UPRS sodba IV U 145/2014
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2015-09-16

Melita Ambrož (preds.), Majda Kovačič (poroč.), Sonja Kočevar

zaščitena kmetija - preveritev pogojev za zaščiteno kmetijo - oddaljenost kmetijskih zemljišč - zemljišča v lasti zakoncev

Pri besedni zvezi „v lasti zakonskega para“, kot ga opredeljuje prvi odstavek 2. člena ZDKG, gre za dejansko situacijo lastništva izključno enega od zakoncev, se pa z nepremičninami skupno gospodari oziroma na njih opravlja skupna gospodarska dejavnost.

Zemljišča v k.o. Č. tudi po presoji sodišča z gospodarsko enoto (kmetijo) v k.o. A. predstavljajo enovito kmetijsko gospodarstvo. Sama oddaljenost nepremičnin ni ovira za določitev enotne zaščitene kmetije, ker gre pri zemljiščih v k.o. Č. pretežno za gozd oziroma gozdno zemljišča (kar izhaja tudi iz mnenja Zavoda za gozdove), za katerih obdelavo neposredna bližina prvotno zaščitene kmetije ni potrebna.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijano odločbo, številka 321-155/2002 z dne 13. 2. 2014, je upravni organ prve stopnje pod točko 1 odločil: nepremičnine s parcelnimi številkami: 122/6, 122/7, 122/11, 498, 499, 500/1, 500/2, 501, 502, 503, 509/2, 510, 511, 512, 513/1, 513/2, 514, 515, 517, 518, 519/1, 519/2, 520, 521, 522, 523/1, 523/2, 523/3, 530/1, 532/2, 532/3, 532/4, vse k.o. A., ki so v solasti pokojnega B.B. in C.C., na naslovu … in nepremičnine s parcelnimi številkami 69/1, 69/2, 69/3, 69/4, 70, 71, 73/2, 73/3, 73/16, 73/19, 73/20, 73/29, 73/30, 74, 85/3, 86, 87, 88, 89/1, 90, 93, 101/3, 102, 103, 105/2, vse k.o. Č., ki so v lasti pok. B.B., ..., se štejejo za zaščiteno kmetijo. Pod točko 2 je odločeno, da se po pravnomočnosti odločbe pri teh nepremičninah vpiše zaznamba zaščitene kmetije. Pod točko 3 je odločeno, da se po pravnomočnosti te odločbe v zemljiški knjigi z navedenimi parcelnimi številkami izbriše zaznamba o zaščiteni kmetiji, ki je bila vpisana na podlagi odločbe Upravne enote Velenje, številka 321-4/99 z dne 13. 1. 1999.

2. V obrazložitvi upravni organ navaja, da gre (tako pri upravnih organih kot pri Upravnem sodišču) za večkrat ponovljeni postopek preverbe, ali kmetija še izpolnjuje pogoje za zaščiteno kmetijo po takrat veljavnem Zakonu o dedovanju kmetijskih gospodarstev.

3. Na podlagi sodbe sodišča IV U 27/2012-31, s katero je sodišče tožbi ugodilo in odpravilo odločbo Upravne enote Velenje, je upravni organ v ponovljenem postopku odpravil pomanjkljivosti. Navaja določbe sedaj veljavnega Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (v nadaljevanju ZDKG), na podlagi katerega 5. člen Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev določa, da se nedokončane zadeve končajo skladno s tem zakonom. Po določbi 2. člena ZDKG je zaščitena kmetija, kmetijska oziroma kmetijsko - gozdarstva gospodarska enota, ki je v lasti ene fizične osebe ali v lasti, solasti ali skupni lasti zakonskega para ali oseb, ki živita v registrirani istospolni partnerski skupnosti ali v solasti enega od staršev in otroka ali posvojenca oziroma njegovega potomca in obsega najmanj 5 ha in največ 100 ha primerljive kmetijske površine. V nadaljevanju navaja pogoje, ki so zakonsko določeni glede ugotavljanja primerljivih kmetijskih površin, kar pa sodišče v sodbo ne povzema.

