UPRS sodba in sklep II U 101/2016
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2016-04-06

Sonja Kočevar (preds.), Vlasta Švagelj Gabrovec (poroč.), Violeta Tručl

obnova postopka - rok za vložitev predloga za obnovo postopka - na podlagi ponarejene listine izdana odločba

Pravilna je ugotovitev tožene stranke, da je predlog za obnovo postopka iz razloga po 2. točki 260. člena ZUP preuranjen. Iz podatkov zadeve namreč izhaja, da je bil kazenski postopek v zvezi z domnevno ponareditvijo podpisa na izjavi o privolitvi v posvojitev mladoletnih otrok, v času izdaje oziroma odločanja organa prve stopnje še v fazi zbiranja obvestil in torej glede očitanih dejanj v kazenskem postopku pravnomočna sodna odločba še ni bila izdana. Da navedena ugotovitev ne ustreza dejanskemu stanju kazenske zadeve, pa tožeča stranka v tožbi ne zatrjuje.

II. Zahteva za izdajo začasne odredbe se zavrže.

1. Z izpodbijano odločbo je tožena stranka delno ugodila pritožbi tožeče stranke zoper sklep Centra za socialno delo Žalec, št. 1203-37/2008-237 z dne 12. 6. 2015 in z dopolnitvijo izreka citiranega sklepa (z navedbo vseh pravnomočnih odločb izdanih v postopku posvojitve) odločila, da se predlog tožeče stranke za obnovo postopka v zadevi posvojitve mladoletne A.A. in mladoletnega B.B. končan s pravnomočnima odločbama Centra za socialno delo Žalec, št. 1203-37/2008-273/1 z dne 23. 7. 2010 in pravnomočnima odločbama Centra za socialno delo Žalec št. 1203-37/2008-273/2 z dne 23. 7. 2010, zavrže. Iz obrazložitve izhaja, da je tožeča stranka dne 12. 2. 2015 vložila vlogo (pobudo) za razveljavitev odločb o posvojitvi in da iz dopolnitve vloge z dne 22. 2. 2015 smiselno izhaja, da vlaga zahtevo za obnovo postopka  posvojitve iz obnovitvenih razlogov po 1., 2. in 9. točki 260. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP). Navaja, da je Center za socialno delo Žalec z odločbama št. 1203-37/2008-273/1 z dne 23. 7. 2010 odločil o posvojitvi mladoletne A.A. in mladoletnega B.B. Gre za dve odločbi, katerih vročitev je bila opravljena z javnim naznanilom, glede na to, da na naslovu stalnega prebivališča ni bila mogoča, tako kot to predvideva 96. in 96.a člen ZUP. Odločbi o posvojitvi sta bili vročeni 20. 8. 2010, zato je bila  zahteva za obnovo postopka, zaključenega s citiranima odločbama, vložena dne 12. 2. 2015 iz razloga po 1. in 9. točki 260. člena ZUP, glede na pretek triletnega roka od dokončnosti odločb, zavržena. V zvezi z obnovitvenim razlogom po 2. točki prvega odstavka 260. člena ZUP tožena stranka navaja, da je predlog za obnovo postopka preuranjen, saj iz podatkov upravnega spisa izhaja, da je v času odločanja organa prve stopnje v kazenski zadevi še vedno potekalo zbiranje obvestil in da glede očitanih dejanj v kazenskem postopku še ni bila izdana pravnomočna sodna odločba.

2. Tožeča stranka se z navedeno odločitvijo ne strinja in v obširni tožbi povzema svoje videnje postopka posvojitve. Zatrjuje, da izjave z dne 24. 10. 2008, s katero naj bi soglašala s posvojitvijo,  ni podpisala. Prav tako meni, da ni bilo razlogov za vročanje spornih odločb o posvojitvi z javnim naznanilom, glede na to, da je bilo prvostopnemu organu znano njeno začasno prebivališče. Zatrjuje, da Center za socialno delo Žalec v postopku posvojitve nikoli ni vabil tožeče stranke ne na zaslišanje kot stranke v postopku posvojitve ne na IPS, s čimer naj bi bil  kršen tako 141. člen ZZZDR, kot tudi določbe 2., 14., 15., 22., 23., 25. in 53. člena Ustave RS, kar utemeljuje odpravo nezakonitih odločb o posvojitvi.

