UPRS sodba II U 245/2015
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2016-10-05

Sonja Kočevar (preds.), Vlasta Švagelj Gabrovec (poroč.), Violeta Tručl

gradbeno dovoljenje - obnova postopka - pogoji za obnovo postopka - rok za vložitev predloga za obnovo postopka

Kdaj je tožeča stranka izvedela za izdano gradbeno dovoljenje, je dejansko vprašanje, pri čemer je dokazno breme, da je predlog vložen pravočasno, na strani predlagatelja postopka.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je upravni organ prve stopnje kot prepozen zavrgel predlog tožeče stranke za obnovo gradbenega dovoljenja št. 351-732/2012/15 z dne 18. 3. 2013, izdanega investitorju A.A. za gradnjo stanovanjskega objekta na zemljišču parc. št. 586/2 k.o. .... V obrazložitvi kot pravno podlago navaja 263. člen ZUP, v skladu s katerim lahko stranka predlaga obnovo postopka po 9. točki 260. člena ZUP (za kar gre v obravnavani zadevi) v enem mesecu od dneva, ko je izvedela, da je bila odločba izdana. Navedeni enomesečni subjektivni rok začne torej teči od dneva, ko je predlagatelj obnove izvedel, da je bilo gradbeno dovoljenje izdano. Ugotavlja, da je tožeča stranka predlog za obnovo postopka izdanega spornega gradbenega dovoljenja vložila dne 9. 7. 2014 in da so bili predlagatelji obnove z obstojem gradbenega dovoljenja seznanjeni že pred 9. 6. 2014, ko je bila vložena prošnja B.B. za fotokopijo citiranega gradbenega dovoljenja. O začetku gradbenih del so bili tako seznanjeni že v dopisu odvetnika C.C. z dne 17. 4. 2014, iz gradbenega dnevnika pa je razvidno, da je bila zakoličba s strani podjetja D. opravljena dne 19. 12. 2013, dne 3. 6. 2014 pa so bile opravljene priprave za odkop in dne 4. 6. 2014 za izkop humusa. Glede na vse navedene v postopku ugotovljene okoliščine je upravni organ zaključil, da je bil predlog za obnovo postopka prepozen in predlog za obnovo postopka iz tega razloga zavrgel.

2. Tožena stranka je v pritožbenem postopku pritrdila ugotovitvam upravnega organa prve stopnje, da je bil predlog za obnovo vložen po preteku predpisanega enomesečnega roka. Ne strinja pa se v celoti z razlogi prvostopne odločitve in  pri tem poudarja, da zgolj navzven zaznavne okoliščine, iz katerih izhaja, da poteka gradnja, še ne zadostujejo za zaključek, da so predlagatelji obnove za izdano gradbeno dovoljenje vedeli. Niti tega ni mogoče z gotovostjo zatrditi za dopis odvetnika C.C. z dne 17. 4. 2014. Gradbeno dovoljenje je bilo namreč izdano za  zemljišče s parc. št. 586/2 k.o. ..., ki je nastalo iz parc. št. 586 (odločba o parcelaciji Območne geodetske uprave Maribor, Geodetska pisarna Slovenska Bistrica, št. 02112-731/2011-2 z dne 10. 1. 2012). Prav tako iz spisne dokumentacije ni razvidno, ali so predlagatelji obnove ta dopis sploh prejeli. Ker v pritožbi zatrjujejo, da tega še nikoli niso videli in da z njim niso bili seznanjeni in se o njem imeli možnost izjaviti, je upravni organ druge stopnje te njihove pritožbene navedbe upošteval kot utemeljene. Ne glede na navedeno pa izpodbijanega sklepa ni odpravil, ker je po prepričanju organa druge stopnje sklicevanje na navedeni dopis z dne 17. 4. 2014 nerelevantno. Da je bilo predlagateljem znano, da namerava investitor na parceli št. 586/2 graditi potrjuje večletna komunikacija med obema strankama (glede ustanovitve služnosti, menjave zemljišč..), da  bi predlagatelji že pred 9. 6. 2014 mogli in morali vedeti, da je bilo gradbeno dovoljenje izdano pa potrjujejo dejstva iz gradbenega dnevnika (z gradbeni deli na sami lokaciji se je pričelo z zakoličbo z dne 19. 12. 2013, dne 7. 5. 2014 je bil opravljen prevoz lesa na parcelo, dne 8. 5. in 10. 5. 2014 zlaganje lesa za ostrešje na parcelo, dne 4. 6. 2014 je bil opravljen izkop humusa) v povezavi z dopisom pooblaščenca predlagatelja z dne 2. 6. 2014, iz katerega je razvidno opozorilo investitorju na povečano obremenjevanje dostopne poti (za prevoz lesnega materiala) več kot je potrebno za opravljanje kmetijske dejavnosti. Pritožbeni organ sicer verjame tožeči stranki, da je šele 9. 6. 2014 opravila poizvedbe pri pristojni upravni enoti in tam izvedela za številko in datum gradbenega dovoljenja, vendar pa bi glede na okoliščine zadeve morala tako postopati najkasneje potem, ko je zaznala, kot sama navaja, povečano število voženj. Glede na dogajanja med obema strankama je namreč bistvo enomesečnega roka ravno v tem, da stranka opravi vse potrebno –  da torej takoj, ko zazna sumljive okoliščine, postopa z vso skrbnostjo ter pridobi vse potrebne informacije skupaj z odločbo, če je bila izdana. V konkretnem primeru pa je tožeča stranka v mesecu maju zaznala povečano število voženj in kot sama navaja, več kot je potrebno za opravljanje kmetijske dejavnosti, vendar ni ukrenila ničesar. Šele 9. 6. 2014 (torej skoraj mesec dni po opravljenih vožnjah) se je obrnila na pristojno upravno enoto s poizvedbo ali je bilo izdano gradbeno dovoljenje. Iz vsega navedenega zato po prepričanju tožene stranke izhaja dejstvo, da so že pred 9. 6. 2014 obstajale navzven zaznavne okoliščine na podlagi katerih je tožeča stranka vedela za gradnjo in bi posledično tudi morala vedeti, da je bilo gradbeno dovoljenje izdano in s tem v zvezi tudi pravočasno zavarovati svoje pravice in pravne koristi. Zato je tožena stranka v skladu z določbo 248. člena ZUP pritožbo kot neutemeljeno zavrnila.