4. V dosedanjih postopkih je ugotovljeno, da so zemljišča v k.o. Č. in k.o. A. lokacijsko ločena. Predloženo je mnenje Zavoda za gozdove z dne 11. 5. 2004, iz katerega izhaja, da se je v gozdovih, last pok. B.B. izvajala sečnja, ki ni bistveno odstopala od povprečne realizacije za vse zasebne gozdove. Po mnenju zavoda oddaljenost od matične kmetije ne vpliva na gospodarjenje z gozdovi. Zemljišča v k.o. A. se nahajajo na sedežu kmetije in so v enem kompleksu, gozd in obdelovalne površine v k.o. Č. pa so v drugem zaokroženem kompleksu. Razdalja med obema znaša glede na različne variante dostopov od 17 do 25 km. Ogled na terenu je bil opravljen 16. 6. 2011, na katerem je bilo ugotovljeno dejansko stanje nepremičnin.

5. V nadaljevanju navaja dosedanji potek postopkov in ugotovitve glede lege in lastništva posameznih zemljišč. Na podlagi denacionalizacije se je v letu 1999 kompleks nepremičnin v k.o. Č. še povečal. Pri obravnavani obdelovalnih površin v k.o. Č. je bilo v postopku ugotovljeno, da je uporabnik pašnika D.D. To pa ne pomeni, da teh površin ne bi mogel obdelovati v sklopu kmetije, ki se nahaja v k.o. A. Glede na velikost pašnika v k.o. Č. (3 ha) in glede na dejstvo, da ne gre za razdrobljene parcele, ampak za celoten kompleks, razdalja ne predstavlja ovire za izrabo pašnih površin. S sodobnimi načini kmetovanja pa je tudi mogoča enovita obdelava površin v k.o. A. in v k.o. Č.

6. Glede lastninskega stanja nepremičnin, ki naj bi bilo po trditvah pooblaščenke tožeče stranke ovira za določitev zaščitene kmetije upravni organ navaja določbo prej navedenega prvega odstavka 2. člena ZDKG. Besedna zveza, da na nepremičnine v lasti zakonskega para, se razume tudi kot nepremičnine v izključni lasti vsakega od zakoncev, če se te rabijo za redno kmetijsko oziroma gozdarsko proizvodnjo ter povezane dejavnosti, ki sestavljajo gospodarsko celoto. Sklicuje se na odločbo Vrhovnega sodišča II Ips 939/2008 z dne 26. 11. 2009, ki napotuje na enotno obravnavanje skupnega premoženja. Navaja sodbo Upravnega sodišča z dne 18. 2. 2011, v kateri sodišče meni, da so bila z odločbo številka 321-4/99 zemljišča v k.o. A. in v k.o. Č. že določena kot kmetijsko gozdarska enota. Zato utemeljevanje, da gre za dve ločeni kmetiji le z zgodovinskimi dejstvi (obseg zaščitene kmetije z odlokoma) ni mogoče. Meni, da ogled celotne kmetije ni potreben, ker se je razdalja in dejanska raba že ugotovila iz katastrskih podatkov ter iz Registra kmetijskih gospodarstev.

7. S pritožbeno odločbo tožena stranka potrjuje odločitev prvostopenjskega upravnega organa ter odgovarja na pritožbene navedbe.

8. Tožeča stranka v tožbi uveljavlja tožbene razloge nepravilne ugotovitve dejanskega stanja, bistveno kršitev določb postopka in nepravilno uporabo materialnega prava. Opozarja, da teče upravni postopek v zadevi že 12 let in je zadeva z vložitvijo te tožbe že četrtič pred Upravnim sodiščem. Bistvena kršitev je, ker je v točki 3 izreka zapisano, da se pri nepremičninah s parc. št. 122/6 in nadaljnjimi, v zemljiški knjigi po pravnomočnosti te odločbe izbriše zaznamba o zaščiteni kmetiji, ki je bila vpisana na podlagi Odločbe UE Velenje št. 321-4/99 z dne 13. 1. 1999. Odločitev je sama s seboj v nasprotju. Te odločbe upravni organ ni nadomestil z izpodbijano odločbo, hkrati pa je na podlagi te iste odločbe napovedal izbris zaznambe o zaščiteni kmetiji. Če upravni organ to odločbo z dne 13. 1. 1999 šteje za nično, bi moral paziti na to po uradni dolžnosti in o tem odločiti v izreku izpodbijane odločbe.

