sodba IV U 169/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-11-16

ukrep gradbenega inšpektorja - nelegalna gradnja - gradbeno dovoljenje - odstranitev objekta

Ker sta tožnika sporni objekt zgradila v nasprotju z določbo prvega odstavka 3. člena ZGO-1, po kateri se gradnja objekta za katerega je predpisano gradbeno dovoljenje, lahko začne šele po pridobitvi pravnomočnega gradbenega dovoljenja, je bil utemeljeno odrejen inšpekcijski ukrep odstranitve objekta skladno z določbo 152. člena ZGO-1, utemeljeno pa so bile tožeči stranki odrejene tudi prepovedi iz 158. člena ZGO-1.

Zahteva tožnikov za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

Ministrstvo za okolje in prostor, Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor, Območna enota Celje, kot prvostopni upravni organ, je z odločbo, številka 6122-2959/2009 z dne 17. 12. 2009, v 1. točki izreka odločil, da morata inšpekcijska zavezanca A.A. in B.B. takoj po vročitvi te odločbe ustaviti gradnjo gospodarskega objekta tlorisnih dimenzij 6m x 5m, ki ga gradita na zemljišču s parcelno številko ... k.o. ... V 2. točki izreka je upravni organ odločil, da morata inšpekcijska zavezanca objekt iz 1. točke tega izreka do 30. 3. 2010 odstraniti in vzpostaviti zemljišče v prejšnje stanje na lastne stroške in v 3. točki izreka izrekel opozorilo, da bo v primeru neizpolnitve obveznosti iz 2. točke izreka začel postopek izvršbe nedenarnih obveznosti iz 2. točke, ki se bo opravil po drugih osebah. V 4. točki izreka so bile izrečene prepovedi, ki se nanašajo na objekt, v 5. točki pa je bilo odločeno, da bo o stroških postopka izdan poseben sklep in v 6. točki, da pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve. Odločitev o izreku ukrepa je prvostopni upravni organ utemeljil s podatkom, da sta zavezanca 4. 12. 2009 pri gradbeni inšpekciji izjavila, da sta investitorja gradnje obravnavanega zidanega objekta na parc. št. ... k.o. ..., in da sta na predmetni parceli, ki sta jo prejela od staršev v letu 1983, postavila pomožni lesen objekt brez ustreznega upravnega dovoljenja, tlorisne velikosti 10 m², ki pa je sčasoma propadel, zato sta se v letu 2007 odločila, da zgradita nov, večji gospodarski objekt, za namen shranjevanja orodja in poljščin. Za gradnjo obravnavanega objekta nista pridobila gradbenega dovoljenja. Upravni organ je štel, da gre za nelegalno gradnjo, kot to določa določba 12.1 točke prvega odstavka 2. člena Zakona o graditvi objektov (Uradni list RS, številka 102/04 - ZGO-1-UPB1, 14/05-pop, 92/05-ZJC-B, 111/05-odl. US, 93/95-ZVMS, 120/06-odl. US in 126/07- v nadaljevanju ZGO-1), s pričetkom gradnje brez gradbenega dovoljenja, pa je bila kršena določba prvega odstavka 3. člena ZGO-1. Odločitev iz 3. točke temelji na določbi 152. člena ZGO, opozorilo iz 3. točke izreka je utemeljeno z določbo tretjega odstavka 148. člena ZGO, izrečene prepovedi iz 4. točke izreka odločbe pa z določbo 158. člena ZGO-1.

