sodba III U 62/2011
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2012-06-14

koncesija - opravljanje pokopališke dejavnosti - odvzem koncesije - sprememba načina izvajanja gospodarske javne službe - utemeljitev javnega interesa

Sam sprejem občinskega odloka, s katerim se je spremenila oblika izvajanja gospodarske javne službe, še ne pomeni, da je izkazan javni interes za odvzem koncesije v smislu 44. člena ZGJS. Iz upravnega spisa namreč izhaja, da tožena stranka ob odločanju ni razpolagala z nobenimi podatki občinske uprave o izvedbi analiz stanja in primerjav podatkov z ostalimi primerljivimi občinami niti ni razpolagala z materiali, ki so bili podlaga za sprejem spremenjenega odloka, zato ugotovitve tožene stranke o obstoju javnega interesa za odvzem koncesije ni mogoče preizkusiti.

I. Tožbi se ugodi, odločba Občinske uprave Občine Postojna, št. 35402-3/2006 z dne 10. 11. 2011 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponoven postopek.

II. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške tega postopka v višini 420,00 EUR v roku 15 dni po prejemu sodbe, po izteku roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Z izpodbijano odločbo je prvostopni organ pod točko 1. tožeči stranki odvzel koncesijo za opravljanje obvezne gospodarske javne službe opravljanja pokopališke dejavnosti, ki je bila podeljena s koncesijsko pogodbo št. 35402-3/2006-2 z dne 23. 5. 2006, ki je bila sklenjena na podlagi odločbe Občine Postojna št. 40505-56/2006 z dne 12. 9. 2005. Pod točko 2. je odločil, da koncesijsko razmerje preneha z dnem dokončnosti odločbe o odvzemu koncesije. V obrazložitvi izpodbijane odločbe je navedel da je Občinski svet Občine Postojna sprejel Odlok o pokopališki in pogrebni dejavnosti ter urejanju pokopališč na območju Občine Postojna (v nadaljnjem besedilu Odlok), ki je začel veljati 11. 7. 2009 in je v 4. členu določil, da na pokopališčih v KS Postojna opravlja pokopališko dejavnost režijski obrat v okviru občinske uprave Občine Postojna, na vseh ostalih pokopališčih pa posamezne krajevne skupnosti. Navedeni Odlok je bil sprejet zaradi zaščite javnega interesa, ki se kaže zlasti v tem, da je možno z izvajanjem omenjene gospodarske javne službe v obliki režijskega obrata, znatno zmanjšati stroške izvajanja te javne službe ob hkratnem povečanju nadzora nad porabo javnih sredstev in kakovosti storitev. Nadalje navaja, da je Občina Postojna pri tehtanju odločitve o spremembi oblike izvajanja gospodarske javne službe izhajala iz analiz trenutnega stanja in primerjav nekaterih ureditev primerljivih občin, ki so jo opravile strokovne službe Občine Postojna. Na podlagi primerjalne analize izvajanja lokalnih gospodarskih javnih služb po različnih primerljivih občinah je bilo ugotovljeno, da se javne službe, katerih obseg je manjši, kamor sodi tudi pokopališka dejavnost v določenih občinah izvajajo v obliki režijskih obratov (npr. Občina Škofljica, Občina Rogaška Slatina, Občina Šmarje pri Jelšah in druge), saj se je navedena oblika za tovrstne javne službe izkazala za najbolj ekonomično in transparentno. Iz pridobljenih podatkov in primerjalnih analiz je ocenila, da bi bilo s finančnega vidika bistveno ugodneje, da Občina Postojna javno službo izvaja v okviru uprave, saj bo na tak način glavnino dejavnosti izvajala občina v okviru občinske uprave (režijski obrat), izvedbo posameznih poslov pa bo lahko preko sistema javnih naročil prenesla na zunanje izvajalce, pri čemer bi lahko občina sprotno in neposredno kontrolirala cene ponudnikov za posamezne storitve, vse z namenom zagotavljanja gospodarne in učinkovite porabe javnih sredstev ter konkurence na trgu. Ob upoštevanju novega Odloka in izkazanosti javnega interesa, da se dejavnost, ki je predmet koncesije preneha izvajati kot koncesionirana gospodarska javna služba je bila podana pravna podlaga za izdajo izpodbijane odločbe.

