sodba I U 313/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-10-21

stroški postopka - stroški upravnega postopka - stranski udeleženec

Če je stranski udeleženec vstopil v postopek, so njegovi stroški, tudi stroški v zvezi z vstopom v postopek, stroški tega postopka. Po določbi 1. odstavka 115. člena ZUP trpi stranski udeleženec predhodno, pred izdajo odločbe oziroma sklepa, s katerim se odloči o stroških postopka, te stroške sam, 1. odstavek 114. člena ZUP pa veže odločitev o stroških stranskega udeleženca na njegov uspeh v postopku. O teh stroških zato ni mogoče odločiti pred zaključkom upravnega postopka, v katerega je stranski udeleženec vstopil.

1.Tožbi se ugodi, 3. točka odločbe Ministrstva za okolje in prostor št. 35108-44/2009-4-MZ z dne 28. 1. 2010 se odpravi in se zadeva vrne Ministrstvu za okolje in prostor v ponoven postopek.

2.Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške upravnega spora v znesku 350,00 EUR v roku 15 dni po prejemu te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Tožena stranka je s 1. in 2. točko izreka uvodoma navedene odločbe, ki ju tožeča stranka ne izpodbija, odpravila sklep Upravne enote Cerknica št. 351-379/2008 z dne 18. 9. 2009 in tožeči stranki priznala lastnost stranke v postopku izdaje gradbenega dovoljenja za gradnjo parkirišča in dveh zaščitnih nadstrešnic za avtomobile na zemljiščih parc. št. 542, 560/2, 561/2 in 564/2, vsa k.o. ... S 3. točko izreka te odločbe, ki je predmet tega upravnega spora, je tožena stranka zavrnila zahtevek tožeče stranke za povračilo stroškov pritožbenega postopka.

V obrazložitvi, ki se nanaša na 3. točko izreka obravnavane odločbe, je tožena stranka navedla, da se je pritožbeni postopek začel na zahtevo tožeče stranke, ker je prvostopenjski upravni organ zavrnil njeno zahtevo za priznanje lastnosti stranke in vstop v postopek. V tem postopku tožeča stranka ob vložitvi pritožbe ni imela statusa stranke, zato za presojo njenih pritožbenih stroškov velja 1. odstavek 113. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07 in 65/08, dalje ZUP), po katerem gredo stroški, ki nastanejo stranki med postopkom ali zaradi postopka, v breme tistega, na katerega zahtevo se je postopek začel. Konkretni pritožbeni postopek se je začel na zahtevo oziroma pritožbo tožeče stranke, zato gredo pritožbeni stroški v njeno breme.

Tožeča stranka se s tako odločitvijo ne strinja in vlaga tožbo, s katero izrecno izpodbija le 3. točko obravnavane odločbe. Dalje navaja, da je zahtevala vstop v postopek, ki je pred Upravno enoto Cerknica že tekel. Prvostopenjski upravni organ ji je to zahtevo dvakrat nezakonito zavrnil, zaradi česar je bila pritožba sploh potrebna. Zato je stališče tožene stranke, da je pritožbeni postopek potekal na zahtevo tožeče stranke, napačno. Tožena stranka ne bi smela uporabiti 1. odstavka 113. člena ZUP, temveč 1. odstavek 114. člena ZUP, po katerem v postopku, v katerem je udeleženih dvojih ali več strank z nasprotujočimi interesi, krije stroške stranka, ki je postopek povzročila, pa se je ta končal v njeno škodo. Odločitev o stroških je torej najmanj preuranjena. Postopek se je namreč začel na zahtevo investitorjev in ne na zahtevo tožeče stranke. Tožeča stranka zato sodišču predlaga, naj odločbo tožene stranke v izpodbijanem delu odpravi, oziroma podrejeno, naj odločbo v izpodbijanem delu odpravi ter odloči, da bo odločitev o stroških postopka pridržana do končne odločitve v zadevi, v vsakem primeru pa, naj toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka, povečanih za DDV, v roku 15 dni, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Sodišče je tožbo vročilo toženi stranki in investitorjema objekta, katerega gradnja je predmet postopka, v katerega je tožeča stranka zahtevala vstop, kot prizadetima strankama. Tožena stranka je sodišču dostavila upravne spise, ki se nanašajo na zadevo, na tožbo pa ni odgovorila. Prizadeti stranki na tožbo nista odgovorili.

