UPRS sodba III U 297/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-08-28

Nevenka Zajc (preds.), Lara Bartenjev (poroč.), Andrej Orel

davčna izvršba - prisilna poravnava - učinki prisilne poravnave - dovoljenost izvršbe

Ker v zadevi ni sporno, da je bil izpodbijani sklep izdan v času trajanja postopka prisilne poravnave, za katerega ZFPPIPP ne določa nobene izjeme od splošnega pravila o nedovoljenosti izvršbe, je nezakonit.

Tožbi se ugodi, sklep Davčne uprave RS, Posebnega davčnega urada, št. DT 42918-62213/2012-1 02-05 z dne 24. 9. 2012 se odpravi.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 347,70 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Toženka je z izpodbijanim sklepom začela davčno izvršbo zoper tožnika zaradi neplačane glavnice v višini 302.024,35 EUR, zamudnih obresti v višini 5.530,60 EUR in stroškov sklepa v višini 25,00 EUR. Odločila je, da se davčna izvršba opravi z rubežem denarnih sredstev na tožnikovih računih pri navedenih bankah in hranilnicah, s tem da se prilivi po računih navedenih bank in hranilnic prenesejo na tudi naveden račun tožnika, kjer se opravi rubež sredstev do višine davčnega dolga po tem sklepu.

V obrazložitvi sklepa toženka navaja, da se v obravnavanem primeru izterjujeta neplačan davek od posebnih iger na srečo in koncesijska dajatev za mesec junij 2012 z datumom izvršljivosti 6. 7. 2012. Ugotavlja, da je tožnik z dnem 29. 6. 2012 v postopku prisilne poravnave, v zvezi s prepovedjo izdajanja sklepov o izvršbi proti insolventnih dolžnikom pa se sklicuje na izjemo iz 2. točke tretjega odstavka Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP). Ugotavlja, da predmetne terjatve predstavljajo tožnikove tekoče obveznosti, saj so nastale po začetku postopka prisilne poravnave in pred začetkom stečaja in zanje v skladu z drugim odstavkom 289. člena ZFPPIPP veljajo pravila plačevanja, kot veljajo za stroške postopka. Sklicuje se na 143. in 145. člen Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2).

Upravni organ druge stopnje je zavrnil tožnikovo pritožbo zoper izpodbijani sklep. Kot sporno izpostavlja vprašanje, ali je prvostopenjski upravni organ upravičeno izdal izpodbijani sklep za celotno obveznost iz naslova koncesijske dajatve od iger na srečo za mesec junij 2012, z datumom izvršljivosti 6. 7. 2012, glede na dejstvo, da se je zoper tožnika dne 29. 6. 2012 začel postopek prisilne poravnave. Ugotavlja, da ker 75. in 76. člen Zakona o igrah na srečo (v nadaljevanju ZIS) za izračun koncesijske dajatve v primeru začetega insolventnega postopka ne vsebuje posebnih določb, je tudi za navedene dajatve treba uporabiti splošna pravila po ZDavP-2, kar pomeni, da se zaradi začetka insolventnega postopka obdobja (mesec junij 2012) ne razdeli na dve obdobji, saj zakon tega ne določa. Obveznost iz obračuna koncesijske dajatve od iger na srečo po obračunu za mesec junij 2012 je namreč skladno z določbami ZIS nastala zadnji dan obdobja, to je dne 30. 6. 2012. Za opredelitev trenutka nastanka davčne obveznosti iz naslova koncesijske dajatve je po mnenju pritožbenega organa potrebno upoštevati tretji odstavek 44. člena ZDavP-2, ki določa, da davčna obveznost, za izpolnitev katere se znesek davka izračuna po koncu časovnega obdobja, za katero se davek ugotavlja, nastane zadnji dan časovnega obdobja, za katero se davek ugotavlja, če ni s tem zakonom ali z zakonom o obdavčenju drugače določeno. Ker gre za terjatev iz naslova koncesijske dajatve, ki se nanaša na obdobje, ki se je zaključilo na dan po izdaji sklepa o začetku postopka prisilne poravnave, postopek prisilne poravnave nanjo ne učinkuje in se je za to terjatev upravičeno začel postopek davčne izvršbe. Enako velja tudi za obveznost iz naslova davka od posebnih iger na srečo.

Kot utemeljen pa ocenjuje ugovor tožnika, da se je upravni organ prve stopnje zmotno skliceval na 2. točko tretjega odstavka 131. člena ZFPPIPP. Pravilno bi bilo sklicevanje na 3. točko drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP, saj gre za postopek izvršbe terjatve, med drugim tudi na podlagi obračuna koncesijskih dajatev, ki so po drugem odstavku 145. člena ZDavP-2 izvršilni naslovi, na podlagi katerih mora tožnica poravnati obveznost, ki je nastala po začetku postopka prisilne poravnave. Gre za tekoče redne obveznosti tožnice, nastale v zvezi z opravljanjem njene dejavnosti (151. člen ZFPPIPP). Meni, da se prepoved izdaje sklepa o izvršbi nanaša le na terjatve, na katere učinkuje začetek postopka prisilne poravnave. Ker pa gre v obravnavanem primeru za izterjavo terjatev, za katere ne nastanejo posledice začetka postopka prisilne poravnave, je po mnenju upravnega organa druge stopnje upravni organ prve stopnje ravnal pravilno in zakonito, ko je izdal izpodbijani sklep.

