sodba in sklep U 774/2006
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2006-04-12

PRAVO VIZUMOV, AZILA IN PRISELJEVANJA - USTAVNO PRAVO - PRAVO SVETA EVROPE - UPRAVNI POSTOPEK

Ker je treba prošnjo za azil enomesečnega otroka presojati prek razlogov za preganjanje njenih staršev oziroma ker v obravnavani zadevi ne obstajajo posebni razlogi za preganjanje tožeče stranke, ki ne bi bili vezani na njegove starše, sodišče v tem upravnem sporu zaradi varovanja pravnomočnih učinkov sodne odločbe sledi stališču Vrhovnega sodišča RS v zadevi I Up 313/2006. Tožena stranka bi morala počakati z odločanjem o prošnji tožeče stranke do odločitve Vrhovnega sodišča RS. Zaradi mednarodnih in ustavno-pravnih standardov ni namreč sprejemljivo, da se enomesečnega otroka napoti iz države nemudoma po pravnomočnosti odločbe, kot to izhaja iz izpodbijane odločbe, pri tem da bi starši tega otroka morali zapustiti državo v drugem času glede na to, kdaj bi bil njihov postopek pravnomočno končan. Odvetnik tožeče stranke ni sprejel zastopanja tožeče stranke v času veljavnosti ureditve pred ZAzil-D in je zato, kot pravi odvetnik v tožbi, pro bono sprejel zastopanje tožeče stranke v upravnem postopku in upravnem sporu. Kar zadeva zahtevek za povrnitev stroškov upravnega postopka, zato veljajo določbe ZUP. Po presoji sodišča ni mogoče šteti, da bi bila volja zakonodajalca, da se do imenovanja svetovalcev za begunce podpora in pravna pomoč prosilcem za azil ne daje na Upravnem sodišču in Vrhovnem sodišču.

1. Tožbi se ugodi in se izpodbijana odločba tožene stranke št. ... z dne ... odpravi in zadeva vrne toženi stranki v ponoven postopek. 2. Zahtevek za povrnitev stroškov postopka se zavrže. 3. Tožnika se oprosti plačila sodnih taks.

