UPRS sodba I U 526/2012
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2013-03-05

Petra Hočevar (preds.), mag. Mira Dobravec Jalen (poroč.), Jonika Marflak Trontelj

inšpekcijski postopek - ukrep tržnega inšpektorja - delo na črno - prepoved opravljanja dejavnosti

Določbe ZPRS-1 in Navodila o vrstah in obsegu podatkov za posamezno pravno organizacijsko obliko enote Poslovnega registra Slovenije tožnika ne zavezujejo k prijavi za vpis v Poslovni register Slovenije dejavnosti, ki jo opravlja poleg glavne dejavnosti (ki je odvetništvo), če ta ne pomeni pomembnega dela njegovega poslovanja.

Tožbi se ugodi, odločba Tržnega inšpektorata RS, Območne enote Ljubljana št. 0610-10915/2011-5-30003 z dne 30. 11. 2011 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponovni postopek.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 420,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tržni inšpektorat RS, Območna enota Ljubljana (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je z izpodbijano odločbo tožniku kot odvetniku prepovedal opravljati storitev oddajanja v najem poslovnega prostora na …, in sicer dejavnost, ki se po SKD 2008 uvršča pod šifro 68.200 "Oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin", ker opravlja to delo na črno (v 1. točki izreka) ter navedel, da pritožba zoper odločbo ne zadrži njene izvršitve (v 2. točki izreka) in da bo o morebitnih stroških postopka izdan sklep (v 3. točki izreka). V obrazložitvi odločbe organ navaja, da je tržna inšpektorica 23. 11. 2011 opravila inšpekcijski pregled tožnika kot odvetnika v okviru določb 35. člena Zakona o varstvu potrošnikov, 11. in 21. člena Zakona o odvetništvu ter po Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno (v nadaljevanju ZPDZC). Ugotovila je, da je bil tožnik kot odvetnik 1. 4. 2004 vpisan pri pristojnem registrskem organu - Odvetniški zbornici Slovenije za dejavnost 69.101 "Odvetništvo". Dalje je bilo pri pregledu ugotovljeno, da tožnik kot odvetnik oddaja v najem poslovni prostor na naslovu …. Ta dejavnost se po SKD 2008 razvršča pod šifro 68.200 "Oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin". Tožnik tako kot posameznik opravlja dejavnost, katere nima vpisane ali priglašene, kot to določa ZPDZC. Če posameznik opravlja dejavnost oziroma delo in ni vpisan ali priglašen, kot to določa ta ali drug zakon, se to šteje za delo na črno (5. alinea prvega odstavka 3. člena ZPDZC). Po drugem odstavku 3. člena ZPDZC je delo na črno prepovedano. Pravna podlaga za izdajo odločbe je v 4. točki 13. člena ZPDZC, kjer je določeno, da če se opravlja delo na črno iz 3. člena tega zakona, izda tržni inšpektor odločbo, s katero prepove opravljanje tega dela. Določba, da pritožba na odločbo ne zadrži njene izvršitve, pa temelji na 5. točki 13. člena ZPDZC.

Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo (v nadaljevanju drugostopenjski organ) pa je z odločbo z dne 28. 2. 2012 zavrnilo tožnikovo pritožbo zoper izpodbijano odločbo prvostopenjskega organa. Drugostopenjski organ je v obrazložitvi odločbe med drugim navedel, da se strinja z odločitvijo prvostopenjskega organa, ker tožnik dejavnosti oddajanja in obratovanja lastnih ali najetih nepremičnin v času inšpekcijskega pregleda ni imel vpisanih v Poslovni register Slovenije pri AJPES. Drugostopenjski organ pa je kot neutemeljene zavrnil tudi vse pritožbene navedbe tožnika.