Drugostopni upravni organ, Ministrstvo za okolje in prostor, je z odločbo 0612-11/2010-2 z dne 19. 5. 2010, odločil, da se pritožba zavezancev zoper odločbo prvostopnega upravnega organa zavrne in da stroškov postopka ni bilo. Drugostopni upravni organ je kot neutemeljene zavrnil pritožbene navedbe, da so bile napačno uporabljene določbe ZGO-1 in da bi morala biti upoštevana določila Zakona o urejanju prostora in veljavni podzakonski predpisi, zlasti prostorski ureditveni akti Mestne občine Celje, iz katerih izhaja, da ne gre za nelegalno gradnjo, ampak za enostavni objekt, za katerega pridobitev gradbenega dovoljenja ni zahtevana. Kot neutemeljene je štel tudi navedbe pritožnikov, da prostorski akti na obravnavanem območju dovoljujejo gradnjo pomožnih objektov in objektov za opravljanje kmetijske dejavnosti. Drugostopni organ je namreč ugotovil, da sta investitorja z gradnjo začela v letu 2007, kar sta izjavila na zapisnik 4. 12. 2009. Dovoljenje za gradnjo je treba presojati po predpisih, ki so veljali v času same gradnje, to je bil ZGO-1, ki je stopil v veljavo 1. 1. 2003 in je predmetni gospodarski objekt uvrščal med manj zahtevne objekte za katerega je nedvomno treba pridobiti gradbeno dovoljenje. Kateri so enostavni objekti, za katere pridobitev gradbenega dovoljenja ni potrebna, je natančno določal Pravilnik o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih objektov, o pogojih za gradnjo objektov brez gradbenega dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in pripadajočimi zemljišči (Uradni list RS, številka 114/03 in 103/04, v nadaljevanju Pravilnik). Navedeni Pravilnik gospodarskega objekta v treh etažah nedvomno ni uvrščal med enostavne objekte, pač pa med manj zahtevne objekte, za katerega gradnjo bi si pritožnika morala pridobiti gradbeno dovoljenje. Drugostopni upravni organ je pojasnil tudi, da uporaba določb Zakona o urejanju prostora (ZureP), ne ureja dovoljenosti gradnje, pač pa prostorsko načrtovanje in uveljavljanje prostorskih ukrepov za izvajanje načrtovanih prostorskih ureditev, zagotavljanje opremljanja zemljišč za gradnjo ter vodenje sistema zbirk prostorskih podatkov. Kot neutemeljene je štel pritožbene navedbe, da je v nasprotju z načeli pravne varnosti in principom pravne države, da jim je bila izpodbijana odločba izdana 26 let po tem, ko uporabljata zemljišče za obdelavo in pridelavo ekoloških pridelkov, ter po toliko letih obstoja gospodarskega objekta in legalne uporabe vodovoda in elektrike v njem. Pojasnil je, da inšpekcijski ukrep ne more zastarati, ker zakon rokov glede inšpekcijskega ukrepa ne določa.

