UPRS Sodba I U 1221/2016-11, enako tudi , , 
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2017-04-04

Petra Hočevar (preds.), mag. Miriam Temlin Krivic (poroč.), mag. Mira Dobravec Jalen

PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE - UPRAVNI POSTOPEK

znamka - registracija znamke - ugovor zoper registracijo znamke - podobnost blaga in storitev - družina znamk - obrazložitev odločbe

Ob dejstvu, da iz obeh znakov izstopa beseda BOSS, ki predstavlja priimek, katerega si povprečni potrošnik bolj zapomni kot ime, to pomeni, da to predstavlja najbolj razlikovalen element obeh znakov.

Neuporaba prejšnje znamke na trgu za blago iz razreda 34 ne predstavlja razloga za zavrnitev ugovora po točki b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, lahko pa tožnik neuporabo te znamke izpodbija pred sodiščem splošne pristojnosti po 120. členu ZIL-1.

Presoja podobnosti med znaki ni neodvisna od presoje podobnosti med blagom/storitvami, ki jih konkurenčni znaki pokrivajo, in ker je v obravnavanem primeru podana tudi enakost blaga, je organ sprejel odločitev, skladno v tem postopku ugotovljenemu dejanskemu stanju.

Okoliščine, ki morajo biti podane za to, da lahko govorimo o ''družini'' znamk, so večje število znamk, ki naj bi tvorile družino ali serijo, ob dodatnem pogoju, da morajo biti prisotne na trgu.

Upravni organ je v postopku preizkusa prijave v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije vezan na ugovor. Pri preizkusu ugovora je vezan na dejansko stanje, ki ga je dolžan ugotavljati zgolj v okviru dejstev in dokazov, ki jih ponudijo stranke.

II. Stroškovna zahtevka tožnika in stranke z interesom se zavrneta.

1. Urad RS za intelektualno lastnino (toženka) je z izpodbijano odločbo zavrnila prijavo znamke BOSS št. Z-201071655 z dne 18. 11. 2010. V obrazložitvi je navedla, da je prejela prijavo znamke BOSS za blago razvrščeno v razred 34 Nicejske klasifikacije (NK). V postopku je registraciji nasprotoval z vložitvijo ugovora A. in navajal, da je imetnik velikega števila znamk BOSS. Skliceval se je na razloge za zavrnitev iz točke b), c), d) prvega odstavka 44. člena Zakona o industrijski lastnini (ZIL-1). Pri primerjavi blaga/storitev prijavljene znamke iz razreda 34 z blagom/storitvami znamk vložnika ugovora je toženka ugotovila, da sta prijavljena znamka in znamka vložnika ugovora št. 754225 registrirani za enako ali podobno blago iz razreda 34 NK. Preostale znamke vložnika ugovora pa so registrirane za popolnoma različno blago/storitve od prijavljene znamke. V zvezi s primerjavo znamk in ugotovitvijo enakosti ali podobnosti znakov znamk je ugotovila, da je prijavljeni znak vizualno, fonetično in pomensko podoben nekaterim znakom vložnika ugovora, drugim je rahlo podoben, nekaterim pa ni podoben. Glede na celoten vtis, ki ga dajejo primerjani znaki, pa je znak prijavljene znamke zamenljivo podoben nekaterim znakom znamk vložnika ugovora. Na podlagi navedenega ugotavlja, da je pogoj iz točke b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, enakost ali podobnost znakov, izpolnjen za znamke vložnika ugovora za katere je (našteto na str. 23 in 24 odločbe) ugotovila, da so podobni oziroma rahlo podobni. Za znamke vložnika ugovora, za katere je ugotovila, da niso podobni prijavljenemu znaku, pa pogoj iz točke b) ni izpolnjen. V zvezi z oceno verjetnosti zmede pa ugotavlja, da sta prijavljeni znak in znamka vložnika ugovora št. 754225 podobni in tudi registrirani za enako in podobno blago, zato obstaja velika verjetnost, da bo povprečni potrošnik znak prijavljene znamke povezoval z znakom znamke vložnika ugovora. Meni, da obstaja verjetnost, da bo potrošnik menil, da je prijavljena znamka lahko tudi nov proizvod iz serije znamke BOSS vložnika ugovora. Obstaja torej verjetnost povezovanja izpodbijane znamke s prejšnjimi znamkami. Zavrnila je ugovore prijavitelja, ki se je skliceval na dolgoletno prisotnost na slovenskem trgu, na dobro znanost svoje znamke BOSS ter na družino svojih znamk. Meni, da s predloženimi dokazi ni dokazal, da bi bila njegova znamka ugledna. Prijavitelj torej ni dokazal, da njegovo znamko zaradi ugleda in znanosti potrošnik ne bo zamenjeval z znamko BOSS HUGO BOSS vložnika ugovora. Prijavitelj bi glede na točko b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1 moral dokazati, da čeprav so si znamke podobne in registrirane za enako/podobno blago, ne bo prišlo do zmede v javnosti ter do povezovanja znamk. S sklicevanjem na družino znamk prijavitelj ni dokazal, da se znamke skupaj uporabljajo na trgu. Dokazal torej ni, da se znamke, ki sestavljajo domnevno družino znamk, uporabljajo na trgu, in to v obsegu, da se je upoštevna javnost seznanila s to družino znamk. Sklicevanje, da vložnik ugovora in prijavitelj svoje znamke že leta uporabljata na trgu, pomeni sklicevanje na soobstoj znamk. Vendar pa toženka meni, da prijavitelj ni dokazal soobstoja znamk oziroma, da za obstoj soobstoja znamk ne obstaja zmeda na trgu. Glede na sklicevanje vložnika ugovora na točki c) in d) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, meni, da ta ni izkazal, da gre v njegovem primeru za ugledno oziroma nedvomno znano znamko.