9. Odločba ni izvršljiva, ker je izrek pomanjkljiv tako v smislu prejšnjih navedb pod točko 1, kot tudi opredelitve lastninskih deležev ter še v smislu pravilnih označb nepremičnin, pri katerih naj bi se po pravnomočnosti odločbe vpisala oziroma izbrisala zaznamba o zaščiteni kmetiji.

10. Ni res, da bi bilo v postopku ugotovljeno, da je pok. B.B. lastnik nepremičnin s parc. št. 69/1 in nadaljnjih, vse k.o. Č. in solastnik nepremičnin s parc. št. 122/6 in nadaljnjih, vse k.o. A., kar vse navaja organ v obrazložitvi izpodbijane odločbe, odstavek 4 in 5. Nobena od odločb (št. 321-4/1999 z dne 13. 1. 1999 in št. 321-155/2002-442 z dne 27. 11. 2002) ne vsebuje ter parcelnih številk. Nepravilna je uporaba sedaj veljavnega ZDKG. S tem se krši načelo prepovedi povratne veljave pravnih aktov iz 155. člena Ustave, v povezavi z 2. členom Ustave. V primeru bi se morale uporabiti določbe ZDKG, ki so veljal na dan prvotne izpodbijane odločbe z dne 27. 11. 2002 oziroma v letu 1999. ZDKG, ki sedaj velja, pride v poštev le za zadeve, ki so v rednem postopku in ne trajajo dlje kot 60 dni.

11. Nadaljnja kršitev je v tem, da v odločbi ni nobenega izračuna oziroma preračuna glede primerljivih kmetijskih površin. Nepravilne so v odločbi navedbe glede mnenja Zavoda za gozdove, ker bi upravni organ moral postaviti ustreznega izvedenca. Razlage glede trenutnega stanja na kmetiji so prav tako nepravilne. Razlaga organa glede koriščenja kmetijskih površin s strani druge osebe in da površin ni mogoče obdelovati zaradi nedokončanega dedovanja in sporov med dediči, ne drži. Odločba VS RS II Ips 939/2008 z dne 26. 11. 2009 je neuporabna, ker ne gre za skupno premoženje zakoncev, temveč gre za posebno premoženja pok. B.B.

12. Izpodbijana odločba je vsebinsko identična odpravljeni odločbi številka 321-155/202 z dne 29. 9. 2011, ki jo Upravno sodišče v tretjem postopku pod številko U 27/2012 sploh ni preizkušalo in je tožbi ugodilo že zaradi procesnih razlogov. Tožeča stranka podrobneje razlaga tožbene razloge. Napačna uporaba materialnega prava je podana glede na 67. člen Ustave in ustavno odločbo številka U-I-105/99, s katero se ugotavlja, da je temeljno načelo zaščititi kmetije ustreznih površin. Navaja določbe 2. in 3. člena ZDKG, ki določa pogoj in obseg zaščitene kmetije. Izvajanje kmetijske dejavnosti kot pogoj ni izpolnjen, ker kmetija še za časa življenja pok. B.B., niti kot celota, niti po posamičnih delih oziroma zaokroženi posesti ni proizvajala za trg ali opravljala dejavnost zaradi eksistence, kar je bilo tekom postopka nedvomno ugotovljeno. Ni izpolnjen pogoj glede lastništva nepremičnin. B.B. st. je izključni lastnik nepremičnin v k.o. Č., ki skupaj merijo 530.771 m² (vl. št. 83 in 202 k.o. Č.) in do 1/2 lastnik posestva v E. (prej nepremičnine pri vložku 52 k.o. A.) v izmeri 136.479 m². Celotnih površin je 667.250 m², od tega odpade na domačijo v E. le 20,40% vseh površin. Ker je le na tem delu površin solastnina pok. B.B. in sedaj še tudi pok. C.C. vsakega do 1/2, ta prvi (tožnik)  prikrajšan pri svojih lastninskih upravičenjih v celoti. Kljub temu, da je pok. B.B. lastnik 90% vseh površin, z njimi ni mogel razpolagati. Organ ne more zaščititi kmetijskih površin kot zaščitene kmetije v primeru, ko je eden od zakoncev izključni lastnik 4/5 vseh nepremičnin, ki v naravi predstavljajo ločeno posest od domačije in solastnik do 1/2 nadaljnje 1/5 površin v E. Pok. B.B. je zaščiti vseskozi nasprotoval. S tem, ko ni izpolnjen pogoj solastnine oziroma skupne lastnine, ni podan subjektivni pogoj za zaščito. S tem, ko je več kot en lastnik, je kmetija že razdrobljena. Lastninsko pravico določa 37. člen SPZ. Termin „v lasti zakonskega para“ (2. člen ZDKG) ne obstaja. Zakonski par je lahko skupni lastnik ali solastnik nekega premoženja, lastnik (izključni) je lahko eden od zakoncev.