Kot neutemeljene je štel tudi pritožbene navedbe, da je prvostopni upravni organ prezrl določbo 120. člena ZGO-1, po kateri se šteje, da imajo nezahtevni objekti po tem zakonu, ki so z dnem začetka uporabe zakona že zgrajeni, ali se je pred dnem začetka uporabe začelo z njihovo gradnjo in izpolnjujejo po prejšnjih predpisih določene pogoje za gradnjo enostavnega objekta brez pridobitve gradbenega dovoljenja, gradbeno dovoljenje po samem zakonu. ZGO-1, ki je bil v veljavi v času  gradnje namreč česa takega ne določa. Prav tako pritožbeni organ ni mogel upoštevati navedbe, da sta investitorja že v letu 2006 podala na MOC pobudo za spremembo namenske rabe za obravnavo zemljišč, ki pa še ni izvedena. Pravni učinek na izrečen ukrep bi imelo le dokončno oziroma pravnomočno gradbeno dovoljenje, s katerim pritožnika nedvomno razpolagata. Kot neutemeljene je bilo šteti tudi navedbe, da ima objekt urejeno infrastrukturo in čemu služi objekt. Za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijane odločbe so namreč nepomembne okoliščine, čemu služi predmetni objekt, ali ima infrastrukturo ali ne, ter iz kakšnega razloga sta se pritožnika odločila za to gradnjo. Pomembna je namreč le okoliščina, da bi si pritožnika pred gradnjo gospodarskega objekta morala pridobiti gradbeno dovoljenje. Kot neutemeljene je štel tudi navedbe pritožnikov, da je prvostopni upravni organ napačno ugotovil dejansko stanje glede tega, da je gradnja že pretežno končana, saj končana v celoti. Tako odločbe ni mogoče izvršiti, ker končane gradnje ni mogoče ustaviti. Sankcija je opredeljena v določbi 152. člena ZGO-1 in se ukrep ustavitve gradnje nanaša na vsako gradnjo, tako na začeto, kot končano in nadaljevano gradnjo. Prav tako so neutemeljene navedbe, da je nesmiselna prepoved izvedbe komunalnih priključkov, ker so le ti že izvedeni. Prepovedi iz določbe 158. člena ZGO-1 so namreč obvezne sestavine odločbe izdane na podlagi določbe 152. člena ZGO-1. Prav tako se je drugostopni organ skliceval na četrti odstavek 158. člena ZGO-1, ki jasno določa, da če je kakšna nedovoljena gradnja na določeno vrsto gospodarske infrastrukture že priključena, mora pristojni gradbeni inšpektor z odločbo naložiti njenemu upravljavcu izvršitev odklopa. Prav tako je kot neutemeljeno zavrnil pritožbeno navedbo, da ni razlogov za odločitev, da pritožba ne zadrži izvršitve odločbe, saj ta odločitev temelji na določbi tretjega odstavka 146. člena ZGO-1. Odgovoril je tudi na pritožbeno navedbo, da prvostopni upravni organ ni bil pristojen izvajati inšpekcijskega nadzorstva. Pojasnil je, da inšpektor po določbi 145. člena ZGO-1 v okviru inšpekcijskega nadzora med drugim nadzoruje tudi, ali so izpolnjeni pogoji za začetek gradnje oziroma drugih del po tem zakonu in se inšpekcijski postopki vodijo po uradni dolžnosti zaradi zaščite javnega interesa. S tem ko je bilo ugotovljeno, da sta investitorja zgradila objekt brez gradbenega dovoljenja pa je bila podana tudi podlaga za nadaljevanje inšpekcijskega postopka.

Tožnika v vloženi tožbeni oporekata odločitvi obeh upravni organov in vlagata tožbo iz vseh razlogov določenih v 27. členu ZUS-1. Navajata, da je tožena stranka sicer pravilno ugotovila, da je na zemljišču parc. številka ... k.o. ... zgrajena kletna etaža z nadgradnjo lesene konstrukcije, vendar pa je bilo pred tem popolnoma prezrto, da je objekt zgrajen kot nezahteven pomožni kmetijski objekt, za katerega je tudi po veljavni lokacijski informaciji dopuščena gradnja brez pridobitve gradbenega dovoljenja, ob upoštevanju Prostorskih ureditvenih pogojev (Odlok o prostorskih ureditvenih pogojih za obmestni prostor MO Celje, proj. št. 322/98 ZPI Uradni list RS, številka 108/2001), ki jih je tožeča stranka v celoti upoštevala. To je bilo potrjeno tudi na UE Celje, kjer so ju brez problema vpisali v register kmetijskih gospodarstev (KMG-MID: 1009303974). Odločba je bila izdana več kot 26 let po nadomestitvi starega pomožnega kmetijskega objekta (1983 leta) in skoraj po enako dolgem času zakonite uporabe vodovoda in elektrike. To dejansko stanje je bilo toženi stranki znano, saj je tožeča stranka nanj opozorila, in bi ta okoliščina morala biti v izpodbijani odločbi vsaj obrazložena. Tožena stranka je sledila napačno in nepopolno ugotovljenemu dejanskemu stanju, posledično je napačno uporabila določbe ZGO-1, poleg tega pa ni upoštevala določil Zakona o urejanju prostora in veljavnih podzakonski predpisov, to je prostorskih sestavin dolgoročnega plana Občine Celje za obdobje od leta 1986 do 2000 in prostorskih sestavin srednje ročnega družbenega plana Občine Celje za obdobje 1986 do leta 1990 za območje Mestne občine Celje – Celjskih prostorskih plan (Uradni list RS, številka 40/86, 4/88, Uradni list RS, številka 86/2001) in prostorskih ureditvenih pogojev za mestni prostor Mestne občine Celje (Odlok o prostorskih ureditvenih pogojih za obmestni prostor MO Celje, Uradni list RS, številka 108/2001). Iz teh zakonskih in podzakonskih aktov namreč jasno izhaja, da v konkretnem primeru ne gre za nelegalno gradnjo, saj niti objekt, ki sta ga na svojem zemljišču pritožnika postavila 1983. leta, niti sedaj obravnavani objekt, ne sodita med objekte za katere velja določilo 3. člena ZGO-1. Objekt je namreč potrebno uvrstiti med enostavne objekte za katere velja sedaj določilo 3.a člena ZGO-1 in katerega gradnja se lahko začne brez gradbenega dovoljenja. Prostorski akti so tako v letu 1983, kot sedaj, na tem območju dovoljevali gradnjo enostavnih in pomožnih objektov in tudi objektov za opravljanje kmetijske dejavnosti, pritožnika pa sta izpolnila vsa ostala merila in pogoje graditve objektov, kot so jih, oziroma jih določajo veljavni zakonski in podzakonski akti. Objekt ni in ne presega predpisane velikosti 30 m², urejena je vsa komunalna, prometna in energetska infrastruktura, kar je inšpekcijski organ spregledal in teh okoliščin v svoji odločbi ni navedel, čeprav sta tožnika na to opozorila že v pritožbi. Navajata, da je dostop do objekta asfaltiran, na  samo parcelo in v objekte pa napeljan vodovod že od leta 1989 in elektrika od 1990. Če bi v prejšnjem dotrajanem objektu še ohranjala navedene priključke, bi ogrožala okolico in sebe, tako da je bila vzpostavitev novega objekta dejansko nujna. Od 1983. leta sta zemljišče dejansko urejala, na zemljišču je urejen sadovnjak, zasajena vinska trta, hkrati pa je urejen tudi precej velik zelenjavni vrt cca 130 m², ki ga vseskozi obdelujeta. Objekt tako vseskozi služi opravljanju kmetijske dejavnosti, čeprav zemljišče žal ne zadošča za to, da bi se s kmetijsko dejavnostjo preživljala, pridelata pa si ekološko neoporečno zelenjavo in sadje.

