UPRS sodba I U 903/2011
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2012-10-05

mag. Darinka Dekleva Marguč (preds.), Agata Zavašnik (poroč.), mag. Damjan Gantar

JAVNI USLUŽBENCI - RAZREŠITVE IN IMENOVANJA

javni natečaj - imenovanje direktorja javne agencije - izpolnjevanje natečajnih pogojev - strokovna usposobljenost

Tožena stranka je v izreku odločbe ugotovila, da tožnik izpolnjuje pogoje za navedeni položaj, ni pa zanj primeren glede na svojo strokovno usposobljenost. Dejstvo, da tožnik ni bil spoznan kot primeren kandidat, po presoji sodišča še ne pomeni, da je odločitev tožene stranke nerazumna. Natečajna komisija je  ugotovila objektivne kriterije, na podlagi standardov, med njimi tudi izkušnje in menedžerske sposobnosti tožnika. Iz izpodbijane odločbe tudi ne izhaja kakršnakoli nepravilnost pri uporabi standardov. Po mnenju sodišča je sklop -izkušnje in menedžerske sposobnosti- v sklepu dovolj pojasnjen in prepričljiv. Zato ni utemeljen tožbeni ugovor, da izpodbijani sklep nima sestavin iz 214. člena ZUP.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

1. Tožena stranka je izdala izpodbijani sklep na podlagi četrtega odstavka 60. člena in prvega odstavka 64. člena Zakona o javnih uslužbencih (ZJU) s katerim je ugotovila, da tožnik izpolnjuje natečajne pogoje, glede na strokovno usposobljenost pa ni primeren za položaj direktorja Agencije za pošto in elektronske komunikacije Republike Slovenije (v nadaljevanju APEK). V obrazložitvi pojasnjuje, da je Posebna natečajna komisija ob preverjanju izpolnjevanja natečajnih pogojev za položaj direktorja APEK, določenih v besedilu javnega natečaja, objavljenega na spletni strani Ministrstva za javno upravo dne 22. 2. 2011 ugotovila, da tožnik izpolnjuje vse natečajne pogoje, zato ga je uvrstila v izbirni postopek, v katerem je ocenila primernost kandidata za položaj direktorja glede na njegovo strokovno usposobljenost. Strokovno usposobljenost kandidatov je posebna natečajna komisija preverila na podlagi Standardov strokovne usposobljenosti z merili za izbiro in metodami preverjanja usposobljenosti (v nadaljevanju standardi). Pojasnjuje, da posebna natečajna komisija na podlagi strokovne presoje sprejme odločitev o ustreznosti kandidatov pri posameznih elementih obeh sklopov standardov in o končni primernosti kandidatov. Oceni kandidata v vsakem posameznem elementu obeh sklopov standardov z naslednjimi ocenami (ustrezno oziroma neustrezno), oceni kandidata kot ustreznega ali neustreznega v celoti za vsak posamezni sklop standardov in oceni kandidata kot primernega ali neprimernega glede na ustreznost po obeh sklopih standardov, pri čemer je kandidat primeren, če je ocenjen kot ustrezen v obeh sklopih; vsak sklop predstavlja okvirno 50 % skupne vrednosti ocene primernosti kandidata. V prvem sklopu standardov je posebna natečajna komisija ocenjevala izkušnje in menedžerske sposobnosti kandidata, pri čemer je kandidat po posameznih elementih pridobil oceno neustrezno po elementu „kakovost izkušenj pri delu, vodenju in upravljanju“, oceno neustrezno po elementu „vrednost vizije razvoja organa“ in oceno ustrezno po elementu „sposobnost vodenja“. Glede na navedeno je v prvem sklopu standardov „izkušnje in menedžerske sposobnosti“ kandidat prejel skupno oceno neustrezno. V drugem sklopu standardov je posebna natečajna komisija ocenjevala strokovna znanja kandidata, pri čemer je kandidat po posameznih elementih pridobil oceno ustreznosti po elementu razumevanje poslanstvo organa in njegove vloge v sistemu, oceno ustrezno po elementu poznavanje problematike področja dela organa in oceno ustrezno po elementu poznavanje načrtovanja in rabe virov. V drugem sklopu je tako tožnik prejel skupno oceno ustrezno. Na podlagi tako opravljenega izbirnega postopka ter na podlagi zgoraj navedenih standardov in meril je posebna natečajna komisija kandidata soglasno v prvem sklopu ocenila kot neustreznega, v drugem sklopu pa kot ustreznega in skupno kot neprimernega za položaj direktorja APEK.

