sodba III U 96/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-12-23

INŠPEKCIJSKO NADZORSTVO - UPRAVNI POSTOPEK

stranka v postopku - možnost sodelovanja v postopku - stranski udeleženec - inšpekcijski postopek - uvedba postopka - vlagatelj pobude - neukrepanje inšpektorja

Do položaja, ko je posamezniku odvzeta možnost sodelovanja v postopku, v katerem lahko zavaruje svoje pravice oziroma pravno priznane koristi, ki mu jo zagotavlja ZUP, lahko pride tudi s tem, ko se inšpekcijski postopek  sploh ne uvede oziroma se pobuda prijavitelja ne obravnava.

Tožbi se ugodi in se odločba Ministrstva za okolje in prostor št. 0612-74/2009-13 z dne 18.2.2010 in sklep Inšpektorata RS za okolje in prostor, Območna enota ... št. 06121-172/2009-3 z dne 10.11.2009 odpravita ter se zadeva vrne Inšpektoratu RS za okolje in prostor, Območna enota ... v ponoven postopek.

Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku stroške tega postopka v višini 350 EUR, povečane za 20% DDV, v roku 15 dni, po poteku paricijskega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Inšpektorat RS za okolje in prostor, Območna enota ... je s sklepom št. 06121-172/2009-3 z dne 10.11.2009 zavrnil zahtevo tožnika za izdajo odločbe o rušenju celotne gradnje na parceli št. 1185/59 k.o. ... z obrazložitvijo, da se inšpekcijski postopki, v katerih se varuje javna korist, začnejo izključno po uradni dolžnosti. Zahteva tožnika, ki je dejansko prijava, pa se lahko upošteva le kot morebitna pobuda oziroma podlaga za uvedbo postopka po uradni dolžnosti, ne predstavlja pa vloge, ki bi se v smislu določbe 2. odstavka 127. člena Zakona o splošnem upravnem postopku štela za zahtevo stranke za začetek postopka.

Ministrstvo za okolje in prostor je z izpodbijano odločbo št. 0612-74/2009-13 z dne 18.2.2010 odpravilo sklep gradbenega inšpektorja Inšpektorata RS za okolje in prostor, Območna enota ... št. 06121-172/2009-3 z dne 10.11.2009 in ga nadomestilo s sklepom, s katerim je zahtevo tožnika zavrglo. Tožena stranka ugotavlja, da je obrazložitev prvostopnega sklepa sicer pravilna, vendar bi morala zahteva biti zavržena. Dodaja, da je inšpektor pri vodenju gradbenih inšpekcijskih postopkov, ki jih vedno vodi po uradni dolžnosti, skladno s 4. členom Zakona o inšpekcijskem nadzoru (Uradni list RS, št. 43/07-UPB1 - ZIN) v okviru svojih pooblastil samostojen, naloge inšpekcijskega nadzora pa opravlja z namenom varovanja javnega interesa ter interesov pravnih in fizičnih oseb (5. člen ZIN). Vloge, ki jih sicer mora obravnavati, pa nimajo značaja zahteve za uvedbo postopka. Prijavitelj tako ne more zahtevati uvedbe postopka niti ne more zahtevati, da se postopek nadaljuje oziroma od inšpektorja zahtevati, kakšen inšpekcijski ukrep je treba izreči. Ne glede na povedano pa bo moral inšpektor postopati po 1. odstavku 24. člena ZIN in podano „zahtevo“ obravnavati kot pobudo za začetek inšpekcijskega postopka ter o morebitnih ukrepih obvestiti prijavitelja.

Tožnik vlaga tožbo z navedbami, da se krši pravna ureditev RS in spodkopava zaupanje v pravni red z več kot desetletnim kršenjem njenih pravic. Vse njene iniciative za inšpekcijski pregled in ukrepe se namreč vztrajno zavrača. Nesporno se z inšpekcijskimi postopki varuje javno korist in ti postopki se začnejo po uradni dolžnosti. Tako je njeno zahtevo tudi treba obravnavati kot predlog za uvedbo inšpekcijskega postopka, in inšpektor mora postopati po določbah 24. in 36. člena ZIN. Iz navedenih določb tudi izhaja, da inšpektor svoje naloge opravlja neodvisno, a pri tem ne sme biti samovoljen in arbitraren, to pomeni, da mora ukreniti vse potrebno, da zavaruje tako javni interes kot interes tretjih prizadetih oseb. V konkretni zadevi namreč sosed gradi objekte neposredno na meji s tožnikovim zemljiščem, delno celo tudi čez mejo brez ustreznih upravnih odločb za dovolitev teh gradenj. Tudi sodišče je v zadevi U 210/99 ugotovilo, da gre za gradnje brez ustreznih dovoljenj, v ponovnem postopku pa je sosed graditelj vloge za pridobitev dovoljenja celo umaknil, kljub temu, da je z gradnjo nadaljeval. Kljub temu tožnik ne more doseči, da bi se uvedel inšpekcijski postopek, saj mu inšpektor vztrajno odgovarja, da se postopek uvede le po uradni dolžnosti. Nobena izmed pobud v smislu 24. člena ZIN, ne glede na njihovo poimenovanje, tako ni bila obravnavana. Sodišču predlaga, da tožbi ugodi, obe upravni odločbi odpravi in vrne zadevo v ponoven postopek, toženi stranki pa naloži v plačilo stroške tega postopka.

