TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
sklep I U 370/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-09-01

pooblaščenec za prejemanje pisanj - nepopolna tožba - formalna pomanjkljivost tožbe - poziv na popravo - zavrženje tožbe

Ker tožnik v postavljenem roku ni odpravil pomanjkljivosti tožbe in ni imenoval pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji, je sodišče tožbo zavrglo.

Tožnik je dne 26. 3. 2010 pri naslovnem sodišču vložil tožbo, s katero je izpodbijal sklep tožene stranke opr. št. Bpp 3084/2009 z dne 5. 3. 2010. Ob predhodnem preizkusu tožbe je sodišče ugotovilo, da ima tožba formalne pomanjkljivosti. Tožnik živi v tujini, ob vložitvi tožbe pa ni imenoval pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji, kar bi moral storiti na podlagi 1. odstavka 146. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Ker tega ni storil, je sodišče s posebnim sklepom (opr. št. I U 370/2010-5 z dne 23. 4. 2010) imenovalo začasno zastopnico, upravičeno za sprejemanje pisanj, da mu vroči sklep, s katerim je tožniku naložilo, da v določenem roku imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji. Opozorilo ga je tudi, da sodišče na podlagi 1. odstavka 146. člena ZPP tožbo zavrže, če tožnik ne imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji.

Tožnik je dne 19. 5. 2010 predložil pooblastilo, s katerim je pooblastil A.A., katero je sodišče imenovalo s sklepom I U 370/2010 z dne 23. 4. 2010 za začasno zastopnico, da ga zastopa v sporni zadevi. Sodišče je tožniku z dopisom (z dne 27.5.2010) pojasnilo, da začasna zastopnica ne more biti njegova pooblaščenka za sprejemanje pisanj in ga je ponovno pozvalo, da imenuje pooblaščenca, hkrati pa ga je opozorilo, da bo sodišče tožbo zavrglo na podlagi 1. odstavka 146. člena ZPP.

Tožnik v postavljenem 30 dnevnem roku pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji ni imenoval, je pa dne 6. 8. 2010 poslal dopis, s katerim je predlagal, naj pooblaščenca za sprejemanje pisanj imenuje sodišče. Sodišče tožniku pojasnjuje, da namesto njega ne more imenovati pooblaščenca za sprejemanje pisanj, ker za to ni pravne podlage.

Na podlagi navedenega izhaja, da tožnik v postavljenem roku pomanjkljivosti tožbe ni odpravil, zato je sodišče na podlagi 1. odstavka 146. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 tožbo tožnika zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 23/2006
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-04-19

upravni spor - obnova postopka v upravnem sporu - novo dejstvo oziroma nov dokaz - zavrženje predloga za obnovo postopka

Po določbi 2. odstavka 96. člena ZUS-1 se sme zaradi razlogov iz 1. točke 1. odstavka tega člena obnova dovoliti le, če je sodišče samo ugotavljalo dejansko stanje.

Tožeča stranka vlaga predlog za obnovo postopka, ki je bil pravnomočno končan s sodbo tega sodišča opr. št. U 23/2006-11 z dne 10. 3. 2008. Uveljavlja obnovitveni razlog iz 1. točke prvega odstavka 96. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/2005, v nadaljevanju ZUS-1). Kot novo dejstvo oziroma nov dokaz, na podlagi katerega bi bil spor zanjo ugodno rešen, če bi se nanj lahko sklicevala oziroma ga uporabila že v prejšnjem postopku, navaja sodbo tega sodišča opr. št. U 663/2008-12 z dne 26. 2. 2010, s katero je sodišče sprejelo drugačno stališče glede uveljavljanja in obračunavanja amortizacije za poslovne prostore od tistega, ki ga je o davčnem priznavanju amortizacije istih poslovnih prostorov zavzelo v sodbi z opr. št. U 23/2006. Sodišču predlaga, da postopek obnovi, pravilno ugotovi dejansko stanje in pravilno uporabi materialno pravo, tako da upošteva amortizacijo poslovnih prostorov kot davčno priznan odhodek in zmanjša davčno osnovo za odmero davka od dohodkov iz dejavnosti za leto 1995, oziroma da tožbi ugodi, izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne davčnemu organu v ponovni postopek.

Sodišče je predlog kot nedovoljen zavrglo.

