UPRS sodba II U 129/2015
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2015-11-04

Vlasta Švagelj Gabrovec (preds.), Sonja Kočevar (poroč.), Violeta Tručl

davčna izvršba - davčna izvršba na denarno terjatev dolžnika - ugovor dolžnikovega dolžnika

Pri rubežu denarnih terjatev davčnega dolžnika ne gre za vprašanje odgovornosti dolžnikovega dolžnika za davčni dolg davčnega zavezanca, temveč le za sredstvo davčne izvršbe. Zaradi navedenega je tožnikov tožbeni ugovor, da ni solidarno odgovoren za plačilo davčnih obveznosti davčnega dolžnika, brezpredmeten. Pri tem tudi ne gre za prenos davčnega dolga, kot to tudi navaja tožnik, temveč se zaradi rubeža spremeni le upravičenec, kateremu mora dolžnikov dolžnik poravnati obveznost iz zarubljene terjatve.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Z izpodbijanim sklepom je davčni organ zoper davčnega dolžnika A. d.o.o.,  začel izvršbo z rubežem njegovih terjatev, ki jih ima do B. d.o.o., (tožnika v tem postopku) in sicer na podlagi najemne pogodbe v znesku 4.392,00 EUR. Rubež dolžnikove terjatve je v skladu z določbo 173. člena Zakona o davčnem postopku (ZDavP-2), ki omogoča, da se s sklepom o izvršbi davčnemu dolžniku zarubi terjatev, ki jo ima do svojega dolžnika do višine njegovega dolga, dolžnikovemu dolžniku pa se naloži, da zarubljeni znesek terjatve plača na predpisan račun.

Tožena stranka je v pritožbenem postopku zavrnila pritožbo tožnika kot neutemeljeno. Tožnik je v pritožbenem postopku smiselno ugovarjal, da dolžniku ni dolžan, ker davčni dolžnik do njega nima nobenih denarnih terjatev. V zvezi z navedenim je tožena stranka ugotovila, da sta davčni dolžnik kot najemodajalec in družba B. d.o.o. kot najemnik sklenila pogodbo o najemu poslovnih prostorov v letu 2011 ter anekse k tej pogodbi. Po aneksu z dne 25. 1. 2014 znaša najemnina v letu 2014 mesečno 366,00 EUR. Po določbi 144. člena ZDavP-2 je predmet davčne izvršbe lahko vsako dolžnikovo premoženje ali premoženjska pravica, torej tudi terjatve, ki jih ima do svojega dolžnika in ki bodo dospele v plačilo v enem letu od prejema sklepa.

Tožnik v tožbi ugovarja, da ni davčni dolžnik niti ni solidarno odgovoren za plačilo davčnih obveznosti družbe A. d.o.o., zato je davčni organ odredil plačilo davčnih obveznosti družbe A. d.o.o. v breme tožeče stranke brez zakonite podlage. Obveznosti družbe A. d.o.o. ne morejo biti prenesene na družbo B. d.o.o., ker je to mogoče le za davčne obveznosti, ki so nastale po opozorilu DURS, kolikor bi davčni dolžnik nadaljeval z neplačili davkov, ni pa to možno za obveznosti nastale pred opozorilom DURS. Ker torej veljavni zakon ni bil pravilno uporabljen, je izvršba nezakonita, zato predlaga, da sodišče po opravljeni glavni obravnavi izpodbijani sklep odpravi ter toženi stranki naloži povrnitev stroškov postopka.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri svoji odločitvi in predlaga, da sodišče tožbo zavrne kot neutemeljeno.

Izpodbijani sklep o davčni izvršbi na denarno terjatev davčnega dolžnika je izdan na podlagi 173. člena ZDavP-2, po katerem se s sklepom o izvršbi dolžniku zarubi terjatev, ki jo ima do svojega dolžnika do višine dolgovanega davka, dolžnikovemu dolžniku pa naloži, da zarubljeni znesek terjatve plača na predpisane račune. Rubež denarnih sredstev se opravi z dnem, ko je sklep o izvršbi vročen dolžnikovemu dolžniku. Po 174. členu ZDavP-2 lahko dolžnikov dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi ugovarja, da dolžniku ni dolžan, da je dolg pogojen, ali da dolg še ni dospel v plačilo in ne bo dospel v plačilo v enem letu od prejema sklepa. Dokazno breme glede obstoja ugovornih razlogov je na strani dolžnikovega dolžnika, to je v konkretnem primeru tožnika v tem upravnem sporu.

V obravnavani zadevi iz dejanskega stanja, ugotovljenega v davčnem postopku, izhaja, da sta davčni dolžnik in tožnik dne 1. 6. 2011 sklenila pogodbo o najemu poslovnih prostorov, na podlagi katere je tožnik dolžan davčnemu dolžniku plačevati najemnino, ki v skladu z aneksom za leto 2014 znaša 366,00 EUR mesečno. Po pogodbi se najemnina plačuje mesečno za pretekli mesec, plačilni rok pa je 15 dni od datuma fakture, ki se izstavi do osmega dne v tekočem mesecu. Na podlagi navedene pogodbe ima torej davčni dolžnik do tožnika terjatve iz naslova najemnine.

Tožnik v izvršilnem postopku niti v tožbi ni ugovarjal, da navedena najemna pogodba ne obstaja ter posledično tudi ne terjatve davčnega zavezanca do njega iz naslova najemnine. V skladu s 174. členom ZDavP-2 pa je možno z rubežem poseči tudi na denarne terjatve, ki še niso dospele v plačilo, vendar bodo dospele v plačilo v enem letu od prejema sklepa. Izpodbijani sklep, ki je bil izdan dne 13. 2. 2014, se nanaša na terjatve, ki bodo zapadle od 24. 2. 2014 do 23. 1. 2015, torej v enem letu od izdaje sklepa o izvršbi. Tožnik tako ni uspel dokazati, da obstajajo ovire za izvedbo rubeža navedenih terjatev.

Pri rubežu denarnih terjatev davčnega dolžnika ne gre za vprašanje odgovornosti dolžnikovega dolžnika za davčni dolg davčnega zavezanca, temveč le za sredstvo davčne izvršbe. Zaradi navedenega je tožnikov tožbeni ugovor, da ni solidarno odgovoren za plačilo davčnih obveznosti davčnega dolžnika, brezpredmeten. Pri tem tudi ne gre za prenos davčnega dolga, kot to tudi navaja tožnik, temveč se zaradi rubeža spremeni le upravičenec, kateremu mora dolžnikov dolžnik poravnati obveznost iz zarubljene terjatve.

Po vsem navedenem je sodišče ugotovilo, da je izpodbijani sklep pravilen in zakonit, zato je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) zavrnilo kot neutemeljeno. Sodišče je o zadevi odločilo brez glavne obravnave, saj dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo izpodbijanega sklepa, med strankama ni sporno (člen 59 ZUS-1).

Odločitev o stroških postopka temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, ki določa, da če sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.