Z izpodbijano odločbo je tožena stranka na podlagi 1. alineje 2. odstavka 35. člena Zakona o azilu ZAzil) tožnikovo prošnjo za azil zavrnila in odločila, da mora nemudoma po pravnomočnosti odločbe zapustiti Slovenijo. V obrazložitvi izpodbijane odločbe tožena stranka pravi, da je mladoletni AA (roj. 2006 v Z, državljan BiH) preko svoje zakonite zastopnice, mame BB, dne ... 2006 zaprosil za priznanje azila. Ker je bil AA ob podaji svoje prošnje za azil star manj kot mesec dni, je razloge, zaradi katerih prosi za azil v Sloveniji, v njegovem imenu podala njegova mama BB. V prošnji za azil za AA se je njegova zakonita zastopnica v celoti sklicevala na razloge, ki jih je v svoji prošnji za azil z dne ... navedla že sama in v nadaljevanju tožena stranka te navedbe iz prošnje za azil zakonite zastopnice tožnika povzema. Temu sledi razlaga pospešenega postopka in ugotovitev, da je tožena stranka o prošnji zakonite zastopnice tožnika odločila z odločbo z dne 3. 11. 2005, ki pa še ni postala pravnomočna. Ker je zakonita zastopnica tožnika za azil prosila po 8 letih bivanja v Sloveniji, da bi si legalizirala bivanje v Sloveniji, je tožena stranka ugotovila, da s tem zlorablja postopek, kajti institut azila ni namenjen legalizaciji bivanja v Sloveniji. Zato je tožena stranka ob upoštevanju Direktive št. 2004/83/EC tudi prošnjo tožnika zavrnila, ker je bila vložena zaradi preprečitve prisilne odstranitve iz države (2. in 5. alineja 36. člena ZAzil). Tožbo vlaga iz vseh razlogov. Uveljavlja kršitev 1. člena, 1. alineje 2. odstavka 35. člena v povezavi z 2. in 5. alinejo 36. člena, 3., 6. in 23. člen ZAzil v zvezi s 7., 146., 138. in 146. členom Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP), ker tožena stranka ni ravnala v skladu z 4. odstavkom 7. člena ZUP glede na to, da je ZAzil-D odvzel možnost pomoči svetovalca za begunce in tožeča stranka ni bila poučena, da si lahko vzame odvetnika, čeprav gre za osebo iz posebej ranljive skupine (15a. člen ZAzil-D). Uveljavlja tudi kršitev 2., 3., 22., 23. in točke B 2. odstavka 24. člena in 28. člena Konvencije ZN o otrokovih pravicah (MKOP) v zvezi z določilom 4. in 5.a. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (ZZZDR-UPB1, Uradni list RS, št. 69/2004). Glede procesnih kršitev uveljavlja nespoštovanje določil 1. in 2. točke 1. odstavka 25. člena in 3. točke 3. odstavka 25. člena ZUS v zvezi z 8 in 14. točko 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku, ker ob podaji prošnje za azil tožena stranka ni dala možnosti drugim ožjim družinskim članom, da se izjavijo o pomembni okoliščinah in dejstvih, glede na to, da tožena stranka ugotavlja, da se je tožnik rodil nekaj dni pred vložitvijo tožbe in je zavajal postopek, ker starši niso povedali, da so že pred tem vložili prošnjo za azil na Švedskem in v Nemčiji pod drugimi imeni. Tožena stranka je tudi ravnala v nasprotju za napotki sodišča iz sodb U 239/2005 z dne 16. 2. 2005 in U 1681/2005 z dne 10. 8. 2005 in U 2580/2005 z dne 20. 1. 2006. V sodbi U 1681/2005 je sodišče toženi stranki naložilo, da glede bolezni in potrebe po stalni zdravniški pomoči otroku po poškodbi, ob upoštevanju zdravstvenega stanja vseh otrok, njihovega državljanstva in šolanja, njihove prošnje obravnava po določilu 3. odstavka 1. člena ZAzil. V tožbi med drugim pravi, da tožena stranka pa kljub napotkom sodišča v več sodbah vztraja, da institut azila ni namenjen legalizaciji prebivanja v Republiki Sloveniji. V predhodnih tožbah je tožeča stranka za svojo sestro UU, ki je po frakturi lobanjske baze prizadeta in potrebuje stalni zdravstveni nadzor, predlagala dodatne poizvedbe in postavitev izvedenca medicinske stroke, saj je po frakturi lobanjskega dna doživela več padcev in ponovne poškodbe glave, pretrese možganov tako, da že sedaj zdravniki sumijo, da bo zaostala v rasti, če ne bo ustrezno oskrbovana oziroma ji ne bo zagotovljeno ustrezno zdravstveno varstvo tako, kot to določa MKOP. V konkretnem primeru je tožena stranka ponovno ravnala v nasprotju s temeljnim načelom te konvencije, da je potrebno v vseh postopkih upoštevati otrokove največje koristi, ki so glavno vodilo v vseh postopkih. Institut humanitarnega azila je namenjen in je vključen v sam azilni postopek prav zaradi takšnih primerov, kot je konkretni primer. Tožnik se v tožbi sklicuje tudi na Ustavo Republike Slovenije, kjer je pravica do zdravstvenega varstva opredeljena v 51. členu pa tudi v 50. členu. Ti določbi imata ustrezen korelat v Evropski socialni listini, varstvo teh pravic pa v Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (MKVČP). V konkretnem primeru uveljavlja tudi določbo 2. člena MKVČP o pravici do življenja, saj gre pri mladoletni UU za ekstremni primer po hudi poškodbi možganov, ko zdravljenje v matični domovini ni zagotovljeno na najvišji dosegljivi ravni, kot jo je imel otrok do sedaj. Predlaga zaslišanje zakonite zastopnice tožeče stranke, mladoletne CC in UU ter DD. Med drugim prilaga potrdilo Kliničnega centra o zdravstvenem stanju otroka AA in predlaganih terapijah.

