sodba III U 417/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-09-19

lokalne volitve - določitev kandidature - sodelovanje članov stranke s stalnim prebivališčem v občini - število članov

Določba 51. člena Zakona o lokalnih volitvah govori o članih stranke, torej v množinski obliki, kar v slovenskem jeziku pomeni, da morajo sodelovati pri določanju kandidature najmanj trije člani stranke s stalnim prebivališčem v zadevni občini.

Občinska volilna komisija Mestne občine A. je z izpodbijano odločbo zavrnila kandidaturo za člana četrtne skupnosti v volilni enoti št. 1 A.A. predlagatelja SEM-Si, Stranka enakih možnosti Slovenije katere predstavnik je B.B., ... ulica, A. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je bilo ob preizkusu kandidature ugotovljeno, da le ta ni bila določena v skladu z 51. členom Zakona o lokalnih volitvah (Uradni list RS, št. 94/07, uradno prečiščeno besedilo 3 in 45/08 – ZLV). Iz zapisnika o delu organa z dne 10. 9. 2010, ki je pristojen za določitev in je določil kandidaturo (Svet stranke enakih možnosti Slovenije) in k zapisniku priloženega seznama udeležencev o delu organa, ki je določil listo kandidatov za volitve, ki bodo 10. oktobra 2010 namreč izhaja, da je pri delu Sveta poleg ostalih članov sodeloval le en član stranke, ki ima stalno prebivališče na območju Mestne občine A. V 51. členu ZLV pa je določeno, da politična stranka določi kandidate po postopku določenem z njenimi pravili. Pri določanju kandidatov smejo sodelovati samo člani stranke, ki imajo volilno pravico in stalno prebivališče v občini. Kandidate določijo s tajnim glasovanjem. Po določbah 4. odstavka 109. člena ZLV pa se pri določanju kandidatur za člane Sveta krajevne, vaške oziroma četrtne skupnosti uporabi postopek določen v 51. členu zakona. Pri določanju kandidatov morajo sodelovati člani stranke, ki imajo volilno pravico in stalno prebivališče v občini. Iz odločbe Ustavnega sodišča RS, opr. št. Up-630/02-11 z dne 28. 10. 2002 in Up-634/02-9 z dne 28. 10. 2002 pa izhaja, da lahko sodelujejo pri določitvi kandidatur tudi člani politične stranke, ki nimajo prebivališča v občini za katero se sestavlja kandidatura, kot tudi člani, ki imajo prebivališče v tej občini, pod pogojem, da iz volilnega materiala nedvoumno izhaja, da so kandidaturo določili tudi člani stranke, ki imajo stalno prebivališče v zadevni občini s tajnim glasovanjem. Iz navedenih stališč torej izhaja, da mora sodelovati pri sestavljanju kandidatur več članov stranke iz občine, na katere se nanaša kandidatura in ne zgolj en član, saj je v obeh primerih Ustavno sodišče RS uporabilo množinsko obliko. Ker je pri sestavljanju kandidature sodeloval samo en član stranke s stalnim prebivališčem v Mestni občini A. je bilo torej treba navedeno kandidaturo zavrniti. Iz obrazložitve še izhaja, da bi morala Občinska volilna komisija Mestne občine A. kandidaturo zavrniti tudi sicer kot nepopolno, saj predlagatelj ni navedel krajevne skupnosti, Mestna občina A. namreč nima četrtnih skupnosti, v kateri prijavlja kandidaturo, niti ni predložil soglasja kandidata k kandidaturi, predložil pa tudi ni prijave kandidature, ampak le zapisnik o delu organa, ki je predložil kandidaturo.

Pritožnica v pritožbi navaja, da je povsem jasno, da je pri določanju kandidata sodeloval član s stalnim prebivališčem v Mestni občini A. Svet stranke je voljen organ in ima točno določeno sestavo v skladu s Statutom stranke. Kandidati so bili tako določeni v skladu s 24. in 30. členom Statuta in Pravilnika Sveta stranke. Pri predlaganju kandidatov v treh občinah, kjer ni organiziranih občinskih odborov, so v smislu 51. člena ZLV sodelovali samo člani stranke, ki imajo volilno pravico in stalno prebivališče v občini, kandidate pa je nato izvolil s tajnim glasovanjem Svet stranke. Glede na vse navedeno je razlaga občinske volilne komisije, da je pri sestavljanju sporne kandidature za člana četrtne skupnosti sodeloval samo en član stranke s stalnim prebivališčem v Mestni občini A. zavajajoča saj statut stranke ne določa kateri član iz katere občine je član sveta stranke pač pa je Svet stranke sestavljen iz voljenih članov izmed vseh članov stranke. Tako je gospod B.B. v tem primeru popolnoma naključno izvoljen član Sveta stranke, ki ima stalno prebivališče v Mestni občini A.