Prezrta je bila tudi določba 120. člena ZGO-1, po kateri se šteje, da imajo nezahtevni objekti po tem zakonu, ki so z dnem začetka uporabe torej, od 1. 4. 2008 do 1. 4. 2008, tega zakona že zgrajeni ali se pred dnem začetka uporabe pričelo z njihovo gradnjo in izpolnjujejo po prejšnjih predpisih določene pogoje za gradnjo enostavnega objekta brez pridobitve gradbenega dovoljenje, gradbeno dovoljenje po samem zakonu. Smiselno enako naj bi veljalo tudi za enostavne objekte. Četudi bi inšpekcijski organ smatral, da v konkretnem primeru ti pogoji niso izpolnjeni, bi moral te okoliščine preveriti že iz tega razloga, ker je tožeča stranka že v letu 2006 pri MO Celje podala pobudo za spremembo namenske rabe za obravnavano parcelo, ki do danes še ni bila izvedena.

Opozorila sta tudi na dejstvo, da je v njuni neposredni bližini, na parc. št. ... k.o. ..., zgrajena stanovanjska hiša in je investitor oziroma lastnik dne 13. 3. 1995 zanjo pridobil gradbeno dovoljenje, kar zanju pomeni posebno diskriminacijo, oziroma neenako obravnavanje.

Dejansko stanje je bilo napačno ugotovljeno tudi v delu, v katerem je inšpekcijski organ ugotovil, da je gradnja pretežno končana, saj je gradnja povsem končana in je objekt v dejanski uporabi vse od leta 1983 dalje. Poudarjata tudi, da zahtevana vzpostavitev v prejšnje stanje sploh ni mogoča, saj bi to pomenilo, da bi morala sedaj obstoječi objekt, ki je povsem skladen z okolico podreti in nazaj postaviti prhel objekt, ki je bil prav tako lesen, z betonsko podlago. Nesmiselna je tudi prepoved izvedbe že zdavnaj legalno izvedenih komunalnih priključkov, toliko bolj zaradi tega, ker država izdaja Uredbo o državnem prostorskem načrtu za območje Šmartinskega jezera, v katero je zajeto tudi igrišče za golf C. Državni organi torej omogočajo in vzpodbujajo takšne posege v prostor kot je igrišče za golf, po uradni dolžnosti pa odreja odstranitev obnovljenih ali na novo postavljenih  kmetijskih objektov.