Tožeča stranka pravi, da je prisiljena uveljavljati tudi stroške postopka, saj razpisa za svetovalca za begunce še ni, kot je razumeti določbo 16. člena, se bo svetovalca za begunce šele imenovalo, kot to določa 16. člen ZAzil-D. Do tedaj pa ob upoštevanju določbe 19. člena sedanji svetovalci za begunce ne obstajajo več, oziroma jim je pooblastilo prenehalo ex lege. Odvetnik tožeče stranke pravi, da je v primeru odprave izpodbijane odločbe upravičen do povrnitve stroškov postopka v skladu z odvetniško tarifo. Predlaga sodišču, da razpiše glavno obravnavo, izvede predlagane dokaze in skladno z 61. členom Zakona o upravnem sporu (ZUS) odpravi odločbo in vrne zadevo v ponovno odločanje toženi stranki in da sodišče odloči, da se tožečim strankam dovoli prebivanje v Republiki Sloveniji do pravnomočno zaključenega azilnega postopka na podlagi prošnje za azil z dne ... z vsemi pravicami in obveznostmi, kot jih določa ZAzil. Zahteva tudi, da sodišče odloči, da je tožena stranka dolžna pooblaščencu tožeče stranke povrniti stroške postopka, kot bodo odmerjeni s sodbo sodišča prve stopnje z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopne odločbe do plačila.

Podrejeno pa predlaga, da se tožeči stranki prizna humanitarni azil, da se dovoli tožeči stranki prebivanje do pravnomočno končanega azilnega postopka na podlagi prošnje za azil z dne ..., stroškovni zahtevek pa je enak kot v primarnem zahtevku. Tožeča stranka prosi naslovno sodišče, da jo oprosti plačila sodnih taks in stroškov postopka, ker je v Republiki Sloveniji, kot prosilec za azil brez dohodka. Zaradi trenutnega položaja in težkega zdravstvenega stanja sestre tožnika nima denarja niti za nujna zdravila. Plačilo sodne takse bi ogrozilo njegovo preživljanje in preživljanje njegove družine, odvzelo pa bi tožniku tudi pravico do učinkovitega pravnega sredstva ter pravico dostopa do sodnega varstva v primeru, da sodišče tožnika ne bi oprostilo plačila sodnih taks in stroškov postopka.

V pripravljalni vlogi z dne ... tožnik predlaga, da sodišče upošteva določilo 3. člena ZAzil, o celovitosti družine. Navaja, da je Vrhovno sodišče s sodbo I Up 313/2006 z dne 15. 3. 2006 zavrnilo pritožbo tožene stranke zoper sodbo prvostopenjskega sodišča v zadevi U 2580/2005, s katero je bila odpravljena odločba tožene stranke.

V odgovoru na tožbo tožena stranka predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

Obravnavani upravni spor je specifičen, kajti tožeča stranka (roj. ... 2006) je po svoji zakoniti zastopnici vložila prošnjo za azil dne ... in je tožena stranka razloge za azil tožeče stranke presojala prek navedbe v azilnem postopku, ki ga je s svojo prošnjo za azil sprožila tožničina zakonita zastopnica, skupaj z ostalimi člani družine (zadeva U 2580/2005, sodba Upravnega sodišča RS z dne 20. 1. 2006). Sodišče ugotavlja, da je postopek v zadevi U 2580/2005 že pravnomočno končan in sicer s sodbo Vrhovnega sodišča RS v zadevi I Up 313/2006 z dne 15. 3. 2006, ki je potrdila sodbo upravnega sodišča z dne 20. 1. 2006, ki je določbo tožene stranke odpravila. To pomeni, da so dejstva in okoliščine, na katere je tožena stranka oprla svojo določitev, v postopku, ki je predmet presoje v tem upravnem sporu, že pravnomočno ugotovljena in presojana s strani Vrhovnega sodišča RS. Ker je treba prošnjo za azil enomesečnega otroka presojati prek razlogov za preganjanje njenih staršev oziroma ker v obravnavani zadevi ne obstajajo posebni razlogi za preganjanje tožeče stranke, ki ne bi bili vezani na njegove starše, sodišče v tem upravnem sporu zaradi varovanja pravnomočnih učinkov sodne odločbe sledi stališču Vrhovnega sodišča RS v zadevi I Up 313/2006. Zato mora sodišče iz istih razlogov, kot je Vrhovno sodišče v sodbi z dne 15. 3. 2006 potrdilo sodbo Upravnega sodišča RS, izpodbijano odločbo odpraviti. Ta razlog je v tem, kot je navedlo Vrhovno sodišče RS, da bi tožena stranka morala v rednem postopku ugotavljati dejansko stanje glede na to, da je na podlagi predhodnih sodb sodišča prve stopnje ugotavljala pogoje za humanitarni azil, okoliščine v zvezi z določilom 8. člena MKVČP, zdravstveno stanje mladoletne UU, sestre tožnika, poročilo o stanju v BIH (sodba Vrhovnega sodišča RS z dne 15. 3. 2006); pri tem je pomembno to, da je Vrhovno sodišče RS izdalo omenjeno sodbo že v času veljavnosti spremembe določila o humanitarnem azilu oziroma subsidiarni zaščiti iz določila 3. odstavka 1. člena ZAzil. V povezavi s sklicevanjem na sodbo Vrhovnega sodišča RS z dne 15. 3. 2006 sodišče opira razlog za odpravo izpodbijane odločbe tudi na dejstvo, da je tožena stranka prejela prošnjo za azil tožeče stranke dne 7. 3. 2006, torej v času, ko je Vrhovno sodišče že od dne 1. 3. 2006 naprej imelo v postopku pritožbo tožene stranke zoper sodbo Upravnega sodišča z dne 20. 1. 2006. Ker se mora prošnja za azil enomesečnega otroka obravnavati skupaj s prošnjami zakonitih zastopnikov otroka - zaradi dejanskih razlogov, pa tudi zaradi pravnih razlogov, ki jih predstavlja institut (pravica do) združevanja in enotnosti družine (8. člen MKVČP, 54. in 35. člen Ustave), bi tožena stranka morala počakati z odločanjem o prošnji tožeče stranke do odločitve Vrhovnega sodišča RS. Zaradi navedenih mednarodnih in ustavno-pravnih standardov ni namreč sprejemljivo, da se enomesečnega otroka napoti iz države nemudoma po pravnomočnosti odločbe, kot to izhaja iz izpodbijane odločbe, pri tem da bi starši tega otroka morali zapustiti državo v drugem času glede na to, kdaj bi bil njihov postopek pravnomočno končan. V ponovnem postopku mora tožena stranka najprej združiti oba postopka in družino obravnavati skupaj in kot celoto.