3. Hkrati s tožbo je tožeča stranka predlagala tudi izdajo začasne odredbe in sicer, da sodišče otroke nemudoma preseli iz posvojiteljske družine in jih namesti v prehodni dom. S tem se otrokoma in tožeči stranki ne bi nadaljevala škoda, ki jo je z nezakonitim postopkom in kršenjem Ustave RS naredila država ter omogoči stike med otroci, starši, polbratoma in polsestro.

4. Tožena stranka je v odgovoru na tožbo predlagala, da sodišče iz razlogov navedenih v izpodbijani odločbi, tožbo zavrne. Ker tožeča stranka ni izkazala razlogov za odločitev glede začasne ureditve stanja na podlagi 32. člena ZUS-1, predlaga, da sodišče zavrne tudi izdajo predlagane začasne odredbe.

6. Tudi po presoji sodišča je tožena stranka vlogo, ki jo je tožeča stranka vložila dne 12. 2. 2015 in dopolnila dne 22. 2. 2015, pravilno obravnavala kot zahtevo za obnovo postopka, končanega z zgoraj citiranima dokončnima odločbama Centra za socialno delo, s katerima je bilo odločeno o posvojitvi mladoletne A.A. in mladoletnega B.B. Upoštevaje vsebino te vloge, sodišče soglaša tudi z ugotovitvijo tožene stranke, da gre za obnovitvene razloge iz 1., 2. in 9. točke 260. člena ZUP.

7. Obnova postopka je izredno pravno sredstvo, ki omogoča, da se upravni postopek, ki je končan z odločbo, zoper katero v upravnem postopku ni rednega pravnega sredstva (dokončno odločbo), ponovi deloma ali v celoti ter na podlagi obnovljenega postopka izda drugačna odločba v upravni zadevi. Obnova postopka je dopustna le ob pogojih, ki jih določa ZUP. Ta v 260. členu  določa dva osnovna pogoja za obnovo postopka. Prvi je, da je upravni postopek končan z odločbo, ki je v upravnem postopku dokončna (odločba je v skladu z 224. člen ZUP dokončna, če je ni mogoče izpodbijati s pritožbo kot rednim pravnim sredstvom). Drugi pogoj pa je obstoj obnovitvenega razloga iz 260. člena ZUP. Razlogi so v 260. členu navedeni taksativno, kar pomeni, da jih ni mogoče širiti na podobne primere. Po 263. členu ZUP lahko stranka predlaga obnovo postopka samo v enem mesecu in sicer v primeru iz 1. točke 260. člena od dneva, ko je mogla navesti nova dejstva oziroma uporabiti nove dokaze; v primeru iz 2. točke 260. člena od dneva, ko je izvedela za pravnomočno sodbo, če postopka ni mogoče izvesti pa od dneva, ko je izvedela za ustavitev tega postopka ali za okoliščine, zaradi katerih se postopek ne more začeti; v primeru iz 9. točke 260. člena pa od dneva, ko je izvedela, da je bila odločba izdana (prvi odstavek 263. člena ZUP). Po določbi četrtega odstavka 263. člena ZUP obnove ni mogoče več predlagati in tudi ne uvesti po uradni dolžnosti po preteku treh let od dokončnosti odločb. Po preteku tega roka je mogoča obnova postopka le iz razloga po 2., 3. in 4. točki 260. člena tega zakona (peti odstavek 260. člena ZUP).

8. S prvim in tretjim odstavkom 267. člena ZUP je urejen predhodni preizkus predloga za obnovo, ki obsega preizkus, ali predlog izpolnjuje procesne pogoje za njegovo vsebinsko obravnavanje (ali je predlog dovoljen, popoln, pravočasen, ali ga je podala upravičena oseba in ali je okoliščina, na katero se predlog opira, verjetno izkazana) in preizkus, ali bi dejstva in dokazi, ki se navajajo v predlogu za obnovo, lahko pripeljali do drugačne odločitve v obnovljenem postopku. Če predlog ne izpolnjuje kateregakoli od navedenih pogojev, ga organ s sklepom zavrže (drugi odstavek).

