UPRS Sodba in sklep I U 1105/2016-33
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-05-24

mag. Damjan Gantar (preds.), mag. Darinka Dekleva Marguč (poroč.), Alenka Praprotnik

univerza - avtonomija univerze - izdelava magistrske naloge

Napolnitev standarda "primernosti dispozicije" spada v okvir ustavnega načela avtonomnosti univerze. Zato se sodišče ne opredeljuje do tožbenih navedb glede strokovnosti predloga teme in dispozicije magistrske naloge, saj mora imeti pristojni organ pri tem vso avtonomijo.

II. Tožbi se ugodi tako, da se ugotovi, da sta tako odločba Komisije za študentske zadeve Univerze na Primorskem št. 0824-48/2016 z dne 5. 7. 2016 kot tudi sklep Senata Fakultete za management Univerze na Primorskem št. UPFM-6031-261-2137/2016-1 z dne 30. 5. 2016 nezakonita.

III. Tožena stranka mora tožnici povrniti stroške tega postopka v znesku 347,70 EUR, v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila.

1. S sklepom Senata Fakultete za management Univerze na Primorskem št. UPFM-6031-261-2137/2016-1 z dne 30. 5. 2016 (v nadaljevanju tudi prvostopenjski sklep) je bil potrjen sklep istega organa z dne 21. 4. 2016 tako, da je bil zavrnjen predlog teme in dispozicije magistrske naloge tožnice z naslovom Etično vodenje v informacijsko-tehnoloških podjetjih. Iz obrazložitve izhaja, da predlagana tema in dispozicija ne ustrezata kriterijem Pravilnika o diplomiranju: magisterij znanosti ter da je dispozicija z vidika namena, ciljev, raziskovalnih vprašanj in podvprašanj nefokusirana.

2. Zoper prvostopenjski sklep je tožnica vložila ugovor, ki ga je Komisija za študentske zadeve Univerze na Primorskem zavrnila z odločbo št. 0824-48/2016 z dne 5. 7. 2016 (v nadaljevanju tudi drugostopenjska odločba). Iz obrazložitve izhaja, da predlagana tema in dispozicija ne ustrezata kriterijem in določbam iz 11. in 12. člena Pravilnika o diplomiranju: magisterij znanosti, ker predlagane metode raziskovanja niso ustrezne za raziskovalni problem.

3. Tožnica s tožbo, ki jo uperja zoper Univerzo na Primorskem kot prvotoženo stranko in zoper Fakulteto za management Univerze na Primorskem kot drugotoženo stranko, uveljavlja tožbene razloge nepravilne in zmotne uporabe materialnega prava, nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in kršitev pravil postopka. Tožnica v tožbi navaja, da so bile kršene določbe Pravilnika o diplomiranju: magisterij znanosti (v nadaljevanju Pravilnik) s tem, ko ji je Komisija za znanstvenoraziskovalno delo študentov (v nadaljevanju KZRDŠ) določila 8 dnevni rok za dopolnitev dispozicije in jo tako prikrajšala za njene pravice, češ da mora KZRDŠ skladno z določili Pravilnika, če dispozicijo oceni kot neprimerno, pozvati mentorja in kandidata, da jo najpozneje v treh mesecih dopolni ter ob tem pojasniti razloge za zavrnitev in podati priporočila za izboljšanje, česar pa KZRDŠ ni storila, zato gre po mnenju tožnice za očitno kršitev Pravilnika in pravil postopka, ki so vplivali na zakonitosti izpodbijanih odločb. Dodatno še navaja, da je Senat Univerze na Primorskem Fakultete za management (v nadaljevanju Senat UP FM) predpisal rok za oddajo dispozicije do 11. 3. 2016 do 12.00 ure skladno z Informacijo in rokovnikom za zaključevanje študija na magistrskem študijskem programu (tako imenovani predbolonjski študijski program pred ZVis 2004) (v nadaljevanju Informacija), dopolnjeno z Rokovnikom za zaključevanje magistrskega (znanstvenega) študijskega programa Management (pred ZViS 2004) (v nadaljevanju Rokovnik). Ta dva akta pa sta po mnenju tožnice neustavna in hkrati tudi v nasprotju s Pravilnikom, saj pomenita prepovedano diskriminacijo glede na osebne lastnosti študentov z vidika časa oddaje dispozicije, češ da nista bila sprejeta zaradi lažje organizacije dela organov fakultete, temveč zgolj zaradi omejevanja števila študentov, ki bodo lahko magistrirali. Tožnica je vse to grajala že v ugovoru zoper prvostopenjski sklep, na katerega se v izogib ponavljanju v celoti sklicuje v tožbi, vendar se ne prvostopenjski niti pritožbeni organ nista izrekla o teh kršitvah, s čimer ji je bila kršena pravica iz 22. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju URS). Obenem pa nobena izpodbijana odločba nima jasne in konkretne obrazložitve o dokazih, na katerih temeljita, niti nima navedenih razlogov za odločitev, ker ni navedeno dejansko stanje, ki naj ne bi ustrezalo kriterijem iz Pravilnika, niti ni opredeljeno kateri so kriteriji iz Pravilnika, ki jim ni zadoščeno, zaradi česar se nobene odločbe ne da preizkusiti. Odločbe so tudi brez strokovne utemeljitve, pri tem, da se nobena izmed odločb tudi ni opredelila do vseh strokovnih ugovorov podanih v upravnem postopku. Tožnica graja tudi izrek izpodbijanega sklepa, češ da se je skliceval na sklep Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, ki je bil odpravljen z odločbo Komisije za študentske zadeve št. 0824-35/2016 z dne 24. 5. 2016. Z odpravo sklepa Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016 so bile odpravljene vse pravne posledice, ki iz njega izvirajo, kar posledično pomeni, da sklicevanje na ugotovitve iz tega sklepa ni mogoče, ker ne veljajo več. Drugostopenjski organ izpodbijanega sklepa ni preizkusil po uradni dolžnosti, kot mu to nalaga 247. člen Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP). Tožnica meni, da je takšno ravnanje nezakonito in neustavno. Sodišču predlaga, da v celoti odpravi vse tri izpodbijane akte, in sicer sklep Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, prvostopenjski sklep in drugostopenjsko odločbo ter zadevo vrne v ponovni postopek. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka.

