sklep I U 287/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2011-05-17

upravni spor - molk organa - tožba zaradi molka organa - procesne predpostavke

Šele, če so izčrpana pravna sredstva po ZUP, lahko stranka uveljavlja sodno varstvo svojih pravic v upravnem sporu po pravilih ZUS-1. To velja tudi v primeru molka upravnih organov.

Zahtevek tožeče stranke za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

V obravnavani zadevi je tožeča stranka po vsebini vložila tožbo zaradi molka organa prve stopnje, ker ta v zvezi s sodbo Upravnega sodišča RS, št. I U 505/2009 z dne 25. 11. 2009 ni izdal svoje odločbe v roku, ki mu ga je dalo sodišče. Tožeča stranka je toženo stranko pozvala k izdaji novega upravnega akta, vendar ta tega ni izdala, čeprav je od zahteve tožeče stranke, do vložitve tožbe, minilo že več kot mesec dni.

Sodišče ugotavlja, da je tožbo potrebno zavreči.

V obravnavani zadevi je tožeča stranka po vsebini vložila tožbo zaradi molka organa prve stopnje, ker ta v zvezi s sodbo prvostopenjskega sodišča opr. št. I U 505/2009 z dne 25. 11. 2009 ni izdal svoje odločbe v roku, ki mu ga je dalo sodišče. Pri tem pa ni sporno, da tožeča stranka pred vložitvijo tožbe ni ravnala po določbah četrtega odstavka 222. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in naslednji, v nadaljevanju ZUP), saj je tako navedla tudi sama v pripravljani vlogi z dne 11. 5. 2011. Procesna predpostavka za upravni spor je, da je upravni akt dokončen, kar pomeni, da zoper ta akt ni mogoče vložiti rednih pravnih sredstev – pritožbe v upravnem postopku (tretji odstavek 2. člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, št. 105/06 in naslednji, v nadaljevanju ZUS-1). Instančni in sodni nadzor namreč ne moreta potekati sočasno.

Pod pogoji iz ZUP ima stranka v upravnem postopku pravico do pritožbe tudi v primeru, če organ prve stopnje ni izdal odločbe o njeni zahtevi v določenem roku (četrti odstavek 13. člena ZUP). Če pristojni organ, zoper katerega akt je dovoljena pritožba, ne izda odločbe in je ne vroči stranki v predpisanem roku, ima stranka pravico do pritožbe, kot da bi bil njen zahtevek zavrnjen (četrti odstavek 222. člena ZUP). V 255. členu ZUP pa je predpisano ravnanja organa druge stopnje, če organ prve stopnje ne izda odločbe v roku, torej v primeru molka tega organa. Organ druge stopnje lahko ob izpolnjenih pogojih tudi dokončno odloči o zahtevi stranke (tretji odstavek 255. člena ZUP).

Šele, če so izčrpana pravna sredstva po ZUP, pa lahko stranka uveljavlja sodno varstvo svojih pravic v upravnem sporu po pravilih ZUS-1. To velja tudi v primeru molka upravnih organov. Da je temu tako, izhaja med drugim tudi iz določbe 7. točke 1. odstavka 36. člena ZUS-1, po katerih sodišče zavrže tožbo s sklepom, če ugotovi, da je bila zoper upravni akt, ki se s tožbo izpodbija, mogoče pritožba, pa ta sploh ni bila vložena ali je bila vložena prepozno.

Glede na to se po presoji sodišča določba 3. odstavka 28. člena ZUS-1 nanaša na upravni organ, zoper katerega odločbo ni pritožbe in ne na prvostopenjski upravni organ, zoper katerega odločbo je dovoljena pritožba, kot je to podano v obravnavanem primeru. Po določbi drugega odstavka 14. a člena Zakona o latinskem preoblikovanju loterije Slovenije (Uradni list RS, št. 44/96 in naslednji, v nadaljevanju ZLPLS) je zoper odločitev sveta fundacije, s katero je odločeno o vlogi na javni razpis za razdelitev sredstev fundacije, dovoljena pritožba v roku 15 dni, o kateri v skladu z določbo 3. odstavka tega člena odloča organ fundacije, določen s pravili fundacije, kar ni sporno, saj tožeča stranka tega ne prereka. Prav tako se odločanje sodišča po 65. členu ZUS-1 nanaša na primere, ko so izčrpana vsa pravna sredstva po ZUP, pristojni organ pa je organ, zoper katerega akt ni pritožbe v upravnem postopku, torej to v konkretnem primeru ne more biti svet fundacije kot organ prve stopnje. Če se v upravnem sporu izpodbija akt, ki ne izpolnjuje formalnega in materialnega pogoja v celoti, ne gre za upravni akt, ki je lahko predmet presoje v upravnem sporu, zato je treba tožbo zavreči kot nedovoljeno. Enako stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče v zadevi I Up 49/2009.

Ker tožeča stranka ni izkazala, da so v obravnavani zadevi podane procesne predpostavke za upravni spor iz tretjega in tudi ne iz četrtega odstavka 28. člena ZUS-1, je tožba tožeče stranke preuranjena. Sodišče jo je zato v skladu s 7. točko 1. odstavka 36. člena ZUS-1 zavrglo.

Stroškovni zahtevek tožeče stranke je sodišče zavrnilo na podlagi določbe četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po kateri vsaka stranka trpi svoje stroške postopka, če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.