Na tej podlagi je sodišče tožbi ugodilo, izpodbijano odločbo odpravilo in zadevo vrnilo toženi stranki v ponoven postopek (2. odstavek 39. člena ZAzil, 2., 3. in 4. točka 1. odstavka 60. člena ZUS, Uradni list RS, št. 50/97, 70/2000).

Azilni postopek je v obravnavani zadevi stekel dne 7. 3. 2006. V tem času je že veljala določba 5. člena ZAzil-D, ki spreminja ureditev pravne pomoči prosilcem za azil preko svetovalcev za begunce, ki so plačani iz proračuna. To pomeni, da odvetnik tožeče stranke ni sprejel zastopanja tožeče stranke v času veljavnosti ureditve pred ZAzil-D in je zato, kot pravi odvetnik v tožbi, pro bono sprejel zastopanje tožeče stranke v upravnem postopku in upravnem sporu. Kar zadeva zahtevek za povrnitev stroškov upravnega postopka, zato veljajo določbe ZUP (Uradni list RS, št. 22/2005). O stroških upravnega postopka pa odloči organ v odločbi (118. člen ZUP), ne pa Upravno sodišče. Zahtevek za povrnitev stroškov upravnega postopka je sodišče zato zavrglo. Sodišče je odločitev o tem delu stroškovnega zahtevka oprlo na ZUP, ker je Ustavno sodišče RS v sklepu v zadevi U-I-59/06 z dne 3. 4. 2006 zavrnilo predlog za zadržanje izvrševanja 16. člena ZAzil in ker je tožeča stranka imela pomoč pravnega svetovalca, zato v upravnem postopku ni šlo za poseg v pravico tožeče stranke do učinkovitega pravnega sredstva (25. člen Ustave) in dostopa do sodišča (23. člen Ustave) v smislu 8., 9. in 10. odstavka obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča v zadevi U-I-176/05 z dne 8. 9. 2005.