Po določbi 2. odstavka 96. člena ZUS-1 se sme zaradi razlogov iz 1. točke prvega odstavka tega člena obnova dovoliti le, če je sodišče samo ugotavljalo dejansko stanje. V obravnavani zadevi pogoj za uveljavljanje tega obnovitvenega razloga ni izpolnjen, saj sodišče v postopku pred izdajo sodbe opr. št. U 23/2006-11 z dne 10. 3. 2008 samo dejanskega stanja ni ugotavljalo. O  utemeljenosti tožbe je  na nejavni seji odločilo izključno na podlagi dejstev, ki so bila ugotovljena že v davčnem postopku.

Iz navedenih razlogov je sodišče nedovoljen predlog, na podlagi 398. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1 oziroma na podlagi 100. člena ZUS-1, zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep I U 1585/2009
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-01-26

upravni spor - po odvetniku vložena tožba - pooblastilo za zastopanje - zavrženje tožbe

Ker po odvetniku vloženi tožbi ni bilo priloženo pooblastilo za zastopanje in ker to ni bilo predloženo niti po dodatnem pozivu, je sodišče tožbo zavrglo.

Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Upravno sodišče Republike Slovenije v Ljubljani je dne 18. 9. 2009 prejelo tožbo odvetnika A.A., ki je vložena v imenu tožeče stranke B.B. iz C. zoper toženo stranko Republiko Slovenijo, ki jo zastopa Ministrstvo za finance, zaradi zavarovanja izpolnitve davčne obveznosti.

Sodišče je potem, ko je ugotovilo, da tožbi ni predloženo pooblastilo za zastopanje, odvetnika A.A. na podlagi 1. odstavka 31. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, v nadaljevanju ZUS-1) pozvalo, da v roku 15 dni odpravi pomanjkljivost in sodišču predloži pooblastilo za zastopanje. Odvetnik je bil v pozivu opozorjen na posledice neizpolnitve poziva. Odvetnik je navedeni poziv prejel dne 16. 2. 2009 in do odločanja sodišča o tožbi pooblastila ni predložil.

V upravnem sporu se na podlagi 22. člena ZUS-1 primerno uporabljajo določbe ZPP. Po določbi 1. dostavka 98. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 do 45/08, v nadaljevanju ZPP), mora pooblaščenec predložiti pooblastilo ali izkazati pooblastilo, dano pravni osebi, pri prvem pravdnem dejanju. Vendar pa sodišče ne glede na določbo 98. člena ZPP ne dovoli odvetniku, da začasno opravlja pravdna dejanja za stranko, če vlogi ni predložil pooblastila, ampak tožbo ali pravno sredstvo zavrže (5. odstavek 98. člena ZPP).

V obravnavanem primeru je tožnik vložil tožbo po odvetniku, kateri ni bilo priloženo pooblastilo. Sodišče je odvetnika na podlagi 31. člena ZUS-1 pozvalo k dopolnitvi tožbe. Kolikor tožbi ni priloženo pooblastilo za zastopanje, takšen dejanski zaključek v skladu z določbo 5. odstavka 98. člena ZPP  v zvezi z 22. in na podlagi 31. člena ZUS-1, pogojuje zavrženje tožbe. Ker torej tožbi pooblastilo ni priloženo in tudi na kasnejši poziv sodišča odvetnik pooblastila ni predložil, sodišče upoštevaje peti odstavek 98. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 šteje, da v obravnavani zadevi pooblastilo sploh ni bilo predloženo, zato je tožbo zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep I U 757/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-11-23

tožba v upravnem sporu - predhodni preizkus tožbe - neizdana odločba - prezgodaj vložena tožba - zavrženje tožbe

Po določbah ZUS-1 se lahko s tožbo izpodbija le izdana odločba, še neizdana pa samo pod posebnimi pogoji (s tožbo zaradi molka organa). Teh posebnih pogojev tožnik ne izkazuje in niti ne zatrjuje. Iz njegovih navedb in priloženih listin dovolj jasno sledi le, da odločba o odmeri davka na dodano vrednost (še) ni izdana. Sodišče je zato ob predhodnem preizkusu tožbo zavrglo.

