sodba I U 1442/2011
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2012-11-19

javni uslužbenec - višji kriminalistični inšpektor - preiskovalec - zasedba prostega uradniškega delovnega mesta - javni natečaj - izbirni postopek

Po 122. členu Ustave RS je zaposlitev v upravnih službah mogoča samo na podlagi javnega natečaja, razen v primerih, ki jih določa zakon. Zahteva po javnem natečaju ima namen zagotoviti izbiro najbolje usposobljenih kandidatov, ki bodo lahko največ prispevali k učinkovitemu in uspešnemu delu organa, vsebuje pa tudi zahtevo po pravnem sredstvu. V obravnavanem primeru je bila imenovana posebna komisija, ki je v izbirnem postopku ugotovila strokovno usposobljenost kandidatov in tiste, ki so izpolnili vnaprej predpisane pogoje, predlagala generalnemu direktorju Policije za zasedbo delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“. Pri tem gre za specifično situacijo, saj je bilo z javno objavo razpisanih več uradniških delovnih mest, ki po številu niso bila omejena. To pomeni, da bi bilo lahko izbranih tudi več kandidatov, kot jih je bilo, če bi ti v postopku, ki je bil vnaprej dovolj natančno določen, dosegli zadostno število točk. Ker v tem primeru tožnica zadostnega števila točk ni dosegla, kar niti ni sporno, ne more z uspehom izpodbijati izbire drugih (desetih) kandidatov.

II. Vsaka stranka nosi svoje stroške postopka.

Ministrstvo za notranje zadeve, Policija (v nadaljevanju prvostopenjski organ) je izdalo sklep št. 1006-666/2010/19 (1502-03) z dne 12. 4. 2011, po katerem tožnica kot kandidatka ni bila izbrana v postopku za zasedbo prostega uradniškega delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec" v Nacionalnem preiskovalnem uradu (v nadaljevanju NPU) v Upravi kriminalistične policije. Kot izhaja iz obrazložitve sklepa, je bilo za zasedbo več prostih delovnih mest „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“ v NPU objavljeno vabilo k sodelovanju na spletni strani Policije in Ministrstva za javno upravo dne 12. 4. 2010. Imenovana je bila tudi natečajna komisija (v nadaljevanju komisija). Tožnica je bila z dopisom z dne 15. 7. 2010 obveščena, da je komisija ni uvrstila v najožji izbor. Po pritožbi, tožnice je bil nato izdan sklep, ki je predmet tega postopka.

Iz obrazložitve sklepa izhaja, da se je na objavo obvestila o prostih delovnih mestih prijavilo 397 kandidatov, od katerih jih je 385 izpolnjevalo razpisne pogoje, ter da je komisija opravila izbiro in presojo strokovne usposobljenosti kandidatov, glede na določena merila in metode, v dveh fazah. V drugo fazo je bilo ob soglasju vseh članov komisije uvrščenih 96 vlog kandidatov, ki so bili povabljeni na psihološki pregled 27. 5. 2010, 28. 5. 2010, 11. 6. 2010 in 17. 6. 2010, ter na razgovor s komisijo od 9. 6. 2010 do 18. 6. 2010. Strokovno usposobljenost je komisija presojala na podlagi določenih meril. Po izvedenih obeh fazah postopka je komisija generalnemu direktorju Policije predlagala, da izbere 23 kandidatov, s katerimi se začne postopek za sklenitev delovnega razmerja.

Tožnica je bila uvrščena v drugo fazo postopka in dosegla skupno oceno še primerno. Komisija je na uvodnem sestanku sklenila, da se za zaposlitev v NPU predlaga le najprimernejše strokovnjake. Ob tem pa ne sme biti predlagan kandidat, ki pri kriterijih delovne izkušnje in poznavanje področja dela ni bil ocenjen z oceno „izjemno“ ali „zelo primerno“, pri skupni oceni pa „izjemno„ ali „zelo primerno“. Ker je tožnica dosegla dve oceni  „primerno“ in skupno oceno „še primerno“ s tem ni zadostila vnaprej določenim pogojem, ki jih je bilo potrebno izpolniti, da bi komisija podala predlog za zaposlitev v NPU.

