sodba I U 1803/2013
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2014-03-06

upravni postopek - žalitev uradne osebe - izrek denarne kazni - pristojna uradna oseba

V obravnavani zadevi so sporne tožničine navedbe v njenih vlogah, zato je presoja, ali je bila za izrek denarne kazni v obravnavanem primeru pristojna uradna oseba, ki je izdala izpodbijani sklep, odvisna od vprašanja, ali je po tožničini vlogi ta uradna oseba bodisi začela bodisi nadaljevala postopek. Tega preizkusa pa izpodbijani sklep ne omogoča, saj iz njega ni razvidno niti, v katerem postopku je bil izdan.

I. Tožbi se ugodi, sklep Skupne uprave medobčinskega inšpektorata in redarstva št. 062-102/2011-14 z dne 27. 9. 2013 in odločba župana Občine Vrhnika št. 062-102/2011 (7-01) z dne 21. 10. 2013 se odpravita ter se zadeva vrne prvostopenjskemu organu v ponovni postopek.

II.Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 347,70 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe.

Z izpodbijanim sklepom je inšpektor Skupne uprave Medobčinskega inšpektorata in redarstva (v nadaljevanju SU MIRED) zaradi večkratnih žalitev, namenjenih pooblaščeni uradni osebi in organom, na podlagi tretjega odstavka 111. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) izrekel kazen v višini 500 EUR.

Iz prvih pet točk izreka je razvidno, da odločitev o kaznovanju temelji na ugotovitvi, da je upravni organ 20. 12. 2011 prejel vlogo z dne 14. 12. 2011, ki jo je tožnica naslovila „pritožba na izdajo sklepa in posredovanje zadev Ustavnemu sodišču CDU-35/2010 (E9.AP)“, v kateri je trdila, da je pooblaščena uradna oseba službovala v „kriminalni združbi – UDBI oziroma SDV-UDBI“ in izražala pomisleke v ustreznost njene izobrazbe, te navedbe pa je upravni organ ocenil kot žalitev pooblaščene uradne osebe. Upravni organ navaja, da se ta vloga vodi pod št. 061-196/2008-47. Tudi v vlogi z dne 12. 1. 2012, ki jo upravni organ vodi pod št. 062-102/2011-4, naj bi tožnica žalila pooblaščeno uradno osebo in organ ter navajala neresnične izjave. Čeprav jo je upravni organ z obvestilom, ki ga je prejela 7. 1. 2012, seznanil z možnostjo kaznovanja po tretjem odstavku 111. člena ZUP, naj bi tožnica z žalitvami in neresničnimi navedbami nadaljevala še v vlogah z dne 17. 1. 2012, 29. 2. 2012 in 21. 6. 2012. V nadaljevanju obrazložitve upravni organ kot neresnične zavrača navedbe o službovanju pooblaščene uradne osebe v „kriminalni združbi – UDBI“ in o pomanjkljivi izobrazbi.

Župan Občine Vrhnika je zavrnil tožničino pritožbo in potrdil izrek kazni v višini 500 EUR. Med drugim je zavrnil pritožbeni ugovor, da izpodbijanega sklepa ni mogoče preizkusiti, ker ni dvoma, da so se žalitve nanašale na inšpektorja A.A., torej pooblaščene uradne osebe, ki je vodila inšpekcijski postopek in s tem tudi na organ. Zavrnil je tudi ugovor, da ta oseba ni imela pooblastila za vodenje postopka po 112. členu ZUP, saj je zadevo, ki jo je pred tem vodila inšpektorica mag. B.B., prevzel A.A. Pojasnjuje, da je bil inšpekcijski postopek št. 061-196/2008 zakonit. Ocenjuje, da tožničine izjave niso posledica njene nevednosti, temveč naklepnega ravnanja zoper pooblaščeno uradno osebo, ki je zakonito izvajala inšpekcijske ukrepe. Očita ji, da je kljub temu, da se je žalitev zavedala, širila neresnične izjave oziroma obrekovala inšpektorja z namenom škodovati časti in dobremu imenu pooblaščene uradne osebe. Kazen v določeni višini po mnenju upravnega organa druge stopnje ustreza izrečenim večkratnim žalitvam uradne osebe in organa v vlogah.

