naslov, dolžnik pa nov rok za plačilo, z zapadlostjo v plačilo pa začne na novo teči rok za zastaranje.

4. Drugostopenjski organ je s sklepom, št. DT-499-29-1015/2014-7 z dne 15. 10. 2015 pritožbo tožnika zoper izpodbijani sklep prvostopenjskega organa zavrnil.

5. Tožnik v tožbi navaja, da izpodbijani upravni akt temelji na zmotni ugotovitvi dejanskega stanja ter na napačni uporabi materialnega prava, je zato napačen in nezakonit ter predlaga njegovo razveljavitev. Izpodbijana odločitev temelji na napačnem zaključku tožene stranke, da je sklep Okrožnega sodišča v Kranju, opr. št. St 60/2003 z dne 7. 6. 2004, o potrditvi prisilne poravnave nad dolžnikom A. d.o.o. izvršilni naslov iz naslova pavšalnih prispevkov za PIZ, saj ni bilo upoštevano, da je stečajni dolžnik, skladno z določilom 44. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (v nadaljevanju ZPPSL), podal ugovor in zato predmetna terjatev ZPIZ ne predstavlja tako imenovane ugotovljene terjatve, za katere ima sklep o potrditvi prisilne poravnave, skladno s prvim odstavkom 61. člena ZPPSL, moč izvršilnega naslova. Sporne terjatve so zato absolutno zastarale. Nadalje navaja, da so določila ZDavP-2 v zvezi z zastaranjem specialna določila glede na določila o zastaranju terjatev po Obligacijskem zakoniku (v nadaljevanju OZ). ZDavP-2 avtonomno in drugače ureja pravila o zastaranju, kot jih ureja OZ in zato v tem primeru pravil OZ za zastaranje davčnih obveznosti ni dopustno uporabiti. Določilo petega odstavka 126. člena ZDavP-2 je jasno v delu, ko določa, da, ne glede na določila o zastaranju, torej ne glede na določila o relativnem zastaranju in pretrganju zastaranja, nastopi absolutno zastaranje po 10-ih letih po tem, ko je zastaranje začelo teči prvič. V obravnavanem primeru je davčni organ že z davčno odločbo z dne 2. 9. 2003 ugotovil davčno obveznost, torej jo ugotovil mnogo let pred prisilno poravnavo in je zato terjatev absolutno zastarala.

6. Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe tožnika. Ne strinja se z njegovimi navedbami, da je bil podan ugovor v delu pavšalnih prispevkov PIZ, saj to ne izhaja iz dokumentacije v zvezi s prisilno poravnavo. Iz seznama ugotovljenih terjatev, na katere vpliva postopek prisilne poravnave, izhaja, da je bila sporna terjatev ugotovljena v skupnem znesku 5.011.070,00 SIT (terjatev označena rdeče na strani 29-34). Sodišču predlaga, da tožbo tožnika kot neutemeljeno zavrne.

8. Po presoji sodišča sta prvostopenjski in drugostopenjski organ v obeh odločbah na podlagi pravilno ugotovljenega dejanskega stanja uporabila pravilne materialne predpise. Sodišče zato, da bi se izognilo ponavljanju dejanskih in pravnih razlogov za odločitev tožene stranke, teh ponovno ne navaja in jim v celoti sledi (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1). V zvezi z tožbenimi ugovori pa še dodaja:

9. Iz upravnih spisov in izpodbijane odločbe izhaja, da je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije v postopek prisilne poravnave, ki je bil uveden proti družbi A. d.o.o., prijavil, med drugim, tudi terjatve iz naslova pavšalnih prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, in sicer v skupnem znesku glavnice 5.011.070,00 SIT (20.910,82 EUR). Iz seznama zaostalih obveznosti št. 46413-17/2004-3-0895-280 z dne 5. 2. 2004, ki je bil podlaga za prijavo terjatev izhaja, da je šlo za obveznosti, naložene po odločbi št. 04010-292/2002-21-894-177 z dne 2. 9. 2003. Iz zapisnika Okrožnega sodišča v Kranju opr. št. St 60/2003 z dne 7. 6. 2004 ter k temu priloženega seznama ugotovljenih terjatev izhaja, da so bile terjatve Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije ugotovljene v prej navedenem skupnem znesku. Določeno je bilo, da se, skladno s pravnomočnim sklepom o potrditvi prisilne poravnave, plačajo v višini 20% v roku enega leta od pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave opr. št. St 60/2003 z dne 7. 6. 2004. Ta sklep je postal pravnomočen dne 30. 6. 2004 (objava v Uradnem listu RS, št. 74/2004). Predmetne terjatve so torej zapadle v plačilo 30. 6. 2005 ter postale izvršljive 1. 7. 2005. Tožnika se je torej. kot odgovornega družbenika za dolgove družbe A., d.o.o., zato terjalo v skladu s potrjeno prisilno poravnavo.