Tožnik se s takšno odločitvijo ne strinja in v obširni tožbi med drugim navaja, da toženka ni bila upravičena izdati izpodbijanega sklepa, saj je bil nad njo začet postopek prisilne poravnave, kar predstavlja pravno oviro. Meni, da del koncesijskih dajatev, in sicer do vključno 28. 6. 2012, predstavljajo terjatve, na katere se raztezajo učinki prisilne poravnave, kar obširno pojasni. Po njegovem stališču terjatev na plačilo davka nastane v trenutku, ko je zaključena posebna igra na srečo, pri kateri vplačila za udeležbo pri tej posebni igri na srečo presegajo znesek vrednosti izplačanih dobitkov oziroma pri posebnih igrah na srečo, ki jih igralci igrajo drug proti drugemu, ko je iz takšne igre ustvarjen prihodek za prireditelja. Z dnem obračuna pa nastane le davčna obveznost, vse pa velja tudi za koncesijsko dajatev. Koncesijska dajatev je z zakonom določena obvezna dajatev, ki nastane, ko se izpolni zakonski dejanski stan, na katerega zakonodajalec veže nastanek terjatve na plačilo koncesijske dajatve. Tudi koncesijska dajatev se le ugotavlja oziroma obračuna enkrat na mesec (in ne nastane le enkrat na mesec). Nastane le obveznost za plačilo obračuna koncesijskih dajatev. Zato je zmotno stališče toženke, da naj bi z izpodbijanim sklepom izterjevana terjatev nastala po začetku postopka prisilne poravnave. Izpodbijani sklep zato temelji na napačni uporabi materialnega prava.

Priznava, da je Republika Slovenija upnica z izpodbijanim sklepom izterjevane terjatve in ji takšna terjatev tudi pripada, vendar zgolj in pod pogojem potrjene prisilne poravnave nad tožnikom kot insolventnim dolžnikom te terjatve. Takšno je tudi stališče Republike Slovenije, saj je državno pravobranilstvo v imenu Republike Slovenije izterjevane terjatve v postopku prisilne poravnave prijavilo. Zato je toženka z izpodbijanim sklepom nezakonito in neupravičeno izterjala polno plačilo terjatve, ki je sicer plačljiva zgolj in samo pod pogoji prisilne poravnave, nezakonito uveljavljala plačilo iste terjatve v dveh različnih postopkih in izdala nezakonit sklep o davčni izvršbi kljub izrecni zakonski prepovedi izdaji sklepov o izvršbi zoper tožnika kot insolventnega dolžnika.

Poleg tega meni, da ne gre za terjatve, ki se v stečajnem postopku plačajo kot strošek postopka. Poudarja, da je bila navedena terjatev s strani upravitelja prisilne poravnave tudi že priznana, s čimer je prijavljena terjatev v postopku prisilne poravnave dosegla učinke pravnomočnosti. Res pa, da je toženka po uspešni izvršbi prijavo terjatve v postopku prisilne poravnave umaknila, česar pa ZFPPIPP ne predvideva. Predlaga odpravo izpodbijanega sklepa in povrnitev stroškov postopka.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo v celoti prereka navedbe tožnika in vztraja pri razlogih iz obrazložitev upravnih odločb.

Po podatkih spisa je bil nad tožnikom s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru St 1436/2012 z dne 29. 6. 2012 začet postopek prisilne poravnave, kar ni sporno. Prav tako ni sporno, da je bila s sklepom istega sodišče z dne 13. 2. 2013, ki je postal pravnomočen dne 4. 3. 2013, prisilna poravnava potrjena. Izpodbijani sklep o davčni izvršbi je davčni organ izdal dne 24. 9. 2012, torej po začetku in pred zaključkom postopka prisilne poravnave.

Po prvem odstavku 131. člena ZFPPIPP po začetku postopka zaradi insolventnosti proti insolventnemu dolžniku ni dovoljeno izdati sklepa o izvršbi ali zavarovanju. To pomeni, da kot pravna posledica (učinek) začetka postopka zaradi insolventnosti nastane pravna ovira (negativna procesna predpostavka) za dovolitev izvršbe. Navedeno pa ne velja, če je podan kateri izmed položajev, ki so določeni v drugem in tretjem odstavku 131. člena ZFPPIPP.

Ti položaji pa lahko nastanejo samo v stečajnem postopku, kar je pojasnjeno v nadaljevanju. ZFPPIPP pa ne določa nobene izjeme od splošnega pravila o nedovoljenosti izvršbe kot pravne posledice prisilne poravnave. Navedeno pomeni, da je po začetku postopka prisilne poravnave nedovoljena vsaka izvršba, tudi izvršba glede terjatve, za katere prisilna poravnava, če bo potrjena, ne bo učinkovala. Ta prepoved traja, dokler traja postopek prisilne poravnave.