2. Tožnik v tožbi navaja, da je toženka ugotovila kot eno od bistvenih ovir za registracijo znamke BOSS v rdečem grafizmu podobnost s starejšo registracijo znamke BOSS Hugo Boss št. 754225, ki je registrirana tudi za blago 34 NK ter da bo podana vrednost nastanka zmede in povezovanja med znamkama, ker bi relevantni potrošnik pomislil, da blago pod znamko BOSS pripada vložniku ugovora. Meni, da je takšen zaključek nepravilen ter je toženka napačno ugotovila dejansko stanje in zmotno uporabila materialno pravo, ker ne gre za podobni znamki. Imata sicer skupno besedo BOSS, vendar zaradi dodatnega besedila HUGO BOSS v znamki vložnika ugovora in posebnega rdečega grafizma prijavljene znamke, ne more priti do zamenjevanja teh dveh znamk ali zmotnega povezovanja med njima. Zaradi napisa HUGO BOSS je namreč v predhodni znamki dovolj jasen njen izvor, kar je bilo ugotovljeno s pravnomočno sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, IV Pg 408/2008 z dne 20. 3. 2014. Tožnik pa znamko BOSS že več kot 30 let uporablja v Sloveniji za cigarete in drugo blago v razredu 34, kar je bilo dokazano v postopku z ustreznimi dokazi, ki jih toženka ni pravilno ovrednotila. Dokazi v spisu dokazujejo najmanj 30 letno uporabo znamk BOSS tožnika za cigarete in ostalo blago iz razreda 34 NK v Sloveniji, če ne že statusa dobro znane znamke. Pri znamki tožnika BOSS se ni mogoče zmotiti glede njenega izvora, ko gre za blago v razredu 34. Ne strinja se s stališčem toženke, da bo povprečni potrošnik spregledal v predhodni znamki, da ta vsebuje v spodnji vrstici pod besedo BOSS še besedi HUGO BOSS. Ti besedi sta ključni v predhodni znamki 754225 in določata njen izvor, to je, da pripada vložniku ugovora. Kadilec, ki leta kadi in kupuje znamke BOSS tožnika, se zaradi desetletja prisotnosti te znamke v Sloveniji, ne more zmotiti o njenem izvoru. Ob primerjavi obeh znamk je toženka napačno presodila, da gre za podobni znamki z vizualnega, fonetičnega in pomenskega vidika, poleg tega pa je še ignorirala vse okoliščine, ki so bile pravno relevantne za odločitev o verjetnosti nastanka zmede med njima in to so neuporaba predhodne znamke BOSS HUGO BOSS v razredu 34 v SLO, prepoznavnost in uveljavljenost znamke tožnika ter dejstvo, da je relevanten potrošnik - kadilec dobro ozaveščen in bolj pozoren potrošnik. Naredila je napačen sklep o podobnosti, kar potrjuje sodba Okrožnega sodišča v Ljubljani. Ignorirala je celo svojo dosedanjo prakso in svoje lastne odločbe, v katerih je ugotovila, da ne gre za podobne znamke, ki bi utegnile povzročiti zmedo na trgu v povezavi s proizvodi v razredu 34 NK. Poleg tega so vse registrirane znamke tožnika starejše ali predhodne napram znamki 754255 vložnika ugovora. Starejše znamke tožnika tvorijo serijo ali družino znamk BOSS, kar pomeni, da tudi te okoliščine ne bi smela ignorirati. Tožnikova serija znamk BOSS je prepoznavna v Sloveniji že desetletja, istočasno pa je podana neprepoznavnost znamk vložnika ugovora za blago v razredu 34. Tožnik je dokazal obstoj družine svojih znamk za blago iz razreda 34 s predloženimi dokazi, ki jih je toženka napačno presodila. Toženka je pri presoji upoštevala vse znamke vložnika ugovora, vendar nekatere sploh niso bile več v veljavi za razred 34 ali pa se sploh nikoli niso nanašale na blago iz tega razreda. Poleg tega pa je toženka primerjala znamke, ki jih vložnik ugovora v ugovoru sploh ni izrecno navedel kot podlago za ugovor. Če je vložnik ugovora le kot prilogo predložil dodaten seznam znamk, ga toženka ne bi smela upoštevati. Prilog samih, brez pojasnil v ugovoru, ni možno šteti kot izrecnih in nedvoumnih navedb ugovora, v okviru katerih se razsoja ugovor. Meni pa tudi, da je obrazložitev dokaj zmedena in v nasprotju z izrekom. Primerjava znamke BOSS, z vsemi ostalimi znamkami vložnika ugovora, je bila brez vsake potrebe in neprimerna. Toženka je pomanjkljivo in zmotno presodila dokaze, ki jih je predložil za ugotovitev prepoznavnosti za cigarete in ostalega blaga v razredu 34 NK v Sloveniji. Če bi toženka pravilno ocenila dokaze, bi lahko zaključila, da je cigaretna znamka BOSS dobro znana znamka za cigarete in bi lahko dovolila registracijo. Predlaga odpravo izpodbijane odločbe in zahteva povrnitev stroškov postopka.