Tožnica se z navedeno odločitvijo ne strinja in v tožbi navaja, da njen preizkus ni mogoč in da je sklep izdala oseba, ki za to ni imela pooblastila v 112. členu ZUP. Meni tudi, da bi se moral A.A. takoj, ko je prejel vlogo, za katero je ugotovil, da je zanj žaljiva, izločiti iz postopka v skladu s 1. točko prvega odstavka 35. člena ZUP, saj bi moral biti kot oseba, ki največ ve povedati o dejanskem stanju glede tožničinih očitkov, zaslišan kot priča. Z izpodbijanim sklepom je po tožničinem mnenju upravni organ prekoračil pooblastila, ker je v ponovljenem postopku, začetem po sodbi Upravnega sodišča I U 981/2012 z dne 10. 9. 2013, izrek sklepa razširil na dejanja, ki v razveljavljeni (pravilno odpravljeni – op. sodišča) niso bila zajeta. Pojasnjuje, da v vlogi z dne 14. 12. 2011 ni zapisala neresničnih dejstev in zakaj je imela utemeljene razloge verjeti v svoje trditve. Kot dokaz za svoje trditve predlaga kopijo izpisa iz registra sodelavcev „SDV-UDBE“, zaslišanje A.A. kot priče, potrdilo Univerze v Ljubljani in kopijo delavske knjižice. Pojasnjuje, da spornih trditev ni navajala, da bi razžalila uradno osebo, temveč zato, ker je hotela z opozarjanjem na nepravilnosti in nestrokovnost uradne osebe zaščititi svoje interese, brez namena zaničevanja. Sodišču predlaga, naj odpravi oba upravna akta, toženki pa naloži povrnitev stroškov postopka.

Toženka v odgovoru na tožbo vztraja pri razlogih za izpodbijano odločitev, tožničine navedbe v tožbi pa naj bi bile brezpredmetne in neutemeljene. Med drugim pojasnjuje, da je v času vodenja tega upravnega postopka inšpektor A.A. edina pooblaščena uradna oseba v SU MIRED.

Tožnica v pripravljalni vlogi navaja, da je odgovor toženke neutemeljen in izraža dvom, da je vse akte pripravila ista oseba, preko katere naj bi bil uradni organ razžaljen. S takšnim ravnanjem pa naj bi se kršitve pravice do pravnega sredstva nadaljevale.

Sodišče uvodoma ugotavlja, da je bil izpodbijani sklep izdan v ponovljenem postopku, po tem, ko je sodišče s sodbo I U 981/2012 z dne 10. 9. 2013 odpravilo sklep, s katerim je upravni organ situacijo iz tretjega odstavka 111. člena ZUP obravnaval kot prekršek po Zakonu o prekrških (ZP-1) in ne v skladu z navedeno določbo in v okviru pooblastil, ki mu jih daje ZUP.

Po prvem odstavku 109. člena ZUP mora uradna oseba, ki vodi dejanje postopka, skrbeti za dostojanstvo organa; po tretjem odstavku 111. člena ZUP, na katerem izpodbijani sklep neposredno temelji, pa lahko organ z denarno kaznijo do 500 EUR kaznuje tistega, ki v vlogi žali organ ali uradno osebo.

Upoštevaje ta cilj in smisel kaznovanja po 111. členu ZUP je neutemeljen očitek, da uradna oseba (če seveda pravilno razume 111. člen ZPP in pravilno obrazloži sklep o kaznovanju) odloča v zadevi, v kateri je bila sama žrtev oziroma oškodovanec. Enako stališče izhaja tudi iz odločbe Ustavnega sodišča U-I-145/03 z dne 23. 6. 2005, s katero je presojalo ureditev kaznovanja po 109. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Na podlagi prvega odstavka 112. člena ZUP pa lahko denarno kazen za dejanje iz tretjega dostavka 111. člena (torej za žalitev organa ali uradne osebe v vlogi) izreče uradna oseba, ki začne ali nadaljuje postopek po vlogi.

Ker so v obravnavani zadevi sporne tožničine navedbe v njenih vlogah, je torej presoja, ali je bila za izrek denarne kazni v obravnavanem primeru pristojna uradna oseba, ki je izdala izpodbijani sklep, odvisna od vprašanja, ali je po tožničini vlogi ta uradna oseba bodisi začela bodisi nadaljevala postopek. Tega preizkusa pa izpodbijani sklep ne omogoča, saj iz njega ni razvidno niti, v katerem postopku je bil izdan.

V uvodu izpodbijanega sklepa je navedeno, da je izdan po uradni dolžnosti na podlagi četrtega odstavka 251. člena ZUP, vendar se ta določba nanaša na pooblastilo upravnemu organu druge stopnje, da ob ponovnem obravnavanju pritožbe sam reši zadevo, če organ prve stopnje ne sledi opozorilom in ne ravna v skladu z odločbo organa druge stopnje. Izpodbijanega sklepa pa ni izrekel upravni organ druge stopnje temveč SU MIRED kot upravni organ prve stopnje. Že zato je sklicevanje na četrti odstavek 251. člena ZUP nepravilno.

Iz obrazložitve obeh upravnih aktov sicer izhaja, da je bil zoper tožnico voden inšpekcijski postopek, vendar iz izpodbijanega sklepa ne izhaja, da bi bil ta sklep izdan v okviru inšpekcijskega postopka, saj se tudi upravni spisi, ki so bili predloženi sodišču, nanašajo na zadevo „VRH – žalitev uradne osebe“. Vendar za vodenje posebnega upravnega postopka zaradi žalitve uradne osebe ZUP ne daje pravne podlage.

