TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
UPRS sklep IV U 115/2014
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-05-28

tožba v upravnem sporu - rok za vložitev tožbe - aktivna legitimacija - zavrženje tožbe

Izpodbijana odločba se ne nanaša na tožnika, ampak je bila z njo brezplačna pravna pomoč dodeljena njegovi nekdanji ženi, zato tožnik ne more biti stranka v tem postopku. Poleg tega je tožba vložena tudi po poteku roka iz 28. člena ZUS-1.

1. Z izpodbijano odločbo je tožena stranka odločila, da se A.A. dodeli brezplačna pravna pomoč v zvezi z razdelitvijo skupnega premoženja v obliki: pravnega svetovanja in zastopanja v pravdnem postopku pred sodiščem na prvi stopnji od 3. 8. 2012 dalje in se določi odvetnik B.B.

2. V tožbi tožnik navaja, da je bila brezplačna pravna pomoč dodeljena njegovi nekdanji ženi za postopek razdelitve skupnega premoženja. To pomeni, da bi morala biti brezplačna pravna pomoč dodeljena, ker gre za isti postopek, tudi njemu, zato zavrnitev njegove prošnje ni pravilna.

3. V obravnavani zadevi je v skladu z določbo tretjega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) odločilo po sodniku posamezniku.

5. Sodišče je tožbo zavrglo kot prepozno. V skladu z določbo prvega odstavka 28. člena ZUS-1, je treba tožbo vložiti v 30. dneh od vročitve upravnega akta, s katerim je bil končan postopek. Izpodbijana odločba, ki se ne nanaša na tožnika, ker je bila brezplačna pravna pomoč dodeljena njegovi nekdanji ženi, je bila spisovno izkazano odpravljena strankam postopka 28. 9. 2012. To pomeni, da se je 30. dnevni rok za vložitev tožbe že iztekel.

6. Ne glede na to, pa tudi sicer tožnik ne izpolnjuje pogojev aktivne legitimacije za vložitev tožbe, ker ne more biti stranka v tem postopku (3. točka prvega odstavka 36. člena ZUS-1. Stranka v postopku izpodbijane odločbe je bila namreč A.A., zato tožnik za vložitev tožbe ne izkazuje svojega pravnega interesa.

7. Sodišče je tožbo kot prepozno vloženo zavrglo na podlagi 2. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

sklep IV U 49/2013, enako tudi IV U 193/2013
UPRS sklep I U 852/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-02-13

razrešitev in imenovanje v naziv - sklep o premestitvi - predhodno vprašanje - prekinitev postopka

Pri razrešitvi in imenovanju v naziv, ki je po določbah četrtega odstavka 158. člena ZJU posledica premestitve, je odločitev v upravnem sporu odvisna od vprašanja zakonitosti sklepa o premestitvi, o katerem že teče postopek pred Delovnim in socialnim sodiščem v Ljubljani. Sodišče je zato v skladu s prvim odstavkom 47. člena ter tretjim in četrtim odstavkom 48. člena ZUS-1 moralo postopek odločanja o tožbi prekiniti do pravnomočne odločitve Delovnega in socialnega sodišča.

Z izpodbijano odločbo je Minister za delo, družino in socialne zadeve odločil, da se tožnika na podlagi določb 158. člena Zakona o javnih uslužbencih (v nadaljevanju ZJU) z dnem 20. 2. 2013, to je z dnem premestitve na delovno mesto pod šifro 10195 – svetovalec v Direktoratu za invalide, vojne veterane in žrtve vojnega nasilja, razreši iz naziva višji svetovalec III in imenuje v naziv sedme stopnje – svetovalec I.

Komisija Vlade za pritožbe  iz delovnega razmerja je z odločbo št. 10051-139/2013/2 z dne 27. 3. 2013 tožnikovo pritožbo zoper izpodbijano odločbo zavrnila kot neutemeljeno.

Tožnik vlaga tožbo, ker meni, da je odločba o premestitvi na delovno mesto pod šifro 10195 – svetovalec v Direktoratu za invalide, vojne veterane in žrtve vojnega nasilja nezakonita in da je zato nezakonita tudi izpodbijana odločba o razrešitvi in imenovanju.