4. Tožena stranka je po pozivu sodišča, v skladu z določili 38. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju: ZUS-1), predložila predmetne spise ter obenem vložila odgovor na tožbo, v katerem v celoti prereka navedbe tožnice. Prav tako je Univerza na Primorskem, Fakulteta za management (v nadaljevanju UP FM) predložila prvostopenjske spise ter vložila odgovor na tožbo, v katerem uvodoma pojasnjuje, da UP FM ni samostojna pravna oseba, vpisana v sodni register, ampak gre za članico Univerze na Primorskem. Po mnenju drugotožene stranke le-ta ne more biti tožena stranka, zato predlaga, da se tožba zoper UP FM zavrže. Nadalje še navaja, da tožnica nima pravnega interesa izpodbijati sklepa Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, saj je bil ta sklep že odpravljen. Obenem pa tožnica tudi nima pravnega interesa za tožbo, ker objektivno ni mogoče, da bi tožnica zaključila študijski program, v katerega se je vpisala, saj se mora študij po tovrstnem študijskem programu dokončati do 30. 9. 2016. Glede na vse navedeno tožena stranka sodišču predlaga, da tožbo zavrže. Podredno pa sodišču predlaga, da naj tožbo zavrne iz v nadaljevanju navedenih razlogov: Na podlagi Pravilnika je bila dne 28. 5. 2015 sprejeta Informacija, ki je bila dopolnjena z Rokovnikom dne 25. 2. 2016, tožnica pa je bila seznanjena s tem, da mora dispozicijo magistrske naloge oddati najkasneje do 11. 3. 2016 ter magistrsko nalogo do 10. 6. 2016, na kar je bila opozorjena po elektronski pošti, tovrstne informacije pa so bile objavljene tudi na spletni strani fakultete, ki zato zavrača očitke o diskriminaciji, češ da so bili vsi študenti obravnavani enako in pod enakimi pogoji, upoštevaje vnaprej znana in objavljena pravila vse od 2007. Tako Informacija kot Rokovnik sta bila sprejeta prav iz razloga, da se čim večjemu številu študentov omogoči zaključek študija, pri čemer so se pri pripravi Rokovnika spoštovali vsi roki, ki so potrebni za uspešen zaključek magistrskega študija. Trdi, da je pravna podlaga za sprejem Informacije in Rokovnika določilo 66. člena Zakona o visokem šolstvu (v nadaljevanju ZVis) in 71. člena Statuta Univerze na Primorskem ter da so bili z Rokovnikom na jasen, konkreten in predvidljiv način določeni različni roki, v katerih je še mogoče zaključiti študij do izteka zakonskega roka dne 30. 9. 2016. V pravice študentov ni bilo poseženo, ampak so bile uveljavljanju njihovih pravic postavljene javnopravne posledice. Navaja, da so roki, določeni z Rokovnikom, prekluzivni, zato dejanja po tem roku niso več dopustna, zato jih je potrebno zavreči kot prepozne, saj rokovno študija do 30. 9. 2016 iz objektivnih razlogov ni več mogoče zaključiti. V tožničinem primeru gre šele za prvo fazo postopka, ko dispozicija magistrske naloge sploh ni bila ustrezna, tožnica pa je bila že v študijskem letu 2008/2009 prvič vpisana v absolventski staž magistrskega študijskega programa in je zatem še dvakrat vložila vlogo za nadaljevanje študija z dne 13. 11. 2012 in 17. 2. 2016, kar ji je bilo v obeh primerih ugodeno. Vendar je tožnica mentorja doc. dr. A.A. prvič kontaktirala šele dne 11. 2. 2016 in dne 22. 2. 2016 poslala prvi predlog dispozicije, ki pa jo je morala popravljati, ker ni bila pripravljena skladno s Pravilnikom in navodili mentorja, ki je bil v tožničinem primeru izredno odziven. Tožena stranka meni, da je bila odločitev strokovno pravilna, saj je KZRDŠ, ki je vrnila dispozicijo v popravo in dopolnitev ter nato predlagala zavrnitev predloga teme in dispozicije, sestavljena iz šestih članov, ki po vsebini pokrivajo več študijskih področij, zato v strokovnost komisije ne gre dvomiti.

