sodba II U 313/2009
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2011-05-11

INŠPEKCIJSKO NADZORSTVO - VARSTVO POTROŠNIKOV

inšpekcijski postopek - ukrep tržnega inšpektorja - varstvo potrošnikov - zavajajoče oglaševanje - katalog

Zahteva upravnega organa, da morajo biti posebne ugodnosti v katalogih predstavljene tako pregledno, da so potrošniku jasne že na osnovi prvega ogleda, je po presoji sodišča zakonita.

2. Tožničina zahteva za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

Z izpodbijano odločbo je prvostopni organ odločil, da se tožnici, gospodarski družbi A. d.o.o., v vseh oblikah oglaševanja odredi odprava nepravilnosti, in sicer oglaševanja rdečega srčka, v katerem z uporabo poudarjene besede „BREZPLAČNO“ za otroke do določene starosti, potrošnikom posreduje zavajajočo informacijo glede te ugodnosti (1. točka izreka). Rok za odpravo nepravilnosti je 30 dni po prejemu odločbe, pritožba zoper odločbo ne zadrži njene izvršitve, o morebitnih stroških postopka bo izdan poseben sklep (2. do 4. točka izreka). V obrazložitvi navaja, da je tržna inšpektorica Tržnega inšpektorata RS, Območne enote Dravograd, dne 8. 4. 2009 opravila inšpekcijski pregled spoštovanja določil Zakona o varstvu potrošnikov (ZVPot, Uradni list RS, številka 98/2004 – UPB2, 126/07) na sedežu tožnice, kjer opravlja turistično dejavnost organizatorja potovanj. Pregled je bil opravljen tudi na podlagi odstopa zadeve s strani organizacijske enote Maribor, kjer navajajo, da je omenjena turistična agencija v Poslovalnici Maribor ponujala potrošnikom kataloge „Počitnice in potovanja 1. maj 2009“ in letake, kjer v cene potovanja niso vključena vsa obvezna doplačila. Po prvem odstavku 57. b člena ZVPot katalogi, prospekti ter drugo reklamno in informativno gradivo, ki se nanaša na turistične aranžmaje, ceno ali kakršnekoli pogodbene pogoje turističnih aranžmajev in ga organizator potovanja ali prodajalec posreduje potrošniku, ne smejo vsebovati neresničnih ali zavajajočih informacij. Glede oglaševanja ugodnosti za otroke (v obliki srčka) tožnica v katalogih „Mediteran 2009“ in „Poletni klubi 2009/Senior klubi 2009“ pri skoraj vseh turističnih aranžmajih oglašuje obliko rdečega srčka. V njem je v rumeni barvi velikosti 4mm zapisano „en otrok od 2 do 13 leta BREZPLAČNO in en otrok do 2 leta BREZPLAČNO“ v desnem zgornjem kotu srčka pa je v drobnem belem tisku velikosti 1mm zapisano „v sobi ½ +1 in ½ + 2 z dvema odraslima“. Starost otrok, do katere je storitev brezplačna, je pri posameznih turističnih aranžmajih različna. V določenih primerih je v drobnem rumenem tisku velikosti 2mm navedeno „plača samo pavšal“ in nato še pod tem v beli barvi velikosti 4mm „en otrok do drugega leta BREZPLAČNO“. V ceniku (med popusti) je v drobnem rdečem tisku velikosti 2mm zapisano „en otrok do 2 leta BREZPLAČNO (nima sedeža na letališču in ležišča v hotelu)“, „otrok od 2 do 13 leta na dodatnem ležišču BREZPLAČNO (plača samo pavšal)“. Pod doplačili pa je v drobnem črnem tisku velikosti 2 mm navedeno „za pavšal za otroka od 2 do 13 leta (leta otrokove starosti se spreminjajo) na dodatnem ležišču …. € (določen znesek v €)“. Z opisanim oglaševanjem cen turističnih aranžmajev v obliki rdečega srčka, v katerem tožnica predstavlja brezplačnost za otroke, potrošnike zavaja. Sporoča jim namreč, da so določeni turistični aranžmaji za otroke do določene starosti brezplačni. S tem jih vzpodbudi, da se nadalje zanimajo oziroma so korak bliže odločitvi za vplačilo določenega turističnega aranžmaja. Šele kasneje v procesu pridobivanja dodatnih informacij (o določenem turističnem aranžmaju in njegovi ceni) ugotovijo, da otroci do določene starosti dejansko ne letujejo brezplačno. Brezplačna je namreč le namestitev v hotelu, znesek za prevoz (pritožnica ga imenuje „pavšal“) pa je treba plačati. Tožnica bi morala  na vidnem mestu, ob ceni turističnega aranžmaja ali celo v sami ceni, jasno in nedvoumno definirati, kaj bo za potrošnika brezplačno in pod kakšnimi pogoji. V primeru plačila določenega pavšalnega zneska mora biti tudi to doplačilo jasno definirano  ali pa celo vključeno v ceno aranžmaja. Potrošnik pridobi informacijo o pomenu rdečega srčka iz katalogov na 5. strani, kjer podjetje opisuje, da so njihove prednosti potrošnikove koristi in da rdeči srček pomeni en otrok od 2. do 12. leta BREZPLAČNO v sobi z dvema odraslima + en otrok do 2. leta BREZPLAČNO. V tej razlagi pomena simbola rdečega srčka, ni razlage o plačilu kakršnegakoli pavšalnega zneska. Beseda „BREZPLAČNO“, ki je zapisana v rdečem srčku, je, glede na navedeno, za potrošnike zavajajoča, kar je v nasprotju s prvim odstavkom 57. b. člena ZVPot. Zato je prvostopni organ na podlagi 13. člena Zakona o tržni inšpekciji (ZTI, Uradni list RS, številka 20/97) izrekel ukrep odprave ugotovljenih nepravilnosti pri Oglaševanju turističnih aranžmajev.