S poizvedbo pri Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani je sodišče ugotovilo, da je tožnik dne 24. 5. 2013 vložil tožbo zoper sklep o premestitvi. In ker gre v konkretnem primeru za razrešitev in imenovanje v naziv, ki je po določbah četrtega odstavka 158. člena ZJU posledica premestitve, je odločitev v upravnem sporu odvisna od vprašanja zakonitosti sklepa o premestitvi, o katerem že teče postopek pred Delovnim in socialnim sodiščem v Ljubljani.

Sodišče je zato v skladu s prvim odstavkom 47. člena ter tretjim in četrtim odstavkom 48. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) moralo postopek odločanja o tožbi prekiniti do pravnomočne odločitve Delovnega in socialnega sodišča o tožnikovi tožbi zoper sklep Vlade RS, Komisije za pritožbe iz delovnega razmerja št. 10051-140/2013/2 z dne 27. 3. 2013, s katero je bila zavrnjena njegova pritožba zoper sklep Ministra za delo, družino in socialne zadeve o premestitvi št. 18000-19/2005/34 z dne 24. 1. 2013.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sodba I U 1841/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-02-19

davčna izvršba - ugovor zoper plačilni nalog - izpodbijanje izvršilnega naslova

S pritožbo zoper sklep o davčni izvršbi lahko uveljavljajo zgolj ugovori, ki se nanašajo na izvršbo, ne more pa se z njo izpodbijati izvršilni naslov. Ugovore zoper plačilni nalog je dopustno uveljavljati s pravnimi sredstvi po določbah Zakona o prekrških.

Carinski urad Maribor je z izpodbijanim sklepom začel zoper tožnika davčno izvršbo dolžnega zneska neplačane denarne kazni v znesku 835,44 EUR z rubežem denarnih sredstev.

Ministrstvo za finance je z odločbo št. DT 499-23-161/2013-2 z dne 1. 10. 2013 v izreku izpodbijanega sklepa uradoma in skladno s podatki upravnih spisov spremenilo navedbo izvršilnega naslova, ki se opravilno glasi „plačilni nalog“ in datum njegove izvršljivosti, ki se pravilno glasi „5. 11. 2011“, v ostalem pa sklep potrdilo in pritožbo zavrnilo. V obrazložitvi uradoma ugotavlja skladnost izpodbijanega sklepa z določbami Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) o davčni izvršbi, v zvezi s pritožbenimi navedbami pa tožniku pojasni, da v postopku davčne izvršbe izvršilnega naslova ni mogoče izpodbijati (peti odstavek 157. člena ZDavP-2).

Tožnik se z odločitvijo ne strinja iz razlogov, ki jih je navedel v pritožbah z dne 20. 10. 2011, 20. 12. 2012 in 4. 3. 2013, ker meni, da mu je bila storjena krivica. Smiselno predlaga odpravo izpodbijanega sklepa.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri odločitvi in pri razlogih. Predlaga zavrnitev tožbe.

Sodišče ugotavlja, da je izpodbijani sklep po spremembi izreka v pritožbenem postopku pravilen in skladen z zakonom, na katerega se sklicuje. Pravilni so tudi razlogi, s katerimi je odločitev utemeljena v obrazložitvi izpodbijanega sklepa in odločbe o pritožbi ter razlogi, s katerimi davčni organ druge stopnje zavrne pritožbene ugovore.

Tožbene navedbe so vsebinsko enake pritožbenim. Kot tožniku pravilno pojasni davčni organ druge stopnje, se s pritožbo zoper sklep o davčni izvršbi lahko uveljavljajo zgolj ugovori, ki se nanašajo na izvršbo, ne more pa se z njo izpodbijati izvršilni naslov, v obravnavanem primeru plačilni nalog. Ugovore zoper plačilni nalog je namreč dopustno uveljavljati s pravnimi sredstvi po določbah ZP-1. Navedenih ugovorov zato tudi ni mogoče z uspehom uveljavljati v upravnem sporu, katerega predmet je presoja pravilnosti in nezakonitosti izpodbijanega sklepa o davčni izvršbi.

