UPRS sodba IV U 186/2015
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2015-12-17

Majda Kovačič (preds.), Melita Ambrož (poroč.), mag. Darinka Dekleva Marguč

zahteva za denacionalizacijo - upravičenec do denacionalizacije - odškodnina od tuje države - dejansko izplačilo odškodnine - pogodba FIP

Upravni organ je pravilno štel, da je bilo treba zahtevo za denacionalizacijo na podlagi določbe drugega odstavka 10. člena ZDen kot neutemeljeno zavrniti, saj že sam obstoj pravice dobiti odškodnino za odvzeto premoženje pomeni izključitev denacionalizacijskega zahtevka v Sloveniji, ne glede na to, ali je bila odškodnina dejansko prejeta ali ne. To pa je skladno tudi s pravnim stališčem Vrhovnega sodišča. Sodbe sodišč sicer niso materialno pravo, vendar je sodišče v skladu z določbo 22. člena Ustave RS dolžno zagotavljati enako sodno varstvo pravic, torej da v enakih primerih odloča enako. To vključuje tudi odločanje v skladu z izoblikovano sodno prakso, ki jo uravnavajo odločitve, pravna stališča in mnenja Vrhovnega sodišča.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je z izpodbijano odločbo, št. 490-28/2015/5 z dne 10. 9. 2015, ugodilo pritožbi Mestne občine Velenje in odpravilo odločbo Upravne enote Velenje št. 321-140/93 z dne 4. 8. 2015 (1. točka izreka) in v 2. točki izreka zavrnilo zahtevo pravnih naslednikov po pokojnem A.A. za vračilo nepremičnine parc. št. 3333/1 k.o. ...

2. Drugostopenjski organ je v izpodbijanem aktu pojasnil, da je v teku več pritožbenih postopkov v zvezi z denacionalizacijo po pokojnem A.A. in da je Upravno sodišče RS s sodbo I U 1421/2014-12 z dne 3. 3. 2015 že zavzelo stališče, da pokojni A.A. po drugem odstavku 10. člena Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen) ni upravičen do denacionalizacije premoženja, ki mu je bilo zaplenjeno na podlagi odločbe Okrajne zaplembene komisije v Celju, št. 36/45 z dne 6. 9. 1945, kot osebi nemške narodnosti, v primeru, da je za predmetno premoženje imela možnost pridobiti odškodnino njegova žena B.B.

3. Ali je imela neka oseba pravico dobiti odškodnino od tuje države (drugi odstavek 10. člena ZDen), ugotavlja pristojni organ po uradni dolžnosti, na podlagi sklenjenih mirovnih pogodb in mednarodnih sporazumov. Podrobno je tožena stranka navedla vsebino priloge 1, točka A k FIP in pojasnila vsebino točke B in točke C iste priloge. Izhajajoč iz spisne dokumentacije in listin, je bilo v zvezi z denacionalizacijskim zahtevkom pokojnega A.A. ugotovljeno, da po drugem odstavku 10. člena ZDen ni upravičen do denacionalizacije premoženja, ki mu je bilo zaplenjeno na podlagi odločbe Okrajne zaplembene komisije v Celju, št. 36/45, ker je za to premoženje imela možnost pridobiti odškodnino njegova žena B.B. (odločba UE Žalec št. 321-359/92-664 z dne 3. 8. 2015 in odločba MKGP št. 490-47/2015/2 z dne 4. 9. 2015). Iz listin namreč izhaja, da je bila B.B. z možem A.A. in njegovo sestro C.C. dne 3. 1. 1946 izgnana v Avstrijo. Od leta 1954 je bila avstrijska državljanka in je imela na dan 1. 1. 1960 stalno prebivališče v Republiki Avstriji. Tako sta oba zakonca izpolnjevala pogoje iz drugega odstavka točke A priloge 1 k FIP ter B.B. pogoje drugega odstavka točke A priloge 1 k FIP ter je tako B.B. izpolnjevala vse tri pogoje po prvem odstavku točke A priloge 1 k FIP, kar pomeni, da je imela za premoženja, ki je bilo podržavljeno njenemu možu, možnost pridobiti odškodnino od Republike Avstrije. Upoštevajoč sodbo Upravnega sodišča, opr. št. I U 1421/2014-12 z dne 3. 3. 2015, to pomeni, da je bilo treba na podlagi drugega odstavka 10. člena ZDen zahtevo za denacionalizacijo nepremičnine parc. št. 3333/1 k.o. ... zavrniti.