3. Toženka v odgovoru na tožbo odgovarja na ugovore tožnika ter predlaga zavrnitev tožbe.

4. Stranka z interesom v tem postopku A., v odgovoru na tožbo soglaša z razlogi toženke iz izpodbijane odločbe in zahteva povrnitev stroškov postopka.

6. Uvodoma sodišče pojasnjuje, da je tožba v upravnem sporu samostojno pravno sredstvo, zaradi česar mora tožnik razloge za njeno vložitev konkretizirati v tožbi in samo tako opredeljeni razlogi so predmet preizkusa v upravnem sporu (prvi odstavek 30. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1), prvi odstavek 20. člena ZUS-1). Ker mora tožnik v tožbi jasno navesti argumente, s katerimi utemeljuje vloženo tožbo, se sodišče v tem upravnem sporu zato ne bo opredeljevalo do navedb, ki jih je navajal v upravnem postopku, ne pa tudi v tožbi.

7. V obravnavanem primeru je sporna odločitev organa o zavrnitvi prijave znamke ''BOSS'' št. Z-201071655.

8. Toženka je svojo odločitev o zavrnitvi prijave znamke utemeljila na podlagi točke b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1. Po točki b) se kot znamka ne sme registrirati znak, ki je enak ali podoben prejšnji znamki druge osebe in če so blago ali storitve, na katere se nanašata znak in znamka, enaki ali podobni, zaradi česar obstaja verjetnost zmede v javnosti, pri čemer verjetnost zmede vključuje verjetnost povezovanja s prejšnjo znamko.

9. Toženka je odločitev sprejela na podlagi opravljene analize o podobnosti med prijavljenim znakom in prejšnjo znamko vložnika ugovora št. 754225 ter med blagom, za katerega sta registrirani prijavljeni znak in prejšnja znamka. Med strankama ni sporno, da je s prijavljenim znakom in registrirano znamko zaščiteno enako blago (razred 34: tobak, tobačni izdelki, vžigalice in proizvodi za kadilce), sporno pa je, ali je organ opravil pravilno analizo (ne)podobnosti med znakoma, nadalje ali je pravilno ocenil verjetnost zmede v javnosti, prepoznavnost prijavljenega znaka in ali je pri presoji ugovora pravilno upošteval v odločbi opredeljene prejšnje znamke vložnika ugovora.