13. Nepremičnine pri vložni številki 202 k.o. Č. ne morejo biti predmet zaščite, ker je prešla zapuščina po samem zakonu v trenutku zapustnikove smrti na dediče. Dediči ne izpolnjujejo subjektivnega kriterija po določbi 2. člena ZDKG. Odločba je tudi v nasprotju z določbo 132. člena ZD. Oddaljena kmetijska zemljišča in gozdovi ne spadajo v zaščiteno kmetijo, ker zaradi oddaljenosti ne tvorijo gospodarske enote.

14. Bistvena kršitev določb postopka je izrek izpodbijane odločbe v točkah 1, 2 in 3, ki je sam s seboj v nasprotju. Neutemeljeno je sklicevanje na dopis Zavoda za gozdove z dne 11. 5. 2004, ki je označeno kot strokovno mnenje številka 10-2-2204. Zavod ni pristojen za podajanje mnenj. Izvesti bi morali dokaz z izvedenci. Podatki o oddaljenosti med sedežem kmetije in obdelovalnimi površinami v k.o. Č. so različni. Ne ugotavlja se, kaj so krajevne razmere, odločbe ni mogoče preizkusiti tudi glede primerne oddaljenosti. Nepravilna so navajanja glede skupnega gospodarjenja v okviru kmetije. Tudi navedbe o koriščenju gozda v k.o. Č. niso pravilne.

15. Nepopolno ugotovljeno dejansko stanje je v tem, da je bil opravljen ogled le v k.o. Č., ne pa tudi v E. (52 k.o. A.). Ni se ugotavljalo, kdo se preživlja s kmetijami v času po smrti B.B. st., brez pritegnitve izvedenca se ne more ugotoviti vseh relevantnih okoliščin. Na kmetijskih površinah se ni nikoli gospodarilo oziroma opravljala kmetijska dejavnost. Cilj ZDKG ni varovanje kmetijskih površin in posesti za vsako ceno, ampak da se opravlja kmetijska dejavnost. Oba organa nista ugotavljala, kateri razlogi govorijo v prid zaključku, da bi bilo skupno kmetovanje na kmetijskih zemljiščih in gozdovih v A. in Č. uspešnejše, od kmetovanja, ki bi potekalo ločeno na vsaki posesti posebej.