Ker po povedanem tožbeni ugovori niso utemeljeni, sodišče pa nepravilnosti, na katere pazi uradoma, ni našlo, je tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). V zadevi je odločilo izven glavne obravnave, ker o dejstvih, ki so za odločitev pravno pomembna, med strankama ni spora (59. člen ZUS-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sklep I U 1838/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-04-29

mag. Slavica Ivanović Koca (preds.), Adriana Hribar Milič

tožba v upravnem sporu - sodna taksa - prepozno plačana sodna taksa - domneva umika tožbe - ustavitev postopka

Tožnica je predmetno sodno takso v znesku 148,00 EUR za vložitev tožbe plačala prepozno. Zato se po določbi tretjega odstavka 105.a člena ZPP šteje, da je tožbo umaknila.

II.  Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Tožnica je 25. 11. 2013 vložila tožbo zoper odločbo Carinskega urada Nova Gorica DT 4242-228/2011-2 z dne 13. 8. 2012 v zvezi z odločbo Ministrstva za finance DT 498-1-800/2012-2 z dne 8. 11. 2013, s katero ji je bilo naloženo plačilo carine in davka na dodano vrednost.

Sodišče je tožnico na podlagi 34. člena Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1) s plačilnim nalogom za plačilo sodne takse opr. št. I U 1838/2013-2 z dne 26. 11. 2013 pozvalo, da v roku 15 dni plača takso za tožbo  po tar. št. 6111 ZST-1 v znesku 148,00 EUR, z opozorilom na pravne posledice neplačila po določbah tretjega odstavka 105.a člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi z 22. členom Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1).

Tožnica je predhodno navedeni plačilni nalog prejela 4. 12. 2013, kar je izkazano iz vročilnice, sodne takse pa v danem roku 15 dni od prejema navedenega naloga ni plačala (rok 15 dni se je iztekel 20. 12. 2013). Sodne takse tudi ni plačala v nadaljnjem roku treh delovnih dni, torej do 23. 12. 2013. Zato se po določbi tretjega odstavka 105.a člena ZPP šteje, da je tožbo umaknila.

ZST-1 za primere neplačila taksne obveznosti ob njenem nastanku (v obravnavanem primeru je ta nastala ob vložitvi tožbe) v prvem odstavku 34. člena določa, da sodišče pošlje taksnemu zavezancu plačilni nalog, naj v 15 dneh od vročitve plača dolžno takso. Takso vplača taksni zavezanec na prehodni podračun, določen za plačevanje sodnih taks sodišča, od katerega se zahteva oprava posameznega dejanja ali vodenje postopka (drugi odstavek 6. člena ZST-1). Pri plačilu sodne takse prek ponudnika plačilnih storitev se šteje, da je taksa plačana v roku, določenem v plačilnem nalogu, če je denarno nakazilo prejeto v dobro prehodnega podračuna sodišča v treh delovnih dneh po izteku tega roka (6.b člen ZST-1). Tožnica je predmetno sodno takso v znesku 148,00 EUR za vložitev tožbe plačala prepozno, saj je navedeni znesek sodišče prejelo na prehodni račun šele 2. 1. 2014. Zato se po določbi tretjega odstavka 105.a člena ZPP šteje, da je tožbo umaknila.

Po drugem odstavku 34. člena ZUS-1 sodišče v primeru, če se tožba umakne, postopek s sklepom ustavi. Zato je sodišče s sklepom postopek ustavilo.

Na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1 v primeru, če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sklep I U 1784/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-01-14

Adriana Hribar Milič (preds.), mag. Slavica Ivanović Koca

upravni spor - ustavitev postopka - stroški postopka

Če se postopek ustavi po tretjem odstavku 39. člena ZUS-1, ker je organ izdal upravni akt, s katerim je bilo dokončno odločeno o tožnikovi pravici, obveznosti ali pravni koristi, tožnik pa pri tožbi ne vztraja, sodišče odloči o stroških postopka po prvem odstavku 25. člena

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka v znesku 15,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od preteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tožeča stranka je 18. 11. 2013 vložila tožbo zaradi molka drugostopenjskega organa zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana DT CZ1047531-15/2010-08-130- 01 z dne 17. 4. 2012, s katero je bila zavrnjena njena zahteva za vračilo davka na dodano vrednost davčnemu zavezancu, ki nima sedeža v Sloveniji, v višini 92.809,20 EUR. Med postopkom je Ministrstvo za finance kot pritožbeni organ izdalo odločbo DT-499-16-142/2012 z dne 6. 11. 2013, s katero je pritožbi tožnika zoper navedeno odločbo ugodilo in zadevo vrnilo organu prve stopnje v ponoven postopek, o čemer je obvestilo sodišče.