Po 1. točki drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP je tudi po začetku postopka zaradi insolventnosti dovoljeno izdati sklep o izvršbi na podlagi pravnomočnega sklepa, ki ga v postopku zaradi insolventnosti izda sodišče, ki vodi ta postopek, iz za katerega ZFPPIPP določa, da je izvršilni naslov. To so ti sklepi: pravnomočni sklep, s katerim stečajno sodišče ugotovi, da sta terjatev in ločitvena pravica, s katero je zavarovana ta terjatev, priznani, ter naloži stečajnemu dolžniku prednostno plačilo te terjatve iz premoženja, ki je predmet ločitvene pravice (drugi odstavek v zvezi z 2. točko prvega odstavka 304. člena ZFPPIPP), pravnomočni sklep, s katerim stečajno sodišče ugotovi, da je izločitvena pravica priznana, in naloži stečajnemu dolžniku, da (glede na vrsto izločitvene pravice) upniku izroči premoženje, ki je premet izločitvene pravice, ali v korist upnika izvede drug razpolagalni pravni posel ali druga pravna dejanja, potrebna za uveljavitev izločitvene pravice (drugi odstavek v zvezi s 1. in 4. točko prvega odstavka 309. člena ZFPPIPP), pravnomočni sklep o prvi razdelitvi splošne razdelitvene mase (drugi odstavek 366. člena ZFPPIPP), pravnomočni sklep o poznejši razdelitvi splošne razdelitvene mase (drugi odstavek 366. člena v zvezi s prvim odstavkom 369. člena ZFPPIPP) in pravnomočni sklep o razdelitvi posebne razdelitvene mase (drugi odstavek 366. člena v zvezi z desetim odstavkom 371. člena ZFPPIPP).

Po začetku postopka zaradi insolventnosti je dovoljeno izdati sklep o izvršbi tudi na podlagi pravnomočne sodne odločbe ali odločbe drugega državnega organa, izdane v postopku iz oddelka 5.6. ZFPPIPP, torej v postopku, ki je tekel za ugotovitev obstoja oziroma neobstoja (prerekane) terjatve, ki se uveljavlja v stečajnem postopku, oziroma za uveljavitev (prerekane) ločitvene ali izločitvene pravice. Na podlagi teh odločb je izvršba dovoljena samo v delu, v katerem je bila insolventnemu dolžniku s to odločbo naložena povrnitev stroškov postopka (druga točka drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP).

Tretja skupina izvršilnih naslovov, na podlagi katerih je po začetku postopka zaradi insolventnosti dovoljeno izdati sklep o izvršbi, so odločbe, izdane o zahtevku, ki se v stečajnem postopku plača kot strošek postopka (3. točka drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP). Po 354. členu ZFPPIPP so stroški postopka vse obveznosti stečajnega dolžnika, ki nastanejo po začetku stečajnega postopka, razen tistih obveznosti, za katere zakon določa, da se plačajo iz razdelitvene mase po pravilih o plačilu terjatev upnikov.

V četrto skupino izvršilnih naslovov, na podlagi katerih je po začetku postopka zaradi insolventnosti dovoljeno izdati sklep o izvršbi, in na katero se je uprl upravni organ druge stopnje, spadajo odločbe, s katerimi je bilo stečajnemu dolžniku naloženo plačilo takse za procesno dejanje v (drugem) postopku, ki je bilo opravljeno pa začetku stečajnega postopka  (4. točka drugega odstavka 131. člena ZFPPIPP). (Besedilo v ležečem tisku je povzeto po Razširjenih uvodnih pojasnilih Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju,  dr. Nina Plavšak, GV Založba, Ljubljana 2008).

Ker v zadevi ni sporno, da je bil izpodbijani sklep izdan v času trajanja postopka prisilne poravnave, za katerega, kot rečeno, ZFPPIPP ne določa nobene izjeme od splošnega pravila o nedovoljenosti izvršbe, je nezakonit.

Ker je sodišče presodilo, da je tožba utemeljena, je izpodbijani sklep odpravilo na podlagi 4. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1).

Ker  je bila zadeva rešena na seji, tožnika pa je v postopku zastopal odvetnik, se mu priznajo stroški v višini 285,00 EUR (drugi odstavek 3. člena Pravilnika). V skladu z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča se v primeru, ko je odvetnik zavezanec za plačilo DDV, navedeni znesek poviša za 22 % DDV, torej za 62,70 EUR. Pri tem sodišče dodaja, da bo plačana sodna taksa za postopek vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/C taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1). Zakonske zamudne obresti od stroškov postopka tečejo od poteka roka z njihovo prostovoljno plačilo (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika, OZ).

ZFPPIPP člen 131, 131/1, 131/2, 131/3. ZDavP-2 člen 143, 145.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.