UPRS sodba I U 1017/2015
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2016-10-05

mag. Darinka Dekleva Marguč (preds.), mag. Damjan Gantar (poroč.), dr. Boštjan Zalar

inšpekcijski postopek - ukrep tržnega inšpektorja - delo na črno - prepoved opravljanja dejavnosti

Ni možno trditi, da konkretna situacija ustreza zakonskemu pogoju iz 1. alineje 3. člena ZPDZC-1, kjer se šteje, da gre za delo na črno, če nek subjekt določene dejavnosti sploh nima določene v ustanovitvenem aktu, kajti tovrstno dejavnost ( oddajanje in obratovanje nepremičnin) ima tožeča stranka določeno v ustanovitvenem aktu, le da ne v prilogi k sklepu o ustanovitvi, ampak v samem sklepu. Torej ni izpolnjen zakonski dejanski stan iz 3. člena ZPDZC-1.

I. Tožbi se ugodi in se odločba Tržnega inšpektorata RS, Območne enote Ljubljana št. 0610-2241/2015-6-21030 z dne 11. 3. 2015 odpravi ter se vrne organu prve stopnje v ponovno odločanje.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka v višini 285,00 EUR, povečane za 22% DDV, v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo tožeči stranki prepovedal opravljanje dejavnosti „68.200 – oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“, ker navedene dejavnosti nima določene v temeljnem aktu. V obrazložitvi odločbe navaja, da sta tržni inšpektorici opravljali inšpekcijski pregled pri tožeči stranki. Tekom tega pregleda je bilo ugotovljeno, da ima tožeča stranka v Poslovni register Slovenije kot glavno dejavnost vpisano dejavnost „85.320 – srednješolsko poklicno in strokovno izobraževanje“. Z vpogledom v poslovni register je bilo ugotovljeno, da tožeča stranka dejavnosti „68.200 – oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“ nima določene v temeljnem aktu. Pri inšpekcijskem pregledu je prisotna oseba predložila najemno pogodbo za športno dvorano za dogodek iz leta 2014, in sicer je šlo za mednarodno razstavo mačk. Lastnika športne dvorane sta tožeča stranka in B., za oddajanje pa skrbi tožeča stranka. Iz zapisnika o inšpekcijskem pregledu je razvidno tudi to, da oddaja tožeča stranka v najem športno dvorano različnim uporabnikom, na primer društvom za rekreativno dejavnost. Pri svoji odločitvi se prvostopenjski organ sklicuje na določilo 1. alineje prvega odstavka 3. člena Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno (v nadaljevanju: ZPDZC-1), ki določa, da se za delo na črno šteje opravljanje dejavnosti ali dela, kadar pravna oseba ali tuj pravni subjekt opravlja dejavnost, ki ni določena v ustanovitvenem aktu ali nima z zakonom predpisanih listin o izpolnjevanju pogoja za opravljanje te dejavnosti.