Župan Občine Postojna je z odločbo št, 35402-3/2006-28 z dne 17. 2. 2011 zavrnil pritožbo tožeče stranke zoper izpodbijano odločbo prvostopnega organa.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da ji je bila na podlagi koncesijske pogodbe z dne 23. 5. 2006 podeljena koncesija za opravljanje obvezne gospodarske javne službe opravljanja pokopališke dejavnosti za dobo 10 let od podpisa koncesijske pogodbe. Izpodbijano odločbo je izdala tožena stranka v ponovljenem postopku in temelji le na zatrjevanju, da predmetna gospodarska javna služba sodi med javne službe katerih obseg je manjši, da se javne službe manjšega obsega, kamor sodi pokopališka dejavnost v določenih občinah izvajajo v obliki režijskih obratov, kar naj bi se izkazalo za bolj ekonomično in transparentno. Relevantne okoliščine in podatki na podlagi katerih naj bi bila navedena dejstva ugotovljena pa v obrazložitvi izpodbijane odločbe niso navedeni. Nadalje navaja, da je občina pri tehtanju odločitve o spremembi oblike izvajanja gospodarske javne službe izhajala iz analiz trenutnega stanja in primerjav ureditev primerljivih občin, te navedbe pa so brez kakršnih koli dokazov, zato odločbe ni mogoče preizkusiti. Iz Odlokov, ki jih je Občina Postojna sprejela na podlagi Zakona o gospodarskih javnih službah (v nadaljnjem besedilu ZGJS) in iz koncesijske pogodbe pa ne izhaja, da so predpisani pogoji za odvzem koncesije podani, s čemer prvostopni organ ponovno opravičuje odvzem koncesije. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo prvostopnega organa odpravi in toženi stranki naloži povrnitev stroškov postopka.

Tožena stranka je sodišču predložila upravne spise, odgovora na tožbo pa ni podala.

Zakon o gospodarskih javnih službah (v nadaljnjem besedilu ZGJS) v 2. alinei prvega odstavka 44. člena določa, da koncendent lahko odvzame koncesijo koncesionarju, če je v javnem interesu, da se dejavnost preneha izvajati kot gospodarska javna služba ali kot koncesionirana gospodarska javna služba. Enako določilo vsebuje tudi 20. člen Koncesijske pogodbe, zato je v zadevi odločilno, ali je izkazan javni interes, ki opravičuje odvzem koncesije.

Iz izpodbijane odločbe ter odločbe upravnega organa druge stopnje sicer izhaja, da odločitev upravnega organa prve stopnje o odvzemu podeljene koncesije in obstoj javnega interesa za to, temelji na analizah trenutnega stanja, zlasti obsega posameznih javnih služb ter na podlagi primerjav ureditev te javne službe v nekaterih primerljivih občinah. Iz upravnega spisa pa izhaja, da tožena stranka ob odločanju ni razpolagala z nobenimi dokazi ali s podatki občinske uprave o izvedbi analiz stanja in primerjav podatkov z ostalimi primerljivimi občinami niti ni razpolagala z materiali, ki so bili podlaga za sprejem spremenjenega Odloka. Tako ugotovitve tožene stranke o obstoju javnega interesa za odvzem koncesije ni mogoče preizkusti. Kakor je bilo toženi stranki že pojasnjeno, niti iz določb Odlokov, ki jih je tožena stranka sprejela na podlagi ZGJS niti iz koncesijske pogodbe ne izhaja, da se šteje, da so predpisani pogoji za odvzem koncesije podani, če se z Odlokom spremeni oblika izvajanja gospodarske javne službe. Sam sprejem Odloka, s katerim se je spremenila oblika izvajanja javne službe še ne pomeni, da je izkazan javni interes za odvzem koncesije. Glede na to, da tožena stranka pred izdajo izpodbijane odločbe dejanskega stanja ni dopolnila v nakazani smeri, sodišče ugotavlja, da tudi v dopolnjenem postopku dejansko stanje ni bilo pravilno in popolno ugotovljeno, kljub napotilu sodišča in ugovorom tožeče stranke v ponovljenem postopku.

Glede na navedeno sodišče ugotavlja, da dejansko stanje ni bilo pravilno ugotovljeno. Zato je tožbi ugodilo po 2. točki prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljnjem besedilu ZUS-1) in je izpodbijano odločbo opravilo ter zadevo vrnilo upravnemu organu, ki je odločbo izdal v ponovni postopek (četrti odstavek 64. člena ZUS-1), ki bo v ponovljenem postopku v skladu s četrtim odstavkom istega člena izdal novo odločbo, po tem ko bo ugotovil dejstva, ki bodo izkazovala obstoj javnega interesa za odvzem koncesije.

Izrek o stroških temelji na določbi tretjega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem je tožeča stranka upravičena do povračila stroškov v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu in znaša glede na to, da je bila zadeva rešena na seji in je tožečo stranko v postopku zastopal odvetnik odmerjena na 350,00 EUR z 20 % DDV, kar je v skladu z določbo drugega odstavka 3. člena navedenega Pravilnika.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.