Sodišče je tožnika z dopisom 6. 1. 2014 pozvalo, naj v skladu z drugim odstavkom 39. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju: ZUS-1) v roku  8 dni sporoči ali je z odločbo zadovoljen oz. ali vztraja in v kakšnem delu vztraja pri tožbi oz. ali jo razširja tudi na novi upravni akt. Sodišče je tožnika opozorilo, da če  v odmerjenem roku ne bo ničesar izjavil, bo sodišče na podlagi tretjega odstavka 39. člena ZUS-1 s sklepom postopek ustavilo. Tožnik je z dopisom 9. 1. 2014 sporočil sodišču, da ne vztraja pri tožbi, zahteva pa povračilo stroškov postopka.

Sodišče je zato na podlagi tretjega odstavka 39. člena ZUS-1 postopek ustavilo.

Če se postopek ustavi po tretjem odstavku 39. člena ZUS-1, ker je organ izdal upravni akt, s katerim je bilo dokončno odločeno o tožnikovi pravici, obveznosti ali pravni koristi, tožnik pa pri tožbi ne vztraja, sodišče odloči o stroških postopka po prvem odstavku 25. člena (peti odstavek 25. člena ZUS-1). Če pa se postopek ustavi po četrtem odstavku 39. člena ZUS-1, sodišče odloči o stroških postopka po tretjem odstavku 25. člena ZUS-1. V obravnavanem primeru  s pritožbeno odločbo ni bilo dokončno odločeno o tožnikovi pravici. Ministrstvo za finance je odpravilo prvostopenjsko odločbo in zadevo vrnilo prvostopenjskemu organu v ponoven postopek. Zoper odločitev prvostopenjskega organa bo ponovno dovoljena pritožba. Zato je sodišče pri razlagi petega odstavka 25. člena ZUS-1 upoštevalo, da je tak pravni položaj podoben položajem v primerih ustavitve postopka po četrtem odstavku 39. člena ZUS-1. Zato je o stroških upravnega spora odločalo po tretjem odstavku 25. člena ZUS-1 v pavšalnem znesku v skladu s prvim odstavkom 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sodba II U 281/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-06-04

Sonja Kočevar (preds.), Liljana Polanec (poroč.), Violeta

akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu - odločanje o pravicah, obveznostih in pravnih koristih - obvestilo o površini zemljišča

Obvestilo o površini parcele ni upravni akt v smislu 2. člena ZUS-1, saj ne vsebuje vsebinske odločitve o pravici, obveznosti ali pravni koristi. Zato zoper obvestilo ni pravnega varstva. Zato takšnega obvestila tudi ni mogoče izpodbijati v upravnem sporu. Posledično tudi vsi nadaljnji akti, povezani s predmetnim obvestilom, ne morejo biti predmet izpodbijanja v tem upravnem sporu.

GURS, Območna uprava Maribor, je dne 27. 6. 2012 izdala obvestilo, s katerim je tožnika, glede na njegov dopis, obvestila, da površina parcele 524/9, k.o. ..., znaša 1290 m2.

Tožnika sta zoper uvodoma navedeno obvestilo vložila pritožbo, ki jo je prvostopenjski organ s sklepom z dne 5. 7. 2012 kot nedovoljeno zavrgel.

Drugostopenjski organ je s sklepom z dne 18. 1. 2013 pritožbo tožnika zoper navedeni sklep o zavrženju pritožbe zavrnil.