5. Tožnica je tekom upravnem spora vložila več pripravljalnih vlog, in sicer dne 10. 10. 2016, 15. 11. 2016, 7. 12. 2016 in 10. 4. 2017. V njih prereka vse navedbe toženih strank in smiselno ponavlja svoje tožbene navedbe. Dodatno utemeljuje svoj pravni interes za predmetno tožbo z navedbo, da je bil sklep Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, kljub temu, da je bil odpravljen, dejansko vsebinsko uporabljen pri ponovnem odločanju, kar je nedopustno. Drugotoženi stranki UP FM pa očita, da je s sprejetim Rokovnikom dejansko preprečila možnost študentom, da pravočasno oddajo magistrske naloge. Ker je bila tožnici izpodbijana drugostopenjska odločba vročena šele 11. 7. 2016, kar je en mesec po roku, ko je bilo potrebno oddati ustrezno tehnično preverjeno magistrsko delo, to pomeni, da četudi bi bila tožnica uspešna s pravnim sredstvom, bi potekel rok za oddajo magistrskega dela. Ker v Informaciji niso bili določeni roki za oddajo dispozicije, ampak so bili ti določeni šele z Rokovnikom z dne 25. 2. 2016, objavljeno 29. 2. 2016, zato ni res, da so bili študenti seznanjeni z roki vse od leta 2007. Tožnica sicer pritrjuje toženi stranki, da ne bo mogla pridobiti naziva znanstveni magister, vendar meni, da ji je pridobitev tega naziva onemogočila tožena stranka s svojimi ravnanji, zaradi česar je tudi dejansko poslabšan njen položaj. Poudarja, da bo šele z odpravo nezakonitih aktov njeno delo pravilno vrednoteno in bo tudi za nazaj dobilo drugačen status, kar je pomembno ob morebitnem nadaljevanju študija po bolonjskem programu in ob upoštevanju obveznosti pri novem programu (upoštevanje kreditnih točk), kar vse vpliva tudi na njen materialni položaj. Njen pravni interes je tako v ugotovitvi kršitve njene pravice do enakega varstva pravice (22. člen URS), pravice do pravnega sredstva (25. člen URS), pravice do magistriranja in tudi do materialnega zadoščenja v obliki denarne odškodnine za povzročeno škodo. Navaja še da je bil z Informacijo z dne 28. 5. 2015 določen samo rok za oddajo magistrskega dela, niti Informacija niti Rokovnik pa nista "akta", ob dejstvu, da tožena stranka ni popravila ali razveljavila Pravilnika, kjer so določeni vsi roki, ki še vedno veljajo. Tožnica še navaja, da je bil njen prvi ugovor na zavrnitev dispozicije upoštevan in je bila zadeva vrnjena v ponovni postopek, zato je njen mentor smatral, da je naloga v redu sestavljena in je celo podpisal dovoljenje za oddajo naloge, kar je tožnica tudi priložila drugemu ugovoru na zavrnitev dispozicije. Ni res, da je bil doc. dr. A.A. njen potencialni mentor, ker je bil dejansko njen mentor, ki jo je usmerjal, ji svetoval in podpisoval obrazce za oddajo magistrskega dela. Poleg tega je bil tudi potrjen za primernega mentorja, ker je tudi KZRDŠ že v svojem obvestilu z dne 21. 3. 2016 navedla, da mentor izpolnjuje vse predpisane pogoje. Tožnica zatrjuje, da je bila diskriminirana glede na čas oddaje dispozicije. Obširno navaja tudi komunikacijo med njo in UP FM, ki pa je sodišče podrobneje ne povzema glede na naravo sprejete odločitve.

6. Tožena stranka je tekom upravnem spora vložila več pripravljalnih vlog, in sicer dne 27. 10. 2016, 28. 11. 2016 in 28. 3. 2017, v katerih prereka vse navedbe tožnice in smiselno ponavlja navedbe iz odgovora na tožbo. Dodatno navaja, da se je Senat UP FM res skliceval na že odpravljen sklep, vendar le v smislu sprejema enake odločitve in ni zgolj potrjeval odpravljeni sklep, temveč je zadevo vsebinsko obravnaval. Meni, da so obrazložitve vseh izpodbijanih aktov dovolj natančne, da se jih da preizkusiti; vsakršne natančnejše navedbe in utemeljitve, zakaj konkretna dispozicija ne izkazuje ustreznega prispevka k znanosti, pa bi pomenile že samostojno znanstveno delo. Sprejetje Rokovnika utemeljuje z argumentom, da se je s tem organiziral proces dokončanja predmetnega študija glede na čas trajanja postopka, zaradi zagotavljanja možnosti, da čim več študentov zaključi študij; če bi imeli študenti prosto pot, da sami vlagajo dispozicije in naloge kadar želijo, jih večina študija sploh ne bi zaključila do 30. 9. 2016, saj predpisani roki znotraj posamezne fakultete časovno ne bi bili izvedljivi. Pri postavitvi rokov je bil upoštevan reden tek stvari, ki ne vključuje dolgih pritožbenih postopkov, saj bi morali sicer roke postaviti že v leto 2015. Navaja, da v konkretnem primeru niti mentor niti dispozicija še nista bila potrjena, zato podpis obrazca za oddajo magistrske naloge s strani doc. dr. A.A. ni relevanten; je pa res, da je bil profesor odziven in je tožnici nudil vsebinsko podporo. Tožena stranka trdi, da je razlog za nedokončanje študija izključno na strani tožnice in zavrača tudi vse preostale tožničine ugovore, smiselno enako kot UP FM v odgovoru na tožbo z dne 8. 11. 2016 in pripravljalnih vlogah z dne 28. 11. 2016 in 28. 3. 2017, ki jih zato sodišče podrobneje ne povzema.