Drugostopni organ v svoji odločbi, s katero je tožničino pritožbo zavrnil kot neutemeljeno, navaja, da je pri presoji obravnavane zadeve pomembno predvsem dejstvo, da pritožničini turistični aranžmaji, ki so za otroke do določene starosti oglaševani kot brezplačni, za otroke niso nujno brezplačni oziroma so brezplačni le v primeru, če potrošnik kot prevozno sredstvo uporabi lastni osebni avtomobil. V obravnavanem primeru niso vprašljive cene pritožničinih turističnih aranžmajev, ki so navedene v tabeli pod vpisom določenega turističnega aranžmaja, zavajanje oziroma možnost zavajanja je v oglaševanju brezplačnosti za otroke do določene starosti, glede na dejstvo, da pritožnica pri turističnih aranžmajih, pri katerih prevozno sredstvo ni lastni osebni avtomobil, otrokom ne nudi brezplačnega letovanja, kot obljublja v ponudbi. Potrošnik pride do informacije o ceni določenega turističnega aranžmaja za otroka le s podrobnim prebiranjem celotne vsebine ponudbe oziroma šele na prodajnem mestu. Glede na dejstvo, da je pomen besede brezplačno mogoče razumeti le na način, da je določena storitev potrošniku ponujena brez plačila oziroma popolnoma zastonj, je treba zavrniti pritožbeni ugovor, da prvostopni organ neutemeljeno poudarja besedo BREZPLAČNO, medtem ko preostale navedbe pri opisu turističnega aranžmaja zanj niso bistvene. Prav tako je treba zavrniti tudi pritožbeni ugovor, da se potrošniku v rdečem srčku sporoča storitev, ki je na isti strani kataloga dodatno obrazložena, saj med popusti in doplačili (na isti strani) ni pojasnjeno, katera storitev je za potrošnika brezplačna in pod katerimi pogoji. To npr. ni pojasnjeno na 5. strani kataloga „Mediteran 2009“, na kateri je glede rdečega srčka pojasnilo: “en otrok od 2. do 12. leta BREZPLAČNO v sobi z dvema odraslima + en otrok do 2. leta BREZPLAČNO“. Če pritožnica otrokom omogoča brezplačna letovanja le pri določenih turističnih aranžmajih (z lastnim prevozom), pri turističnih aranžmajih, za katere je predviden letalski oziroma avtobusni prevoz pa otrokom kot brezplačno nudi le storitev prehrane in namestitve v hotelu, ne more oglaševati brezplačnosti oziroma mora natančno in jasno povedati, katere storitve so brezplačne. Oglaševanje, pri katerem je storitev predstavljena nepopolno, namreč pomeni zavajajoče oglaševanje, ki je z ZVPot izrecno prepovedano. Poleg tega pritožnica v rdečem srčku, ter med popusti in doplačili (pod tabelo s cenami turističnih aranžmajev) omenja le plačilo „pavšala“ in ne „pavšala za prevoz“. Potrošniki zato besedo „pavšal“ ne morejo razumeti v pomenu, kot ga v pritožbi prikazuje pritožnica (kot plačilo prevoza), ko navaja, da se znesek pavšala za prevoz razlikuje glede na ceno prevoznega sredstva. Glede na dejstvo, da v rdečem srčku prevoz sploh ni omenjen, ni utemeljen pritožbeni ugovor, da potrošnika že rdeč srček seznani s plačilom pavšala za prevoz. Pritožnica se tudi ne strinja z ugotovitvijo prvostopnega organa, da pavšal za prevoz znaša 44 % zneska turističnega aranžmaja. V zvezi s tem pritožbeni organ ugotavlja, da je pritožnica v primeru turističnega aranžmaja v Bolgariji (hotel Neptun Beach) v poudarjenem modrem tisku velikosti 7 mm oglaševala paketno ceno 599,00 € (vključuje 7 x all inclusive, letalski prevoz Ljubljana – Varna – Ljubljana, letališko in varnostno pristojbino v Sloveniji in Bolgariji, turistično takso in slovenskega predstavnika). Znesek prevoza za otroka v obravnavanem primeru znaša 289,00 €, kar predstavlja 48 % paketne cene turističnega aranžmaja za eno osebo. Potrošnik si pod „pavšalom“, ki ga je treba plačati za otroka od 2. do 13. leta, zagotovo ne predstavlja tako visokega zneska, ki v določenih primerih celo presega 50 % zneska turističnega aranžmaja za odraslo osebo. Neutemeljen je pritožbeni ugovor glede neenakega obravnavanja nasproti konkurenčnim gospodarskim subjektom, saj prvostopni organ v primerih, ko ugotovi primer za potrošnike neresničnega ali zavajajočega oglaševanja, vselej izdaja takšne odločbe, kot jo je prejela tudi pritožnica. Sredstev, ki omejujejo konkurenco, ne uporabljajo državni organi temveč konkurenti, če namesto s ceno, kakovostjo in komercialnimi potezami, na potrošnike vplivajo na način, ki se v poslovnih krogih in v družbi šteje za nepoštenega. Prav tako ni mogoče pritrditi pritožbenemu pričakovanju, da inšpektorji v letu gospodarske krize ne bodo opravljali inšpekcijskih pregledov, saj bi to pomenilo, da inšpekcijski organ ne bi opravljal svoje temeljne naloge zaradi katere je bil ustanovljen (1. člen ZTI). V zvezi s pritožbenimi navedbami, ki se nanašajo na oglaševanje pritožnici konkurenčnih gospodarskih subjektov ter predloženimi dokazili o njihovem oglaševanju, je pritožnici treba pojasniti, da ima možnost to prijaviti prvostopnemu organu, ki je po določbi prvega odstavka 24. člena ZIN takšno prijavo dolžan obravnavati. Ker je predmet obravnavanega postopka le pritožničino oglaševanje, v tem postopku ni mogoče upoštevati pritožbenega ugovora, da tudi konkurenčni gospodarski subjekti storitve za otroke do določene starosti oglašujejo kot brezplačne. Na odločitev v zadevi ne more vplivati niti pritožbena navedba, da bo pritožnici zaradi spremembe oglaševanja, ki jo je izvedla v mesecu maju, nastala poslovna škoda, ter da sta ji tiskanje novih katalogov in njihova distribucija na prodajna mesta povzročila nastanek velikih stroškov. Ukrep odreditve odprave ugotovljenih nepravilnosti je predviden z zakonom, pooblastilo za izrek pa dano prvostopnemu organu, zato ni mogoče govoriti o kakršnikoli kršitvi pravic in svoboščin, ki jih zagotavljata Ustava RS in Pravni red Evropske unije. V skladu z vsem navedenim je drugostopni organ na podlagi določbe prvega odstavka 248. člena ZUP pritožbo zavrnil kot neutemeljeno.