Tožnik je vložil tudi pritožbo zoper sklep drugostopenjskega organa o zavrnitvi pritožbe. Drugostopenjski organ je njegovo pritožbo zoper sklep z dne 18. 1. 2013 s sklepom z dne 14. 5. 2013 zavrgel kot nedovoljeno. S sklepom in odločbo z dne 12. 8. 2013 pa je drugostopenjski organ pritožbo tožnice zoper sklep z dne 18. 1. 2013 zavrgel, pritožbo tožnika pa zavrnil.

Tožnik v tožbi in v dopolnitvi tožbe, ki jo vlagata skupaj s tožnico, navaja, da vlagata tožbo zoper sklep z dne 18. 1. 2013 in zoper sklep in odločbo z dne 12. 8. 2013. Navajata, da trditev upravnega organa o površini predmetne parcele 1.290 m2 ni točna, saj sta v letu 1985 kupila 1.500 m2 zemljišča in ta napaka ni bila odpravljena. Tožnika torej izpodbijata obvestilo o površini parcele.

Po prvem odstavku 2. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) sodišče v upravnem sporu odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v tožnikov pravni položaj, o zakonitosti drugih aktov pa le, če tako določa zakon. Po drugem odstavku istega člena je upravni akt upravna odločba in drug javnopravni, enostranski, oblastveni posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta.

Tožnik v obravnavanem primeru izpodbija obvestilo o površini parcele. To obvestilo pa ni upravni akt v smislu zgoraj navedenih določb 2. člena ZUS-1, saj ne vsebuje vsebinske odločitve o pravici, obveznosti ali pravni koristi. Zato zoper obvestilo ni pravnega varstva. Zato takšnega obvestila tudi ni mogoče izpodbijati v upravnem sporu. Posledično tudi vsi nadaljnji akti, povezani s predmetnim obvestilom, ne morejo biti predmet izpodbijanja v tem upravnem sporu.

Ker izpodbijani akt ni upravni akt, je sodišče na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) tožbo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sklep I U 709/2014
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-06-20

mag. Damjan Gantar (preds.), mag. Darinka Dekleva Marguč 				 (poroč.), Jonika Marflak Trontelj

tožeča stranka v tujini - pooblaščenec za sprejemanje pisanj - zavrženje tožbe

Ker tožnik v postavljenem roku ni imenoval svojega pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji, je sodišče njegovo tožbo zavrglo.

Tožnik je dne 22. 4. 2014 vložil tožbo zaradi dovoljenja za stalno prebivanje, ki jo je poimenoval pritožba, ne da bi določno in konkretno opredelil toženo stranko ter jasno navedel akt, ki ga izpodbija s tožbo z navedbo številke in datuma izdaje akta ter organa, ki ga je izdal, niti ni razložil, zakaj toži ter predlagal, v čem in kako naj se izpodbijani upravni akt odpravi, oziroma v primeru, če vlaga tožbo zaradi molka organa, jasno navedel, kateri organ o kateri tožnikovi vlogi ni odločil v predpisanem roku, ter o tem tudi ni predložil dokazil. Tožnik živi v tujini, ob vložitvi tožbe pa ni imenoval pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji, kar bi moral storiti na podlagi 1. odstavka 146. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Uradni list RS, št. 26/99 in nadaljnji) v povezavi s 1. odstavkom 22. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Uradni list RS, št. 105/06 in nadaljnji). Sodišče je zato s posebnim sklepom št. I U 709/2014-2 z dne 5. 5. 2014 imenovalo začasno zastopnico, upravičeno za sprejemanje pisanj, da mu vroči sklep, s katerim je sodišče tožniku naložilo, da v roku 30 dni, šteto od dneva, ko je ta sklep vročen začasni zastopnici, upravičeni za sprejemanje pisanj, imenuje svojega pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji, hkrati tudi, naj v danem roku tožbo dopolni oziroma popravi tako, da navede toženo stranko in jasno navede akt, ki ga izpodbija s tožbo, oziroma v primeru, če vlaga tudi tožbo zaradi molka organa, jasno navede, kateri organ o katerih tožnikovi vlogi ni odločil v predpisanem roku, in v danem roku predloži o tem tudi dokazila. Opozorjen je tudi bil, da če ne bo ravnal v skladu z navedenim sklepom, bo sodišče tožbo zavrglo.