Tožnica je zoper navedeni prvostopenjski sklep vložila pritožbo, ki jo je Komisija za pritožbe iz delovnega razmerja pri Vladi Republike Slovenije (v nadaljevanju drugostopenjski organ) s sklepom št. 10051-763/2011/3 z dne 15. 6. 2012 zavrnila. Drugostopenjski organ v obrazložitvi sklepa pojasni, da je šlo pri objavi vabila k sodelovanju z dne 12. 4. 2010 po vsebini  za objavo javnega natečaja, zaradi česar je bil organ prve stopnje glede konkretnega zaposlitvenega postopka dolžan upoštevati vse materialne in postopkovne določbe novele Zakona o policiji (v nadaljevanju ZPol-H), s katero je bil ustanovljen NPU kot posebna notranja organizacijska enota na Policiji. Sklicuje se na pogoje, določene v vabilu k sodelovanju kandidatom za zasedbo več delovnih mest „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“ v NPU in dodaja, da je bila tožnica uvrščena v izbirni postopek za zasedbo navedenega delovnega mesta. V nadaljevanju pa se glede na metode in merila izbirnega postopka tožnica ni izkazala kot strokovno najbolj usposobljena kandidatka in ji je bil izdan izpodbijani sklep o neizbiri.

Za izvedbo izbire strokovno najbolj usposobljenih kandidatov na podlagi šestega odstavka 6.č člena ZPol-H je bil dne 25. 5. 2010 izdan akt z naslovom Postopek izbire uradnikov za zasedbo prostih delovnih mest v NPU, ki je določil sestavo in način delovanja komisije, nato pa je bila imenovana desetčlanska natečajna komisija. Poudari, da ustrezne delovne izkušnje in posebna znanja na enem ali več področij delovanja NPU skladno s prvim odstavkom 6.č člena ZPol-H sicer res predstavljajo natečajni pogoj za zasedbo predmetnih delovnih mest, kot je navedla tožnica v pritožbi, vendar pa dejstva, da so v objavi vabila k sodelovanju ustrezne delovne izkušnje navedene le kot prednost pri izbiri, ne gre šteti za bistveno kršitev pravil postopka. Poleg tega so bile delovne izkušnje na enem ali več ustreznih področjih ter poznavanje področja dela tudi merili v drugi fazi izbirnega postopka. Po slednjem, in to drugostopenjski organ šteje za bistveno, v končni fazi ni mogel biti izbran kandidat, ki ne bi izpolnjeval t.i. prednosti pri izbiri oziroma natečajnega pogoja glede ustrezne vsebine delovnih izkušenj. Komisija je namreč v drugi fazi izbirnega postopka strokovno usposobljenost kandidatov presojala še na podlagi dodatnih meril in po zbranih ocenah odločila, kateri kandidati bodo predlagani za sklenitev delovnega razmerja. Ob tem je bilo vnaprej določeno, da ne sme biti predlagan kandidat, ki po kriteriju delovnih izkušenj in poznavanja področja dela (najmanj na enem področju) in na skupni lestvici ni bil ocenjen  najmanj z oceno „izjemno“ ali „zelo primerno“. Tožnica v drugi fazi izbirnega postopka s skupno oceno „še primemo“ ni zadostila vnaprej določenim kriterijem. Čeprav v konkretnem primeru dejansko ni šlo za klasičen postopek javnega natečaja, pravila postopka javnega natečaja, na uporabo katerih napotuje drugi odstavek 6.č člena ZPol-H, niso bila kršena. Zavrača pritožbene navedbe glede neizpolnjevanja natečajnih pogojev za posamezne kandidate in domnevnih nepravilnosti pri prijavi nekaterih kandidatov ter pri ocenjevanju posameznih kandidatov, kar tudi pojasni. Nato za posamezne kandidate, glede izbire katerih je tožnica navajala svoje ugovore, navaja in pojasni svoje ugotovitve. Ker drugostopenjski organ pri nobenem od izbranih kandidatov ni ugotovil neizpolnjevanja natečajnih pogojev, tudi sklenitev pogodb o zaposlitvi pred dokončnostjo sklepa o neizbiri ne predstavlja kršitve postopka, ki bi vplivala na pravilnost in zakonitost izbire strokovno najbolj usposobljenih kandidatov.