Kar pa zadeva zahtevek tožeče stranke na povrnitev stroškov upravnega spora, sodišče meni, da je utemeljeni tožbeni pomislek, da če se spremenjeno določilo 16. člena ZAzil-D razume tako, da razpisa za svetovalce za begunce še ni oziroma da se bo svetovalce za begunce šele imenovalo, potem do tedaj svetovalci za begunce ne obstajajo več in jim je pooblastilo prenehalo ex lege, kar pa pomeni, da je zakonodajalec ukinil pravno pomoč ne samo v upravnem postopku, ampak dejansko tudi pred Upravnim sodiščem in Vrhovnim sodiščem. Glede tega vprašanja gre po presoji sodišča za pravno praznino. Določilo spremenjenega 16. člena ZAzil-D namreč pravi, da "minister, pristojen za notranje zadeve, za podporo in pravno pomoč prosilcem za azil v zvezi z azilnim postopkom na Upravnem in Vrhovnem sodišču imenuje svetovalce /.../ (1. odstavek). Razpis za svetovalce za begunce objavi ministrstvo /.../ (2. odstavek). za svetovalce za begunce je lahko imenovan /.../ (3. odstavek). Seznam svetovalcev za begunce se objavi v /.../" (5. odstavek). Po presoji sodišče ni mogoče šteti, da bi bila volja zakonodajalca, da se do imenovanja svetovalcev za begunce podpora in pravna pomoč prosilcem za azil ne daje na Upravnem sodišču in Vrhovnem sodišču; to določilo torej ne pomeni, da sedanjim svetovalcem za begunce, ki zastopajo stranke v tekočih postopkih, odločbe o imenovanju prenehajo ex lege. Takšno stališče pa ne bi bilo samo v nasprotju z voljo zakonodajalca, ampak tudi s stališči Ustavnega sodišča o pomenu pravne pomoči beguncem z vidika pravic do učinkovitega pravnega sredstva in dostopa do sodišča po citirani odločbi U-I-176/05 z dne 8. 9. 2005. Sodišče je navedeno pravno praznino lahko zapolnilo z opisano metodo razlage, ker so pogoji za imenovanje svetovalca za begunce iz spremenjenega 16. člena ZAzil pravno in v konkretni zadevi tudi dejansko povsem primerljivi s pogoji iz prej veljavnega 16. člena ZAzil. To pa pomeni, da je sodišče moralo zahtevek za povrnitev stroškov postopka v upravnem sporu zavreči, kot je sodišče to storilo že v zadevah U 2190/2004 z dne 10. 12. 2004 in U 2374/2004 z dne 13. 1. 2005. Po določilu 4. odstavka istega člena imajo namreč svetovalci za begunce pravico do nagrade za opravljeno delo in povračila stroškov v skladu s kriteriji, ki jih določi minister, pristojen za pravosodje, iz sredstev proračuna Republike Slovenije. Na podlagi določila 4. odstavka 16. člena ZAzil je bil sprejet Pravilnik o nagrajevanju in povračilu stroškov svetovalcem za begunce (Pravilnik, Uradni list RS, št. 103/2004). Določilo 1. odstavka 4. člena Pravilnika določa, da je svetovalec po pravnomočno končanem postopku za pridobitev azila dolžan ministrstvu za notranje zadeve predložiti določeno dokumentacijo, ki izkazuje upravičenost do nagrade in povračila stroškov. Naslednji odstavek pa določa, da sklep o odmeri nagrade in povračilu stroškov izda ministrstvo in da je zoper ta sklep dovoljeno sprožiti upravni spor. Iz določila 26. člena ZAzil-D izhaja, da je Pravilnik še v veljavi. Tako urejen postopek uveljavljanja povrnitve stroškov svetovalcu za begunce je razlog, da je sodišče zahtevek pooblaščenca tožeče stranke za povrnitev stroškov od tožene stranke zavrglo na podlagi določila 1. točke 1. odstavka 34. člena ZUS, ob upoštevanju določila 6. odstavka 39. člena ZAzil.

Sodišče je ob smiselni uporabi določila 1. odstavka 13. člena Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 14/91 in nadaljnje spremembe in dopolnitve) glede na to, da iz podatkov v spisu izhaja, da bi tožnici oziroma njeni zakoniti zastopnici plačilo taks občutno zmanjšalo sredstva, s katerimi se preživljata, tožnico oprostilo plačila sodnih taks.

URS člen 54,  23,  25,  35,  54,  23,  25,  35,  54,  23,  25,  35,  54,  23,  25,  35.  ZAzil člen 39/2,  39/6,  16,  26,  39,  39/2,  39/6,  16,  26,  39.  ZUP člen 118,  118.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.