16. Tožeča stranka zahteva izvedbo glavne obravnave glede na to, da dejansko stanje ni razčiščeno in ni soglasja o nobenem bistvenem vprašanju glede izpolnitve objektivnih in subjektivnih pogojev za določitev zaščitene kmetije. Predlaga, da sodišče tožbi ugodi in da se izpodbijana odločba odpravi. Sodišče naj tudi odloči, da se nepremičnine, ki so vpisane k.o. A. in so v lasti pok. B.B. st. in C.C. in nepremičnine vse k.o. Č., ki so v lasti pok. B.B. ne štejejo za zaščiteno kmetijo oziroma ne izpolnjujejo pogojev za zaščiteno kmetijo po 2. členom ZDKG. Pri teh nepremičninah se izbriše zaznamba o zaščiteni kmetiji, ki je bila vpisana na podlagi odločbe UE Velenje z dne 13. 1. 1999 številka 321-4/99. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka. Podrejeno predlaga, da se tožbi ugodi in se izpodbijana odločba odpravi ter zadeva vrne prvostopenjskemu organu v ponovni postopek.

17. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri dejanskih in pravnih razlogih navedenih v izpodbijani odločbi in predlaga, da sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrne.

19. V obravnavanem primeru določitve zaščitene kmetije, gre za večkrat ponovljeni postopek z izdajo več upravnih odločb, kot tudi sodb v upravnem sporu. Glede na to, da so bile že v predhodno izdanih odločbah presojene dejanske okoliščine spornega primera, kot tudi materialni predpisi, ki se nanašajo na sporni postopek določitve zaščitene kmetije, so po presoji sodišča dejanski in pravni razlogi za odločitev v tem primeru utemeljeni, zato se sodišče v izogib ponavljanju nanje sklicuje ter jim v celoti sledi (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1), v zvezi s tožbenimi ugovori pa še dodaja;

20. Neutemeljen je tožbeni ugovor, da gre za bistveno kršitev določb postopka, ker je izrek odločbe v 3. točki sam s seboj v nasprotju. V navedeni točki izreka je odločeno, da se v zemljiški knjigi po pravnomočnosti odločbe pri, v izreku navedenih nepremičninah s parcelnimi številkami, izbriše zaznamba o zaščiteni kmetiji, ki je bila vpisana na podlagi odločbe Upravne enote Velenje z dne 13. 1. 1999, številka 321-4/99. Ne glede na to, da navedena odločba še vedno obstoja (ni izrečena za nično), pa gre samo za nadomestitev vpisa zaznambe o zaščiteni kmetiji na podlagi navedene upravne odločbe z dne 13. 1. 1999, kar je upravni organ nadomestil z vpisom zaznambe zaščitene kmetije pod točko 2 izreka pri navedenih nepremičninah.

21. Pravilna je uporaba sedaj veljavnega ZDKG, ker ima uporaba „novega“ zakona podlago v 5. členu Zakona o spremembah in dopolnitvah ZDKG, ki je določal, da se postopki začeti na podlagi prej veljavnega ZDKG končajo v skladu s tem (novim) zakonom.

22. Med strankami postopka je sporno, ali gre za skupno lastništvo pok. B.B. st. in C.C. tudi glede nepremičnin, za katere tožeča stranka trdi, da so posebno premoženje pok. B.B., ne samo zato, ker je zemljiškoknjižno lastništvo pripisano nanj, ampak tudi zato, ker se na teh nepremičninah ni nikoli kot celota gospodarilo. Po presoji sodišča gre pri besedni zvezi „v lasti zakonskega para“, kot ga opredeljuje prvi odstavek 2. člena ZDKG za dejansko situacijo lastništva izključno enega od zakoncev, se pa z nepremičninami skupno gospodari oziroma na njih opravlja skupna gospodarska dejavnost. To pomeni, da je upravni organ pravilno sledil napotilom sodbe Upravnega sodišča U 176/2008 z dne 1. 2. 2011, glede na to, da je s sodbo U 27/2012 sodišče odpravilo kasneje izdano prvostopenjsko upravno določbo samo zaradi procesnih napak, ne da bi presojalo njeno vsebino. V navedeni sodbi je sodišče zelo določno navedlo, v katerem delu je bilo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in so bile nepravilno uporabljene določbe ZDKG, ki se nanašajo na določitev zaščitene kmetije. Tako je sodišče odločilo, da ZDKG ni določil kriterija stroge medsebojne povezanosti posameznih zemljišč, kar pomeni, da so lahko ločena in oddaljena, vendar tako, da gre za celoto kmetijskih zemljišč in gozdov. Kot je sodišče že prej navedlo, je v ponovnem postopku oziroma v obrazložitvi obeh upravnih odločb to dejansko stanje popolno ugotovljeno. Prav tako so tudi pravilno uporabljeni predpisi ZDKG, čemur sodišče, kot že prej navedeno, v celoti sledi.