Tožnik izpodbija upravni odločbi organov obeh stopenj, in sicer iz vseh tožbenih razlogov po Zakonu o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Navaja, da se izpodbijani odločbi sklicujeta na peto alineo 3. člena ZPDZC. Pri tem pa tožnik poudarja, da noben predpis ne zahteva vpisa oziroma priglasitve opravljanja dejavnosti oddajanja v najem poslovnih prostorov v register, niti ni opravljanje navedene dejavnosti nezdružljivo z opravljanjem odvetniškega poklica. Tožnik opravlja odvetniški poklic na podlagi ZOdv ter Zakona o gospodarskih družbah (v nadaljevanju ZGD-1) in je vpisan v imenik odvetnikov pri Odvetniški zbornici Slovenije. ZOdv v ničemer ne določa, da bi bilo opravljanje drugih dejavnosti, ki niso dejavnosti iz 21. člena tega zakona, odvetnikom prepovedano ali kakorkoli omejeno ali da bi bila za to potrebna registracija oziroma vpis v register. Prav tako za opravljanje dejavnosti dajanja prostorov v najem niso predvidene kakršnekoli druge omejitve. Poleg tega inšpekcijski organ v danem primeru ni izdal uskladitvene odločbe, s katero bi tožniku zapovedal uskladitev dejavnosti s konkretnim predpisom, pač pa mu je prepovedal opravljanje dejavnosti in s tem brez pravne podlage neposredno posegel v pravico tožnika, da s svojimi poslovnimi sredstvi razpolaga, kot se povsem običajno zahteva od vsakega povprečnega gospodarja oziroma dobrega gospodarstvenika pri opravljanju s sredstvi posameznega poslovnega subjekta. Da odvetniku ni potrebno prijaviti dejavnosti oddajanja prostorov v najem v register, potrjuje tudi sklep Upravnega odbora Odvetniške zbornice Slovenije, ki je bil sprejet 8. 3. 2005, in iz katerega izhaja, da za dajanje lastnih nepremičnin odvetnika v najem ni potrebna posebna registracija, če gre za oddajanje v smislu določil 4. člena ZGD. Tožnik dodaja, da je vsebina prej navedenega člena bila v nespremenjeni obliki povzeta v 6. člen zdaj veljavnega ZGD-1. Dopolnilna dejavnost v smislu 6. člena ZGD-1 je nedvomno tudi oddajanje v najem premoženja družbe oziroma samostojnega podjetnika, ki ga slednji ne potrebuje ali ga ne potrebuje v celoti, kar izhaja tudi iz Velikega komentarja Zakona o gospodarskih družbah avtorice dr. Nine Plavšak, prva knjiga, stran 151. Prostor, ki ga tožnik oddaja v najem, je namreč tožnikovo osnovno sredstvo ter je v skupni uporabi tožnika in najemojemalca. Ob tem pa tožnik še dodaja, da oddajanje prostora v najem lastniku sosednjega prostora niti ne pomeni opravljanja dejavnosti, temveč pomeni le posamezen posel med vnaprej točno določenima subjektoma, ki svoji odvetniški dejavnosti opravljata v sosednjih odvetniških pisarnah. Pri tem tožnik tudi zaradi posebne namembnosti prostorov odvetniške pisarne ne more oddati prostorov svoje pisarne v najem nekomu drugemu in torej sploh ne gre za dejavnost, ki bi jo tožnik opravljal na trgu, temveč gre zgolj le za enkraten posel, ki ga je tožnik v skladu z vsemi veljavnimi predpisi sklenil za optimiziranje donosov iz sredstev, ki jih je investiral v nakup in opremo odvetniške pisarne ter zagotavljanje zadostnih prihodkov za amortizacijo oziroma tekoče obnavljanje sredstev svoje odvetniške pisarne. Ker ne gre za opravljanje dejavnosti kot samostojne dejavnosti, temveč le kot spremljajoče dejavnosti v skladu z določbo 6. člena ZGD-1, za tožnika ni nastopila nikakršna obveznost za registracijo te dejavnosti. Poleg tega pa tožnik tudi nima možnosti registracije te dejavnosti, saj nima akta o ustanovitvi, v katerega bi opravljanje tovrstnih dejavnosti lahko vpisal, kot je to v skladu z določbami ZGD-1 sicer omogočeno odvetniškim družbam. Iz obrazložitve drugostopenjske odločbe celo izhaja, da organ zastopa stališče, da je registracija obvezna tudi za opravljanje dejavnosti, ki jo odvetnik opravlja v okviru četrtega odstavka 6. člena ZGD-1, kar je materialno pravno povsem napačno stališče in nasprotuje osnovnemu namenu te določbe ter tudi že stališču odvetniške zbornice in poslovni praksi. Četudi