Kaznovanje na podlagi 111. člena ZUP je namreč eden izmed ukrepov, ki jih ZUP v IX. poglavju določa za vzdrževanje reda pri delu organa in za varovanje dostojanstva organa med postopkom. Zato pomeni vodenje posebnega upravnega postopka za izrek kazni zaradi razžalitve uradne osebe ali organa kršitev 111. člena ZUP, hkrati pa ne omogoča preizkusa, ali je kazen izrekla za to pristojna uradna oseba, kar je bistvena kršitev določb postopka iz 7. točke drugega odstavka 237. člena ZUP.

Tudi iz obrazložitve organa druge stopnje izhaja, da naj bi se tožničine sporne navedbe nanašale na pooblaščeno uradno osebo, ki je vodila inšpekcijske postopke zoper tožnico, kar bi lahko pomenilo, da so inšpekcijski postopki na prvi stopnji končani. Glede na to, da se toženka sklicuje na vlogo, ki jo je tožnica naslovila „Pritožba na izdajo sklepa ...“, je sicer mogoče, da postopek odločanja o tožničini pritožbi pred izdajo izpodbijanega sklepa še ni bil zaključen, vendar po navedenem sodišče tudi tega ne more preizkusiti, kar je prav tako bistvena kršitev določb postopka iz 7. točke drugega odstavka 237. člena ZUP.

Ker je sodišče ugotovilo, da je tožba že iz navedenega razloga utemeljena, se do ostalih tožbenih navedb ni opredeljevalo in je tožbi ugodilo, izpodbijana upravna akta odpravilo na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) ter zadevo vrnilo prvostopenjskemu organu v ponoven postopek. Kljub temu, da je predmet tega upravnega spora upravni akt, ki posega v tožnikov pravni položaj (prvi odstavek 2. člena ZUS-1), tj. v obravnavani zadevi sklep organa prve stopnje, in ne odločba upravnega organa druge stopnje o zavrnitvi pritožbe zoper ta sklep, je sodišče sledilo tožbenemu predlogu in v izogib dvoma odpravilo tudi odločbo organa druge stopnje, saj je ta izrečeno kazen in njeno višino izrecno potrdil še v 2. točki izreka, čeprav je v 1. točki pritožbo že zavrnil.

Zaradi učinkovitejšega vodenja ponovljenega postopka sodišče pripominja še, da bo v ponovljenem postopku moral prvostopenjski upravni organ najprej ugotoviti, ali je pristojen za odločanje o vlogah, v katerih naj bi tožnica žalila uradno osebo in organ. Če so tožničine vloge pritožbe zoper odločitve upravnega organa prve stopnje, bo moral prvostopenjski upravni organ upoštevati, da je za odločanje o pritožbi (razen če spozna, da je pritožba utemeljena – 242. člen ZUP) pristojen organ druge stopnje (župan, če gre za zadevo iz izvirne pristojnosti samoupravne lokalne skupnosti, oziroma stvarno pristojno ministrstvo, če gre za zadevo iz državne prenesene pristojnosti 233. člen ZUP), pristojnosti organa prve stopnje pa so omejene na preizkus, ali je pritožba dovoljena, pravočasna in ali jo je vložila upravičena oseba (240. člen ZUP). To pomeni, da lahko uradna oseba upravnega organa prve stopnje v primeru, ko gre za pritožbo, v skladu s prvim odstavkom 112. člena izreče kazen iz tretjega odstavka 111. člena ZUP le, če v postopku preizkusa pritožbe izda sklep na podlagi 240. člena ZUP ali odločbo na podlagi 242. člena ZUP. Če bo o tožničinih vlogah odločal župan kot upravni organ druge stopnje, pa sodišče glede na tožbene navedbe opozarja še na določbe 30. in 31. člena ZUP glede izpolnjevanja predpisanih pogojev za vodenje postopka.

Sodišče je odločilo brez glavne obravnave na seji, ker je že na podlagi tožbe in izpodbijanega akta očitno, da je treba tožbi ugoditi in upravni akt odpraviti (prva alineja drugega odstavka 59. člena ZUS-1).

Kadar sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijani upravni akt, je tožnik v skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve upravičen do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik).

Ker je bila zadeva rešena na seji, tožnico pa je v postopku zastopal odvetnik, se ji priznajo stroški v višini 285 EUR (drugi odstavek 3. člena Pravilnika). V skladu z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča se v primeru, ko je odvetnik zavezanec za plačilo DDV, navedeni znesek poviša za 22 % DDV, torej za 62,70 EUR. Pri tem sodišče dodaja, da bo plačana sodna taksa za postopek v višini 148 EUR vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/c taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1).

ZUP člen 109, 109/1, 111, 111/3, 112, 112/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

UPRS sodba III U 43/2013, enako tudi III U 52/2012

UPRS sodba III U 155/2013, enako tudi III U 334/2012, III U 348/2012