sodba I U 69/2011
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2012-01-12

inšpekcijski postopek - ukrep gradbenega inšpektorja - nelegalna gradnja - nezahtevni objekt - enostavni objekt

Po prehodni določbi prvega odstavka 120. člena ZGO-1B se šteje, da imajo nezahtevni objekti po tem zakonu, ki so z dnem začetka uporabe tega zakona že zgrajeni (…) in izpolnjujejo po dosedanjih predpisih določene pogoje za gradnjo enostavnega objekta brez pridobitve gradbenega dovoljenja, gradbeno dovoljenje po samem zakonu.

Prvostopenjski organ je toženki z izpodbijano odločbo naložil, da mora takoj po vročitvi te odločbe ustaviti gradnjo masivno zidane garaže tam navedenih dimenzij, s stropom AB izvedbe v pritličju, z enokapno streho, krito s strešniki, ob vzhodni steni stanovanjskega objekta na zemljišču s parc. št. 1168/1 in 1170/2, obe k.o. ...(1. točka izreka), da mora navedeni objekt do 30. 10. 2010 odstraniti in na svoje stroške vzpostaviti prejšnje stanje (2. točka izreka), jo opozoril, da se bo v primeru neizpolnitve naložene obveznosti začel postopek izvršbe nedenarne obveznosti po drugih osebah (3. točka izreka), za navedeni objekt izrekel prepovedi iz 158. člena Zakona o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1; 4. točka izreka) ter odločil, da bo o stroških postopka izdan poseben sklep, pritožba zoper izpodbijano odločbo pa ne zadrži njene izvršitve (5. in 6. točka izreka).

V obrazložitvi med drugim navaja značilnosti objekta, ugotovljene na inšpekcijskem ogledu ter izjavo tožnice, po kateri je objekt pričela graditi novembra 2006, na podlagi lokacijske informacije. Prvostopenjski organ ugotavlja še, da tožnica za obravnavani objekt ni pridobila gradbenega dovoljenja.

Po mnenju prvostopenjskega organa obravnavani objekt ne izpolnjuje pogojev za  gradnjo brez gradbenega dovoljenja po Pravilniku o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih objektov, o pogojih za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in pripadajočimi zemljišči (v nadaljevanju Pravilnik), ki je veljal v času gradnje, ker ima AB strop ter nanj nameščeno enokapno streho, po Pravilniku pa je garaža, za kakršno ni potrebno gradbeno dovoljenje, pritlična stavba, katere streha je hkrati strop nad prostorom. Enako določbo glede garaž ima tudi zdaj veljavna Uredba o vrstah objektov glede na zahtevnost (v nadaljevanju Uredba), ki tudi sicer garaže uvršča med nezahtevne objekte, za katere je treba pridobiti gradbeno dovoljenje.

Drugostopenjski upravni organ je tožničino pritožbo zoper izpodbijano odločbo zavrnil in v obrazložitvi med drugim navedel, da je po trenutno veljavnih predpisih za objekt, kakršen je obravnavani, treba pridobiti gradbeno dovoljenje, zato je za tožnico ugodnejša presoja „po predpisih, ki so veljali v času izpodbijane odločbe“. Pri tem se sklicuje na Pravilnik, ki je med temeljnimi pogoji za gradnjo enostavnih objektov brez gradbenega dovoljenja predpisoval tudi, da so velikost, način gradnje ter rabe takega objekta v skladu z določbami Pravilnika. Iz razlogov, ki jih je navedel prvostopenjski organ, ta pogoj ni izpolnjen, zato ne gre za objekt, ki bi ga bilo dovoljeno graditi brez gradbenega dovoljenja.

Tožnica se s tako odločitvijo ne strinja in vlaga tožbo, v kateri navaja, da je na podlagi ZGO-1 in Pravilnika izpolnila pogoje za gradnjo garaže brez gradbenega dovoljenja. Upravni organ ni pravilno uporabil materialnega prava, ker legalnosti gradnje ni presojal po ZGO-1 in Pravilniku, temveč je uporabil tudi Uredbo, čeprav je bila izdana po začetku gradnje in zato na zakonitost gradnje ne vpliva. Poleg tega je bilo nepravilno in nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, saj se upravni organ ni prepričal, ali je odstranitev objekta in vzpostavitev prejšnjega stanja, kot je odrejena z izpodbijano odločbo, sploh mogoča. Tožnica meni da ne, zato naj ne bi bili izpolnjeni pogoji za izrek takega inšpekcijskega ukrepa.