7. Tožnica je z vlogo z dne 15. 11. 2016 tožbo dopolnila oziroma popravila tako, da je poleg obstoječega tožbenega zahtevka na odpravo izpodbijanih aktov postavila tudi ugotovitveni tožbeni zahtevek, glede na to, da dokončanje magistrskega znanstvenega študija ni več možno, zato tožnica uveljavlja svoj pravni interes s tem, da se ugotovijo nepravilnosti oziroma nezakonitosti pri delu tožene stranke, predvsem ker izpodbijana odločba ne vsebuje obrazložitve odločbe skladno s 214. členom ZUP, saj se dejansko ni vsebinsko odločalo o spornih vprašanjih niti se niso presodile vse pritožbene navedbe tožnice (niti pravni niti strokovni ugovori), posledično pa tožnici ni bilo zagotovljeno ustrezno varstvo pravic in interesov. Sodišču predlaga, da ugotovi, da so sklep Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, prvostopenjski sklep ter drugostopenjska odločba nezakoniti, saj so neobrazloženi in z njimi ni vsebinsko odločeno o pravnem sredstvu tožnice in so ji bile zaradi tega kršene pravice, in sicer pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena URS in pravica do pravnega sredstva iz 25. člena URS.

8. Tožena stranka Univerza na Primorskem je enako kot tudi UP FM spremembi tožbe nasprotovala, ker se v vmesnem času niso spremenile okoliščine, ki bi utemeljevale spremembo tožbe, neutemeljen pa naj bi bil tudi ugotovitveni zahtevek, saj so izdani akti zakoniti in obrazloženi, tožnici pa ni bila kršena nobena pravica.

10. Tožnica lahko vse do konca glavne obravnave spremeni tožbo oziroma tožbeni zahtevek, med drugim tudi tako, da dodatno obsega tudi uveljavljanje še drugega zahtevka, poleg obstoječega (1. in 2. odstavek 184. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP, v zvezi 1. odstavkom 22. člena ZUS-1). Ko je tožba vročeni toženi stranki, je za spremembo potrebna njena privolitev, vendar pa lahko sodišče dovoli spremembo, čeprav se tožena stranka temu upira, če misli, da je to smotrno za dokončno ureditev razmerja med strankama (1. odstavek 185. člena ZPP v zvezi 1. odstavkom 22. člena ZUS-1). Toženi stranki je bila tožba vročena dne 26. 8. 2016, tožnica pa je dne 15. 11. 2016 spremenila oziroma dopolnila tožbo s tem, ko je poleg prvotnega tožbenega zahtevka na odpravo izpodbijanih aktov, dodatno postavila tudi ugotovitveni tožbeni zahtevek. Tožena stranka je spremembi tožbe nasprotovala, vendar je sodišče dovolilo spremembo tožbe, ker je to smotrno za dokončno ureditev razmerja med strankama. Tožnica je nedvomno izkazala pravni interes za predmetno tožbo zaradi varstva svojih pravnih koristi, za nadaljevanje magistrskega študija po pravilih o prehodu na nov študijskim program ob upoštevanju opravljenih študijskih obveznosti in njihovem vrednotenju, pri čemer tožnica zatrjuje tudi kršitev njenih pravic, med drugim pravice do nadaljevanja in zaključka magistrskega študija, vendar zaradi izteka prekluzivnega zakonskega roka iz 48. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu (ZViS-D) po 30. 9. 2016 tožnica ne more zaključiti študija po nebolonjskem študijskem programu (znanstvenega) magistrskega študija zaradi uvedbe študijskih programov za pridobitev izobrazbe in študijskih programov za izpopolnjevanje po načelu o vzpostavljanju evropskega visokošolskega prostora (v nadaljevanju bolonjski študijski programi), ker je prekluzivni zakonski rok za končanje nebolonjskih študijskih programov potekel dne 30. 9. 2016. Zaradi ugotovljenih nezakonitosti, ki bodo obrazložene v nadaljevanju, pa tožena stranka ne more ponoviti predmetnega postopka v zvezi s spornim tožničinim predlogom teme in dispozicije magistrske naloge, je zato treba spremembo tožbe dovoliti in tako zavarovati pravni položaj tožnice.