Tožnica v tožbi navaja, da se z ugotovitvami obeh upravnih organ glede zavajajočega informiranja ne more strinjati, saj objave rdečega srčka niso neresnične ali zavajajoče. Iz primera, ki ga drugostopni organ navaja v obrazložitvi je razvidno, da naveden oglas natančno in jasno navaja vse informacije, ki se nanašajo na omenjen turistični aranžma. Na strani 120 je objavljen rdeč srček, v katerem je navedeno, da letuje en otrok od 2. do 13. leta brezplačno, plača samo pavšal, en otrok do 2. leta pa brezplačno, vse v sobi  ½ +1 in ½ +2 z dvema odraslima. Tako je že iz samega srčka jasno razvidno, da ima otrok od 2. do 13. leta brezplačno storitev prehrane in bivanja v hotelu v dvoposteljni sobi z enim ali dvema dodatnima ležiščema in da  mora otrok od 2. do 13. leta plačati pavšal za prevoz, otrok do 2. leta starosti pa niti tega ne. Potrošnik je že v samem srčku jasno seznanjen, da mora plačati pavšal za morebitni prevoz, ki se razlikuje glede na ceno prevoznega sredstva. V primeru prevoza v Bolgarijo sicer ta res znaša 289,00 €, ampak samo zaradi dejstva, ker gre za letalski prevoz. Načeloma bi se lahko potrošnik odločil, da bo izbral drugi prevoz ali se celo odločil za prevoz z lastnim osebnim avtomobilom in v takem primeru za prevoz ne plača ničesar. Tako je npr. v katalogu Poletje 2009 na strani 50 za turistični aranžma Umag, Hrvaška, Sol hotel,  storitev za otroka do 5. leta popolnoma brezplačna, ker ima potrošnik svoj prevoz. Za še bolj podrobno obrazložitev so na isti strani kataloga navedena ustrezna dodatna pojasnila. Zato je tolmačenje upravnih organov nepravilno, saj potrošnik ni bil zaveden.  Če pogledamo oglas kot celoto je vsakemu povprečnemu potrošniku jasno, kaj mu sporoča in kakšne so ugodnosti letovanja z otroci določene starosti. Poleg tega je potrošnik o podrobnostih nakupa določenega turističnega aranžmaja v celoti seznanjen pred odločitvijo o nakupu. Z izpodbijano odločbo je tožnica postavljena v neenakopraven položaj z drugimi subjekti na trgu turističnih storitev, saj tudi drugi uporabljajo podobne oglaševalske metode, tudi glede oglaševanja ugodnosti za letovanje otrok. S tem, ko je upravni organ tožnici postavil drugačna merila kot za druge subjekte na trgu, je tožnica manj konkurenčna in ji nastaja velika poslovna škoda. Takšno ravnanje je v nasprotju z Ustavo RS, Konvencijo o človekovih pravicah in Pravnim redom Evropske skupnosti. Tožnica bo kršitve prava Evropske skupnosti in ustavno varovanih pravic, po potrebi dokazala tudi pri pristojnih organih. Ker pritožba zoper odločbo ne zadrži njene izvršitve, je bila prisiljena blagovno znamko srčka v roku 30 dni od vročitve odločbe spremeniti po vsebini tako, kakor to zahteva upravni organ. Blagovno znamko srčka je razvijala že vrsto let in pomeni razpoznaven znak, s katerim si je ustvarila ugled. V tako razpoznavnost je vložila veliko truda in sredstev, prav tako se je pred uvedbo te blagovne znamke posvetovala s pravnimi strokovnjaki. S tem posegom ji je nastala velika premoženjska škoda, saj je morala poseči v prepoznavno blagovno znamko, ter natisniti in ponovno distribuirati nove kataloge, vse to pa ravno v mesecu maju, ko beleži največje število rezervacij. Skrajno neodgovorno je, da upravni organ opravlja inšpekcijske preglede ravno v največji sezoni, še posebej v letu gospodarske krize. Predlaga, da sodišče odpravi izpodbijano odločbo ter samo reši stvar tako, da tožbi ugodi in ugotovi, da tožnica ni kršila določb ZVPot, tožena stranka pa ji je dolžna tožnici povrniti stroške tega postopka.