4. Tožnik v tožbi odločitvi oporeka. Gre za ponovljeni postopek odločanja, v katerem gre za vprašanje pravilne uporabe drugega odstavka 10. člena ZDen. Tožena stranka je o statusu upravičenca že odločala (odločba 490/27/2014/3 z dne 22. 7. 2014) in se postavila na stališče, da je A.A. denacionalizacijski upravičenec. V tem sporu izpodbijana odločitev ni skladna z določbami in namenom ZDen. Gre za nerazumno dolgo odločanje in sprejemanje škodljivih odločitev, ki v primeru sklicevanja na pogodbo FIP in v tej zvezi spornim odločanjem, pomeni nepravilno uporabo materialnega prava.

5. Pravni naslednik upravičenca je v postopku predložil vsa uradna potrdila Republike Avstrije, iz katerih izhaja, da C.C. in B.B. nista bili upravičeni do odškodnine za odvzeto premoženje v bivši FLRJ po nobenem predpisu Republike Avstrije. Sklicuje se na določbo 70. člena ZDen, zato bi upravni organ moral upoštevati v spis vložena uradna potrdila pristojnih državnih organov Republike Avstrije. Č.Č. na dan uveljavitve FIP ni več živel, ker je umrl 1958, na dan izvedene nacionalizacije premoženja pa je bil državljan FLRJ. Tako na dan nacionalizacije ni bil izpolnjen pogoj, da je bilo podržavljeno avstrijsko premoženje, zato ni upravičen do prejema odškodnine za odvzeto premoženje po pogodbi FIP.

6. Ker so bila v spis predložena, tako kot to zahteva 70. člen ZDen, uradna potrdila, ki bi jih bilo treba v povezavi z drugim odstavkom 10. člena ZDen upoštevati, upravni organ ni imel pravice, niti pooblastila, razlagati drugače tuje pravo. Tega stališča ne omaje niti odločitev Vrhovnega sodišča RS z dne 14. 12. 2014. Gre za odločitev, ki je v nasprotju z določbo 2. člena Ustave Republike Slovenije in je arbitrarna. Ker je odločitev tožene stranke v nasprotju s podatki upravnega spisa in uradnimi potrdili Republike Avstrije, nima podlage v določbi drugega odstavka 10. člena ZDen. Tožnik zato sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne v ponovno odločitev. Predlaga tudi povrnitev stroškov postopka.

7. Tožena stranka je sodišču poslala upravne spise. V odgovoru na tožbo prereka  tožbene navedbe kot neutemeljene, iz razlogov navedenih v obrazložitvi izpodbijane odločbe. Predlaga da sodišče tožbo, kot neutemeljeno, zavrne.

8. Odgovor na tožbo je podala tudi stranka z interesom v tem upravnem sporu, Mestna občina Velenje, ki se z odločitvijo tožene stranke strinja in predlaga zavrnitev tožbe kot neutemeljene.

10. V obravnavani zadevi je sporno, ali sta bila A.A. oziroma njegova pravna naslednica, B.B., upravičena do odškodnine za odvzeto premoženje v bivši FLRJ na podlagi Pogodbe med Zvezno republiko Nemčijo in Republiko Avstrijo o poravnavi škod izgnancem, preseljencem in pregnancem, o ureditvi drugih finančnih vprašanj in vprašanj iz socialnega področja (FIP) in na njeni podlagi sprejeti predpisi, sporno pa je tudi vprašanje pravne narave potrdil tujega državnega organa.

11. V zvezi z navedenimi spornimi vprašanji je pravna stališča, ki jih je dolžno upoštevati tudi Upravno sodišče RS, že zavzelo Vrhovno sodišče v sodbi X Ips 85/2013 z dne 27. 11. 2014. Pojasnilo je, da na podlagi drugega odstavka 10. člena ZDen niso upravičenci v smislu tega zakona tiste osebe, ki so dobile ali imele pravico dobiti odškodnino za odvzeto premoženje od tuje države; ali je oseba imela pravico dobiti odškodnino od tuje države, pa ugotavlja pristojni organ po uradni dolžnosti na podlagi sklenjenih mirovnih pogodb in mednarodnih sporazumov. Po ustaljeni upravnosodni praksi določba drugega odstavka 10. člena ZDen velja v vsakem primeru, ne glede na to, ali gre za upravičenca po 9., 11. ali 12. členu ZDen. Pravica dobiti odškodnino od tuje države po določbi drugega odstavka 10. člena ZDen tako izključuje upravičenost do denacionalizacije tudi za pravne naslednike iz 12. člena ZDen.