Odločitev tožene stranke temelji na njenem stališču, da predstavlja odločanje o vstopu stranskega udeleženca v upravni postopek ločen oziroma samostojen upravni postopek. To stališče pa je napačno. Po določbi 1. odstavka 2. člena ZUP je upravna zadeva namreč odločanje o pravici, obveznosti ali pravni koristi fizične ali pravne osebe oziroma druge stranke na področju upravnega prava. Pravica, obveznost ali pravna korist, o kateri se odloča v upravni zadevi, je po naravi stvari materialnopravne narave, odločanje o procesnih pravicah pa je zgolj sestavni del omenjenega odločanja o materialnopravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi. Odločitve o procesnih pravicah strank zato ne predstavljajo posebnih oziroma samostojnih upravnih postopkov, česar v ničemer ne spremeni dejstvo, da je zoper nekatere od teh odločitev, kot v obravnavanem primeru, dovoljena posebna pritožba.

Odločanje o tem, kdo ima pravni interes za udeležbo v postopku, je zato procesna odločitev, ki je ni mogoče šteti za samostojen upravni postopek, saj se o materialnopravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi odloča šele v postopku, v katerega naj bi stranski udeleženec vstopil. Če je stranski udeleženec vstopil v postopek, so torej njegovi stroški, tudi stroški v zvezi z vstopom v postopek, stroški tega postopka. Po določbi 1. odstavka 115. člena trpi stranski udeleženec predhodno, pred izdajo odločbe oziroma sklepa, s katerim se odloči o stroških postopka, te stroške sam, 1. odstavek 114. člena ZUP pa veže odločitev o stroških stranskega udeleženca na njegov uspeh v postopku. O teh stroških zato ni mogoče odločiti pred zaključkom upravnega postopka, v katerega je stranski udeleženec vstopil.

Izpodbijana odločitev tožene stranke iz navedenih razlogov predstavlja kršitev pravil postopka, ki je vplivala na zakonitost oziroma pravilnost odločitve (bistvena kršitev določb postopka, 2. točka 1. odstavka 27. člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, št. 105/06 in nadaljnji, dalje ZUS-1), zato je sodišče v skladu z določbo 3. točke 1. odstavka 64. člena ZUS-1 tožbi ugodilo in obravnavani upravni akt odpravilo v obsegu, v kakršnem ga izpodbija tožeča stranka. V skladu z določbo 3. odstavka 64. člena ZUS-1 je sodišče vrnilo zadevo organu, ki je upravni akt izdal, v ponoven postopek, ta organ pa je po 4. odstavku istega člena v tem postopku vezan na pravna stališča sodišča, ki se tičejo postopka.

Tožeča stranka sodišču (smiselno) predlaga vsebinsko odločitev v zadevi. Kot je bilo že navedeno, je vsebinsko odločanje o stroških vezano tako na zaključek upravnega postopka kot tudi na uspeh prizadete stranke, zato sodišče o teh stroških ni moglo odločiti vsebinsko, temveč je lahko izpodbijano odločbo zgolj odpravilo in zadevo vrnilo v ponoven postopek.

Ker je šlo v obravnavani zadevi izključno za pravno vprašanje, dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo upravnega akta, pa med tožečo in toženo stranko ni bilo sporno, je sodišče na podlagi določbe 1. odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave, na nejavni seji.

Ker je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijani upravni akt odpravilo, je tožeča stranka po določbi 3. odstavka 25. člena ZUS-1 upravičena do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku, določenim z Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (Uradni list RS, št. 24/07, dalje Pravilnik). Zadeva je bila rešena na seji, tožečo stranko pa je v postopku zastopala odvetnica, zato se ji priznajo stroški v višini 350,00 EUR (2. odstavek 3. člena Pravilnika).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.