3. Tožeča stranka v tožbi nasprotuje izpodbijani odločitvi in predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi. Navaja, da bi morali v primeru dvoma ali je tožeča stranka pravočasno predlagala obnovo postopka, izvesti ugotovitveni postopek, zaslišati tožečo stranko in preveriti njihovo zmožnost  zaznavanja investitorjeve gradnje. Prav ima tožena stranka, da je dokazno breme glede pravočasnosti vložitve predloga za obnovo postopka na vlagatelju, moti pa se, da mora o tem obstajati prepričanje. 265. člen ZUP vlagatelju namreč nalaga zgolj verjeten izkaz obstoja okoliščin, da je predlog za obnovo postopka vložil v zakonskem roku. In tožeča stranka je izkazala verjetnost pravočasnosti predloga za obnovo postopka. Samo prevažanje lesa po poti, ki teče preko nepremičnin tožeče stranke jim glede gradnje ni povedalo ničesar, sicer pa sploh ni šlo za les namenjen gradnji po gradbenem dovoljenju. Kaj bo investitor počel s tem lesom tožeča stranka ni mogla vedeti, zato je tudi dne 2. 6. 2014 pozvala investitorja k pojasnilom. Ker teh pojasnil ni prejela, je tožeča stranka pred pričetkom gradnje v juliju 2014, ko je investitor pričel z betoniranjem temeljne plošče, pri prvostopnem upravnem organu preverila, ali je bil na območju severno od parcelne št. 592 uveden postopek za izdajo gradbenega dovoljenja. Od strank je tudi po stališču sodne prakse mogoče pričakovati le povprečno skrbnost glede varovanja njenih interesov in pravic, ne pričakuje pa se, da bi preverjala vsako informacijo, temveč le informacijo o tem, da je bila upravna odločba izdana.

4.  Tožena stranka na tožbo ni odgovorila, je pa poslala upravne spise.

5. D.D. in E.E. (investitorja na podlagi spremenjenega gradbenega dovoljenja št. 351-468/2014 z dne 6. 8. 2014) v odgovoru na tožbo prerekata tožbene navedbe tožečih strank in v celoti soglašata z ugotovitvami Upravne enote Slovenska Bistrica ter odločbami, ki sta bili v predmetnem postopku že izdani. Navajata, da je bilo samo gradbeno dovoljenje izdano dne 18. 3. 2013 in da sta po dokončnosti le-tega pričela z posameznimi gradbenimi deli. Nazadnje je bila dne 19. 12. 2013 opravljena zakoličba objekta, kar je tožeča stranka tudi sama zaznala. Izpostavljata, da leži novogradnja povsem blizu nepremičnine tožečih strank, zato je nemogoče in življenjsko nesprejemljivo, da oprave del tožeča stranka ne bi zaznala, saj so se dela izvajala le nekaj metrov vstran. Da je tožeča stranka vedela, da je bilo gradbeno dovoljenje izdano in da se opravljajo začetna gradbena dela pa je nazadnje razvidno tudi iz izjave F.F., ki se nahaja v upravnem spisu in ki je dne 4. 6. 2014 opravljal strojna dela na nepremičnini strank z interesom. Tožeči stranki (G.G. in H.H.) sta mu to želela fizično preprečiti in F.F. ju je obvestil, da je izdano gradbeno dovoljenje, na kar sta se imenovana odstranila. Dejstvo je torej, da je tožeča stranka najkasneje 4. 6. 2014 izvedela, da je bilo izdano gradbeno dovoljenje, kar pomeni, da je njen predlog za obnovo postopka prepozen. Predlagata, da sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrne.