Prav tako po njunem mnenju inšpekcijski organ ni bil pristojen izvajati inšpekcijskega nadzorstva, saj bi lahko zgolj preverjal, ali se dela, za katero je potrebno pridobiti dovoljenje po tem zakonu izvajajo v skladu s prostorskimi akti in gradbenimi predpisi in še to le, če bi šlo za izvajanje takih del. Za izvajanje takšnih del ni šlo, gre skratka za zaključena dela že pred uveljavitvijo ZGO-1, kar pomeni, da bi se morali uporabiti prejšnji predpisi, oziroma prehodne določbe 120. člena ZGO in ugotoviti, da ni pogojev za vodenje inšpekcijskega postopka.

Nasprotujeta tudi prepovedi uporabe objekta, saj takšna prepoved pomeni nezakonito povzročanje škode in poseg v ustavno zagotovljeno pravico do zasebne lastnine. Ni razloga za tako drastične ukrepe, ob dejstvu, da bosta morda v kratkem uspela s postopkom pridobitve spremembe namembnosti, kar jima v Mestni občini Celje zagotavljajo že več let. Ker v zadevi ni šlo za nelegalno gradnjo, in ker inšpekcijski organ svojega stališča, da gre za nelegalno gradnjo, in da bi za obravnavani objekt bilo potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje sploh ni obrazložil, predvsem pa ni obrazložil dejstva, da gre za nadomestno gradnjo enostavnega objekta, ki je upoštevaje določilo 120. člena ZGO postavljen legalno, v tej tožbi zatrjujeta, da ni zakonske podlage niti za izdajo odločbe in za njeno vsebino v katerikoli točki, oziroma vseh točkah izreka odločbe in predlagata, da se tožbi ugodi in da se izpodbijana odločba odpravi oziroma podredno, da se tožbi ugodi in izpodbijana odločba izreče za nično. Predlagata tudi povrnitev stroškov postopka.

Tožena stranka je sodišču poslala upravne spise. V odgovoru na tožbo je navedla, da vztraja pri izpodbijani odločbi iz razlogov razvidnih iz njene obrazložitve in predlaga, da se tožba zavrne kot neutemeljena.

Po pregledu izpodbijane odločbe in upravnih spisov v obravnavani zadevi sodišče ugotavlja, da je odločba tožene stranke pravilna in zakonita ter da je tožena stranka  za svojo odločitev navedla tudi utemeljene razloge, na katere se sodišče v celoti sklicuje (drugi odstavek 71.člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, številka105/2006-v nadaljevanju ZUS-1), ter dodatno navaja:

Sodišče uvodoma ugotavlja, da je v tem upravnem sporu sporna inšpekcijska odločba, izdana na podlagi 152. člena ZGO-1, ki določa, da v primeru nelegalne gradnje pristojni gradbeni inšpektor odredi, da se gradnja takoj ustavi ter da se že zgrajeni objekt ali del objekta v določenem roku na stroške inšpekcijskega zavezanca odstrani, vzpostavi prejšnje stanje ali kako drugače sanira objekt, del objekta oziroma zemljišče, če vzpostavitev v prejšnje stanje ni možna. Nelegalna gradnja pomeni, da se gradnja oziroma dela, za katera je predpisano gradbeno dovoljenje, izvajajo oziroma so izvedena brez gradbenega dovoljenja (12.1. točka prvega odstavka 2. člena ZGO-1).