bi sodišče štelo dejavnost oddajanja lastnih nepremičnin v souporabo sosednji odvetniški pisarni kot dejavnost, ki presega pojem spremljajoče dejavnosti po četrtem odstavku 6. člena ZGD-1, pa po mnenju tožnika ni nikakršne podlage, ki bi inšpekcijskemu organu dovoljevala, da tožniku prepove opravljanje tovrstne dejavnosti, saj je opravljanje takšne dejavnosti v skladu z določbami 21. člena ZOdv. Tudi stališče drugostopenjskega organa, da je ob upoštevanju določbe 8. člena Navodila o vrstah in obsegu podatkov za posamezno pravno organizacijsko obliko enote Poslovnega registra Slovenije (v nadaljevanju Navodilo) odvetnik dolžan registrirati vse druge dejavnosti, ne zdrži pravne presoje. Obveznost po drugem odstavku 8. člena Navodila se namreč nanaša na registrske organe in druge organizacije, ki te podatke vodijo v svojih uradnih evidencah in ne na tožnika, kar iz določbe jasno izhaja. Za odvetnike je edina tovrstna organizacija odvetniška zbornica, ki pa ji zakon ne nalaga obveznosti vodenja registra stranskih dejavnosti, zaradi česar tudi nima obveznosti poročati AJPES o tovrstnih dejavnostih. Poleg tega tožnik tudi ob prijavi v Poslovni register ob upoštevanju določbe tretjega odstavka 8. člena Navodila AJPES ni bil dolžan posredovati podatka o opravljanju dejavnosti, ki se po SKD 2008 razvršča pod šifro 68.200, saj le-ta predstavlja le minimalen del njegovih rednih mesečnih prihodkov. Tožnik dalje navaja, da je kot odvetnik vpisan v poslovni register, ne pa tudi v sodni register, ker zakon tega ne predvideva. V skladu s 4. in 8. členom Zakona o poslovnem registru Slovenije (v nadaljevanju ZPRS-1) se v poslovni register, katerega upravljavec je AJPES, vpiše zgolj glavna dejavnost gospodarskih subjektov po uredbi, ki določa standardno klasifikacijo dejavnosti. Pri odvetniških storitvah je to dejavnost odvetništva (69.101), s katero je tožnik tudi vpisan v poslovni register. Poleg tega upravljavec poslovnega registra obdeluje tudi podatke o drugih dejavnosti poleg glavne, določene v aktu o ustanovitvi subjekta, ki jih subjekt dejansko opravlja in pomenijo pomemben del njegovega poslovanja (9. alinea prvega odstavka 8. člena ZPRS-1). Po sprejemu zadnje novele ZSReg-B, ki je celo izrecno izključila povzemanje vseh dejavnosti v sodni in poslovni register, je subjekt vpisa v poslovni register poleg svoje glavne dejavnosti dolžan registrirati le dejavnosti, ki so določene v aktu o ustanovitvi subjekta, ki jih subjekt dejansko opravlja in pomenijo pomemben del njegovega poslovanja. V konkretnem primeru ni izpolnjena nobena od zakonskih predpostavk, katere bi vse skupaj v celoti morale biti izpolnjene kumulativno, da bi tožnik imel obveznost prijave opravljanja dejavnosti oddajanja v najem v poslovni register. Zato razlaga ZPDZC, ki jo zagovarjata upravna organa, ne more biti v skladu z namenom zakona, ki je predvsem v tem, da se preprečuje davčne utaje ter prisili oziroma spodbudi davčne zavezance, da prihodke iz opravljanja dejavnosti prijavijo ustreznim davčnim organom in plačajo pripadajoče davščine. Navedeno je tožnik v celoti izpolnil, saj je za prejeto najemnino redno izdajal račune in od njih odvajal in plačeval davek na dodano vrednost. Na nedavnem pregledu, ki so ga opravili davčni inšpektorji, pa so le-ti tudi potrdili tožnikovo zgledno poslovanje. Ker torej tožnik ni zavezan za vpis dejavnosti oddajanja prostorov v najem v sodni ali poslovni register ali za kakšno drugo obliko priglasitve opravljanja dejavnosti oddajanja prostorov v najem oziroma, ker takšen vpis v skladu s predpisi sploh ni možen, v obravnavanem primeru niso izpolnjeni pogoji, ki jih ZPDZC določa za delo na črno. Tožnik v dokazne namene predlaga svoje zaslišanje ter vpogled v povzetek sklepa Upravnega odbora odvetniške zbornice Slovenije z dne 8. 3. 2005 ter Veliki komentar ZGD, prva knjiga, stran 151. Sodišču predlaga, da izpodbijani odločbi odpravi, zahteva pa tudi povrnitev stroškov postopka.