12. Sodišče uvodoma v zvezi z navedbo tožene stranke, da članica univerze, UP FM, nima (lastne celovite) pravne subjektivitete in zato tudi pasivna legitimacija ni podana, zaradi česar predlaga, da naj sodišče tožbo zoper njo zavrže, pojasnjuje, da če zato, ker je tožnica kot eno izmed dveh toženih strank navedla tudi UP FM, ne gre za takšno pomanjkljivost, da bi bilo potrebno šteti, da je tožena napačna pravna oseba. V 3. odstavku 10. člena ZVis je določeno, da tudi članice univerze pri izvajanju nacionalnega programa visokega šolstva, za katerega zagotavlja sredstva Republika Slovenija, nastopajo v pravnem prometu s pooblastili, ki jih določa akt o ustanovitvi univerze in statut, v imenu in za račun univerze. Nadalje 24. člen Statuta Univerze na Primorskem v drugem odstavku določa, da članice lahko v skladu z ZVis in Odlokom o ustanovitvi Univerze na Primorskem samostojno v svojem imenu in za svoj račun na študijskih in raziskovalnih področjih opravljajo izobraževalno, raziskovalno, strokovno, razvojno, svetovalno in umetniško dejavnost ter druge s tem povezane dejavnosti, kadar pri tem ne gre za izvajanje nacionalnega programa visokega šolstva in nacionalnega raziskovalnega in razvojnega programa. Kar pomeni, da članica Univerze na Primorskem nastopa v imenu in za račun univerze, ko izvaja dejavnost v okviru nacionalnega programa visokega šolstva in nacionalnega razvojnega in raziskovalnega programa, za katera zagotavlja sredstva Republika Slovenija. Enako določa tudi 1. odstavek 6. člena Pravil Univerze na Primorskem, Fakultete za management (UP FM). Po mnenju sodišča nobena stranka ne more biti prikrajšana za sodno varstvo zgolj zaradi tega, ker je navedla kot toženo stranko tako članico univerze kot samo univerzo, saj gre za dvostopenjski upravni postopek, kjer sta sodelovali najprej članica Univerze na prvi stopnji kot organ prve stopnje, natančneje Senat UP FM, in na drugi stopnji Univerza oziroma organ univerze, natančneje KŠZ UP. Po povedanem sodišče glede na tožbene navedbe in tožbeni zahtevek šteje, da je vložena zoper Univerzo na Primorskem, kar je tudi skladno s 17. členom ZUS-1, ki v petem odstavku določa, da je toženec med drugim tudi pravna oseba, ki je izdala upravni akt, s katerim je bil postopek odločanja končan, zastopa pa jo organ, ki je izdal upravni akt, s katerim je bil postopek odločanja končan, zato sodišče kot toženo stranko v konkretnem primeru torej šteje Univerzo na Primorskem, ki jo zastopa rektor.

13. Dodatno je že uvodoma potrebno pojasniti tudi razloge, zaradi katerih je sodišče vzelo obravnavano tožbo v vsebinsko presojo. Upravno sodišče je namreč že zavzelo načelno in interpretacijsko stališče glede avtonomije državnih univerz

. V tej zvezi je izoblikovalo stališče, da iz jezikovne, logične in sistematične razlage določila 58. člena URS izhaja splošna pravna interpretacija, da je državna univerza avtonomna akademska institucija na vseh področjih, razen na dveh: državna univerza namreč ni avtonomna v svojem ravnanju na tistem področju oziroma v tistih primerih, ko ravnanje tožene stranke pomeni kolizijo s katero drugo ustavno določbo na isti ravni ustavno-pravnega varstva, kajti ravnanje državne univerze ne more biti neodvisno od ustavnih določb. In drugič: državna univerza ni avtonomna glede financiranja, ker naj bi po določilu 2. odstavka 58. člena URS to področje urejal zakon. Zakonodajalec pa je v 1. členu ZVis uredil poleg načina financiranja visokošolske dejavnosti tudi statusna vprašanja visokošolskih zavodov ter pogoje za opravljanje visokošolske dejavnosti in je opredelil tudi javno službo v visokem šolstvu.

14. Določilo 71. člena ZVis določa, da se "zoper dokončno odločitev pristojnega organa visokošolskega zavoda o pridobitvi oziroma izgubi statusa študenta in o drugih zadevah v zvezi s študijem lahko sproži upravni spor." V konkretnem primeru se izpodbijana dokončna odločitev nanaša na zadevo, ki je povezana s študijem oziroma z dostopom do (dokončanja) nebolonjskega magistrskega študijskega programa, glede na to, da gre za odločitev o predlogu teme in dispozicije magistrske naloge, v zvezi s katerim je tožnica zatrjevala, da je odločitev tožene stranke dejansko vplivala na njen dostop do dokončanja izobraževanja. Poleg tega pa tožena stranka v upravnem postopku ni delovala skladno s svojimi zakonito sprejetimi avtonomnimi splošnimi akti, natančneje s Pravilnikom, kar je podrobneje pojasnjeno v nadaljevanju obrazložitve. Iz navedenih razlogov je sodišče v tem upravnem sporu sprejelo tožbo v vsebinsko obravnavo, ker je ocenilo, da so izpolnjene kumulativno vse predpisane procesne predpostavke iz 1. do 8. točke 1. odstavka 36. člena ZUS-1 za vsebinsko obravnavo tožbe in ker so ravnanja tožene stranke v koliziji s tožničino pravico do dostopa do izobrazbe, izhajajočo iz določil 1. in 3. odstavka 57. člena Ustave (URS), vendar je presoja sodišča v upravnem sporu zadržana tako, da se omejuje le na presojo uporabe postopkovnih pravil ter materialnega prava.