Tožnik v postavljenem 30-dnevnem roku svojega pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji ni imenoval, prav tako ni sodišču posredoval ustrezno dopolnjene tožbe, skladno z zahtevami sodišča v citiranem sklepu. Iz podatkov sodnega spisa je razvidno, da je začasna zastopnica z dopisom z dne 7. 5. 2014 tožnika obvestila o vsebini izdanega sklepa, vendar tožnik v postavljenem roku ni imenoval svojega pooblaščenca za sprejemanje pisanj, niti ni v danem roku ustrezno dopolnil nepopolne oziroma nerazumljive tožbe. Sodišče je zato na podlagi 1. odstavka 146. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 tožbo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
UPRS sklep I U 1984/2014
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2015-01-02

predhodni preizkus tožbe - prepozna tožba - zavrženje tožbe

Tožba je bila vložena po izteku roka iz 28. člena ZUS-1, zato je sodišče ni moglo sprejeti in obravnavati po vsebini, temveč jo je moralo kot prepozno zavreči.

Sodišču je tožena stranka skladno s petim odstavkom 65. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) v zvezi z drugim odstavkom 34. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči (v nadaljevanju ZBPP) odstopila tožbo tožnice v upravnem sporu zoper odločbo Okrožnega sodišča v Kranju - Služba za brezplačno pravno pomoč Bpp 66/2014 z dne 17. 3. 2014. Z navedeno odločbo je organ za BPP Okrožnega sodišča v Kranju ugotovil, da je bila tožnici nujna brezplačna pravna pomoč (v nadaljevanju BPP), dodeljena z odločbo 66/2014 z dne 10. 2. 2014, odobrena neupravičeno ( točka I izreka); da se njena prošnja za odobritev BPP v nepravdnem postopku zaradi ureditve razmerja med solastniki, N 1/2014 Okrajnega sodišča na Jesenicah, zavrne (točka II. izreka); da je tožnica dolžna povrniti stroške neupravičeno prejete BPP in stroške, ki jih je bila oproščena, z zamudnimi obrestmi, o čemer bo odločeno s posebno odločbo (točki III in IV izreka). Stroški postopka niso nastali (točka V izreka).

Tožena stranka je predložila upravne spise in v dopisu z nazivom „odstop ugovora zoper sklep“, ki ga je sodišče prejelo 12. 12. 2014, navedla, da je 8. 10. 2014 s strani tožnice v zadevi Bpp 66/2014 prejela vlogo z naslovom“ ugovor na sklep Bpp 66/2014“ (list. št. 81 in 82). Iz dopisa tožene stranke izhaja, da je po pojasnilu tožnice ugotovila, da je tožnica s predmetno „vlogo“ želela vložiti tožbo v upravnem sporu zoper odločbo tožene stranka Bpp 66/2104 z dne 17. 3. 2014 (list. št. 110-11 in uradni zaznamek na list. št. 110).

S sklepom Bpp 66/2014 z dne 21. 8. 2014, ki se nahaja v upravnih spisih, je razvidno, da je tožnica dolžna na račun, kot tam je naveden, plačati znesek 165,92 EUR stroškov BPP s pp. Iz vpisnika Upravnega sodišča RS v Ljubljani je razvidno, da je tožnica vložila vlogo “ugovor na sklep Bpp 66/2014“, ki pa je bil s sklepom tega sodišča pod opr. št. II Upr 118/2014 zavržen.

Iz upravnih spisov izhaja, da je bila odločba Bpp 66/2014 z dne 17. 3. 2014 vročena tožnici 21. 3. 2014. Zoper navedeno odločbo je imela tožnica pravico sprožiti upravni spor s tožbo v roku 30 dni od prejema odločbe, kot izhaja tudi iz pravnega pouka. Rok za vložitev tožbe se je glede na pravila o štetju rokov po ZUP torej iztekel 22. aprila 2014. Vloga tožnice z dne  8. 10. 2014, ki jo sodišče obravnava kot tožbo v tem upravnem sporu, je torej vložena po preteku trideset dnevnega roka, ki je po prvem odstavku 28. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1)  določen za vložitev tožbe.

Sodišče je zato tožbo na podlagi 2. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1 kot prepozno zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.