Tožnica se z odločitvijo ne strinja in odločbo izpodbija s tožbo. V njej najprej opisuje potek dogodkov in se sklicuje na 65. člen Zakona o javnih uslužbencih (v nadaljevanju ZJU). Meni, da je izpodbijani sklep nezakonit, ker so bili izbrani tudi kandidati (deset jih poimensko našteva), ki ne izpolnjujejo natečajnih pogojev oziroma ne dosegajo najboljšega rezultata ter je prišlo do bistvenih kršitev postopka javnega natečaja oziroma izbirnega postopka.

Tožnica zlasti izpostavlja, da je po 57. členu ZJU potrebno v primeru zaposlitve uradnika izpeljati postopek javnega natečaja, medtem ko je tožena stranka izvedla postopek vabila k sodelovanju. Navaja, da je moral kandidat, glede na objavo izpolnjevati pogoj delovnih izkušenj in posebnih znanj. Kot izhaja iz objave vabila k sodelovanju, pa so navedene delovne izkušnje in posebna znanja predstavljale le prednost pri izbiri in ne pogoja. Meni, da je tožena stranka ravnala nezakonito, ker je zaposlila kandidate, ki ne izpolnjujejo natečajnih pogojev oz. niso dosegli najboljših rezultatov, kar vse podrobno opisuje za deset kandidatov. Sodišču predlaga, da razveljavi sklep z dne 12. 4. 2011, iz katerega izhaja, da tožnica ni izbrana za zasedbo prostega uradniškega delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“, da se sklepi o izbiri desetih navedenih kandidatov razveljavijo in da se komisiji za pritožbe naloži, da v 8 dneh razveljavi akte o njihovem imenovanju v nazive in pogodbe o zaposlitvi in da ponovi izbirni postopek, da toženi stranki naloži v plačilo odškodnino v višini treh bruto plač za delovno mesto višji kriminalistični inšpektor preiskovalec in povrnitev stroškov tega postopka.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri sprejeti odločitvi. Dodaja, da bi se tožnica lahko prijavila tudi na ponovni javni natečaj za prosta uradniška delovna mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“ ki je bil objavljen 10. 6. 2011. Nato pojasnjuje izbiro za deset kandidatov, ki jim tožnica nasprotuje in meni, da izpolnjujejo pogoje. Sodišču predlaga, da tožbo zavrne.

Sodišče je v zadevi odločalo brez glavne obravnave, ker dejstva, pomembna za odločitev v zadevi, med strankama niso sporna (prvi odstavek 59. člena  Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1).

V obravnavnem primeru med strankama ni sporno, da je šlo pri vabilu, ki ga je Ministrstvo za notranje zadeve dne 12. 4. 2010 objavilo na spletni strani, za javni natečaj za prosto uradniško delovno mesto glede na določbe ZJU, da je bil natančnejši postopek za izbiro določen z aktom Postopek izbire uradnikov za zasedbo prostih delovnih mest v NPU z dne 25. 5. 2010 in da je ta določil tudi sestavo in način delovanja posebne komisije iz drugega odstavka 6.č člena ZPol-H ter metode izbirnega postopka. Skladno s Postopkom izbire uradnikov za zasedbo prostih delovnih mest v NPU, je bila s sklepom imenovana desetčlanska natečajna komisija, ki je nato določila merila in metode za izbiro in presojanje strokovne usposobljenosti kandidatov. Temu, nenazadnje že s tem, ko je vložila tožbo, pritrjuje tudi tožnica. Iz upravnih spisov nadalje izhaja, da je komisija izbirni postopek izvedla v dveh fazah, glede na vnaprej pisno določena merila za izbiro in po metodah preverjanja strokovne usposobljenosti kandidatov.