12. Zvezna Republika Nemčija in Republika Avstrija sta 27. 11. 1961 sklenili FIP z namenom ureditve odprtih finančnih vprašanj v zvezi s časovnim obdobjem od 13. 3. 1938 do 8. 5. 1945 (preambula FIP). Nemčija se je zavezala, da bo udeležena na stroških finančnih izdatkov, nastalih v korist oseb nemške pripadnosti, ki bodo nastali glede na v prvem odstavku 2. člena opredeljeni zakonski ureditvi na strani Republike Avstrije, ki ureja z dogodki v 2.svetovni vojni tem osebam nastalo premoženjsko škodo (1. člen FIP). Za izvedbo FIP je Republika Avstrija sprejela UVEG in Zakon o prijavi škode (Anmeldegesetz), v 2. členu pa se FIP sklicuje na uporabo (avstrijskega) Zakona o vojnih in pregnanskih škodah (KVAG).

13. Odškodovanje za osebe, ki spadajo v krog upravičencev, je torej Avstrija uredila v notranji zakonodaji v polju svoje proste presoje (določila je vrsto škode, za katero se plača odškodnina, višino škode, vključujoč socialne kriterije in drugo). V prilogi 1 (točka A) k FIP so opredeljene skupine oseb, ki so upravičene do pravic po FIP, med drugim so upravičenci pregnanci in priseljenci, ki so avstrijski državljani ali nemški državljani ali pripadniki nemške narodnosti, posebej tisti z nerazjasnjenim državljanstvom, in so imeli 1. januarja 1960 stalno prebivališče v Avstriji ali so se vrnili ali prišli v Avstrijo po 1. 1. 1960 v okviru ponovne družinske povezave, ali kot povratniki v domovino in so v trenutku vložitve zahtevka tam najmanj šest mesecev bivali ali pa so se pred 1. 1. 1960 po najmanj šestmesečnem bivališču v Avstriji iz Avstrije odselili v Zvezno republiko Nemčijo in so imeli 1. 1. 1960 tam stalno prebivališče. Pregnanci so v prvem odstavku točke B priloge 1 definirani kot avstrijski državljani, nemški državljani in osebe nemške narodnosti brez enega od teh državljanstev, ki so posedovale stalno bivališče na območju izven Republike Avstrije in izven meja nemškega Reicha po pravnem statusu ozemlja z dne 31. 12. 1937 in so v zvezi z dogodki 2. svetovne vojne ali zaradi posledic teh dogodkov to stalno bivališče vsled pregona kot tudi izgona izgubile. Iz C točke priloge 1 je razvidno, da so bile med pregnance in priseljence izrecno vključene tudi osebe z območja FLRJ.

14. Vrhovno sodišče se  sklicevalo tudi na odločbo Ustavnega sodišča Up-547/02, v kateri je navedlo, da določba drugega odstavka 10. člena ZDen ne pomeni, da slovenski organi pri odločanju o upravičenju do denacionalizacije odločajo o pravici do odškodnine od tuje države. Gre namreč za reševanje predhodnega vprašanja, ki ga po izrecnem zakonskem pooblastilu rešujejo organi, pristojni za denacionalizacijo sami in to neposredno z razlago mednarodne pogodbe, torej brez dokazovanja tujega prava in brez postopka priznavanja tujih sodnih odločb.

15. Sodišče glede na  zgornji povzetek obrazložitve sodbe Vrhovnega sodišča z dne 27. 11. 2014 in predvsem glede na 44. točko obrazložitve sodbe z dne 27. 11. 2014 ugotavlja, da tudi potrdilo tujega državnega organa z dne 12. 3. 2012, na katerega opozarja tožnik v tožbi, za upravni organ ni zavezujoče. Po pravnem stališču Vrhovnega sodišča, na katerega se v celoti opira tudi to sodišče, gre za potrdilo o tujem pravu v smislu 12. člena Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku oziroma 7. člena Evropske konvencije o obvestilih o tujem pravu. Kolikor se z njim potrjuje, da sta Zvezna republika Nemčija in Republika Avstrija sklenili FIP, je upravni organ dolžan ta predpis kot veljaven upoštevati. Če pa se v potrdilu navaja, da po tem predpisu ni obstajala pravica do odškodnine, gre le za mnenje, na katerega upravni organ ni vezan.

