sodba I U 44/2011
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2012-02-14

DDV - nadzor blagajniškega poslovanja - opravljanje gostinske dejavnosti - društvo - izdajanje računov

Iz ugotovitev DIN jasno izhaja, da je tožnik s prodajo pijače in cigaret opravil ekonomsko dejavnost, kot jo opredeljuje 5. člen ZDDV-1, v prostorih, v katerih je registriran sedež društva, torej v svojih poslovnih prostorih. V danem primeru je bilo v postopku DIN pravilno ugotovljeno, da je tožnik kršil določbo prvega odstavka 81. člena ZDDV-1, ker za opravljeno storitev ni izdal računa.

1. Z izpodbijano odločbo je prvostopenjski organ v zadevi davčnega inšpekcijskega nadzora (DIN) blagajniškega poslovanja na dan 1. 7. 2009 ugotovil, da tožnik ob opravljenem prometu storitve ni izdal računa, kot to določa prvi odstavek 81. člen Zakona o davku na dodano vrednost (v nadaljevanju ZDDV-1; I. točka izreka). Iz II. točke izreka izhaja, da tožnik ni zahteval povrnitve stroškov, stroški postopka, ki so nastali davčnemu organu, bremenijo davčni organ. Prvostopenjski organ je pri tožniku opravil DIN blagajniškega poslovanja na dan 1. 7. 2009 ter o ugotovitvah sestavil zapisnik 1. 7. 2009, tožnik pa na ugotovitve v zapisniku v zakonsko predpisanem roku ni vložil pripomb. Pripombe je vložil šele 31. 7. 2009 in jih davčni organ v obrazložitvi tudi navaja ter nanje odgovarja. Inšpektorja sta 1. 7. 2009 vstopila na podlagi pooblastil iz drugega in tretjega odstavka 138. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) v poslovne prostore društva in si naročila pijačo ter cigarete in to tudi plačala. Tekom postopka sta se inšpektorja tudi legitimirala z uradno izkaznico. Inšpektorja pa od tožnika za opravljeno storitev nista  prejela računa. S tem je tožnik storil kršitev določbe prvega odstavka 81. člena ZDDV-1, ki davčnim zavezancem nalaga obveznost izdajanja računov.

2. Pritožbeni organ se z odločitvijo prvostopenjskega organa strinja. Na podlagi 6. točke prvega odstavka 81. člena ZDDV-1 je tožnik tisti, ki je dolžan zagotoviti, da je strankam izdan račun za dobavo blaga ali storitve, česar pa v konkretnem primeru ni zagotovil. Ni sporno, da pooblaščeni osebi, ki je opravljala DIN tožnik pri naročilu pijače in cigaret ni izdal računa. Ugovor, da naj bi se kontrola vršila v stanovanjskih prostorih tožnika je neutemeljena, saj ima društvo registriran sedež na naslovu ... določba 137. člena ZDavP-2 pa navaja, da se DIN opravlja v poslovnih prostorih davčnega zavezanca.

3. Tožnik v tožbi ugovarja, da je bil predmetni DIN izveden v stanovanjski hiši, kjer stalno prebiva predsednik društva in se nahaja na parceli št. 291/10, prostori društva pa se nahajajo na parceli št. 291/17 v ... V skladu z 9. členom statuta društvo nudi gostinske usluge svojim članom  v zasebnih prostorih društva. Člani si kupujejo pijačo sami in jo tudi porabijo ter je ne prodajajo, plačajo pa zanjo prostovoljni prispevek za zapitek. Inšpektor se je predstavil kot član društva. Kot uradna oseba se je predstavil šele ob plačilu, kar je v nasprotju z 18. členom Zakona o inšpekcijskem nadzoru (v nadaljevanju ZIN). Ne gre tudi za delo na črno. Inšpektor ni preverjal ali so ostali prisotni člani društva. Ti velikokrat sami prinesejo pijačo s seboj. Tožnik bi lahko inšpektorju na podlagi 20. člena ZIN tudi odrekel možnost vstopa v stanovanjske prostore. Zapisnik o DIN je  pomanjkljiv. Društvo ni davčni zavezanec kot to določa ZDDV-1, saj ne opravlja pridobitne dejavnosti. Tožnik meni, da je dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in da je izpodbijana odločba nezakonita ter sodišču predlaga, da jo odpravi in postopek ustavi.