2. Tožeča stranka se je zoper prvostopenjsko odločbo pritožila, drugostopenjski organ pa je pritožbo zavrnil.

3. Tožeča stranka v tožbi navaja, da je njen ustanovitelj Vlada Republike Slovenije, ki je tožečo stranko ustanovila s Sklepom o ustanovitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda „A.“. Ustanoviteljica je v aktu o ustanovitvi v petem odstavku XXXIV. točke določila, da lahko tožeča stranka daje v uporabo stvarno premoženje v času, ko ga sama ne rabi za izvajanje svoje dejavnosti, s čimer je že ustanovitelj v aktu opisal določila oddaje nepremičnin v najem. V 9. členu Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti je določeno, da lahko Vlada RS določi za upravljavca nepremičnega premoženja države med drugim tudi javne zavode s posebnim sklepom ali aktom o ustanovitvi. Upravljavec stvarnega premoženja je v skladu s prvim odstavkom 26. člena Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti pooblaščen za izvajanje vseh upravljavskih upravičenj oziroma zadolžitev, med katere med drugim spada tudi oddaja v najem oziroma oddaja v brezplačno uporabo. Poleg tega ima tožeča stranka v prilogi ustanovitvenega akta med dejavnostmi našteto tudi obratovanje športnih objektov in organiziranje razstav, sejmov, srečanj, ki so povezane z osnovno dejavnostjo tožeče stranke. Tožeča stranka za to dejavnost plačuje tudi predpisane davke in jo izvaja v skladu s predpisi ter pri oddajanju nepremičnine ravna v skladu z načeli dobrega gospodarja. 1. alineja prvega odstavka 3. člena ZPDZC-1 določa, da je prepovedano delo na črno, za kar se šteje opravljanje dejavnosti ali dela, kadar določen subjekt opravlja dejavnost, ki ni določena v ustanovitvenem aktu ali če nima z zakonom predpisanih listin o izpolnjevanju pogojev za opravljanje dejavnosti. V konkretnem primeru pa ta pogoj ni izpolnjen, ker ima tožeča stranka sklep ustanovitelja, da je upravljavec nepremičnega premoženja. Delo na črno je opravljanje dejavnosti, ki ni določena v ustanovitvenem aktu ali opravljanje dejavnosti brez z zakonom predpisanih listin o izpolnjevanju pogojev. Tožeča stranka pa ima v ustanovitvenem aktu določeno, da lahko daje v uporabo stvarno premoženje. Tožeča stranka se sklicuje tudi na sodbo upravnega sodišča št. I U 526/2012, s katero je bilo odločeno, da niti določbe Zakona o poslovnem registru (v nadaljevanju: ZPRS-1) niti Navodilo o vrstah in obsegu podatkov za posamezno pravno organizacijsko obliko enote Poslovnega registra Slovenije ne zavezuje k prijavi za vpis v Poslovni register Slovenije dejavnosti, ki se opravlja poleg glavne dejavnosti, če ta ne pomeni pomembnega dela njegovega poslovanja. Kot izhaja iz obrazložitve sodbe, je bil dejanski stan identičen predmetni zadevi. Poleg tega je ukrep prepovedi opravljanja dejavnosti tudi nesorazmeren glede na ugotovljeno kršitev. V skladu s 33. členom Zakona o inšpekcijskem nadzoru ima inšpektor tudi zakonsko pooblastilo, da najprej le ustno opozori na nepravilnosti ter na njihove posledice in določi rok za njihovo odpravo, ne pa da takoj izda odločbo o prepovedi opravljanja dejavnosti. Tožeča stranka predlaga, naj sodišče izpodbijano odločbo odpravi in vsebinsko odloči, da ima tožeča stranka pravico oddajati v začasno uporabo oziroma najem nepremičnine, ki jih upravlja v skladu s sklepom Vlade RS o določitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda A. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

4. Razen tega je tožeča stranka predlagala tudi izdajo začasne odredbe, s katero naj sodišče odloči o odložitvi izvršitve izpodbijane odločbe oziroma naj odloči, da ima tožeča stranka pravico oddajati v začasno uporabo oziroma najem nepremičnine. Sodišče je zahtevo za izdajo začasne odredbe s sklepom št. I U 1017/2015-8 z dne 27. 7. 2015 zavrnilo.