Kot izhaja iz podatkov predloženega upravnega spisa (zapisnik o inšpekcijskem  pregledu, številka 06122-2959/2009 z dne 4. 12. 2009), sta tožnika sporni gospodarski objekt, tlorisnih dimenzij 6 m x  5 m, zgradila na zemljišču s parc. št. ... k.o. ... Objekt v naravi predstavlja vkopano in iz betonskih votlakov pozidano kletno etažo, ter AB ploščo, nad katero je izvedena lesena konstrukcija obita z lesom ter nad njo izvedena mansarda. Med strankama ni sporno, da je objekt zgrajen brez gradbenega dovoljenja, sporno pa je, ali je navedeni objekt obravnavati kot manj zahteven objekt, za katerega gradnjo je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje, ali kot nezahteven pomožen kmetijski objekt, katerega gradnja je po zatrjevanju tožnikov dopustna brez gradbenega dovoljenja.

Sodišče se sklicuje na nesporni podatek v obravnavani zadevi, da sta investitorja objekt zgradila leta 2007. Objekt je bil torej zgrajen v času veljavnosti ZGO-1, kar pomeni, da je bilo treba za pravilno razvrstitev objekta glede na zahtevnost, uporabiti določilo 2. člena ZGO-1, ki pojasnjuje pomen izrazov. Obravnavanega objekta zagotovo ni mogoče razvrstiti med zahtevne objekte (točka 1.7 prvega odstavka 2. člena), njegovo uvrstitev med nezahtevne objete iz 1.9. točke prvega odstavka 2. člena ZGO-1 in med enostavne objekte iz 1.10. prvega odstavka 2. člena ZGO-1, pa tudi po presoji sodišča preprečuje ugotovitev, da gre za objekt, ki je zgrajen iz pozidane kletne etaže, ter AB plošče, nad katero je izvedena lesena konstrukcija obita z lesom ter nad njo izvedena mansarda. Navedeno presojo je sodišče izvedlo upoštevaje določbe Pravilnika, ki je prenehal veljati šele z uveljavitvijo Uredbe o vrstah objektov glede na zahtevnost (Uradni list RS, številka  37/2008), torej 15. 5. 2008. Navedeni Pravilnik je bilo treba uporabiti ne glede na to, da je v času izdaje odločbe prvostopnega upravnega organa veljala Uredba, saj je dovoljenost gradnje brez gradbenega dovoljenja treba presojati po določbah predpisov veljavnih v času gradnje in pri njegovi uporabi upoštevati določbo 32. člena, ki je določala, da se z dnem uporabe tega Pravilnika, glede največje velikosti, načina gradnje in rabe enostavnih objektov, za katere po določbah tega Pravilnika gradbeno dovoljenje ni potrebno, prenehajo uporabljati občinski predpisi, izdani na podlagi drugega odstavka ZUN, torej občinski predpisi o pomožnih objektih. Tako ob inšpekcijskem pregledu ugotovljena tloris gradnje in način gradnje pomenita, da obravnavani objekt nima lastnosti in značilnosti pomožnega objekta iz določbe 5. člena Pravilnika, niti ga ni mogoče uvrstiti med pomožne kmetijsko-gozdarske objekte iz določbe 8. člena Pravilnika. Navedena ugotovitev pomeni, da je upravni organ pravilno upošteval določbo 3. člena Pravilnika, ki določa, da je manj zahteven objekt vsak objekt, ki ni uvrščen med zahtevne ali enostavne objekte, torej je bila odločitev upravnega organa, da je za obravnavani objekt treba pridobiti gradbeno dovoljenje pravilna. Prav tako je bila pravilna odločitev, da je v zadevi treba upoštevati določbo 3. člena ZGO-1, ki določa, da se gradnja novega objekta, rekonstrukcija objekta in odstranitev objekta lahko začne na podlagi pravnomočnega gradbenega dovoljenja.