Tožena stranka vztraja pri razlogih izpodbijane odločbe in sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

Tožba je utemeljena iz naslednjih razlogov:

Tožnik je res z zahtevo z dne 1.10.2004, ki jo je preko odvetnika vložil sprva na Upravno enoto Koper, ta pa jo je dne 29.3.2006 odstopila prvostopenjskemu organu, zahteval izdajo odločbe o rušenju gradnje na zemljišču parc. št. 1185/59 k.o. ... Vendar je, tako kot navaja tožnik in to tudi ugotavlja tožena stranka, ta vloga po svoji vsebini pobuda za začetek inšpekcijskega postopka. Po določbi 2. odstavka 24. člena ZIN mora inšpektor obravnavati prijave, pritožbe, sporočila in druge vloge v zadevah iz svoje pristojnosti in vlagatelje na njihovo zahtevo obvestiti o svojih ukrepih.

Čeprav ima po določbi 3. odstavka 24. člena ZIN v postopku inšpektorja, položaj stranke le zavezanec, vlagatelj pobude pa položaja stranke nima, se je v upravnopravni sodni praksi izoblikovalo stališče (npr. odločba Ustavnega sodišča RS, opr.št. Up-2411/06-12 z dne 22.5.2008), da je potrebno v že uvedenih inšpekcijskih postopkih na prijaviteljevo zahtevo presoditi ali mu gre položaj stranskega udeleženca v takšnem postopku, če izkaže, da se s postopkom posega v njegov zakonsko varovani pravni položaj. S takšnim stališčem se varuje pravico iz 22. člena Ustave RS, ki posamezniku zagotavlja možnost, da se udeležuje postopka, v katerem se odloča o njegovi pravici ali pravni koristi. Po presoji sodišča pa lahko do takšnega položaja, ko je posamezniku odvzeta možnost sodelovanja v postopku, v katerem lahko zavaruje svoje pravice oziroma pravno priznane koristi, ki mu jo zagotavlja Zakon o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06UPB2, 126/07,65/08,8/10 – ZUP) v 43. členu, pride tudi s tem, ko se inšpekcijski postopek ne uvede oziroma se pobuda prijavitelja ne obravnava. Po presoji sodišča je v obravnavani zadevi namreč tožnik v svoji(h) pobudi(ah), (sploh v povezavi z upravnimi akti, ki so v upravnih spisih, in njegove navedbe potrjujejo), in v kateri(h) zatrjuje, da vlaga pobudo za ukrepanje gradbenega inšpektorja v zvezi z nedovoljeno gradnjo, ki meji na njegove nepremičnine, dovolj verjetno izkazal, da je prizadet njegov pravno varovani interes. Neukrepanje gradbenega inšpektorja ob takšnem dejanskem stanju namreč ne pomeni le odvzem možnosti, da fizična oseba zavaruje svoje interese, temveč pomeni tudi nezaščiteni javni interes, kar pa je celo v nasprotju z načeli inšpekcijskega nadzora (5. člen ZIN). Glede na vse navedeno, je zato, po oceni sodišča, upravni organ ravnal nepravilno, ko je pobudo tožnika zavrgel oziroma je sploh ni obravnaval. Upravni organ bo zato moral v skladu z določbo 24. člena ZIN pobudo obravnavati in o svojih ukrepih tožnika obvestiti, tembolj ker je tožnik verjetno izkazal, da so z neukrepanjem gradbenega inšpektorja lahko prizadete njegove pravice, ki jih ima po določbah Zakona o graditvi objektov, prav tako pa mu je odvzeta možnost za sodelovanje v postopku, ki mu jo zagotavlja ZUP.

Ker je sodišče ugotovilo, da materialno pravo ni bilo pravilno uporabljeno, zaradi česar so bile posledično tudi bistveno kršene določbe postopka, je tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo na podlagi 3. in 4. točke 1. odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, 62/10 – ZUS-1). Pristojni organ bo moral v skladu z določbo 4. odstavka 64. člena ZUS-1 ponovno odločati v 30 dneh od dneva, ko je prejel sodbo sodišča.

Sodišče je tožeči stranki priznalo stroške na podlagi 3. odstavka 25. člena ZUS-1 in na podlagi Pravilnika o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (Uradni list RS št. 24/07). Ker je tožnika zastopal odvetnik, sodišče pa je v zadevi odločilo brez obravnave, se tožeči stranki priznajo stroški v višini 350 EUR, povečani za 20% DDV. Rok 15 dni za izpolnitev obveznosti je določen na podlagi 2. odstavka 313. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07-UPB3 – ZPP) v zvezi s 1. odstavkom 22. člena ZUS-1, prvi dan po preteku tega roka pa začnejo teči tudi zakonske zamudne obresti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.