10. V zvezi z analizo podobnosti obeh znakov tožnik ugovarja, da celokupni vtis prijavljenega znaka daje povsem drugačen celokupni vtis/videz kot prejšnja znamka BOSS Hugo Boss. Sodišče se s tem ugovorom ne strinja. Organ je namreč v zvezi z vizualnim vidikom podobnosti med znakoma po presoji sodišča pravilno ocenil kot dominantni del prijavljenega znaka besedo BOSS, pri prejšnji znamki pa besedilo BOSS Hugo Boss, kljub dodatnem rdečem grafizmu besede BOSS pri prijavljenem znaku in dodanega besedila Hugo Boss pri prejšnji znamki, zlasti, ker je grafizem (kljub temu, da ni dominanten del) pri besedi BOSS prijavljenega znaka skoraj identičen grafizmu besede BOSS prejšnje znamke. Podobni sta tudi barvi znakov (rdeča - oranžna). Pri prejšnji znamki pa se pod besedo BOSS nahaja manjše besedilo Hugo Boss, ki služi kot podčrtanje dominantne in vizualno najbolj izrazite besede BOSS in ki izstopa iz celotnega videza znamke. Tudi besedilo prijavljenega znaka BOSS je vizualno podobno največji besedi BOSS primerjanega znaka. Ob dejstvu, da iz obeh znakov izstopa beseda BOSS, ki predstavlja priimek, katerega si povprečni potrošnik bolj zapomni kot ime, to pomeni, da to predstavlja najbolj razlikovalen element obeh znakov. Zato je dodatno besedilo Hugo Boss, ki se nahaja pod besedo BOSS v prejšnji znamki, zanemarljivo glede na celotni vtis primerjanih znakov. Sodišče se tako ne strinja, da besedilo Hugo Boss jasno kaže izvor blaga (da gre za blago stranke z interesom A.), saj ni v zadostni meri opazno, da bi imelo razlikovalno funkcijo, ki ne bi povzročila zmede na trgu, kot mu jo pripisuje tožnik. Pri tem tudi ni pravno relevantno, da je tak zaključek (da je zaradi zapisa Hugo Boss v prejšnji znamki jasen izvor blaga) opravilo Okrožno sodišče v Ljubljani v pravnomočni sodbi, VI Pg 408/2008 z dne 20. 3. 2014. Toženka na ugotovitve sodb sodišča splošne pristojnosti ni vezana in je z lastno analizo glede na materialne določbe ZIL-1 lahko odločila drugače. Sodišče pa se z njenimi zaključki, ki jih utemeljuje na točki b), strinja.

11. Tožnik tudi nima prav, da je v postopku uspel izkazati svojo prepoznavnost zaradi pojavljanja že 30 let na slovenskem trgu. Zaključek toženke (po oceni predloženih dokazov), da je bila sicer že v letu 1984 prijavljena znamka razveljavljena, da o uporabi te znamke na trgu od 1987 ni dokazov, da prihodki od prodaje in sredstva, namenjena za promocijo ne pomenijo visoko stopnjo poznanosti znamke, da tudi tržni delež (41 % v letu 2002, ki pada), ob upoštevanju, da gre za nižjo ceno tobačnih izdelkov, ne pomeni visoke stopnje prisotnosti znamke na trgu, in da priložene raziskave, ankete, statistični podatki in revija, kar vse ni bilo izvršeno z namenom ugotavljanja prepoznavnosti ali celo ugleda znamke, o neizkazani prepoznavnosti znaka, je tako tudi po presoji sodišča pravilen in mu sodišče v celoti sledi. Sodišče se sicer strinja, da je kadilec kot povprečni potrošnik v tem primeru bolj pozoren, zvest eni znamki cigaret na trgu, je pa po drugi strani (in na kar opozarja tudi organ) tudi navajen, da se spreminja videz oziroma izgled cigaret in da se proizvajajo nove variante cigaret iste blagovne znamke, zaradi česar utegne priti do nastanka zmede v javnosti glede izvora tega blaga. Kot pa je organ tudi že pravilno pojasnil, neuporaba prejšnje znamke na trgu za blago iz razreda 34 ne predstavlja razloga za zavrnitev ugovora po točki b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, lahko pa tožnik neuporabo te znamke izpodbija pred sodiščem splošne pristojnosti po 120. členu ZIL-1. Po tej določbi lahko namreč zainteresirana oseba s tožbo zahteva razveljavitev znamke, če imetnik brez upravičenega razloga neprekinjeno več kot pet let od datuma vpisa znamke v register oziroma od dneva, ko je bila zadnjič resno in dejansko uporabljena v Republiki Sloveniji za označevanje, ne uporablja znamke za označevanje blaga ali storitev, za katere je znamka registrirana.