Kot izhaja iz podatkov upravnih spisov, je bilo v drugo fazo izbire predlaganih 96 kandidatov, med njimi tudi tožnica. Nato pa je komisija v drugi fazi izbirnega postopka na podlagi določenih meril še dodatno presojala strokovno usposobljenost kandidatov, pri čemer je lahko kandidat pri posameznem merilu prejel oceno izjemno (5), zelo primerno (4), primerno (3), še primerno (2) ali neprimerno (1). Komisija se je po zbranih ocenah odločila, katere kandidate bo predlagala za sklenitev delovnega razmerja, pri čemer je bilo vnaprej določeno, da ne sme biti predlagan kandidat, ki po kriteriju delovnih izkušenj in poznavanja področja dela (najmanj na enem področju) in na skupni lestvici ni bil ocenjen z najmanj izjemno (5) ali zelo primerno (4). Ker tožnica na podlagi tako določenih meril v drugi fazi izbirnega postopka s skupno oceno „še primemo (2)“ ni zadostila predpisanim kriterijem, čemur tudi ne nasprotuje, ni bila uvrščena med kandidate (23), ki jih je komisija generalnemu direktorju Policije predlagala za zasedbo delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“. Čim je pa tako, je tudi po presoji sodišča izpodbijani sklep pravilen in zakonit. Tožnica bi namreč v postopku lahko bila uvrščena med končno predlagane kandidate za zasedbo delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“ ne glede na izbiro ostalih (23) kandidatov, če bi sama, glede na svoje izkazane kvalifikacije in s po predpisanem postopku pridobljeno oceno strokovne usposobljenosti, uspela pridobiti zadostno število točk in s tem dovolj visoko oceno.

Sodišče pa še pripominja, da je po 122. členu Ustave RS zaposlitev v upravnih službah mogoča samo na podlagi javnega natečaja, razen v primerih, ki jih določa zakon. Zahteva po javnem natečaju ima namen zagotoviti izbiro najbolje usposobljenih kandidatov, ki bodo lahko največ prispevali k učinkovitemu in uspešnemu delu organa, vsebuje pa tudi zahtevo po pravnem sredstvu. V tem primeru je bila imenovana posebna komisija, ki je v izbirnem postopku ugotovila strokovno usposobljenost kandidatov in tiste, ki so izpolnili vnaprej predpisane pogoje, predlagala generalnemu direktorju Policije za zasedbo delovnega mesta „višji kriminalistični inšpektor preiskovalec“. V obravnavanem primeru gre za specifično situacijo, saj je bilo z javno objavo razpisanih več uradniških delovnih mest, ki po številu niso bila omejena. To pomeni, da bi bilo lahko izbranih tudi več kandidatov, kot jih je bilo, če bi ti v postopku, ki je bil vnaprej dovolj natančno določen, dosegli zadostno število točk. Ker v tem primeru tožnica zadostnega števila točk ni dosegla, kar med strankama niti ni sporno, po presoji sodišča ne more z uspehom izpodbijati izbire drugih (desetih) kandidatov. Z navajanjem svojega pogleda na listine, ki so jih v postopku javnega natečaja predložili drugi kandidati in svojim tolmačenjem ocen drugih kandidatov, tožnica svojega položaja v obravnavnem primeru že zaradi same narave predmetnega javnega razpisa ne more izboljšati.

Po pregledu izpodbijanega sklepa in upravnih spisov sodišče ugotavlja, da je ta pravilen in skladen z določbami predpisov, na katere se sklicuje. Sodišče se strinja z razlogi, s katerimi je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa odločitev pojasnil prvostopenjski organ, in z razlogi, s katerimi je zavrnil pritožbene ugovore drugostopenjski organ ter se nanje tudi sklicuje (2. odstavek 71. člena ZUS-1).

Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da je bilo dejansko stanje ob izdaji izpodbijanega sklepa pravilno ugotovljeno, izpodbijani akt je pravilen in na zakonu utemeljen, kršitev zakona, na katere pazi po uradni dolžnosti pa sodišče ni našlo. Sodišče je zato tožbo na podlagi 1. odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.