UPRS sodba I U 984/2014
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-10-23

mag. Darinka Dekleva Marguč (preds.), mag. Damjan Gantar  (poroč.), Liljana Polanec

tujec - dovoljenje za začasno prebivanje zaradi študija - podaljšanje dovoljenja - dokazilo o sprejemu na študij - razlaga pojma študent

ZTuj-2 v 44. členu ne zahteva, da bi moral imeti prosilec status študenta. V tretjem odstavku 44. člena je sicer navedeno, da je pogoj za izdajo dovoljenja dokazilo o sprejemu na študij, izobraževanje, specializacijo, strokovno izpopolnjevanje, ki ga izda izobraževalna ustanova, na katero je tujec sprejet kot študent. Vendar pa v tem določilu ne piše, da bi ta študent obvezno moral imeti tudi status študenta, saj je študent lahko tudi brez statusa študenta, kar pomeni, da je še vedno sprejet na študij, da ima pravico opravljati vse študijske obveznosti, le da nima statusa študenta, zaradi česar ni upravičen do nekaterih ugodnosti, ki veljajo le za študente.

I. Tožbi se ugodi in se odločba Upravne enote Ljubljana št. 214-16048/2013-10 z dne 18. 2. 2014 odpravi ter se zadeva vrne prvostopenjskemu organu v ponovni postopek.

II. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v znesku 285,00 EUR, povečane za 22 % DDV, v roku 15 dni, po poteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo zavrnil zahtevo tožnice za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje iz razloga študija v Republiki Sloveniji in odredil, da je tožnica dolžna zapustiti Republiko Slovenijo v 15 dneh od dokončne odločbe. V obrazložitvi odločbe navaja, da je tožnica vložila vlogo za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje tujca v Republiki Sloveniji iz razloga študija. V nadaljevanju opisuje, kaj je tožnica priložila ter povzema dopolnitve njene vloge. Navaja, da Zakon o tujcih (v nadaljevanju ZTuj-2) v 44. členu med drugim določa, da se tujcu, ki je sprejet na študij, lahko izda dovoljenje za začasno prebivanje. Tujcu se izda dovoljenje za začasno prebivanje za čas študija, izobraževanja, specializacije oziroma strokovnega izpopolnjevanja, vendar ne dlje od enega leta. V primeru, če študij, izobraževanje, specializacija, strokovno izpolnjevanje traja daljši čas od enega leta, se dovoljenje letno podaljšuje. Tretji odstavek 44. člena ZTuj-2 med drugim določa, da je pogoj za izdajo dovoljenja iz prejšnjega odstavka dokazilo o sprejemu na študij, ki ga izda izobraževalna ustanova, na katero je tujec sprejet kot študent. Prvostopenjski organ ugotavlja, da je nesporno ugotovljeno, da tožnica v študijskem letu 2013/2014 ni vpisana v letnik in tako nima statusa študenta, lahko pa kot pavzerka opravlja manjkajoče študijske obveznosti, to pomeni, da lahko pristopa k predmetu Komuniciranje in nove tehnologije oziroma opravlja še druge manjkajoče študijske obveznosti. Tožnica ne izpolnjuje pogojev za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje iz razloga študija, ker je iz potrdila o vpisu razvidno, da pavzira 3. letnik rednega študija. Iz potrdila ne izhaja, da je kot študentka sprejeta na študij, to pomeni, da priloženo potrdilo ni mogoče upoštevati kot dokazilo o izpolnjevanju pogojev za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje zaradi študija.

Tožnica se je zoper prvostopenjsko odločbo pritožila, drugostopenjski organ pa je pritožbo zavrnil.

Tožnica v tožbi navaja, da je bila na študij sprejeta že ob prvem vpisu na Fakulteto za družbene vede (FDV), iz potrdila, ki ga je predložila prošnji za podaljšanje dovoljenja, pa izhaja, da je v tekočem študijskem letu 2013/2014 še vedno vpisana na FDV in tako še vedno sprejeta na navedeno fakulteto in še vedno študentka navedene fakultete, vendar brez statusa študenta, kar pa po ZTuj-2 ni pogoj za podaljšanje dovoljenja. V določeno fakulteto si lahko vpisan z ali brez statusa študenta dokler ne diplomiraš in v tem času imaš pravico opravljati izpite. ZTuj-2 ne zahteva izpolnitve dejstva statusa študenta. Tožena stranka še zatrjuje, da potrdilo o obvezni prisotnosti pri predmetu Komuniciranje in nove tehnologije ne dokazuje, da je tožnica sprejeta na študij na FDV. Tožnica tega niti ni zatrjevala, ampak je potrdilo predložila zgolj z namenom, da bi še dodatno dokazala svoje trditve ter predvsem zato, ker je iz navedenega očitno razvidno, da je še vedno študentka FDV, sprejeta in dolžna udeleževati se predavanj. Ko tožena stranka navaja, da bo lahko tožnica manjkajoče obveznosti opravila na podlagi vstopa v državo z veljavnim potnim listom, pa se tožnica sprašuje, kako naj bi opravila te obveznosti, ko pa živi več kot 400 km daleč. Vsak teden naj bi se potem pripeljala od oddaljenega kraja, kar je povsem nesmiselno in neživljenjsko. Tožnica predlaga, naj sodišče izpodbijano odločbo odpravi in tožnici izda dovoljenje za začasno prebivanje v Republiki Sloveniji iz razloga študija, zahteva pa tudi povrnitev stroškov postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da je prvostopenjski organ skrbno presodil vsak dokaz posebej in vse dokaze skupaj ter presodil, katera dejstva je potrebno šteti za dokazana. Odločitev ni bila arbitrarna. Nadalje opisuje potek postopka na prvi stopnji ter pogoje, pod katerimi se izda dovoljenje za začasno prebivanje zaradi študija. Pojasnjuje, da je tožnica predložila dokazilo FDV, iz katerega je razvidno, da pavzira 3. letnik rednega študija. Pavziranje pomeni, da je študent vpisan na fakulteto, ampak brez statusa študenta. Ne more koristiti pravic, ki jih imajo študentje s statusom. Lahko pa opravlja manjkajoče študijske obveznosti in se prijavlja na razpisane izpitne roke. Glede na navedeno tožnica ni bila sprejeta na študij v študijskem letu 2013/2014. Iz predloženega potrdila ni izkazano, da je tožnica sprejeta na študij v tem šolskem letu, kar je poseben pogoj za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje. Dopis izr. prof. dr. A.A. pa ni izdala izobraževalna ustanova. Služi le kot razlog o udeležbi na predavanjih in ne kot dokazilo. Tožena stranka predlaga, naj sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrne.