V odgovoru na tožbo tožena stranka pretežno ponavlja svoje navedbe iz drugostopne odločbe, poleg tega pa še navaja oziroma poudarja, da potrošniki besede „pavšal“ v rdečem srčku ne morejo razumeti v pomenu, kot to navaja v tožbi tožnica (kot znesek za prevoz oziroma plačilo prevoza s strani potrošnika). Kateri znesek je mišljen kot pavšal potrošnik izve šele z branjem drobnega in slabo berljivega tiska na koncu strani kataloga, kjer so navedene razlage pod „popusti in doplačila“. Tam izve, da mora za otroka plačati pavšal v določenem znesku (v primeru na strani 120 kataloga Mediteran 2009 je to znesek 289,00  € ), vendar tudi tukaj ni navedeno, da je to pavšal za prevoz. Tako potrošnik po vsem branju ugotovi, da letovanje za njegovega otroka ne bo brezplačno, saj je treba za pavšal plačati znesek, ki v določenih primerih znaša tudi 48 % celotnega turističnega aranžmaja za odraslo osebo. To pomeni, da turistični aranžma ni več brezplačen oziroma zastonj, kot je potrošnik bil seznanjen na prvi pogled. Brezplačno torej ne predstavlja zneska 0 € (kar pomeni brezplačno) in tudi ne manjši znesek, kar povprečen potrošnik razume pod besedo „plača samo pavšal“. Prav tako ni utemeljena tožbena navedba, da se potrošnik lahko sam odloči, da bo izbral drugi prevoz ali celo lasten osebni avtomobil ter v tem primeru ne bo plačal pavšala, saj pri opisanem turističnem aranžmaju v Bolgariji za lasten prevoz se odloča verjetno le zelo majhen delež potrošnikov, enako pa velja za letovanje v Tuniziji, Turčiji, ki so tudi navedena v katalogu Mediteran 2009 in kjer se ljudje praviloma verjetno ne odločajo za lasten prevoz. Tudi pri oglaševanju turističnih aranžmajev je večinoma zaslediti sliko letala, kar še bolj poudarja, da gre za prevoz z letalom in torej za paketno ceno. Glede tožbenega ugovora o neenakem obravnavanju nasproti konkurenci je potrebno pojasniti, da ima gospodarska družba možnost podati prijavo proti konkurenčnim subjektom, Tržni inšpektorat je v skladu s prvim odstavkom 24. člena ZIN dolžan vsako prijavo obravnavati in ob morebitnem kršenju zakonskih določil tudi ukrepati.