10. Po določbi prvega odstavka 61. člena ZPPSL ima sklep o potrditvi prisilne poravnave za vse upnike, katerih terjatve so bile ugotovljene, moč izvršilnega naslova. V skladu z prvim odstavkom 356. člena OZ velja, da vse terjatve, ki so bile ugotovljene s pravnomočno sodno odločbo ali odločbo drugega pristojnega organa ali s poravnavo pred sodiščem ali drugim pristojnim organom, zastarajo v desetih letih, tudi tiste, za katere zakon sicer določa krajši zastaralni rok. Po določbi 10. točke drugega odstavka 145. člena Zakona o davčnem postopku, (ki je bil uveljavljen z dnem 30. 12. 2009 (Ur. list RS, št. 110/09 in 1/10 - popr., ZDavP) je izvršilni naslov, na podlagi katerega se opravi davčna izvršba, tudi izvršljiv sklep sodišča o potrditvi prisilne poravnave v delu, ki se nanaša na davke in druge dajatve, ki se skladno z davčnimi predpisi štejejo za davek. V zadevi ni sporno, da je predmetna terjatev prav tovrstna terjatev, ki je bila ugotovljena s pravnomočnim sklepom sodišča o potrditvi prisilne poravnave.

11. ZDavP-2 v šestem odstavku 126. člena določa, da, ne glede na določbe o zastaranju pravice do odmere in izterjave, davčna obveznost preneha, ko poteče deset let od dne, ko je zastaranje začelo teči prvič, razen če je bilo zastaranje pravice do izterjave zadržano. V tem primeru se čas zadržanja ne šteje v čas zastaralnega roka. Tudi sodišče, glede na navedene zakonske določbe in glede na to, da je v predmetni zadevi izvršilni naslov sklep o potrditvi prisilne poravnave, ki je postal izvršljiv dne 1. 7. 2005 in ne odmerna odločba davčne uprave, meni, da je zastaranje, tudi po določbah ZDavP-2 v povezavi z ZZPSL, pričelo teči navedenega dne, torej z dnem izvršljivosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave. Ker od tega dne do dne izdaje izpodbijanega sklepa še ni poteklo 10 let, hkrati pa je tudi po 30. 6. 2005 prišlo do pretrganja teka relativnega zastaralnega roka, saj je bila za predmetne obveznosti terjana že družba A., d.o.o. s sklepom z dne 5. 8. 2005, ki ji je bil vročen po pooblaščencu dne 11. 8. 2005, od tožnika kot družbenika izbrisane družbe pa se je poplačilo obveznosti zahtevalo z obvestilom z dne 9. 3. 2010, izvršba za te obveznosti pa nato uvedla s sklepom o izvršbi z dne 10. 5. 2010 ter s sklepom 3. 1. 2013, sodišče ugotavlja, da terjatev tudi ni relativno zastarala. Navedena dejanja so namreč pretrgala tek relativnega (petletnega) zastaralnega roka. Po mnenju sodišča torej do izdaje izpodbijanega sklepa tako še ni nastopilo absolutno zastaranje, tako kot ga v tožbi uveljavlja tožnik, s tem pa njegovi ugovori, ki se nanašajo na napačno ugotovitev dejanskega stanja in napačno uporabo materialnega prava, niso utemeljeni.

12. Glede na navedeno, je sodišče na podlagi 63. člena ZUS-1 tožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo, ker je ugotovilo, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen, izpodbijani upravni akt pa utemeljen na zakonu.

13. Odločitev o stroških postopka temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po kateri v primeru, ko sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.