Ob zaključku pritožbe navajajo, da se stranka bori za enake možnosti vseh prebivalcev. Ker pa so se prvič podali na lokalne volitve prosijo, da sodišče razveljavi sporno odločbo in zahteva od Občinske volilne komisije A., da prizna njihovo vloženo kandidaturo kot nesporno.

Občinska volilna komisija je sodišču posredovala volilne spise, odgovora na pritožbo pa ne.

Sodišče najprej ugotavlja, da je pritožbo vložila predsednica Stranke enakih možnosti Slovenije, C.C., ki pa ob upoštevanju določb 97. člena Zakona o lokalnih volitvah ni aktivno legitimirana stranka, saj pritožbo zoper zavrnilno odločbo volilne komisije lahko vloži le kandidat ali predstavnik kandidatne liste. Kljub temu je sodišče tožbo vzelo v obravnavo, saj ugotavlja, da je pouk o pravnem sredstvu v izpodbijani odločbi nepopoln, ker ne navaja, kdo je aktivno legitimiran za pritožbo, nepopoln pravni pouk pa ne more biti v škodo pritožnika.

Zakon o lokalnih volitvah v 51. členu (ki se v tem primeru uporablja skladno s 4. odstavkom 109. člena ZLV) določa, da politična stranka določi kandidate po postopku, določenem z njenimi pravili. Pri določanju kandidatov smejo sodelovati samo člani stranke, ki imajo volilno pravico in stalno prebivališče v občini. Kandidate določijo s tajnim glasovanjem. Iz zapisnika Sveta stranke enakih možnosti Slovenije, ki je bil sestavljen dne 10. 9. 2010 je razvidno, da je bilo prisotnih vseh šest članov Sveta, od katerih je en član s stalnim prebivališčem v MO A. (B.B., ... ulica, A.). Iz navedenega zapisnika je tudi razvidno, da so člani Sveta glasovali tudi za kandidata za četrtno skupnost v MO A.

Ustavno sodišče Republike Slovenije pa je v odločbah št. Up-630/02-11 z dne 28. 10. 2002 in Up-634/02-9 z dne 28. 10. 2002 (objavljeni v Uradnem listu RS, št. 94/02) obravnavalo vprašanje, pod kakšnimi pogoji je mogoče šteti določanje kandidatur, skladno z določbo 51. člena ZLV,  kadar so v postopku sodelovali tako člani politične stranke, ki nimajo prebivališča v občini, za katero se sestavlja kandidatura, kot tudi člani, ki imajo prebivališče v tej občini. Sprejelo je stališče, da je takšen način določanja kandidatur mogoč, vendar samo pod pogojem, da iz volilnega materiala (zapisnika o določitvi kandidatov) nedvoumno izhaja, da so kandidaturo določili tudi člani stranke, ki imajo stalno prebivališče v zadevni občini, s tajnim glasovanjem. Iz pravnih stališč v navedenih odločbah torej izhaja, da je Ustavno sodišče menilo, da mora sodelovati pri sestavljanju kandidatur več članov sveta stranke iz občine, na katere se nanaša kandidatura (v obeh primerih uporablja množinsko obliko). Sodišče ugotavlja, da je obravnavani sporni primer glede na okoliščine sestavljanja oziroma določanja kandidatur sicer podoben primerom, o katerih je odločalo Ustavno sodišče RS v navedenih odločbah, vendar pa se od tam navedenega dejanskega stanja razlikuje po tem, da je pri potrjevanju sporne kandidature za volitve v četrtno skupnost Mestne občine A. sodeloval samo en član Sveta stranke enakih možnosti (pritožnice), s stalnim prebivališčem v tej občini. Glede na to, da 51. člen ZLV govori o članih stranke, torej o množinski obliki, kar v slovenskem jeziku pomeni, da morajo sodelovati pri določanju kandidature najmanj trije člani stranke s stalnim prebivališčem v zadevni občini, v spornem primeru pa je sodeloval samo en član s stalnim prebivališčem v tej občini, je po presoji sodišča odločitev Občinske volilne komisije Mestne občine A. pravilna in njena odločitev zakonita. Zato je bilo treba pritožbo na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06 in 62/10 – ZUS-1), zavrniti.  Ker so že opisane nepravilnosti pri kandidiranju kandidata za izvolitev v četrtno skupnost Mesne občine A. takšne, da je bilo treba pritožbo zavrniti, se sodišče o drugih pomanjkljivostih oziroma nepravilnostih, ki jih Občinska volilna komisija Mestne občine A. navaja v izpodbijani odločbi, ni spuščalo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.