V odgovoru na ta odgovor tožnica še navaja, da imajo rdeči srčki različno vsebino. Kolikor je treba plačati določen pavšal za prevoz, je iz rdečega srčka to jasno razvidno, na isti strani kataloga pa je pavšal pri doplačilih tudi cenovno naveden. Potrošnik, ki se zanima za določen turistični aranžma, se mora seznaniti s celotno vsebino tega aranžmaja. Ta vsebina je navedena v katalogu, poleg tega pa mu jo predstavi prodajni referent na prodajnem mestu. Čeprav tožena stranka v odgovoru na tožbo pojasnjuje, da ima gospodarska družba možnost podati prijavo proti konkurenčnim subjektom, ki enako kršijo ZVPot, pa inšpekcija proti drugim še ni ukrepala, čeprav je tožnica toženo stranko o kršitvah drugih turističnih agencijah obvestila v pritožbi z dne 30. 4. 2009 in v tožbi z dne 31. 8. 2009.

V odgovoru na ta odgovor tožena stranka poudarja, da je predmet obravnavanega postopka le tožničino oglaševanje in da zato ni mogoče upoštevati ugovora, da tudi konkurenčni gospodarski subjekti storitve za otroke do določene starosti oglašujejo kot brezplačne. V skladu z letnim planom TIRS je predviden nadzor turističnih agencij in njihovega oglaševanja in v sklopu tega nadzora bo opravljen pregled tudi po tem vprašanju pri drugih subjektih.