23. V prej navedeni sodbi U 176/2008 je sodišče tudi razložilo, kaj pomeni skupnost dedičev po Zakonu o dedovanju. B.B. st. je umrl leta 2003 in je zapuščina prešla po 132. členu na njegove dediče. Skupnost dedičev pa ne posega v določbo prvega odstavka 2. člena ZDKG. Šele ko je v upravnem postopku, vodenem po ZDKG določen status zaščitene kmetije, ki izhaja iz zemljiške knjige (v trenutku zapustnikove smrti) in ugotovitvi o primerljivih površinah po drugem odstavku 2. člena ZDKG, lahko pride do postopka dedovanja, ki upošteva posebnosti dedovanja kmetijskih gospodarstev, ki so določene v ZDKG. V postopku so bili opravljeni številni naroki in strankam omogočeno, da so lahko sodelovale v teh postopkih. Opravljen je bil tudi ogled zemljišč v k.o. Č., ki tudi po presoji sodišča z gospodarsko enoto (kmetijo) v k.o. A. predstavlja takšno enovito kmetijsko gospodarstvo, da ni bilo treba za ugotovitev dejanskega stanja opraviti ogleda še na zemljiščih v k.o. A. Sama oddaljenost nepremičnin ni ovira za določitev enotne zaščitene kmetije, ker gre pri zemljiščih v k.o. Č. pretežno za gozd oziroma gozdno zemljišča (kar izhaja tudi iz mnenja Zavoda za gozdove), za katerih obdelavo neposredna bližina prvotno zaščitene kmetije ni potrebna.

24. Sodišče ni upoštevalo pavšalnih tožbenih ugovorov, da v odločbi ni nobenega preračuna primerljivih kmetijskih površin, ker je bila tožeča stranka s temi preračuni seznanjena in nanje ni imela pripomb. V zvezi s trditvijo, da je izrek odločbe pomanjkljiv glede opredelitve lastninskih deležev in glede pravilnih označb nepremičnin, pri katerih naj bi se po pravnomočnosti odločbe vpisala oziroma izbrisala zaznamba o zaščiteni kmetiji, sodišče ugotavlja, da je le-ta v skladu z zakonsko določbo 2. člena ZDKZ, ki določa solastnino zakoncev na nepremičninah, tožeča stranka pa tudi ni predložila dokaznih sredstev, iz katerih bi izhajale drugačne označbe nepremičnin. Tožbenih ugovorov, ki se nanašajo na kršitev ustavnih določb v zvezi z lastninsko pravico sodišče ne more upoštevati, ker odločanje o zakonitosti upravnega akta v zadevnem upravnem sporu iz 2. člena ZUS-1, ne vključuje tudi presojo ugovorov, ki so ustavnopravne narave. Ostalih tožbenih ugovorov sodišče v tem sporu ni obravnavalo, ker pravilnost odločitve v izpodbijani odločbi niso pravno relevantni.

25. Sodišče ni sledilo predlogu tožeče stranke, da opravi glavno obravnavo, ker so bila vsa dejstva in okoliščine, ki se tičejo spornega dejanskega že presojene v dosedanjih upravnih in sodnih postopkih, predlagani dokazi pa niso pomembni za odločitev (druga alinea drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

26. Glede na navedeno je sodišče tožbo zavrnilo kot neutemeljeno na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1, ker je ugotovilo, da je bil postopek pred izdajo odločbe pravilen in je izpodbijani upravni akt na zakonu utemeljen.

27. Odločitev o stroških postopka temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem trpi vsaka stranka svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.