Iz navedenih razlogov tožnica sodišču predlaga, naj izpodbijano odločbo odpravi in postopek ustavi ali vrne zadevo prvostopenjskemu organu v nov postopek.

Sodišče uvodoma ugotavlja, da med strankama niso sporne dimenzije obravnavanega objekta, njegova konstrukcija, lokacija in čas gradnje, saj tožnica ugotovitev toženke o teh okoliščinah ne izpodbija, deloma pa jih celo potrjuje z izrecnimi tožbenimi navedbami.

Ne drži tožbena navedba, da naj bi toženka pri odločanju uporabljala določbe Uredbe in ne Pravilnika. Tako iz obrazložitve prvostopenjske, kot tudi drugostopenjske upravne odločbe namreč povsem nedvoumno izhaja, da sta oba upravna organa pri presoji legalnosti obravnavane gradnje uporabila določbe Pravilnika, ki je veljal v času gradnje in je – po izrecnih ugotovitvah obeh organov – za tožnico ugodnejši. Ta tožbena navedba je torej v nasprotju s podatki upravnega spisa, sodišče pa dodaja še, da tožnica z njo uveljavlja, da bi morala biti pri odločanju uporabljena prav tista pravna podlaga, ki je bila tudi dejansko uporabljena.

Po prehodni določbi prvega odstavka 120. člena ZGO-1B, ki se je pričel uporabljati s 15. aprilom 2008, torej po izgradnji obravnavanega objekta in pred izdajo izpodbijane odločbe, se šteje, da imajo nezahtevni objekti po tem zakonu, ki so z dnem začetka uporabe tega zakona že zgrajeni (…) in izpolnjujejo po dosedanjih predpisih določene pogoje za gradnjo enostavnega objekta brez pridobitve gradbenega dovoljenja, gradbeno dovoljenje po samem zakonu.

Toženka je pravilno ugotovila in ustrezno obrazložila, zakaj obravnavani objekt po uveljavitvi ZGO-1B šteje med nezahtevne objekte, sodišče pa to obrazložitev v celoti sprejema in je na tem mestu ne ponavlja (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1). Kot je bilo že navedeno, čas gradnje med strankama ni sporen. Glede na citirano določbo prvega odstavka 120. člena ZGO-1B je torej toženka ravnala pravilno, ko je legalnost obravnavanega objekta obravnavala po tej zakonski določbi, ki za objekte, kot je obravnavani, odkazuje na uporabo Pravilnika. Poleg tega se sodišče iz razlogov, ki jih navaja toženka, strinja tudi z njeno ugotovitvijo, da je obravnava po Pravilniku za tožnico ugodnejša od obravnave po Uredbi.

Sodišče v celoti sprejema tudi razloge, ki jih je toženka navedla glede svoje ugotovitve, da obravnavani objekt ne ustreza pogojem, ki jih za gradnjo brez gradbenega dovoljenja predpisuje Pravilnik, zato tudi teh razlogov na tem mestu ne ponavlja (prvi odstavek 71. člena ZUS-1). Poleg tega tožnica teh ugotovitev ne izpodbija z navedbo kakršnih koli konkretnih razlogov.

Tudi trditve, da je toženka nepopolno oziroma nepravilno ugotovila dejansko stanje, zaradi česar vzpostavitev prejšnjega stanja, odrejena z izpodbijano odločbo, ni mogoča in je s tem tudi nezakonita, so ostale povsem pavšalne, saj jih tožnica ni podprla z nobenimi konkretnimi navedbami dejstev ali dokazov. Sodišče se zato do teh trditev ni moglo opredeliti.

Iz navedenih razlogov sodišče ugotavlja, da je izpodbijana odločba pravilna in zakonita, tožbene navedbe pa neutemeljene, zato je tožbo na podlagi 63. člena ZUS-1 zavrnilo. Ker okoliščine, relevantne za odločitev niso sporne, je sodišče na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.