Tožnik je dne 9. 6. 2010 vložil tožbo zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana št. DT 4292-1689/2009-20 0810-02 z dne 15. 12. 2009, s katero se tožnikova vloga za odpis davčnega dolga zavrne. Ker so se tožbeni razlogi nanašali na obračun davka na dodano vrednost in s tem na vsebino, ki je različna od vsebine izpodbijane odločbe, je sodišče tožnika pozvalo, da izjavi, katero odločitev izpodbija s tožbo. Tožnik je v postavljenem roku sodišču sporočil, da je vlogo napačno naslovil in da dejansko izpodbija odločbo o odmeri davka na dodano vrednost. Na poziv sodišča, da izkaže procesne predpostavke za vložitev tožbe zoper odmerno odločbo, je sodišču sporočil, da zaradi napačnega pravnega pouka davčnega delavca ni vložil pritožbe zoper (neizdano) odmerno odločbo, ampak le zahtevo za odpis davčne obveznosti.

Z ozirom na prejeto dopolnitev tožbe je sodišče v konkretnem primeru štelo, da tožnik vlaga tožbo zoper odločitev o odmeri davka na dodano vrednost in ne zoper odločbo o odpisu davčnega dolga, ki jo je sicer prvotno priložil tožbi. Iz tožnikove izjave, ki jo je dal v postopku s tožbo, obenem dovolj jasno sledi, ne le, da ni vložil pritožbe in da iz tega razloga ni pogojev za tožbo, temveč celo, da odmerna odločba (še) ni bila izdana. To pa pomeni, da že iz tega razloga niso izpolnjeni  pogoji za tožbo, saj se po določbah Zakona o upravnem sporu (Uradni lit RS, št. 105/06, 62/2010) lahko s tožbo izpodbija le izdana odločba, še neizdana pa samo pod posebnimi pogoji (s tožbo zaradi molka organa). Teh posebnih pogojev tožnik v konkretnem primeru ne izkazuje in niti ne zatrjuje. Iz njegovih navedb in priloženih listin dovolj jasno sledi le, da odločba o odmeri davka na dodano vrednost (še) ni izdana. To pa pomeni, da je tožba vložena prezgodaj in da zato (še) niso izpolnjeni pogoji za njeno vložitev. Sodišče je zato, ob predhodnem preizkusu, tožbo na podlagi 2. točke 36. člena ZUS-1 kot nesposobno za obravnavanje zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sodba I U 1310/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-11-30

upravni spor - tožba zaradi molka - molk organa druge stopnje

Tožeča stranka je po poteku zakonskega roka dveh mesecev zahtevala izdajo odločbe o pritožbi in nato ponovno zahtevala odločitev po drugem odstavku 28. člena ZUS-1 v nadaljnjih sedmih dneh od vložitve zahteve. Tožena stranka kljub ponovljeni zahtevi odločbe ni izdala. To pomeni, da so izpolnjeni pogoji za tožbo zaradi molka. Sodišče je na podlagi 69. člena ZUS-1 tožbi ugodilo tako, da je toženi stranki v skladu s pooblastili iz te določbe naložilo, da odloči o pritožbi v določenem roku.

Tožbi se ugodi. Ministrstvo za finance Republike Slovenije je dolžno v roku 60 dni od pravnomočnosti te sodbe odločiti o pritožbi tožeče stranke proti odločbi Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada Celje, št. DT 0610-275/2007-45-0407-13,10 z dne 17. 2. 2009.

Tožeča stranka je dne 23. 9. 2010 vložila tožbo zaradi molka Ministrstva za finance kot organa druge stopnje tožene stranke o njeni pritožbi zoper odločbo prvostopnega davčnega organa z opravilno številko, navedeno v izreku. V tožbi navaja, da se je zoper odločbo pravočasno (dne 11. 4. 2009) pritožila. Ker drugostopni organ o pritožbi ni odločil v zakonskem roku, ga je skladno z drugim odstavkom 28. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, 62/2010 - v nadaljevanju: ZUS-1) pozvala, da o pritožbi odloči. Kljub zahtevi Ministrstvo v nadaljnjih sedmih dneh ni izdalo odločbe. Zato tožeča stranka predlaga, da sodišče tožbi ugodi in izpodbijano odločbo prve stopnje odpravi.

Organ druge stopnje na poziv sodišča z dne 13. 10. 2010, da pošlje upravne spise in pojasni, zakaj v zadevi še ni odločeno, v postavljenem roku  ni odgovoril.

Po določbah drugega odstavka 28. člena ZUS-1 sme stranka sprožiti upravni spor, kot če bi bila njena pritožba zavrnjena, če organ druge stopnje v dveh mesecih ali v krajšem, z zakonom določenem času ne izda odločbe o strankini pritožbi zoper odločbo prve stopnje, in če je tudi na novo zahtevo ne izda v nadaljnjih sedmih dneh.