Prvostopenjski organ se pri svoji odločitvi sklicuje na 44. člen ZTuj-2, ki med drugim določa, da se tujcu, ki je sprejet na študij, druge oblike izobraževanja, specializacijo, strokovno izpopolnjevanje, praktično usposabljanje, ali bo sodeloval v mednarodni študijski izmenjavi v ustreznih izobraževalnih ustanovah v Republiki Sloveniji ali bo sodeloval v izobraževalnih programih mednarodnih izmenjav prostovoljcev in izpolnjuje ostale pogoje za izdajo dovoljenja po tem zakonu, lahko izda dovoljenje za začasno prebivanje. Nadalje iz tretjega odstavka tega člena med drugim izhaja, da je pogoj za izdajo dovoljenja dokazilo o sprejemu na študij oziroma ostale oblike izpopolnjevanja, ki ga izda izobraževalna ustanova, na katero je tujec sprejet kot študent. Iz upravnega spisa je razvidno, da je tožnica priložila potrdilo o vpisu, iz katerega je razvidno, da pavzira 3. letnik rednega študija v študijskem letu 2013/2014 in da ima pravico opravljati manjkajoče študijske obveznosti in se pripravljati na razpisane izpitne roke. Tožnica je torej priložila potrdilo o vpisu, medtem ko je na 3. strani izpodbijane odločbe v tretjem odstavku navedeno, da stranka v študijskem letu 2013/2014  ni vpisana v letnik. Potrdilo o vpisu že po samem imenu listine dokazuje nasprotno, torej, da je vpisana, le da pavzira tretji letnik rednega študija. Nadalje je na tretji strani odločbe navedeno, da tožnica nima statusa študenta, lahko pa kot pavzerka opravlja manjkajoče študijske obveznosti. S tem v zvezi sodišče ugotavlja, da med strankama ni sporno to, da tožnica res nima statusa študenta, vendar pa po mnenju sodišča ZTuj-2 v 44. členu ne zahteva, da bi moral imeti prosilec status študenta. V tretjem odstavku 44. člena je sicer navedeno, da je pogoj za izdajo dovoljenja iz prejšnjega odstavka dokazilo o sprejemu na študij, izobraževanje, specializacijo, strokovno izpopolnjevanje, ki ga izda izobraževalna ustanova, na katero je tujec sprejet kot študent. Vendar pa v tem določilu ne piše, da bi ta študent obvezno moral imeti tudi status študenta, saj je študent lahko tudi brez statusa študenta, kar pomeni, da je še vedno sprejet na študij, da ima pravico opravljati vse študijske obveznosti, le da nima statusa študenta, zaradi česar ni upravičen do nekaterih ugodnosti, ki veljajo le za študente. 44. člen ZTuj-2 pa v tretjem odstavku ne zahteva, da bi moral imeti prosilec status študenta, saj uporablja zgolj besedo študent in ne besedne zveze status študenta. Po 44. členu ZTuj-2 se zahteva to, da je študent izobraževalne ustanove in da je na to izobraževalno ustanovo sprejet, sprejet pomeni biti vpisan, tožnica pa je priložila potrdilo o vpisu. Iz navedenega izhaja, da tožnica nedvomno ta pogoj izpolnjuje. Tožena stranka bi zato morala ugotavljati še izpolnjevanje ostalih pogojev.

V ponovljenem postopku bo morala tožena stranka v skladu z navodili te sodbe upoštevati, da je potrebno uporabljati 44. člen ZTuj-2 tako, da je treba pod pojmom študent razumeti tudi tiste študente, ki nimajo statusa študenta, a so vseeno sprejeti na študij. V konkretnem primeru je tožnica priložila potrdilo o vpisu, kar pomeni, da je sprejeta na študij, le da je študentka brez statusa, kar pa zadostuje za izpolnjevanje pogoja iz 44. člena ZTuj-2. V ponovljenem postopku bo potrebno ugotoviti, ali so podani tudi ostali pogoji za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje zaradi študija.

Glede na zgoraj navedeno je sodišče odločbo odpravilo na podlagi 2. in 4. točke 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Glede na to, da je bil razlog za ugoditev tožbi in za odpravo odločbe zmotna ugotovitev dejanskega stanja ter napačna uporaba materialnega prava, se sodišče do vseh navedb strank v postopku ni opredeljevalo.

Ker je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijani prvostopenjski akt odpravilo, pripada tožeči stranki skladno s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 pavšalni znesek povračila stroškov upravnega spora v skladu z 2. točko 3. člena Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu, ki določa, da če je bila zadeva rešena na seji in je tožnika zastopal pooblaščenec, ki je odvetnik, se mu priznajo stroški v višini 285,00 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.