15. Vsebinska opredelitev prvostopenjskega in drugostopenjskega organa do tožničinega predloga teme in dispozicije magistrske naloge predstavlja strokovno oceno pristojnega univerzitetnega organa, v katero sodišče zaradi ustavno zagotovljene avtonomnosti univerze lahko poseže samo preko t.i. testa očitne nerazumnosti. Vprašanje primernosti tožničinega predloga teme in dispozicije je namreč prepuščeno polju proste presoje pristojnega organa, konkretno KZRDŠ, in po oceni sodišča v konkretnem primeru takšna presoja ni očitno nerazumna. Napolnitev standarda "primernosti dispozicije" spada v okvir ustavnega načela avtonomnosti univerze. Zato se sodišče ne opredeljuje do tožbenih navedb glede strokovnosti predloga teme in dispozicije magistrske naloge, saj mora imeti pristojni organ pri tem vso avtonomijo (1. odstavek 58. člena URS).

16. Tožnica je s prvotnim tožbenim zahtevkom v tožbi sprva zahtevala tudi odpravo sklepa Senata UP FM št. UPFM-6031-261-881/2016-4 z dne 21. 4. 2016, z dopolnitvijo tožbe pa je (podrejeno) zahtevala še ugotovitev nezakonitosti tega upravnega akta, vendar po presoji sodišča tožnica ne more zahtevati sodnega varstva zoper navedeni sklep, ker je bil le-ta akt odpravljen že z drugostopenjskim aktom (odločbo KŠZ UP št. 0824-34/2016 z dne 24. 5. 2016), s tem pa so bile odpravljene tudi vse pravne posledice, ki so iz navedenega sklepa izhajale, saj odpravljeni posamični (upravni) akt pravno ne učinkuje več. Sodišče je zato v nadaljevanju presojalo le zakonitost in pravilnost uvodoma navedenih dokončnih (upravnih) aktov.

17. Četudi tožena stranka v odgovoru na tožbo in svojih nadaljnjih vlogah navaja, da je pri postopanju s tožničinim predlogom teme in dispozicije magistrske naloge postopala skladno s Pravilnikom ter Informacijo in Rokovnikom tako, da je tožnici postavila rok za oddajo predloga teme in dispozicije magistrske naloge do 11. 3. 2016, s sprejetjem Informacije in Rokovnika pa zavarovala pravne interese vseh študentov (češ da so bili ti prekluzivni roki postavljeni tako, da se čim večjemu številu študentov omogoči končanje študija), sodišče ugotavlja, da sta tako prvostopenjski akt in drugostopenjski akt nezakonita predvsem zato, ker je tožena stranka med tekom predmetnega upravnega postopka odločala na podlagi nezakonite Informacije in Rokovnika, ki sta nezakonita iz sledečih razlogov:

18. Med strankama ni sporno, da sta Informacija in Rokovnik določila krajše roke za izpolnitev predpisanih študijskih obveznosti. Prav tako ni sporno, da sta Informacija in Rokovnik splošna akta, in sicer gre za podzakonska akta, ki ju je sprejela tožena stranka v okviru svoje ustavno določene avtonomije univerze, s katerima je tožena stranka spremenila z zakonom predpisane časovne okvire oziroma dokončanje izobraževanja, četudi bi morali za študente nebolonjskih magistrskih študijskih programov veljati pogoji in časovni okviri, ki so veljali do 10. 6. 2004, kot to določa 48. člen ZViS-D. URS v 1. in 3. odstavku 57. člena določa, da je izobraževanje svobodno, država pa ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo, v obravnavanem primeru se ta možnost zagotavlja preko ZVis. Zaradi uvajanja bolonjskih študijskih programov je država z ZViS-D, ki velja od 10. 6. 2004, predpisala način uresničevanja ustavne in konvencijske pravice do izobraževanja iz 2. člena Protokola št. 1 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: EKČP) ter 1. odstavka 14. člena Listine EU o temeljnih pravicah (v nadaljevanju Listina EU, ki je del primarnega prava Evropske unije) tako, da je z 48. členom ZViS-D določila, da študenti, ki se vpišejo v visoko šolstvo pred uvedbo bolonjskih študijskih programov za pridobitev izobrazbe, se izobražujejo in dokončajo izobraževanje pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo ZViS-D, vendar najdlje do izteka študijskega leta 2015/2016 dne 30. 9. 2016. Sodišče citirano določbo 48. člena ZViS-D razlaga tako, da je zakonodajalec za dokončanje nebolonjskih študijskih programov določil časovne okvire tako, da se tovrstno izobraževanje konča pod pogoji, ki so veljali pred uveljavitvijo ZViS-D, torej pred 10. 6. 2004, ter se dokonča najpozneje do 30. 9. 2016. Tožena stranka sicer navaja, da je zaradi zakonske časovne omejitve za dokončanje nebolonjskih študijskih programov do 30. 9. 2016 sprejela tako navedeno Informacijo kot Rokovnik, s katerima je določila še krajše prekluzivne roke za opravo študijskih obveznosti od zakonskega (30. 9. 2016) roka iz 48. člena ZviS-D, z namenom, da zaključek študija omogoči čim večjemu številu študentov. Takšni skrajšani prekluzivni roki za opravo in dokončanje študijskih obveznosti za zaključek študija pa pred 28. 5. 2015, ko je bila izdana navedena Informacija, niso niti obstajali, kar obenem pomeni, da so se z dne 28. 5. 2015 izdano Informacijo spremenili pogoji za končanje izobraževanja, ker je tožena stranka ravnala v nasprotju s kogentno zakonsko določbo 48. člena ZViS-D, saj tožena stranka ni imela imela zakonske podlage za sprejetje obeh omenjenih podzakonskih aktov, četudi kot pravno podlago za sprejetje Informacije in Rokovnika navaja 66. člen ZVis in 71. člen Statuta Univerze na Primorskem. Zakonodajalec je s 66. členom ZVis določil, da se s statutom visokošolskega zavoda podrobneje uredijo postopki in pravila (med drugim tudi o izpitnem režimu, dokončanju izobraževanja in druga pravila, povezana s pravicami in dolžnostmi študentov), medtem ko iz 71. člena Statuta Univerze na Primorskem izhaja, da senat članice razpravlja in sklepa o strokovnih vprašanjih s področja znanstveno-raziskovalnega, umetniškega in izobraževalnega dela članice in predlaga senatu univerze sprejem sklepov, pri tem, da med drugim tudi sprejema pravila članice in določa način sprejemanja in ocenjevanja magistrskih del in specialističnih nalog, vendar obe izpostavljeni določili ne moreta predstavljati pravne podlage za sprejem Informacije in Rokovnika v nasprotju s kogentnim določilom 48. člena ZViS-D. Dodaten razlog za nezakonitost obeh navedenih podzakonskih aktov pa je to, da tožena stranka s sprejetjem Informacije in Rokovnika ni spoštovala niti svojega tedaj veljavnega splošnega akta, in sicer Pravilnika, saj je z določitvijo skrajšanih rokov za oddajo predloga teme in dispozicije do 11. 3. 2016 in roka za oddajo dopolnitve dispozicije do 8. 4. 2016 obenem s tem odvzela študentom nebolonjskega magistrskega študijskega programa, med drugim tudi tožnici, pravico do ponovne prijave naloge v skladu s 3. odstavkom 15. člena Pravilnika.

19. Postopek v zvezi s predlogom teme in dispozicije namreč na splošno ureja že Pravilnik, ki v določbah od 5. člena do vključno 15. člena določa, da kandidat prijavi temo naloge, ko ima opravljene vse obveznosti, ki izhajajo iz študijskega programa, z izjemo individualnega raziskovalnega dela in magistrske naloge z zagovorom v obsegu 40 KT; prijava naloge se odda na predpisanem obrazcu v referat za študentske zadeve, ki pa mora, poleg predlaganega naslova in mentorja, vključevati tudi dokumente, ki ji morajo biti priloženi v tiskani in elektronski obliki, in sicer kratka dispozicija (načrt raziskave) na enem listu, dispozicijo naloge in kratek strokovni življenjepis kandidata; Pravilnik v 11. členu določa obvezno vsebino dispozicije; referat v sedmih dneh posreduje prijavo naloge KZRDŠ, ta pa v tridesetih dneh oceni primernost dispozicije in mentorja; KZRDŠ primernost dispozicije oceni bodisi kot primerno, primerno z dopolnitvami ali neprimerno; če dispozicijo oceni kot primerno, predlaga Senatu UP FM, da jo potrdi; če jo oceni kot primerno z dopolnitvami, predlaga Senatu UP FM, da potrdi prijavo naloge, kandidatu in mentorju pa pošlje seznam dopolnitev, ki jih je treba upoštevati pri pripravi naloge; če pa jo oceni kot neprimerno, pojasni razloge in poda priporočila za izboljšanje; v slednjem primeru kandidata in mentorja pozove, da se najpozneje v treh mesecih dispozicija dopolni in če kandidat ne predloži popravljene dispozicije v predpisanem roku, se šteje, da je od teme odstopil; popravljeno dispozicijo obravnava KZDRŠ samo enkrat in če oceni, da dispozicija kljub popravkom ni primerna za potrditev, predlaga Senatu UP FM, da prijavo naloge zavrne. Poleg tega KZRDŠ oceni tudi, ali predlagani mentor izpolnjuje pogoje za mentorstvo in če ugotovi, da mentor izpolnjuje pogoje, KZRDŠ predlaga Senatu UP FM, da mentorja potrdi, v nasprotnem primeru pa predlaga Senatu UP FM, da ga zavrne; v nadaljevanju Senat UP FM na predlog KZRDŠ lahko potrdi dispozicije in mentorja ali pa zavrne dispozicijo; če Senat UP FM zavrne prijavo naloge, poda svojo obrazložitev razlogov, zakaj zavrača dispozicijo oziroma potrditev mentorja. V tem primeru lahko kandidat vloži novo prijavo, vendar samo enkrat, na sejo KZRDŠ, na kateri se obravnava ponovna prijava naloge, pa je vabljen tudi mentor.