V obravnavanem primeru je sporna zakonitost izpodbijane odločbe, s katero je upravni organ tožnici odredil odpravo nepravilnega oz. zavajajočega informiranja v vseh oblikah oglaševanja. To nepravilno in zavajajoče informiranje potrošnikov je bilo storjeno z informacijami v katalogih tožnice pri oglaševanju brezplačnega letovanja otrok določenih starostnih skupin (do 2. leta in od drugega do 13. leta). Po presoji sodišča je izpodbijana odločba zakonita iz razlogov, ki jih navajata upravna organa in so delno povzeti v uvodnem delu te obrazložitve, še podrobneje pa tudi v obeh izpodbijanih odločbah. Da ne bi prišlo do ponavljanja, se sodišče ob svoji obrazložitvi sklicuje tudi na razloge upravnih organov v skladu z drugim odstavkom 71. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1, Ur. list RS št. 105/06, 62/010).

V zvezi z obravnavano problematiko je v 57.b členu ZVPot določeno, da katalog, prospekt ter drugo reklamno in informativno gradivo, ki se nanaša na turistične aranžmaje, ceno ali kakršnekoli pogodbene pogoje turističnih aranžmajev in ga organizator potovanja ali prodajalec posreduje potrošniku, ne sme vsebovati neresničnih ali zavajajočih informacij. Po 12. členu ZVPot oglaševanje blaga in storitev ne sme biti v nasprotju z zakonom, nedostojno ali zavajajoče. V 13. členu ZTI pa je določeno, da mora inšpektor, če pri opravljanju inšpekcijskega nadzora ugotovi, da je kršen zakon ali drug predpis, z odločbo odredi odpravo nepravilnosti in pomanjkljivosti, v kateri lahko določi rok, v katerem je treba odpraviti ugotovljene nepravilnosti in pomanjkljivosti. Po 12. b. členu ZVPot je zavajajoče oglaševanje, ki je namenjeno potrošnikom, zavajajoča poslovna praksa v skladu z zakonom, ki ureja varstvo potrošnikov pred nepoštenimi poslovnimi praksami.

Za vsebinsko presojo vprašanja, ali je neko oglaševanje res zavajajoče, je v prvi vrsti pristojen inšpekcijski organ, v pristojnosti tukajšnjega sodišča pa je presoja zakonitosti takšne odločitve, torej presoja, ali je sprejeta odločitev znotraj okvira zakonskih določb. V obravnavanem primeru sporne odločitve prvostopnega organa glede zavajajočega oglaševanja brezplačnosti turističnih aranžmajev za otroke po presoji sodišča ni mogoče označiti za nezakonito.

Tožbeni ugovor, da objave rdečega srčka niso neresnične ali zavajajoče, ker je  že iz srčka samega jasno razvidno, da ima otrok od 2. do 13. leta brezplačno storitev prehrane in bivanja v hotelu v dvoposteljni sobi z enim ali dvema dodatnima ležiščema, da se mora za otroka od 2. do 13. leta plačati samo pavšal za prevoz in da se za otroka do 2. leta starosti ne plača niti pavšala za prevoz (tožnica se sklicuje na ponudbo na strani 120 kataloga), ni utemeljen, ker vseh teh informacij v rdečem srčku ni (da pomeni pavšal plačilo za prevoz in kaj točno je zastonj). Tako tudi ne drži ugovor, da je potrošnik že v samem srčku jasno seznanjen, da mora plačati pavšal za morebitni prevoz, ki se razlikuje glede na ceno prevoznega sredstva. Prav tako je v tej zvezi neutemeljena primerjava za turistični aranžma Umag, Hrvaška, Sol hotel, kjer ima potrošnik svoj prevoz in je agencijska storitev za otroka do 5. leta popolnoma brezplačna. Ta primerjava pravzaprav kaže na nepopolno informacijo, ki v enem primeru (Bolgarije) pomeni visok dodaten strošek (pavšal), v drugem pa storitev, ki je v celoti (kot je ponujena) zastonj.