Iz podatkov spisa sledi, da je tožeča stranka po poteku zakonskega roka dveh mesecev zahtevala izdajo odločbe o pritožbi in da je ponovno zahtevala odločitev po citiranem drugem odstavku 28. člena ZUS-1 v nadaljnjih sedmih dneh od vložitve zahteve. Iz spisov tudi sledi, da tožena stranka kljub ponovljeni zahtevi odločbe ni izdala. To pomeni, da so izpolnjeni pogoji za tožbo zaradi molka po citirani določbi ZUS. In ker ostaja tudi po pozivu sodišča stanje, kot ga opisuje tožeča stranka v tožbi, nespremenjeno, je sodišče na podlagi 69. člena ZUS-1 tožbi ugodilo tako, da je toženi stranki v skladu s pooblastili iz citirane določbe naložilo, da odloči o pritožbi v roku, ki ga je določilo sodišče.

Glede na opisano nesporno dejansko podlago je sodišče na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep I U 1145/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-10-20

neimenovanje pooblaščenca za sprejemanje pisanj - zavrženje tožbe

Na podlagi 146. člena ZPP mora tožeča stranka, ki je v tujini, ob vložitvi tožbe imenovati pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji. Če tožeča stranka ne imenuje pooblaščenca, imenuje sodišče na njene stroške začasnega zastopnika, upravičenega za sprejemanje pisanj. Če tožeča stranka v določenem roku ne imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj, sodišče tožbo zavrže.

Tožeča stranka je 9. 8. 2010 vložila tožbo, ki jo je naslovila na Okrajno sodišče v Novi Gorici. Okrajno sodišče v Novi Gorici je tožbo poslalo v pristojno poslovanje Upravnemu sodišču Republike Slovenije, Oddelku v Novi Gorici, ta pa Upravnemu sodišču na sedežu v Ljubljani.

Ker je tožeča stranka v tujini in ni imela pooblaščenca v Republiki Sloveniji, je sodišče s posebnim sklepom imenovalo začasno zastopnico, upravičeno za sprejemanje pisanj, z nalogo, da tožeči stranki vroči sklep  št. I U 1145/2010-3 z dne 3. 9. 2010, s katerim sodišče tožečo stranko poziva, da v roku 30 dni imenuje pooblaščenca za vročanje pisanj v Republiki Sloveniji, sicer bo sodišče tožbo zavrglo, in z nalogo, da tožeči stranki vroči sklep št. I U 1145/2010-2 z dne 3. 9. 2010, s katerim je sodišče tožečo stranko pozvalo, naj v roku 30 dni pošlje dva izvoda svoje tožbe z dne 9. 8. 2010, prevedene v slovenski jezik, sicer bo v nasprotnem primeru tožbo zavrglo. Navedena sklepa sta bila začasni zastopnici tožeče stranke vročena 3. 9. 2010, tožeča stranka pa je prejela obvestilo začasne zastopnice, skupaj z navedenima sklepoma, dne 13. 9. 2010.

Tožeča stranka je 24. 9. 2010 poslala dva izvoda tožbe, ki naj bi bila prevedena v slovenski jezik, pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji pa v danem roku ni imenovala.

Sodišče je tožbo zavrglo iz naslednjih razlogov:

Na podlagi prvega odstavka 22. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06 in 62/10 – v nadaljevanju ZUS-1) se za vprašanja postopka, ki niso urejena s tem zakonom, primerno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 in nasl. - v nadaljevanju ZPP). Na podlagi 146. člena ZPP mora tožeča stranka, ki je v tujini, ob vložitvi tožbe imenovati pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji. Če tožeča stranka ne imenuje pooblaščenca, imenuje sodišče na njene stroške začasnega zastopnika, upravičenega za sprejemanje pisanj. Če tožeča stranka v določenem roku ne imenuje pooblaščenca za sprejemanje pisanj, sodišče tožbo zavrže.