9. Kot izhaja iz podatkov predloženega upravnega spisa, sodišče pa se pri tem sklicuje tudi na svoje stališče, ki izhaja iz sodbe tega sodišča v zadevi II U 201/2015,  sta bili odločbi o posvojitvi tožeči stranki v skladu s 96. in 96.a členom ZUP pravilno vročeni z javnim naznanilom, glede na to, da na naslovu stalnega prebivališča vročitev ni bila mogoča. Med strankami namreč ni sporno, da je tožeča stranka v času poskusa vročitve spornih odločb o posvojitvi imela prijavljeno stalno prebivališče na naslovu …. Tožbenih trditev, da je bil organ prve stopnje v spornem času seznanjen z naslovom njenega začasnega prebivališča, kamor bi ji moral vročati odločbe, pa po presoji sodišča ni uspela dokazati. Odločbi o posvojitvi sta ji bili torej vročeni dne 20. 8. 2010. Glede na navedeno je zato odločitev tožene stranke, da je bil predlog za obnovo postopka, vložen dne 12. 2. 2015,  vložen po preteku treh let od dneva, ko sta postali odločbi dokončni (četrti odstavek 263. člena ZUP), pravilna. Upoštevaje opisano pravno in dejansko stanje zadeve, zato po presoji sodišča okoliščina, kdaj je tožeča stranka izvedela, da je bila odločba izdana, za odločitev niti ni bistvena, saj je bil predlog za obnovo postopka vložen po preteku objektivnega roka treh let in se torej organu  z vprašanjem teka subjektivnega (enomesečnega) roka niti ni  bilo treba ukvarjati.

10. Pravilna je tudi odločitev tožene stranke glede tega, da je predlog za obnovo postopka iz razloga po 2. točki 260. člena ZUP preuranjen. Kot izhaja iz prej navedenih določb 263. člena ZUP, lahko stranka obnovo postopka v primeru iz 2. točke 260. člena ZUP predlaga od dneva, ko je izvedela za pravnomočno sodbo oziroma, če postopka ni mogoče izvesti od dneva, ko je izvedela za ustavitev tega postopka ali za okoliščine, zaradi katerih se postopek ne more začeti. Iz podatkov zadeve izhaja, da je bil kazenski postopek v zvezi z domnevno ponareditvijo  podpisa na izjavi o privolitvi v posvojitev mladoletnih otrok, v času izdaje  oziroma odločanja organa prve stopnje še v fazi zbiranja obvestil in torej glede očitanih dejanj v kazenskem postopku pravnomočna sodna odločba še ni bila izdana. Da navedena ugotovitev ne ustreza dejanskemu stanju kazenske zadeve pa tožeča stranka v tožbi ne zatrjuje.

11. Ker torej  procesni pogoji  iz 267. člena ZUP za vsebinsko obravnavo predloga za obnovo postopka niso izpolnjeni, je po presoji sodišča izpodbijana odločitev pravilna in na zakonu utemeljena. Zato je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1).

12. Podlaga za izdajo začasne odredbe v upravnem sporu je 32. člen ZUS-1. Na podlagi drugega odstavka 32. člena sodišče na tožnikovo zahtevo odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, če bi se z izvršitvijo akta tožniku prizadela težko popravljiva škoda; pri odločanju pa mora sodišče skladno z načelom sorazmernosti upoštevati tudi prizadetost javne koristi ter koristi nasprotnih strank. Po tretjem odstavku 32. člena ZUS-1 pa lahko tožnik iz razlogov iz prejšnjega odstavka zahteva tudi izdajo začasne odredbe za začasno ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje, če se ta ureditev, zlasti pri trajajočih pravnih razmerjih, kot verjetno izkaže za potrebno. Procesna predpostavka za odločanje o začasni odredbi je med drugim tudi ta, da o glavni stvari v upravnem sporu še ni bilo pravnomočno odločeno. V obravnavani zadevi pa je sodišče s 1. točko izreka odločilo o tožbi, zato tožeča stranka ne izkazuje več pravnega interesa za izdajo začasne odredbe in je sodišče zahtevo za izdajo začasne odredbe ob smiselni uporabi 36. člena ZUS-1 zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.