2. Tožnik vlaga tožbo na podlagi šestega odstavka 65. člena ZJU, zaradi bistvenih kršitev pravil postopka javnega natečaja oziroma izbirnega postopka in zaradi napačne ugotovitve, da tožnik ni primeren za položaj direktorja APEK. Predlaga, naj sodišče izpodbijani sklep odpravi in ugotovi, da je tožnik strokovno usposobljen, s čemer izpolnjuje pogoje za uvrstitev v drugo fazo izbirnega postopka. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka. Meni, da je odločitev komisije nepravilna. Meni namreč, da je strokovno usposobljen za položaj direktorja APEK, saj izpolnjuje oba sklopa standardov, na podlagi katerih se presoja strokovna usposobljenost kandidatov. Iz izpodbijanega sklepa sicer izhaja, da je komisija ocenjevala primernost tožnika na podlagi njegove pisne vloge ter na podlagi razgovora, vendar pa na razgovoru člani komisije za tožnika praktično niso imeli nobenih vprašanj glede njegovih izkušenj pri vodenju, upravljanju in delu ter glede njegove vizije in tako sploh niso celovito preverjali njegove strokovne usposobljenosti. Razgovor je bil opravljen zgolj zato, ker je komisija morala imeti razgovor s prijavljenimi kandidati, ne pa zato, da bi preverili usposobljenost tožnika za razpisano delovno mesto. Tožnik je ob razgovoru dobil občutek, da njegove vloge sploh niso  prebrali. Ker komisija ni preverjala izkušenj tožnika glede dela, vodenja in upravljanja, je prišla do napačne ugotovitve, da tožnik nima ustreznih izkušenj na tem področju. Dejstvo je, da tožnik ima ustrezne vodstvene izkušnje, tako neformalne kot formalne. Od 1. 5. 1997 do 31. 8. 2008 je bil zaposlen kot pomočnik direktorja Centra A., pred tem je imel več let vodstvenih izkušenj kot pomočnik (študent) predstojnika na fakulteti, bil je predsednik študentske organizacije na fakulteti, soustanovil in vodil pa je tudi strokovno društvo s področja raziskovanja z več 100 aktivnimi člani. Od septembra 2000 do aprila 2008 je opravljal funkcijo svetovalca predsednika in podpredsednika uprave podjetja B. V okviru te svoje funkcije je vodil najzahtevnejše projekte. Od meseca maja 2008 pa je direktor družbe C. d.o.o. Ocena komisije pa je napačna tudi zato, ker se na podlagi standardov upoševajo tako formalne kot tudi neformalne izkušnje, komisija pa tožniku očita, da nima ustreznih formalnih izkušenj. Meni tudi, da komisija svoje ocene ni ustrezno obrazložila. To pa predstavlja tudi kršitev 214. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP). Nepravilna je tudi ugotovitev komisije, da vizija razvoja organa, ki jo je predložil tožnik, ni ustrezna, saj naj ne bi vsebovala konkretno in jasno zastavljenih ciljev APEK po posameznih področjih dela. Že v povzetku vizije, ki jo je predložil svoji kandidaturi, so bili jasno opredeljeni cilji, ki se zdijo tožniku pomembni za nadaljnji razvoj APEK. Poleg tega je tožnik na razgovor prinesel dopolnjeno vizijo APEK na vseh področjih delovanja, a tako kot glede vodstvenih izkušenj tudi glede vizije tožnik ni bil deležen več kot enega samega vprašanja s strani komisije.  Kakovost vizije je komisija ocenjevala mimo predpisanih standardov strokovne usposobljenosti. Zato je prišlo do napačne ocene, da tožnik ciljev sploh ni konkretiziral. Tožniku dejansko ni bila dana možnost, da bi izkazal svojo strokovno usposobljenost, ki se hkrati ni preverjala na podlagi predpisanih standardov.

3. Tožena stranka v odgovoru na tožbo predlaga, naj sodišče tožbo zavrže, ker tožnik ne izkazuje pravnega interesa. Na podlagi objave natečaja dne 22. 2. 2011 minister, pristojen za Visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, namreč ni izbral nobenega kandidata iz seznama primernih kandidatov ter je ob smiselni uporabi drugega odstavka 64. člena ZJU pozval Uradniški svet, da postopek ponovi. Dne 3. 6. 2011 je bil ponovno objavljen natečaj za direktorja APEK, na katerega se je tožnik ponovno prijavil. To pomeni, da bo v ponovnem postopku ponovno presojena njegova strokovna usposobljenost, zato pravnega interesa ne izkazuje. Meni, da je izpodbijani sklep pravilen in na zakonu utemeljen, v kolikor pa bi se ugotovilo, da temu ni tako, pa predlagana vrnitev toženi stranki v ponoven postopek ne bi bila smiselna glede na to, da bo v vsakem primeru ponovno odločala. V nadaljevanju tožena stranka pojasnjuje svojo odločitev za oceno tožnika.