12. Organ pa je tudi obrazložil, zakaj izpodbijana odločitev ne nasprotuje njegovim prejšnjim odločitvam, saj je šlo za drugačno dejansko stanje - ob (tudi) ugotovljeni podobnosti znakov ni bilo podobnosti blaga in/ali storitev. Presoja podobnosti med znaki ni neodvisna od presoje podobnosti med blagom/storitvami, ki jih konkurenčni znaki pokrivajo, in ker je v obravnavanem primeru podana tudi enakost blaga, je organ sprejel odločitev, skladno v tem postopku ugotovljenemu dejanskemu stanju.

13. Ker gre v obravnavanem primeru za presojo, ali je prijavljeni znak primeren za registracijo, tožbeni ugovor, da so prejšnje že registrirane znamke (npr. BOSS VIRGINIA BLEND št. 9871061, BOSS št. 200170248, BOSS classic št. 9470012, itd) starejše ali predhodne prejšnji znamki stranke z interesom št. 754225, ni pravno relevanten, saj je organ opravil primerjavo med prijavljenim znakom tožnice BOSS št. Z-201071655 (torej še z neregistriranim znakom) in že registrirano prejšnjo znamko stranke z interesom št. 754225.

14. Sodišče se tudi strinja z oceno organa, da tožnik ni izkazal obstoja družine svojih znamk na trgu. Okoliščine, ki morajo biti podane za to, da lahko govorimo o ''družini'' znamk (sodba SES, C-234/06 z dne 13. 9. 2007), so večje število znamk, ki naj bi tvorile družino ali serijo, ob dodatnem pogoju, da morajo biti prisotne na trgu (točka 64 sodbe C-234/06). Kadar gre za družino ali serijo znamk, verjetnost tveganja izhaja iz možnosti, da se potrošnik moti glede izvora ali porekla proizvodov ali storitev, za katere velja znamka, katere registracija se zahteva, in napačno meni, da je del te družine ali serije znamk (točka 63 sodbe C-234/06). Sodišče sodi, da predloženi izpisi znamk, ki vsebujejo besedo BOSS in se nanašajo na blago v razredu 34, kot tudi ostali dokazi (le ena fotografija prodajnega mesta s 3 škatlicami cigaret BOSS, iz drugih pa, ali ni razviden kraj prodaje, ali ne gre za registrirano znamko, itd), relevantnih okoliščin za ugotovitev družine znamk in njene prisotnosti na trgu, ne izkazujejo.

15. V zvezi z zatrjevanimi kršitvami pravil postopka pa sodišče navaja še naslednje:

V 101. in 102. členu ZIL-1 je predpisan postopek ugovora pri registraciji znamke. Tako je najprej določeno, da lahko imetnik prejšnje znamke v treh mesecih od dneva objave prijave znamke pri uradu vloži pisni ugovor zoper registracijo znamke, ki lahko temelji le na razlogih iz 44. člena tega zakona in mora vsebovati ustrezne dokaze (prvi in drugi odstavek 101. člena ZIL-1). Na podlagi ugovora in morebitnega mnenja prijavitelja iz prejšnjega odstavka (prijavitelja znamke) urad preveri utemeljenost navedb v ugovoru. Če urad v preizkusu navedb iz ugovora ugotovi, da ugovor ni utemeljen in da je znamko mogoče registrirati za prijavljeno blago ali storitve, se ugovor zavrne (drugi in tretji odstavek 102. člena ZIL-1). Upravni organ je torej v postopku preizkusa prijave v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije vezan na ugovor. Pri preizkusu ugovora je vezan na dejansko stanje, ki ga je dolžan ugotavljati zgolj v okviru dejstev in dokazov, ki jih ponudijo stranke.