16. Pri odločanju na podlagi drugega odstavka 10. člena ZDen tudi ni pomembno, za katere vrste premoženja se je tuja država odločila izplačevati odškodnine, in tudi ne, kakšna je bila višina te odškodnine. Bistveno je, da je bilo pokojnemu A.A. premoženje podržavljeno na podlagi odločbe Okrajne zaplembene komisije v Celju, št. 36/45 z dne 6. 5. 1945, izdani na podlagi odloka AVNOJ-a o prehodu sovražnikovega imetja v državno svojino, kot osebi nemške narodnosti, kar pomeni, da gre za premoženje, ki v povezavi z definicijo pojma pregnanca iz točke B Priloga 1 k FIP, tudi po presoji sodišča sodi v premoženjsko škodo v smislu 1. člena FIP in tretjega odstavka B točke Priloge 1 k FIP.  Da premoženje, ki je bilo odvzeto na podlagi odloka AVNOJ-a spada v okvir premoženja, za katerega se je na podlagi FIP predvidevala odškodnina, je odločilo tudi Vrhovno sodišče v sodbi z dne 27. 11. 2014.

17. Sodišče v nadaljevanju ugotavlja tudi, da se v zvezi s vprašanjem, kdo je dobil ali imel pravico dobiti odškodnino za odvzeto premoženje od tuje države, v postopku ugotavljajo vse relevantne okoliščine določene v FIP. V zadevi ni sporno, da je bil pokojni A.A. 1946 leta izgnan v Avstrijo, kjer je leta 1954 pridobil avstrijsko državljanstvo in tam leta 1958 tudi umrl. Glede na takšno ugotovitev, ki med strankama ni sporna, in ki izhaja iz upravnemu spisu priloženih listin, je po presoji sodišča upravni organ pravilno upošteval tudi stališče Upravnega sodišča RS v sodbi I U 1421/2014-12 z dne 3. 3. 2015 in ugotavljal, ali je bila upravičena zahtevati odškodnino od tuje države B.B., žena pokojnega A.A. Med strankama ni sporno, da je bila B.B. v Avstrijo izgnana leta 1946, prav tako ni sporno, da je avstrijsko državljanstvo pridobila 7. 12. 1954 in da je v Avstriji živela od 6. 1. 1946, do smrti ... 9. 1999. Upoštevajoč te podatke  ni dvoma, da je B.B. izpolnjevala pogoje za pridobitev odškodnine od Republike Avstrije, opredeljene v Prilogi 1 k FIP.

18. Zgoraj navedena ugotovitev po presoji sodišča pomeni tudi, da je upravni organ pravilno štel, da je bilo treba zahtevo za denacionalizacijo, na podlagi določbe drugega odstavka 10. člena ZDen kot neutemeljeno zavrniti, saj že sam obstoj pravice dobiti odškodnino za odvzeto premoženje pomeni izključitev denacionalizacijskega zahtevka v Sloveniji, ne glede na to, ali je bila odškodnina dejansko prejeta ali ne. To pa je skladno tudi s pravnim stališčem Vrhovnega sodišča v sodbi X Ips 85/2013 z dne 27. 11. 2014, na katero se v celoti sodišče sklicuje. Sodbe sodišč sicer niso materialno pravo, vendar je sodišče v skladu z določbo 22. člena Ustave RS dolžno zagotavljati enako sodno varstvo pravic, torej da v enakih primerih odloča enako. To vključuje tudi odločanje v skladu z izoblikovano sodno prakso, ki jo uravnavajo odločitve, pravna stališča in mnenja Vrhovnega sodišča. Glede na obrazloženo, sodišče tako kot neutemeljen zavrača tožbeni ugovor nepravilne uporabe materialnega prava.

19. Ker je torej izpodbijana odločba pravilna in zakonita, je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1).

20. Tožeča stranka je ob vložitvi tožbe zahtevala povrnitev stroškov postopka. Skladno z določbo četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi, zato je moralo sodišče zahtevek  za povrnitev stroškov postopka zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.