4. V nadaljevanju sta stranki vložili pripravljalne vloge, v katerih odgovarjata na stališča nasprotne stranke.

6. Sodišče je tožbo tožnika obravnavalo meritorno, ker je presodilo, da izkazuje pravni interes za vodenje spora.

7. V obravnavani zadevi gre za izvedbo javnega natečaja za položaj generalnega direktorja APEK-a, na podlagi javnega natečaja po določilu četrtega odstavka 60. člena ZJU. Ta določa, da javni natečaj za položaj generalnih direktorjev izvaja Posebna natečajna komisija, ki jo za vsak primer posebej imenuje Uradniški svet. Posebna natečajna komisija, v konkretnem primeru tožena stranka, v tovrstnih zadevah po opravljenem javnem natečaju izda, na podlagi določbe prvega odstavka 64. člena ZJU odločbo o tem, kateri kandidati, ki izpolnjujejo pogoje, so glede na svojo strokovno usposobljenost primerni za položaj. Z v izreku navedeno odločbo, ki po vsebini predstavlja sklep iz prvega odstavka 64. člena ZJU in ki je v tem primeru predmet spora, je tožena stranka v izreku odločbe ugotovila, da tožnik izpolnjuje pogoje za navedeni položaj, ni pa zanj primeren glede na svojo strokovno usposobljenost. Tožena stranka ima pravno podlago za sprejem odločitve v določbi prvega odstavka 64. člena ZJU. Ta določba namreč nalaga posebni natečajni komisiji iz četrta odstavka 60. člena ZJU dolžnost, da ugotovi, kateri kandidati izpolnjujejo pogoje za položaj in kateri kandidati so glede na svojo strokovno usposobljenost primerni za ta položaj. Tej dolžnosti je z izrekom izpodbijanega akta tožena stranka po presoji sodišča zadostila in v skladu s citirano določbo prvega odstavka 64. člena ZJU sprejela s pravnega vidika pravilno odločitev. Pri tem je potrebno upoštevati stališči, ki sta se doslej izoblikovali v upravno sodni praksi v tovrstnih zadevah. Najprej, da je strogost sodne presoje zakonitosti izpodbijanega akta v upravnem sporu lahko različna v odvisnosti od vrste javno pravne zadeve ter nato, da mora biti sodna presoja zakonitosti izbire zadržana glede pogojev oziroma kriterijev, kadar ti niso natančno določeni ali objektivizirani s predpisi ali splošno sprejetimi standardi, ampak gre za profesionalne kriterije, ki so vezani na potrebe in naravo razpisanega položaja mesta javnega uslužbenca. Za tako situacijo gre tudi v danem primeru. Zadržana presoja skladno s sodno prakso pomeni, da sodišče ugotovi nezakonitost v takšni odločbi le, če je odločitev tožene stranke očitno nerazumna, saj mora tožena stranka imeti zaradi zagotavljanja učinkovitosti upravnega sistema široko polje proste presoje pri ocenjevanju primernosti kandidatov glede na razpisne pogoje, ko kadruje javne uslužbence na najvišje položaje, pri čemer na področju kadrovanja javnih uslužbencev še posebej velja načelo delitve oblasti iz 3. člena Ustave. V tovrstnih sporih sodišče nadalje  izhaja tudi iz predpostavke, da tožnik varuje ustavno pravico iz določbe tretjega odstavka 49. člena Ustave, po kateri je vsakomur, pod enakimi pogoji, dostopno vsako delovno mesto. Pravica dostopa do delovnega mesta pod enakimi pogoji je ustavna pravica in se kot taka uresničuje neposredno na podlagi Ustave, kar pa še ne pomeni, da se uresničuje neodvisno od ureditve v ZJU. Dostopnost vsakega delovnega mesta pod enakimi pogoji pomeni zagotavljanje enakih možnosti pri zaposlovanju in enako dostopnost glede na izpolnjene pogoje, ki tako enakopravnost omogočajo. Določba 49. člena Ustave torej zagotavlja le dostopnost vsakega delovnega mesta vsakomur pod enakimi pogoji, ne pa tudi vnaprejšnje pravice, da bo na razpisano delovno mesto izbran. Dejstvo, da tožnik ni bil spoznan kot primeren kandidat, po presoji sodišča še ne pomeni, da je odločitev tožene stranke nerazumna. Natečajna komisija je po mnenju sodišča ugotovila objektivne kriterije, na podlagi standardov, med njimi tudi izkušnje in menedžerske sposobnosti tožnika. Iz izpodbijane odločbe tudi ne izhaja kakršnakoli nepravilnost pri uporabi standardov. Po mnenju sodišča je sklop -izkušnje in menedžerske sposobnosti- v sklepu dovolj pojasnjen in  prepričljiv. Zato ni utemeljen tožbeni ugovor, da izpodbijani sklep nima sestavin iz 214. člena ZUP.

8. Po mnenju sodišča pa v danem primeru tudi ni utemeljen tožbeni ugovor, da je komisija opravila razgovor s tožnikom le zato, ker je razgovor morala imeti, prav tako ne, da komisija njegove vloge ni prebrala. Te trditve so neizkazane, dokazno breme pa je na strani tistega, v tem primeru tožnika, ki kršitve zatrjuje. Neutemeljeno zato tožnik ugovarja, da komisija ni preverjala spornih izkušenj, zaradi česar naj bi posledično prišlo do napačne ugotovitve objektivnega kriterija – sposobnost in izkušenost tožnika.

9. Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da je bil postopek izvedbe javnega natečaja pravilen in zakonit, izpodbijani sklep Posebne natečajne komisije pa je pravilen in na zakonu utemeljen.  Ker  tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

10. Izrek o stroških upravnega spora temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.