sodba U 115/2004
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2006-05-29

Za prevedbo nazivov po določbi 194. člena ZJU je edini kriterij višina izhodiščnega količnika delovnega mesta brez napredovanj v višje plačilne razrede pred opravljeno prevedbo. Na pravilnost odločitve o prevedbi naziva po 194. členu ZJU zato ne morejo vplivati navedbe o različnih opisih del in nalog po Uredbi glede na naziv, ki ga je tožeča stranka dosegla pred prevedbo naziva po ZJU in po njej, kakor tudi ne okoliščine glede izobrazbe, posebnih pogojev dela oziroma okoliščine zaradi katerih je bila pred prevedbo upravičena do 60% dodatka na izhodiščni količnik.

Tožena stranka je z izpodbijanim sklepom postopke odločanja o pritožbah, navedenih v preambuli, združila v en postopek. V drugem odstavkuizreka izpodbijanega sklepa je odpravila odločbe z dne 5.12.2003 in jih nadomestila z izpodbijanimi sklepi z dne 21.1.2004. Tožena stranka je z izpodbijano odločbo v ostalem delu zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo o prevedbi v nov uradniški naziv z dne 5.12.2003 oziroma sklep z dne 21.1.2004, s katerim je bila tožeča stranka, ki je pred uveljavitvijo Zakona o javnih uslužbencih dosegla naziv "višji svetovalec-inšpektor" po stanju na dan 28.6.2003 prevedena v uradniški naziv 6. stopnje "višji davčni inšpektor III". V obrazložitvi tožena stranka navaja, da je tožeča stranke vložila pritožbo zoper sklep o popravi odločbe z dne 5.12.2003. Glede na to, da je prvostopenjski organ izdal sklepe o popravku na način, ki ni v skladu z določbo 223. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, je tožena stranka štela te sklepe kot nove sklepe, s katerimi se odloča o pravicah tožeče stranke in je zato z njimi nadomestila odpravljeno odločbo o prevedbi v uradniški naziv z dne 5.12.2003. Zaradi tega je odpravila odločbo, na podlagi katere je bil izdan popravni sklep, pritožbeni razlogi pa so zaradi tega v celoti dopustni. V nadaljevanju navaja, da je narava izpodbijanega sklepa zgolj prevedba v uradniški naziv, ne pa imenovanje v drug naziv ali napredovanje v višji plačilni razred. Ker gre za prevedbo na podlagi 194. člena Zakona o javnih uslužbencih (Uradni list RS, št. 56/02, 110/02 - ZJU), pri tem ni potrebno upoštevati izobrazbe, dela in delovnih izkušenj, temveč se prevedba naziva izvede neposredno na podlagi izhodiščnega količnika delovnega mesta na katerega je bila tožeča stranka razporejena pred prevedbo v nov naziv. Zaključuje, da je bila prevedba opravljena povsem skladno z 194. členom ZJU in 58. členom Uredbe o notranji organizaciji, sistemizaciji, delovnih mestih in nazivih v organih javne uprave in v pravosodnih organih. V skladu s 3. odstavkom 58. člena navedene Uredbe so bili davčni inšpektorji glede na izhodiščne količnike prevedeni bodisi v davčni inšpektor, bodisi v višji davčni inšpektor I, II ali III. Ob ugotovitvi, da v postopku pred prvostopenjskim organom ni prišlo do bistvenih kršitev določb postopka, materialni zakon pa tudi ni bil prekršen, potrjuje odločitev organa prve stopnje.