Sodišče v nadaljevanju, v zvezi s tožbenim ugovorom, da sta tožnika  zgradila obravnavani objekt namesto 1983. leta zgrajenega in dotrajanega pomožnega gospodarskega objekta, torej kot nadomestni objekt, ugotavlja, da so že določbe Zakona o urbanističnem planiranju (Uradni list SRS 16/1967, 27/1972 in 8/1978) zahtevale, da mora investitor pred gradnjo objekta pridobiti lokacijsko dovoljenje (17. člen). Ta zakon je v določbi 19. člena določil, da pridobitev lokacijskega dovoljenja ni potrebna  med drugim za graditev pomožnih objektov, ki jih je v 5 alinei tudi primeroma naštel, v drugem odstavku pa določil, da  občinska skupščina predpiše, kateri objekti se  štejejo za  pomožne objekte. V določbi 32. člena je za primere gradnje za katero se ne zahteva pridobitev lokacijskega dovoljenja, predpisal pridobitev potrdila o priglasitvi nameravane gradnje. Obveznost pridobitve gradbenega dovoljenja je predpisoval tudi Zakon o graditvi objektov (Uradni list SRS, številka 42/1973), ki je v določbi 22. člena izjemoma določil, da za objekte za katere ni predpisano lokacijsko dovoljenje  pridobitev gradbenega dovoljenja ni potrebna, temveč zadošča priglasitev organu, ki je pristojen za izdajo gradbenega dovoljenja. Obveznost pridobitev gradbenega dovoljenja je veljala tudi na podlagi določbe 33. členu Zakona o graditvi objektov (ZGO, Uradni list SRS, številka 34/84, 29/86, Uradni list RS, številka 71/93 – ZUN, 40/94 – odločba US, 69/94 – odločba US, 59/96, 45/99, 42/00 – odločba US, 52/00 – ZGPro in 52/00). Zakon o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (ZUN, Uradni list SRS, številka 18/84, 37/85, 29/86 in Uradni list RS, številka 26/90, 18/93, 47/93, 71/93, 44/97) in na njegovi podlagi sprejeto Navodilo o merilih za to, kaj se lahko šteje za objekte oziroma posege v prostor, za katere po zakonu ni potrebno lokacijsko dovoljenje (in posledično gradbeno dovoljenje) in kaj se lahko šteje za pomožne objekte (Uradni list SRS, številka 27/1985) je določal (51. člen ), da lokacijsko dovoljenje ni potrebno za graditev pomožnih objektov, če to predpiše občinska skupščina, ki s predpisom določi vrsto, namen, največjo velikost in način gradnje teh objektov, nadalje pa je ta ista določba v četrtem odstavku predpisala obveznost investitorja, da pred pričetkom del priglasi dela pristojnemu občinskemu upravnemu organu, ki izda odločbo o dovolitvi priglašenih del (62. člen ).

Iz zgoraj citiranih določb predpisov, ki v času gradnje  spornega objekta niso več veljali izhaja, da je bila za gradnjo objektov tudi pred uveljavitvijo ZGO-1 zahtevana pridobitev upravnega dovoljenja, tudi za objekte, za katere ni bilo zahtevano lokacijsko dovoljenje, torej med drugim tudi za objekte, ki jih je bilo mogoče uvrstiti med pomožne. Tako bi v zvezi z zgoraj navedenim tožbenim ugovorom bilo mogoče ugotoviti, da sta bila tožnika tudi za leta 1983 zgrajen objekt, v dimenzijah, ki sta jih navedla v zapisniku o inšpekcijskemu pregledu z dne 4. 12. 2009 (2.50 m x 4.00 m), dolžna pridobiti upravno dovoljenje, pri izdaji katerega pa bi se moralo upoštevati tudi, ali je slednji objekt sploh mogoče uvrstiti med pomožne objekte. Res je, da določba četrtega odstavka  33. člena Pravilnika ureja situacijo, ko pomožni objekt, ki je bil zgrajen pred 1. 1. 2003, brez odločbe o dovolitvi priglašenih del, oziroma zgrajen pred 14. 7. 1990 in začetek njegove gradnje ni bil priglašen, izpolnjuje pogoje glede največje velikosti, načina gradnje in rabe ter pogoje glede njegovega odmika od sosednjih zemljišč po določbah tega Pravilnika, če stoji znotraj gradbene parcele, ki pripada objektu, zgrajenem na podlagi gradbenega dovoljenja ali na javni površini, če ima enake ali manjše dimenzije, kot jih določa ta Pravilnik in če ima njegov lastnik na zemljišču, na katerem stoji takšen objekt, lastninsko ali kakšno drugo stvarno oziroma obligacijsko pravico, ki mu omogoča gradnjo na takšnem zemljišču, vendar sodišče v obravnavani zadevi ne presoja zakonitosti gradnje leta 1983 zgrajenega objekta. Kljub temu sodišče zaradi tožbenega ugovora, da v zadevi gre za nadomestno gradnjo ugotavlja, da sta tožnika zgradila objekt tlorisnih dimenzij 6 m x 5 m, kar kaže na to, da v zadevi sporne gradnje ni mogoče govoriti o nadomestni gradnji, tudi zato  ne, ker mora biti slednja skladna s prostorskimi akti Mestne občine Celje in mora izpolnjevati tudi v določbah Pravilnika zahtevane pogoje za umestitev objekta med enostavne objekte, za katere pridobitev gradbenega dovoljenja ni potrebna. Tako Odlok o prostorskih ureditvenih pogojih za obmestni prostor Mestne občine Celje (Uradni list, številka 108/2001), ki je veljal tudi v času gradnje spornega objekta, v 8. členu določa pogoje za nadomestno gradnjo, ter v določbi 6 alinee 9. člena določa med drugim tudi, da je namesto samostojno stoječih kozolcev, pomožnih objektov ali drugih kmetijskih objektov, ki so locirani izven funkcionalnih zemljišč domačij oziroma kmečkih gospodarstev in so zunaj opredeljenih stavbišč, mogoča le gradnja objektov enake namembnosti. Navedena določba prostorsko ureditvenih pogojev torej gradnjo pomožnih objektov povezuje z gradnjo na funkcionalnem zemljišču domačij oziroma kmečkih gospodarstev, ta pogoj pa v obravnavani zadeni ni izpolnjen.