4. V odgovoru na tožbo davčni organ navaja, da ima društvo registriran sedež na naslovu ... gostinsko dejavnost pa opravlja v prizidku, za katerega pa tožnik nima gradbenega dovoljenja. Postopek ZIN je bil tudi sneman. Povsem nesporno je, da se je DIN opravljal v gostinskem lokalu, kjer društvo opravlja gostinsko dejavnost in ne v stanovanjskih prostorih predsednika društva. A.A. je v gostinskem lokalu zaposlena na črno. Inšpektorja nihče ni vprašal ali je član društva, ko je dobil postreženo pijačo, za plačilo pa ni prejel računa, kot to določa prvi odstavek 81. člena ZDDV-1. Tožena stranka predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

5. Tožnik v odgovoru ponovno navaja, da društvo ni davčni zavezanec in da opravlja neprofitno dejavnost. Na naslovu ... ni registriran gostinski lokal. Gre za zasebne prostore, kjer je dovoljen vstop le članom društva, kar tudi izhaja iz napisa na vhodu. Člani društva na naveden naslov prinesejo hrano in pijačo ter  jo donirajo društvu. Tako društvo ni zavezano izstaviti račune in ne gre za prekršek po določbah ZDDV-1. V postopku pa tudi davčni organ tudi ni zaslišal prič, kot je to predlagal tožnik, s čimer je bila storjena bistvena kršitev določb postopka. Ponovno predlaga odpravo izpodbijane odločbe.

7. Po mnenju sodišča je izpodbijana odločba pravilna in zakonita. Sodišče se z razlogi prvostopenjskega organa, potrjenimi z odločitvijo tožene stranke strinja in jih v izogib ponavljanju posebej ne navaja (2. odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1). Glede tožbenih navedb pa še dodaja: Iz podatkov upravnih spisov je razvidno, da je prvostopenjski organ v prostorih, kjer ima tožnik registriran sedež društva, 1. 7. 2009 opravil DIN blagajniškega poslovanja in o svojih ugotovitvah sestavil zapisnik, na katerega pa tožnik v zakonskem roku ni podal pripomb. Med strankama ni sporno, da tožnik za opravljeno storitev 1. 7. 2009 ni izdal računa. Prav tako je v izpodbijani odločbi pojasnjen dejanski stan glede opustitve izdajanja računov. Iz obrazložitve jasno izhaja, da v obravnavanem primeru tožnik računa na kraju in v času opravljanja storitve ni izdal, kar tudi sicer tožnik niti ne zanika. Tako po presoji sodišča za pravilno ugotovitev dejanskega stanja ni bilo potrebno zaslišati prič, kar je tožnik predlagal, saj zaslišanje prič glede na navedene ugotovitve po presoji sodišča na odločitev v zadevi ne bi vplivalo. Določba prvega odstavka 81. člena ZDDV-1, ki nalaga obveznost izdajanja računov je po mnenju sodišča jasna. Tako je prvostopenjski organ povsem utemeljeno izdal izpodbijano odločbo, s katero je ugotovil, da je tožnik ravnal v nasprotju s prvim odstavkom 81. člena ZDDV-1, ki davčnim zavezancem nalaga obveznosti izdajanja računov. Iz listin tudi po presoji sodišča nesporno izhaja, da se je DIN vršil na naslovu ..., ki je tudi registrirani naslov sedeža društva, sodišče pa tudi ni našlo očitanih kršitev pooblastil inšpektorjev v predmetnem postopku DIN. Kot je tožniku pravilno pojasnil že pritožbeni organ ZDavP-2, ki je v razmerju do ZIN specialni predpis v določbi 137. člena določa, da se DIN opravlja v prostorih zavezanca za davek, ki opravlja dejavnost. Neutemeljen je tudi ugovor tožnika, da kot društvo ni davčni zavezanec saj iz ugotovitev DIN jasno izhaja, da je tožnik s prodajo pijače in cigaret opravil ekonomsko dejavnost, kot jo opredeljuje 5. člen ZDDV-1, v prostorih v katerih je registriran sedež društva, torej v svojih poslovnih prostorih. V danem primeru je bilo po presoji sodišča v postopku DIN pravilno ugotovljeno, da je tožnik kršil določbo prvega odstavka 81. člena ZDDV-1, ker za opravljeno storitev ni izdal računa. Davčni organ pa je po presoji sodišča po končanem DIN blagajniškega poslovanja potem, ko je svoje ugotovitve navedel tudi v zapisniku z dne 1. 7. 2009, utemeljeno izdal odločbo o ugotovitvi nepravilnosti.

8. Ker je po povedanem izpodbijana odločba pravilna in zakonita, tožbeni ugovori pa neutemeljeni, je sodišče tožbo na podlagi 1. odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

9. Sodišče je odločalo brez glavne obravnave (1. odstavek 59. člena ZUS-1), ker relevantne okoliščine, ki so pomembne za odločitev, niso sporne. Tožnik sicer trdi, da je napačno ugotovljeno dejansko stanje, pri čemer pa niso sporna dejstva in okoliščine, ki jih je davčni organ ugotovil v postopku, temveč se tožnik ne strinja s sklepanjem davčnega organa o pomenu teh dejstev in okoliščin.

10. Izrek o stroških upravnega spora temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1. Če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.