V prvi pripravljalni vlogi tožnik sodišče obvešča, da je tržna inšpektorica 16. 1. 2013 izdala odločbo o prekršku, s katero je zaradi kršitve določb 2. alinee prvega odstavka 3. člena ZPDZC tožniku naložila v plačilo globo v znesku 4.172,93 EUR. Poleg tega je tržna inšpektorica tudi že pozvala tožnika na zagovor zaradi kontrole izvršitve v predmetnem postopku izpodbijane odločbe. Zato je tožnik prosil sodišče, da o zadevi odloči kar najhitreje. Tožnik dalje navaja, da je v vmesnem času zaradi uskladitve z izpodbijano odločbo tržnega inšpektorata poskušal doseči registracijo dejavnosti po SKD s šifro 68.200, kot je to od njega zahtevala tržna inšpektorica. Na zahtevo, da odvetniška zbornica kot registrski organ tožnika registrira za opravljanje stranske dejavnosti pod šifro 68.200 oziroma da izda dovoljenje za opravljanje te dejavnosti, je slednja odgovorila z dopisom z dne 26. 4. 2012, v katerem je navedla, da za opravljanje dejavnosti oddajanja lastnih nepremičnin v najem za tovrstne primere, ko gre za opravljanje dejavnosti v skladu s 6. členom ZGD-1, registracija ni potrebna. Pri tem pa je tudi izrecno navedla, da oddajanje lastnih nepremičnin v najem ni nezdružljivo z opravljanjem odvetniškega poklica. Tožnik je nato registracijo zahteval tudi neposredno pri AJPES, ki pa je tožniku odgovoril, da pri odvetniku kot fizični osebi, ki opravlja dejavnost, registracija drugih dejavnosti poleg glavne, sploh ni možna. Navedeno pomeni, da tožnik v nobenem primeru ne more zadostiti zahtevam tržne inšpektorice in se registrirati za opravljanje dejavnosti s šifro 68.200. Pravni red tako tožniku registracije sploh ne omogoča. Iz dejstev, da ima tožnik nepremičnino (poslovni prostor), katere manjši del oddaja v najem sosednji odvetniški pisarni, knjiženo kot osnovna sredstva za svojo dejavnost, da je predmet najema del nepremičnine v velikosti 23,40 m2 (toaleta, čajnica in vhodni hodnik) in torej ne gre za oddajanje večjih površin, da je predmet najema v souporabi tožnika in njegovega pooblaščenca, ki ga oba nujno potrebujeta za opravljanje dejavnosti, se po mnenju tožnika nedvomno lahko ugotovi, da gre v tem primeru za opravljanje dejavnosti v skladu s četrtim odstavkom 6. člena ZGD-1. Tožnik je sodišču posredoval tudi elektronsko sporočilo AJPES z dne 21. 1. 2013, v katerem je zapisano, da tožnik kot odvetnik ne more vpisati dejavnosti 68.200, lahko pa jo v drugi pravno organizacijski obliki, na primer d.o.o.. Tožnik torej niti pravno niti dejansko ne more zadostiti zahtevam tržne inšpektorice. Tožnik vztraja pri podanem tožbenem predlogu.