20. V nasprotju s citiranimi določili Pravilnika je tožena stranka s samim sprejetjem Informacije in Rokovnika določila skrajšane roke za opravo študijskih obveznosti, ki jih je morala upoštevati tudi tožnica, pri čemer je zlasti pomemben rok za oddajo predloga teme in dispozicije magistrske naloge do 11. 3. 2016, rok za oddajo gradiva (dopolnitve dispozicij) do 8. 4. 2016 in dan seje, ko so se nazadnje obravnavale dispozicije dispozicije, in sicer 12. 4. 2016, s čimer je bila tožnici dejansko odvzeta pravica do ponovne vložitve prijave naloge skladno s citiranimi določili veljavnega Pravilnika, saj bi, četudi bi tožnica izkoristila dano pravico iz 3. odstavka 15. člena Pravilnika in vložila ponovno prijavo naloge, bila takšna ponovna prijava naloge zavržena kot prepozna, kar je sama tožena stranka navedla v odgovoru na tožbo, v zadnjem odstavku 3. točke, ki se glasi: "ker so roki določeni kot prekluzivni, kakršnokoli dejanje po tem roku ni več dopustno /.../ morebitne kasnejše vloge ali prijave mora UP FM s sklepom zavreči kot prepozne /.../".

21. Predvsem pa sta oba izpodbijana akta nezakonita tudi zato, ker se prvostopenjski sklep z dne 30. 5. 2016 sklicuje na pravno neobstoječ sklep Senata UP FM z dne 21. 4. 2016, ki je bil že odpravljen z odločbo KŠZ UP št. 0824-34/2016 z dne 24. 5. 2016, s čimer so bile odpravljene tudi vse iz navedenega sklepa izhajajoče pravne posledice, posledično je bilo s postopanjem tožene stranke nezakonito poseženo v tožničino ustavno in konvencijsko pravico do izobraževanja, izhajajočo iz 57. člena Ustave in iz 2. člena Protokola št. 1 k EKČP ter 1. odstavka 14. člena Listine EU o temeljnih pravicah, oziroma v njen pravni interes do dokončanja magistrskega študija vsaj do 30. 9. 2016, in ne kadarkoli že pred tem datumom, kar predstavlja zadostno podlago za ugotovitev nezakonitosti obeh izpodbijanih aktov, zato se sodišče do ostalih tožbenih ugovorov ni dodatno še posebej opredeljevalo.

22. Po povedanem je skladno s 1. odstavkom 7. člena v povezavi s 1. odstavkom 65. člena ZUS-1 sodišče s sodbo ugotovilo nezakonitost obeh izpodbijanih aktov, s katerima je bilo poseženo v tožničino pravico do (dokončanja) izobraževanja, ker je takšna odločitev potrebna zaradi narave same pravice in ker dajejo podatki upravnega spisa zanesljivo podlago za sprejeto odločitev, saj dejansko stanje med strankama niti ni sporno. Sodišče je zato odločilo brez glavne obravnave (sojenje na seji) skladno s 1. odstavkom 59. člena ZUS-1. Na podlagi navedenega drugačna odločitev tudi ne bi bila skladna z načelom ekonomičnosti postopka iz 1. odstavka 11. člena ZPP v povezavi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1, po katerem si mora sodišče prizadevati, da se opravi postopek čim hitreje in s čim manjšimi stroški.

23. Ker je sodišče ugodilo tožbi tako, da je ugotovilo nezakonitost izpodbijanih aktov, je tožnica v skladu s 3. odstavkom 25. člena ZUS-1, glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve, upravičena do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Glede na to, da je bila zadeva rešena brez glavne obravnave in je tožnico v postopku zastopal pooblaščenec, ki je odvetnik, se tožnici priznajo stroški v višini 285,00 EUR (2. odstavek 3. člena Pravilnika), kar povečano za 22 % DDV skupaj znaša 347,70 EUR. Zakonske zamudne obresti od stroškov sodnega postopka tečejo od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo (1. odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika). Plačana sodna taksa za postopek bo vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/C taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1).

Tako Upravno sodišče v zadevah opr. št. U 610/2001 z dne 28. 5. 2003, U 1231/2001 z dne 4. 6. 2003, U 1375/2002 z dne 12. 11. 2003, U 295/2000 z dne 10. 12. 2003, U 1998/2003 z dne 19. 12. 2003, U 742/2003 z dne 7. 7. 2004, U 739/2006 z dne 12. 4. 2006, U 250/2007 z dne 16. 10. 2007, I U 94/2009 z dne 23. 1. 2009, I U 995/2009 z dne 27. 10. 2010, I U 1182/2011 z dne 9. 5. 2012, I U 469/2013 z dne 28. 3. 2013.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 57, 58

Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu (2004) - ZViS-D  - člen 48

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.