Ker sta torej tožnika sporni objekt zgradila v nasprotju z določbo prvega odstavka 3. člena ZGO-1, po kateri se gradnja objekta za katerega je predpisano gradbeno dovoljenje, lahko začne šele po pridobitvi pravnomočnega gradbenega dovoljenja, je bil zato tudi utemeljeno odrejen inšpekcijski ukrep odstranitve objekta skladno z določbo 152. člena ZGO-1, utemeljeno pa so bile tožeči stranki odrejene tudi prepovedi iz 158. člena ZGO-1.

Sodišče v zadevi ni odločilo po opravljeni javni glavni obravnavi, saj dejansko stanje, to je gradnja objekta brez gradbenega dovoljenja, niti ostale lastnosti zgrajenega objeta, ki izhajajo iz zapisnika o inšpekcijskem pregledu z dne 4. 12. 2009, niso sporne (prvi odstavek 59. člena ZUS-1). Ker sodišče ni samo ugotavljalo dejanskega stanja, ampak je presojalo pravilnost uvrstitve objekta v vrsto objektov po Pravilniku ter s tem v povezavi zakonitost izpodbijanega akta, tudi ni bilo podlage za odločitev v sporu polne jurisdikcije v skladu s prvim odstavkom 65. člena ZUS-1, zato je o tožbi odločilo kot o izpodbojni tožbi (1. alinea prvega  odstavka 33. člena ZUS-1).

Ker je sodišče presodilo, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen, da je odločba pravilna in na zakonu utemeljena, je tožbo kot neutemeljeno, na podlagi določbe prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo.

Tožnika sta ob vložitvi tožbe predlagala tudi povrnitev stroškov postopka. Skladno z določbo četrtega odstavka 25. člena ZUS-1 trpi v primeru če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi vsaka stranka svoje stroške postopka. Ker je v obravnavani zadevi sodišče tožbo zavrnilo, je skladno s prej citirano določbo moralo zavrniti tudi zahtevo za povrnitev stroškov postopka.

ZGO-1 člen 2, 2/1, 2/1-1, 3, 3/1, 152, 158.

Pravilnik o vrstah zahtevnih, manj zahtevnih in enostavnih 	  	  objektov, o pogojih za gradnjo objektov brez gradbenega

dovoljenja in o vrstah del, ki so v zvezi z objekti in

pripadajočimi zemljišči člen 3, 5, 8, 32.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.