V drugi pripravljalni vlogi se tožnik sklicuje na novelo ZSReg-B ter navaja, da se je z njo spremenila tudi določba 8. člena ZPRS-1 (38. člen ZSReg-B) in 6. člen ZGD-1 (35. člen ZSReg-B). V ostalem pa ponavlja navedbe, podane v tožbi. Dodaja še, da inšpektor tožniku zmotno očita kršitev 5. alinee prvega odstavka 3. člena ZPDZC, kvečjemu bi lahko šlo za kršitev določbe 2. alinee prvega odstavka 3. člena tega zakona. Navedeno pomanjkljivost je organ v odločbi o prekršku sicer odpravil sam in tožniku izrekel globo zaradi kršitve 2. alinee prvega odstavka 3. člena ZPDZC, ki je bistveno višja, kot bi bila lahko globa v primeru kršitve 5. aline prvega odstavka 3. člena ZPDZC.

Toženka na tožbo ni odgovorila, poslala pa je upravne spise v zadevi.

Sodišče uvodoma ugotavlja, da je tožnik tožbo naperil zoper upravna akta obeh stopenj. Ker je po Zakonu o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) v upravnem sporu dopustno izpodbijati dokončen upravni akt, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta (2. člen), je sodišče štelo, da tožnik izpodbija prvostopenjsko odločbo, ki je akt iz 2. člena ZUS-1, ne da bi ga pozivalo k popravi tožbe.

V obravnavani zadevi je sporno, ali je bila tožniku v inšpekcijskem postopku zakonito izdana odločba, s katero mu je kot odvetniku prepovedano oddajanje v najem poslovnega prostora na … v …, ki je dejavnost, ki se po SKD 2008 razvršča v pod šifro 68.200 „oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“, iz razloga, ker to delo opravlja na črno.

Prvostopenjski organ je odločbo oprl na ugotovitve dejstev, da je tožnik kot odvetnik vpisan pri pristojnem registrskem organu, to je Odvetniški zbornici Slovenije, za dejavnost 69.101 „odvetništvo“, da oddaja v najem poslovni prostor na …, kar je dejavnost, po SKD 2008 razvrščena pod šifro 68.200 „oddajanje in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“ in da te dejavnosti nima vpisane ali priglašene, kot to določa ZPDZC. Kot pravno podlago za izdajo odločbe pa je organ navedel peto alineo prvega odstavka 3. člena, drugi odstavek 3. člena in 4. točko 13. člena ZPDZC. V peti alinei prvega odstavka 3. člena ZPDZC je določeno, da za delo na črno šteje opravljanje dejavnosti oziroma dela, ki ga opravlja posameznik, pa ni vpisan ali priglašen kot to določa ta ali drug zakon, po drugem odstavku tega člena pa je opravljanje takega dela na črno prepovedano. Če se opravlja delo na črno (iz 3. člena zakona), prekrškovni organ izda odločbo, s katero prepove opravljanje tega dela (4. točka 13. člena ZPDZC). (Šele) drugostopenjski organ je obrazložitev dopolnil, tako da je navedel, da je v bil v času inšpekcijskega pregleda tožnik v Poslovnem registru Slovenije (v nadaljevanju PRS), ki ga vodi AJPES, registriran (samo) za dejavnost pod šifro 69.101 „odvetništvo“, dejavnosti pod šifro 68.200 „oddajanje  in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“ pa ni imel vpisane v ta register, zaradi česar mu je bilo opravljanje te kot delo na črno prepovedano.

Iz navedenega izhaja, da je bilo oddajanje v najem poslovnega prostora na …  kot delo na črno tožniku prepovedano, ker dejavnosti „oddajanje  in obratovanje lastnih ali najetih nepremičnin“ ni imel vpisane v PRS, ki ga vodi AJPES. Iz drugostopenjske odločbe tudi izhaja, da se ta organ v pogledu obveznosti tožnika kot poslovnega subjekta, da v PRS priglasi za vpis dejavnost „oddajanja in obratovanja lastnih ali najetih nepremičnin“, opira na  ZPRS-1 in Navodilo. Sklicuje se na prvi odstavek 8. člena ZPRS-1 - konkretno glede tožnika na deveto alineo prvega odstavka 8. člena zakona, ki določa, da upravljavec registra obdeluje o posameznem poslovnem subjektu poleg glavne dejavnosti še druge dejavnosti, ki so določene v aktu o ustanovitvi subjekta in ki jih subjekt dejansko opravlja in pomenijo pomemben del njegovega poslovanja, ter v povezavi s tretjim odstavkom tega člena na Navodilo, in sicer na njegov 8. člen, prvi in drugi odstavek. Navodilo pa v drugem odstavku 8. člena (med drugim) za (pravnoorganizacijsko obliko) evidentiranega odvetnika  določa, da morajo zanj registrski organi in druge organizacije, ki te podatke vodijo v svojih uradnih evidencah, AJPES poslati (med drugim) registrirane oziroma z aktom o ustanovitvi določene dejavnosti po uredbi, ki določa SKD (sedma alinea).