Tožeča stranka smiselno vlaga tožbo zoper izpodbijano odločbo v delu, s katerim je bila zavrnjena njena pritožba, in sicer zaradi bistvenih kršitev pravil postopka, napačno ugotovljenega dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava. Navaja, da je bila pred prevedbo v nov uradniški naziv razporejena na delovno mesto, ki je bilo sistemizirano v Davčni upravi RS ob upoštevanju vseh veljavnih predpisov, Uredbe o skupnih osnovah in kriterijih za notranjo organizacijo in sistemizacijo delovnih mest v organih državne uprave in Uredbo o količnikih za določitev osnovne plače in dodatkih zaposlenim v službah Vlade RS in upravnih organih ter Uredbe o izobrazbi, ki jo morajo imeti zaposleni za vodenje in odločanje v upravnem postopku in o strokovnem izpitu iz upravnega postopka. Navaja, kakšni so bili zahtevani pogoji glede izobrazbe, delovnih izkušenj in drugi posebni pogoji. Glede na navedeno so bili poleg predpisanega količnika 4,40 pri obračunu plače upoštevani tudi dodatki po 6. in 10. členu Uredbe o količnikih, ki so v konkretnem primeru znašali 60% na osnovni količnik, torej več kot polovico osnovne plače. Poudarja tudi, da ni dovolj sklicevanje na 194. člena ZJU, saj so med prehodnimi in končnimi določbami ZJU tudi določbe o rokih. Pri tem izpostavlja 189. člen ZJU, po katerem bi morala biti najkasneje do 28.9.2003 sprejeta sistemizacija v skladu s tem zakonom in podzakonskimi predpisi, in šele nato se javni uslužbenci razporedijo na delovna mesta v skladu s sprejeto sistemizacijo. Davčna uprava RS pa do izdaje odločb o prevedbi nazivov sistemizacije ni sprejela, zato tožeči stranki ni poznana, in lahko le predvideva, da bo glede na nov naziv razporejena na delovno mesto št. 45: višji davčni inšpektor, za katerega pa je predvidena le visoka strokovna šola. Meni, da je postavljena v nejasen in negotov položaj, saj nima vpogleda v posledice prevedbe glede razporeditve na delovno mesto. Kršena pa je tudi pravica podati jasno in utemeljeno pritožbo. Pri prevedbi naziva glede na izhodiščni količnik za določitev osnovne plače po 194. členu ZJU, pa še opozarja na 195. člen ZJU, po katerem se ob sprejemu sistemizacije ponovno preveri utemeljenost količnikov, določenih na podlagi 65. člena Zakona o delavcih v državnih organih. Po slednjem je bila predvidena možnost, da je za posamezna delovna mesta s posebnimi potrebami, lahko Vlada RS določila višji količnik kot je bil določen v zakonu. Izhodiščni količnik, ki so bili podlaga za prevedbo, pa ne zajemajo dodatkov, dodeljenih za delovna mesta s posebnimi pooblastili in odgovornostmi, novi nazivi pa so tudi sicer po vsebini nižji od dosedanjih, saj se je pred prevedbo zahtevala višja izobrazba. Določba 194. člena, ki tega ne upošteva, je tako z ostalimi določbami ZJU, ki opredeljuje pogoje za imenovanje v naziv, neusklajena. Meni, da prevedba v višji naziv, ki bi bila izvršena na podlagi resničnega dejanskega stanja glede izobrazbe, dosedanjega opisa del in nalog, dejanske višine količnika za določitev plače, ne bi imela finančnih učinkov, kar potrjuje tudi določba 195. člena ZJU. Ker ima višjo stopnjo izobrazbe, pa takšna prevedba v nov naziv predstavlja kršitev načela enakopravnosti po 14. členu Ustave RS in 7. členu ZJU, po katerem se zagotavlja enaka dostopnost delovnega mesta pod enakimi pogoji. Do kršitve enakosti pri delovnem mestu inšpektorja s pooblastili prihaja tudi po Zakonu o inšpekcijskem nadzoru v primerjavi z inšpektorji po Zakonu o davčni službi. Zaradi vsebine nalog za delovno mesto inšpektor pod št. 10 priloge II k Uredbi in za delovno mesto višji davčni inšpektor pod št. 45, tudi ni dopustno bistveno razlikovanje. Sodišču glede na navedeno predlaga, da se izpodbijana odločba odpravi in nadomesti z ustreznim aktom o prevedbi v uradniški naziv, skladno z doseženo izobrazbo in drugimi pogoji, ki jih izpolnjuje.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe in navaja, da je tožeča stranka pred prevedbo naziva dosegla izhodiščni količnik 4,40 in je zato prevedba v uradniški naziv višji davčni inšpektor III skladna z ZJU in Prilogo I. Uredbe. Način izvajanja prevedbe na podlagi 194. člena ZJU določa 58. člen Uredbe, v katerem pa ni določeno, da bi bilo potrebno v primeru davčnih inšpektorjev izvajati prevedbo na drug način in po posebnih nazivih kot so določeni s to uredbo in ZJU. Ker pri prevedbi naziva neposredno na podlagi 194. člena ZJU, izvede predstojnik na podlagi izhodiščnega količnika delovnega mesta, na katerem je tožeča stranka delala pred prevedbo v nov naziv, tudi ni zavezan upoštevati določb glede izpolnjevanja pogojev za napredovanje v nazivu, ali v višji plačilni razred, med katere spadajo tudi izobrazba, delo in delovne izkušnje tožnika. Glede na navedeno sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

Državno pravobranilstvo Republike Slovenije kot zastopnik javnega interesa v tem upravnem sporu ni prijavilo udeležbe.