Sodišče ugotavlja, da kljub opozorilu v sklepu št. I U 1145/2010-3 z dne 3.9. 2010, da bo sodišče tožbo zavrglo, če v 30 dnevnem roku ne bo imenovala pooblaščenca za vročanje pisanj, tožeča stranka v odmerjenem roku, niti pozneje, vse do odločitve sodišča, ni imenovala pooblaščenca za sprejemanje pisanj v Republiki Sloveniji. Zato je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 146. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep I U 1710/2009
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-10-12

upravni spor - tožba zaradi molka organa - - ustavitev postopka

Po določbi 3. odstavka 39. člena ZUS-1 sodišče postopek nadaljuje, če tožnik izjavi, da vztraja pri tožbi, sicer postopek ustavi. Ker tožnik na poziv sodišča ni odgovoril je sodišče postopek ustavilo.

2. Zahtevek tožeče stranke za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

Tožeča stranka je pri Upravnem sodišču Republike Slovenije dne 2. 10. 2009 vložila tožbo zaradi molka pritožbenega organa, ki ni odločil o pritožbi tožeče stranke zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana, št. DT 0610-2247/2008-09-803-01 z dne 27. 3. 2009 (pravilno z dne 4. 6. 2009) izdane v zadevi davčnega inšpekcijskega nadzora davka na dodano vrednost za obdobje od 1. 9. 2005 do 30. 6. 2008.

Tožena stranka je po pozivu sodišča, da odgovori na tožbo in dostavi upravne spise in pojasni zakaj o zadevi še ni odločeno (2. odstavek 28. člena Zakona o upravnem sporu; Uradni list RS, št. 105/2006 in spremembe; v nadaljevanju ZUS-1) dne 19. 8. 2010 sporočila sodišču, da je odločila o pritožbi tožnika z odločbo št. DT-499-16-272/2009-6 z dne 11. 8. 2010. Iz priložene odločbe izhaja, da je odločila tako, da je pritožbo tožeče stranke zavrnila.

Sodišče je tožečo stranko 15. 9. 2010 pozvalo naj v roku 15 dni sporoči, ali vztraja in v kakšnem delu vztraja pri tožbi, oziroma ali jo razširja tudi na novi upravni akt (2. odstavek 39. člena ZUS-1). Po določbi 3. odstavka 39. člena ZUS-1 sodišče postopek nadaljuje, če tožnik izjavi, da vztraja pri tožbi, sicer postopek s sklepom ustavi. Tožeča stranka je prejela poziv sodišča dne 16. 9. 2010 in v postavljenem roku nanj ni odgovorila.

Sodišče je tako na podlagi 3. odstavka 39. člena ZUS-1 postopek ustavilo.

Ker je v obravnavanem primeru pritožbeni organ po vloženi tožbi zaradi molka organa izdal upravni akt, s katerim je dokončno odločil o tožnikovi obveznosti in tožnik pri tožbi ne vztraja (3. odstavek 39. člena ZUS-1), je sodišče ob upoštevanju 25. člena ZUS-1 v skladu z razlago iz odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije št. U I-147/08-16, Up-1547/08-17 z dne 11. 11. 2009, o stroških upravnega spora odločalo po 1. odstavku 25. člena ZUS-1, po katerem sodišče odloči o stroških postopkih po določbah Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07-ur. p. b., 45/08, 11/08 - Odl. US RS, 121/08 - Sklep US RS, v nadaljevanju ZPP), ki temelji na kriteriju uspeha strank v pravdi. Tožnik v sporu zaradi molka pritožbenega organa ni uspel, ker je bila njegova pritožba zavrnjena, kar pomeni, da mu tudi ne gre povračilo stroškov po ZPP (154. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sodba III U 309/2009
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-09-10

odpis davčnega dolga - odpis davčnega dolga iz naslova sodne takse

Ker gre v konkretnem primeru za odpis obveznosti iz naslova neplačane sodne takse, za katero pa davčna služba vodi le postopek izvršbe, se je upravni organ pravilno izrekel za nepristojnega za odločanje o vlogi za odpis obveznosti.

Z izpodbijanim sklepom je Davčni urad Koper zavrgel vlogo tožeče stranke za odpis dolga. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je tožeča stranka dne 10. 2. 2009 podala vlogo za odpis dolga, ki je nastal iz naslova sodnih taks. Ker davčni organ ni pristojen za odločanje o odpisu sodne takse, saj so za to pristojni sodni organi, je vlogo tožeče stranke zavrgel.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da je socialni problem, s plačilom sodne takse pa bi bila, že tako majhna sredstva za preživljanje, še zmanjšana. Glede na povedano predlaga, da sodišče po izvedbi dokazov, ki jih je priložila tožbi, sklep spremeni.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo, smiselno vztraja pri razlogih, ki so navedeni v obrazložitvi izpodbijane odločbe.