5. Tožena stranka je poslala upravni spis, na tožbo pa ni odgovorila.

7. Prvostopenjski organ se pri svoji odločitvi sklicuje na 1. alinejo 3. člena ZPDZC-1, ki določa, da je prepovedano delo na črno, za kar se šteje opravljanje dejavnosti ali dela, kadar pravna oseba ali tuj pravni subjekt, ki je pravna oseba, opravlja dejavnost, ki ni določena v ustanovitvenem aktu, ali če nima z zakonom predpisanih listin o izpolnjevanju pogojev za opravljanje dejavnosti, določene v ustanovitvenem aktu. Prvostopenjski organ je presojo o tem, ali je šlo pri oddajanju nepremičnine za delo na črno, oprl na to, da dejavnosti „68.200 – oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“ tožeča stranka nima določene v temeljnem aktu. Vendar pa po mnenju sodišča tožeča stranka upravičeno opozarja na to, da je v Sklepu o ustanovitvi javnega vzgojno-izobraževalnega zavoda „A.“ v točki XXXIV v petem odstavku določeno, da lahko tožeča stranka daje v uporabo stvarno premoženje v času, ko ga sama ne rabi za izvajanje svoje dejavnosti oziroma najema prostore in opremo za izvajanje svojih dejavnosti v skladu s predpisi in s tem sklepom. Res je sicer, da v prilogi tega sklepa, kjer so navedene dejavnosti zavoda, ni posebej navedeno, da je dejavnost tudi „68.200 – oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“, vendar pa je tovrstna dejavnost navedena na drugem mestu sklepa o ustanovitvi in z drugimi besedami. V sklop „dajanja v uporabo stvarnega premoženja“ spada lahko tudi oddajanje v najem. Zapisana pa je ta dejavnost – kot je bilo že omenjeno – v petem odstavku XXXIV. točke sklepa o ustanovitvi, kjer izrecno piše, da lahko daje tožeča stranka v uporabo stvarno premoženje v tistem času, ko ga sama ne rabi. Torej ni možno trditi, da navedena konkretna situacija ustreza zakonskemu pogoju iz 1. alineje 3. člena ZPDZC-1, kjer se šteje, da gre za delo na črno, če nek subjekt določene dejavnosti sploh nima določene v ustanovitvenem aktu, kajti tovrstno dejavnost tožeča stranka ima določeno v ustanovitvenem aktu, le da ne v prilogi k sklepu o ustanovitvi, ampak v samem sklepu. Torej ni izpolnjen zakonski dejanski stan iz 3. člena ZPDZC-1.

8. Poleg tega 8. člen ZPRS-1 določa, da za vodenje in vzdrževanje poslovnega registra ter za zagotavljanje varnosti pravnega prometa obdeluje upravljavec registra med drugim podatke o tistih dejavnostih, poleg glavne dejavnosti, določene v aktu o ustanovitvi subjekta, ki jih subjekt dejansko opravlja in pomenijo pomemben del njegovega poslovanja. Torej bi morala imeti tožeča stranka sporno dejavnost vpisano v poslovni register le, če bi ta dejavnost predstavljala pomemben del njenega poslovanja, kar bi bilo treba posebej ugotoviti, sicer pa, če dejavnost zavezanca ne pomeni pomembnega dela njegovega poslovanja, ta ni zavezan, da tako dejavnost vpiše v poslovni register. Podobno stališče je sodišče zavzelo v primerljivih zadevah tudi v sodbah št. I U 526/2012 in I U 934/2015.

9. Ker je v obravnavani zadevi prvostopenjski organ napačno uporabil določilo ZPDZC-1, je sodišče na podlagi 4. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) tožbi ugodilo in izpodbijano prvostopenjsko odločbo odpravilo ter vrnilo zadevo prvostopenjskemu organu v ponovni postopek. Ker je sodišče akt odpravilo zaradi napačne uporabe materialnega prava, se do vseh tožbenih navedb ni opredeljevalo. V ponovljenem postopku bo moral prvostopenjski organ skladno z določilom četrtega odstavka 64. člena ZUS-1 upoštevati pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava. V obravnavani zadevi sodišče ni odločilo v sporu polne jurisdikcije, kot je predlagala tožeča stranka, ker meni, da je v skladu z načelom delitve oblasti primerneje, da prepusti upravnim organom, da samostojno odločijo o zadevah iz njihove pristojnosti.

10. Ker je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijani upravni akt odpravilo, pripada tožeči stranki skladno s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 pavšalni znesek povračila stroškov upravnega spora v skladu z drugim odstavkom 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu, ki določa, da če je bila zadeva rešena na seji in je tožnika v postopku zastopal pooblaščenec, ki je odvetnik, se mu priznajo stroški v višini 285,00 EUR. Sodno takso bo tožeča stranka dobila vrnjeno po udarni dolžnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.