Sodišče se s tožnikom strinja, da ga citirane določbe ZPRS-1 in Navodila ne zavezujejo k prijavi za vpis v PRS dejavnosti, ki jo opravlja poleg glavne dejavnosti (ki je odvetništvo), če ta ne pomeni pomembnega dela njegovega poslovanja. Nobena določba navedenih predpisov ne določa drugače. Prej citirana deveta alinea prvega odstavka 8. člena ZPRS-1 namreč izrecno določa, da se v registru vodijo podatki poleg o glavni še o drugi dejavnosti, ki (če) za poslovni subjekt pomeni pomemben del njegovega poslovanja. Enako velja za določbo tretjega odstavka 8. člena Navodila, po kateri (med drugim) za (pravnoorganizacijsko obliko) evidentiranega odvetnika velja, da mora AJPES za vpis v poslovni register poslati med drugim podatke o glavni dejavnosti po uredbi, ki določa SKD (tretja alinea) in podatke o dejavnostih, ki jih dejansko opravlja oziroma s katerimi dosega pomemben del svojih prihodkov, po uredbi, ki določa SKD (druga alinea). Glede na navedeno pa prvostopenjski (inšpekcijski) organ, ki v postopku ni ugotovil (in iz obrazložitve odločbe to tudi ne izhaja), da bi tožnik poleg glavne dejavnosti, ki je odvetništvo, opravljal dejavnost oddajanja v najem poslovnega prostora kot tako dejavnost, ki pomeni pomemben del njegovega poslovanja in s katero dosega pomemben del svojih prihodkov, ne bi mogel zaključevati, da dejavnost oddajanja v najem poslovnega prostora, ker je tožnik ni prijavil za vpis v PRS, tožnik opravlja na črno ter mu oddajanja v najem poslovnega prostora prepovedati. Ker je organ odločil brez take dejanske podlage, je materialne predpise, na katerih temelji njegova odločba (ZPRS-1, Navodilo, ZPDZC), uporabil nepravilno, zato je odločba nezakonita (1. točka prvega odstavka 27. člena ZUS-1).

Čeprav iz izpodbijane odločbe izhaja, da je prvostopenjski organ opravil pri tožniku inšpekcijski pregled tudi v okviru določb 21. člena ZOdv (ki določa dejavnosti oziroma posle, nezdružljive z opravljanjem odvetniškega poklica in ureja informiranje javnosti o dejavnosti odvetnika), pa iz odločbe ne izhaja, da bi bile ugotovljene (tudi) kršitve navedenih določb oziroma da bi te bile razlog za izdano odločbo. Ne glede na to pa sodišče še dodaja, da tudi po mnenju Odvetniške zbornice (sklep UO z dne 8. 3. 2005) – ki je v spisni dokumentaciji in na katero se sklicuje tudi tožnik - dajanje lastnih nepremičnin odvetnika (ki so vpisana v knjigo osnovnih sredstev in so namenjena za opravljanje dejavnosti odvetnika) v najem ni nezdružljivo z opravljanjem odvetniškega poklica (mnenje je lahko dano v skladu z določbo 42. člena ZOdv, po kateri odvetniška zbornica obravnava problematiko dela odvetnikov), ter da stroka zastopa stališče, da oddajanje poslovno nepotrebnih nepremičnin v najem šteje med posle upravljanja poslovno nepotrebnega premoženja družbe in v okvir poslov, poslovno smotrnih za dosego namena delovanja družbe (komentar k četrtemu odstavku 6. člena ZGD-1, tudi v upravnih spisih), torej v okvir poslov, ki so v skladu z namenom delovanja družbe. Po mnenju sodišča gre za argumentirana stališča, ki bi jih bilo, če bi se izkazala za relevantna za zadevo, nesprejemljivo ignorirati.

Ker je sodišče ugotovilo, da je bil v postopku za izdajo izpodbijane odločbe kršen materialni zakon, je na podlagi 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo, zadevo pa na podlagi tretjega ter v smislu četrtega odstavka tega člena vrnilo v postopek organu, ki jo je izdal.

O stroških postopka pa je sodišče odločilo na podlagi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1 ter tožniku priznalo stroške na podlagi drugega odstavka 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu v višini 350,00 EUR, skupaj z uveljavljanim 20 % DDV, ker je tožnikov pooblaščenec zavezanec za DDV.

ZOdv člen 11, 21, 42. ZGD-1 člen 6, 6/4. ZPRS-1 člen 8, 8/1, 8/1-9, 8/2, 8/3. ZPDZC člen 3, 3/1, 3/1-5, 3/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.