Po presoji sodišča je izpodbijani sklep tožene stranke pravilen in zakonit, ima oporo v citiranih materialnih predpisih ter izhaja iz podatkov v upravnih spisih. Tožena stranka je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa podala pravilne razloge za svojo odločitev. Sodišče zato v celoti sledi njeni obrazložitvi in ponovno ne navaja razlogov za svojo odločitev (2. odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu-Uradni list RS, št. 105/06 in 62/10 – ZUS-1). V zvezi z navedbami v tožbi pa še dodaja:

Zakon o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 117/06, 125/08, 110/09, 1/10 in 43/10 – ZDavP-2) v 110. členu določa, da se členi 101, 102 in 103 (določajo pogoje za odpis, delni odpis, odlog oziroma obročno plačevanje davka) tega zakona, ne uporabljajo za prispevke za zdravstveno zavarovanje in za obveznosti, za katere davčni organ opravlja samo izvršbo in ne vodi knjigovodskih davčnih evidenc o odmeri teh obveznosti. Ker gre v konkretnem primeru za odpis obveznosti iz naslova neplačane sodne takse, za katero pa davčna služba vodi le postopek izvršbe, sama odmera obveznosti plačila sodne takse pa je v pristojnosti sodne veje oblasti, se je upravni organ prve stopnje, v skladu s 129. členom Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99, 70/00, 52/02, 73/04, 119/05, 24/06, 126/07, 65/08 in 8/10 – ZUP) pravilno izrekel za nepristojnega za odločanje o vlogi tožeče stranke za odpis obveznosti nastalih iz naslova neplačane sodne takse in njeno vlogo zavrgel.

Glede na vse navedeno je bilo potrebno tožbo tožeče stranke, v skladu s 1. odstavkom 63. člena ZUS-1, kot neutemeljeno zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep I U 1753/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-12-08

akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu - odločba upravnega organa druge stopnje - sklep o izločitvi uradne osebe - zavrženje tožbe

V upravnem sporu se lahko izpodbijajo samo tiste drugostopenjske odločitve, s katerimi je upravni akt na podlagi rednih ali izrednih pravnih sredstev odpravljen ali razveljavljen, in še to samo v primeru, če je bil z njimi postopek odločanja o zadevi končan.

Podlage tudi ni za izpodbijanje sklepa, s katerim se odloča o izločitvi uradne osebe v upravnem postopku. V upravnem sporu se namreč lahko izpodbijajo samo tisti sklepi, s katerimi je bil postopek odločanja o izdaji upravnega akta obnovljen, ustavljen ali končan.

Tožnik vlaga tožbo zoper odločbo organa druge stopnje, s katero je le-ta zavrnil pritožbo zoper sklep, s katerim je upravni organ prve stopnje v 1. točki izreka odločil, da se tožnikova zahteva za izločitev pooblaščene uradne osebe A.A. iz inšpekcijskega postopka št. 356-02-156/2004-MK (B.) zavrne, in v 2. točki izreka, da se zahtevi tožnika za izločitev pooblaščene uradne osebe A.A. iz inšpekcijskega postopka št. 356-02-107/2003-MK (C.) zavržeta.

Po določbah 5. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, 62/2010 – v nadaljevanju: ZUS-1) se v upravnem sporu lahko izpodbijano samo tiste drugostopenjske odločitve, s katerimi je upravni akt na podlagi rednih ali izrednih pravnih sredstev odpravljen ali razveljavljen, in še to samo v primeru, če je bil z njimi postopek odločanja o zadevi končan. Ker v konkretnem primeru za takšen primer očitno ne gre, ni podlage za tožbo zoper izpodbijano drugostopno odločbo.

Podlage pa tudi ni za izpodbijanje sklepa, s katerim se odloča o izločitvi. V upravnem sporu se namreč prvenstveno izpodbijajo izdane (dokončne) odločbe, od sklepov pa samo tisti, s katerimi je bil postopek odločanja o izdaji upravnega akta obnovljen, ustavljen ali končan (drugi odstavek 5. člena ZUS-1). In ker v konkretnem primeru tudi za takšen sklep očitno ne gre, je sodišče, ob predhodnem preizkusu, tožbo na podlagi 4. točke 36. člena ZUS-1 kot nesposobno za obravnavanje s sklepom zavrglo.

ZUS-1 člen 5, 5/1, 5/2, 36, 36/1, 36/1-4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.