V upravnem spisu je (poleg navedenega) še npr. kopija dela kataloga Mediteran 2009, stran 132 za turistični aranžma Bolgarija, hotel Sol Nessebar Mare/Bay. Na tej strani je v sončku iz večjega (normalnega) tiska razvidno le, da ima en otrok od 2. do 13. leta brezplačno (plača samo pavšal) plus en otrok do 2. leta brezplačno. Kaj ima otrok brezplačno oz. kakšen pavšal in zakaj plača, iz srčka ni razvidno. V zelo drobnem, težko berljivem tisku na robu srčka je še zapisano "v sobi z dvema odraslima". Kaj drugega v srčku ni navedeno. Je pa pri doplačilih (na isti strani) navedeno še, da je doplačilo za pavšal za otroka od 2. do 13. leta na dodatnem ležišču 244 EUR. Iz teh informacij na strani 132 dejansko ne izhaja kompletna informacija o brezplačnosti storitev za otroke, kaj pavšal pravzaprav predstavlja, prevoz ni nikjer omenjen. Torej (v navedenem primeru) ni res, da je potrošnik že v samem srčku jasno seznanjen, da mora plačati pavšal za morebitni prevoz, ki se razlikuje glede na ceno prevoznega sredstva, kot trdi tožnica v tožbi.

Zahteva upravnega organa, da morajo biti posebne ugodnosti (v obravnavanem primeru brezplačnost) v katalogih predstavljene tako pregledno, da so potrošniku jasne že na osnovi prvega ogleda, je po presoji sodišča zakonita. Če se potrošnika postavi v položaj, ko se mu posebno poočiteno (v srčku) ponudi brezplačna storitev za otroka, če želi ugotoviti vsebino te ponudbe (kaj je brezplačno in kaj ne), pa mora podrobno pregledati tako rekoč cel katalog, poleg tega pa še  pridobiti ustrezno informacijo na samem prodajnem mestu agencije, potem je takšno ravnanje mogoče označiti kot dejanje zavajajočega oglaševanja po 57.b členu ZVPot.

Neutemeljen je tudi tožbeni ugovor o neupravičenem posegu v tožničino blagovno znamko (srček), katero je razvijala že vrsto let. S svojo zahtevo, da katalog kot tak in srček kot njegov del vsebujeta jasne in pregledne informacije, ki bodo potrošniku jasno in korektno predstavile določeno ponudbo oz. v obravnavanem primeru predstavile vsebino tistega, kar tožnica v katalogih predstavlja kot brezplačno storitev, upravni organ ni nezakonito posegel v tožničino blagovno znamko. Dopolnitev vsebina teksta v srčku (da ima npr. otrok brezplačno bivanje in hrano, ne pa prevoz) oz. povečanje preglednosti na kakšen drug način ne pomeni posega v blagovno znamko.

Tožbeni ugovori, v smislu katerih je tržni inšpektorat ukrepal le zoper tožnico, ne pa tudi zoper druge turistične agencije (čeprav bi naj tudi one oglaševale podobno) je neutemeljen iz razlogov, ki jih navaja že drugostopni organ v svoji odločbi in tožena stranka v odgovoru na tožbo. Inšpekcijski organ opravlja svojo z zakonom določeno dejavnost po določenih programih dela in drugih principih delovanja (tudi prijav prizadetih subjektov). Dejstvo, da opravi inšpekcijski pregled le pri enem od več udeležencev na trgu in mu naloži odpravo ugotovljenih nepravilnosti, ne pomeni posega v enakopravnost subjektov na trgu v smislu kršitve ustavnega načela enakosti oz. kršitve pravil konkurence po slovenskem ali evropskem pravu. Tožnica ni izkazala, da bi bila s strani inšpekcijskega organa namerno diskriminirana v odnosu do drugih, njej konkurenčnih tržnih subjektov. Tudi okoliščina, da je bil sporen inšpekcijski pregled opravljen in ukrepi odrejeni meseca maja (2009), torej neposredno pred turistično sezono, ne predstavlja nezakonitega ravnanja inšpekcijskega organa.

Glede na navedeno je sodišče ugotovilo, da je bila odločitev upravnega organa zakonita, zato je tožbo zavrnilo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1.

Odločitev o zavrnitvi zahteve za povrnitvi stroškov postopka temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, saj tožnik v obravnavanem primeru v sporu ni uspel, zato je dolžan sam nositi svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.