7. V zadevi ni sporno, da je tožeča stranka vložila predlog za obnovo postopka iz razloga po 9. točki 260. člena ZUP, po kateri se postopek obnovi, če osebi, ki bi morala biti udeležena v postopku kot stranka ali stranski udeleženec, pa ne gre za primer iz drugega odstavka 229. člena, ni bila dana možnost udeležbe v postopku. V tem primeru stranka lahko predlaga obnovo postopka samo v enem mesecu od dneva, ko je izvedela, da je bila odločba (v tem primeru gradbeno dovoljenje z dne 18. 3. 2013) izdana (5. točka prvega odstavka 263. člena ZUP). V obravnavanem primeru je tožeča stranka predlog za obnovo postopka vložila dne 9. 7. 2014, kar pomeni, da je ta pravočasen, če je za gradbeno dovoljenje izvedela 9. 6. 2014 ali kasneje.

8. Po presoji sodišča je pravilno stališče tožene stranke, da tožeča stranka v obravnavani zadevi ni izkazala, da je bil predlog vložen v zakonskem roku. Med strankami ni sporno, da je tožeča stranka pravočasnost predloga za obnovo postopka utemeljevala z navedbo, da je po zaznavi pričetka gradbenih del na parc. št. 586/2 k.o. ... in voženj po nepremičninah tožečih strank, pri upravnem organu dne 9. 6. 2014 zahtevala pojasnila ali je bilo za gradnjo na tej parc. št. že izdano gradbeno dovoljenje. Zgolj trditev, da se je z gradbenim dovoljenjem seznanila šele 9. 6. 2014, ko ji je uslužbenka upravne enote povedala, da je bilo izdano gradbeno dovoljenje in tudi številko in datum izdaje, pa ne zadošča za ugotovitev, da je bil predlog vložen pravočasno. V primeru, ko pravočasnost, ki jo predlagatelj zatrjuje, postane sporna, lahko prepričanje o (ne)pravočasnosti temelji le na presoji izvedenih dokazov, tako tistih, s katerimi so predlagatelji izkazovali pravočasnost predloga, kot tistih, iz katerih izhaja nasprotno. Tožeča stranka pa svoje trditve, da se je z gradbenim dovoljenje seznanila šele 9. 6. 2014 in ne prej, ni dokazala.

9. Kdaj je tožeča stranka izvedela za izdano gradbeno dovoljenje, je dejansko vprašanje, pri čemer je dokazno breme, da je predlog vložen pravočasno, na strani predlagatelja postopka. Po 265. členu ZUP mora namreč stranka v predlogu za obnovo postopka verjetno izkazati okoliščine, na katere opira predlog, in okoliščine, da je bil predlog podan v zakonskem roku. Upravna organa prve in druge stopnje sta opravila dokazno oceno o tem, da je bilo na podlagi navzven zaznavnih okoliščin, da se je na sporni parceli pričelo z gradbenimi deli (ki jih potrjujejo zapisi iz gradbenega dnevnika o zakoličbi ter prevozu in zlaganju lesa) in zaznave tožeče stranke o povečanem številu voženj (kot sama navaja, več kot je potrebno za opravljanje kmetijske dejavnosti), mogoče sklepati, da je bila tožeča stranka že pred 9. 6. 2016 seznanjena z obstojem gradbenega dovoljenja. Zato tožbene navedbe o tem, da upravni organ te dokazne ocene ni opravil, sodišče zavrača kot neutemeljene. Neutemeljeno tožeča stranka tudi zatrjuje, da je v postopku ponudila vse razpoložljive dokaze, na podlagi katerih bi lahko upravni organ ugotovil, kdaj je bila seznanjena z izdajo gradbenega dovoljenja. Niti ob pogoju verjetnega izkazovanja obstoja okoliščin, kot izhaja iz 265. člena ZUP, okoliščina, da se je šele 9. 6. 2014 dejansko seznanila z gradbenim dovoljenjem, namreč sama po sebi še ne utemeljuje pravočasnosti predloga za obnovo postopka. Razen tega sodišče še pripominja, da tožeča stranka niti ni zanikala navedb investitorjev v odgovoru na tožbo, da je bila z dejstvom, da je bilo izdano gradbeno dovoljenje, seznanjena dne 4. 6. 2014, ko je želela fizično preprečiti opravljanje strojnih del na zemljišču investitorjev.

10. Glede na navedeno je zato sodišče po presoji, da je izpodbijana odločitev pravilna in zakonita, tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) kot neutemeljeno zavrnilo.

11. Odločitev o stroških temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po kateri v primeru, ko sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.