16. Po 8. členu Pravilnika o vsebini prijave znamke se ugovor zoper registracijo znamke vloži v dveh izvodih in mora (med drugim) vsebovati: a) podatke o vložniku ugovora, b) podatke o morebitnem zastopniku vložnika ugovora, c) razloge oziroma obrazložitev ugovora, d) podatke o prejšnji pravici: številka prijave oziroma registracije, če se sklicuje na točke a) ali b) ali c) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, in druge podatke, iz katerih je mogoče ugotoviti podatke o prejšnji pravici. Tožnik ugovarja, da je organ upošteval tudi tiste prejšnje znamke stranke z interesom, ki niso več veljavne, ki pa jih konkretno ne opredeli, zato že iz tega razloga sodišče temu ugovoru ne sledi, ob tem pa še ugotavlja, da iz izpodbijane odločbe izhaja, da je organ ob odločanju o utemeljenosti ugovora upošteval le tiste prejšnje znamke stranke z interesom, ki so registrirane, oziroma so bile (še) v veljavi v času prijave. Organ je tudi moral presojati vse prejšnje znamke stranke z interesom, ne glede na to, katero blago ščitijo, saj je stranka z interesom vložila ugovor tudi iz razlogov po točki c) in d) prvega odstavka 44. člena ZIL-1. Vendar navedeno ni pravno relevantno, saj je bila prijava znamke zavrnjena zaradi ugotovljene podobnosti med prijavljenim znakom in prejšnjo znamko št. 754225 in enakostjo blaga pri prijavljenem znaku in prejšnji znamki, torej po točki b) prvega odstavka 44. člena ZIL-1, in ne iz drugih razlogov. Glede na predloženi seznam znamk stranke z interesom, ob upoštevanju citiranega 8. člena Pravilnika, pa toženka tudi ni prekoračila pooblastila pri odločanju o utemeljenosti ugovora.

17. Obrazložitev odločbe zadosti standardu obrazložitve iz 214. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP). Toženka je namreč opravila presojo podobnosti prijavljenega znaka s podobnostjo prejšnjih znamk, obrazložila obstoj podobnosti med prijavljenim znakom in prejšnjo znamko stranke z interesom št. 754225 in enakost blaga ter zato zavrnila prijavo z navedbo vseh pravno relevantnih razlogov.

18. Odločitev o zavrnitvi stroškovnega zahtevka stranke z interesom pa temelji na smiselni uporabi 154. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 22. členom ZUS-1. Po prvem odstavku 154. člena ZPP mora stranka, ki v pravdi ne uspe, nasprotni strani in njenemu intervenientu povrniti stroške. Ker je stranka z interesom (objektivno gledano) uspel s svojim predlogom v odgovoru na tožbo, da se tožba zavrne kot neutemeljena, je zaradi navedenega načeloma upravičen do povrnitve stroškov postopka. Ker pa se po prvem odstavku 155. člena ZPP povrnejo stranki le ''potrebni stroški'', je treba ugotoviti, ali so navedbe stranke z interesom v odgovoru na tožbo take, ki so (bile) pomembne za razjasnitev zadeve oziroma ki (so) vplivale na odločitev sodišča. Po presoji sodišča stranka z interesom takšnih navedb ni podal, saj je v pretežni meri povzel obrazložitev izpodbijane odločbe oziroma ponovil svoje navedbe iz postopka. S temi navedbami pa ni vplival na odločitev sodišča, saj je sodišče pri presoji pravilnosti in zakonitosti odločbe vse navedeno (med drugim) tudi upoštevalo. Glede na navedeno stranki z interesom stroški postopka ne gredo. Tako stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče RS v sklepu, I Up 276/2013 z dne 21. 11. 2013, ter v sklepu I Up 191/2015 z dne 1. 10. 2015.

19. Glede na navedeno je sodišče tožbo zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1), ker je ugotovilo, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen ter da je odločba pravilna in na zakonu utemeljena.

20. Odločitev o stroških postopka temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem v primeru, če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o industrijski lastnini (2001) - ZIL-1  - člen 44, 44/1, 44/1-b, 44/c, 44/1-d

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 214

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 101, 102, 120, 154, 154/1, 120.155, 155/1

Pravilnik o vsebini prijave znamke (2001) - člen 8

Opr št. sodišča II stopnje: UPRS Sodba I U 1229/2016-12, z dne 04.04.2017, ECLI:SI:UPRS:2017:I.U.1229.2016.12

Opr št. sodišča II stopnje: UPRS Sodba I U 1222/2016-11, z dne 04.04.2017, ECLI:SI:UPRS:2017:I.U.1222.2016.11

Opr št. sodišča II stopnje: UPRS Sodba I U 1237/2016-12, z dne 04.04.2017, ECLI:SI:UPRS:2017:I.U.1237.2016.12

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.