V obravnavani zadevi je bila z odločbo oziroma sklepom Davčne uprave RS z dne 21.1.2004 tožeča stranka, ki je pred uveljavitvijo Zakona o javnih uslužbencih dosegla naziv višji svetovalec - inšpektor, prevedena v uradniški naziv: "višji davčni inšpektor III". Navedena prevedba je bila opravljena v skladu s 1. odstavkom 194. člena Zakona o javnih uslužbencih (Uradni list RS, št. ZJU), ki določa, da se nazivi višjih upravnih delavcev in upravnih delavcev v organih državne uprave, upravah lokalnih skupnosti in pravosodnih organih najkasneje do 1.1.2004 prevedejo v nove uradniške nazive glede na izhodiščne količnike za določitev osnovne plače, določene v zakonu ali podzakonskem predpisu, in sicer na v nadaljnjih alineah določen način, pri čemer je s 5. alineo določeno, da se nazivi s količnikom od 4,01 do 4,40 prevedejo v naziv višji svetovalec III. Ker gre v obravnavanem primeru za inšpektorja v davčnem organu je upoštevajoč 3. odstavek 85. člena ZJU poimenovanje naziva določeno v povezavi s Prilogo I Uredbe o notranji organizaciji, sistemizaciji, delovnih mestih in nazivih v organih javne uprave in v pravosodnih organih (Uradni list RS, št. 58/03; v nadaljevanju: Uredba) v naziv "višji davčni inšpektor III".

Iz navedenega izhaja, da je za prevedbo nazivov po določbi 194. člena ZJU edini kriterij višina izhodiščnega količnika delovnega mesta brez napredovanj v višje plačilne razrede pred opravljeno prevedbo. Ta je v primeru tožeče stranke pred prevedbo znašal 4,40, česar tožeča stranka ne izpodbija in je zato med strankama to dejstvo nesporno. Ob takšni ugotovitvi so zato po presoji sodišča vse tožbene navedbe, ki se nanašajo na razlog nepravilne uporabe 194. člena ZJU in nepravilne ugotovitve dejanskega stanja, neutemeljene. Na pravilnost odločitve o prevedbi naziva po 194. členu ZJU namreč ne morejo vplivati navedbe o različnih opisih del in nalog po Uredbi glede na naziv, ki ga je tožeča stranka dosegla pred prevedbo naziva po ZJU in po njej, kakor tudi ne okoliščine glede izobrazbe, posebnih pogojev dela oziroma okoliščine zaradi katerih je bila pred prevedbo upravičena do 60% dodatka na izhodiščni količnik. Po presoji sodišča pa je brez pravne podlage tudi stališče, da bi morala biti prevedba v nov uradniški naziv opravljena šele po vzpostavitvi nove sistemizacije. Ker se pri prevedbi v nov uradniški naziv upoštevajo nazivi določeni z Uredbo, javni uslužbenci pa se na delovna mesta, vzpostavljena z novo sistemizacijo, razporedijo s posebnim sklepom, je neutemeljen tudi očitek, da je s prevedbo v nov uradniški naziv, brez upoštevanja dejstva, da ima tožeča stranka višjo stopnjo izobrazbe kot je predpisana za nov uradniški naziv, kršeno ustavno načelo do enakosti pred zakonom (14. člen Ustave RS) in načelo enakopravne dostopnosti po 7. členu ZJU. Navedena dejstva so namreč lahko pravno pomembna za samo razporeditev, ki jo pristojni organ določi z delovnopravnim sklepom v okviru odločanja o pravicah in obveznostih iz delovnega razmerja, ne pa za prevedbo v nov uradniški naziv, pri katerem je kot že navedeno, edini pravno relevantni kriterij izhodiščni količnik za določitev osnovne plače, določen z zakonom ali podzakonskim predpisom pred prevedbo naziva.

Glede na navedeno je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo po 1. odstavku 59. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 65/97-popr. in 70/00 - ZUS). Ker tožeča stranka v tožbi ni podala zahteve za povrnitev stroškov, o tem sodišče v skladu s 1. odstavkom 163. člena Zakona o pravdnem postopku, po katerem o povrnitvi stroškov odloči sodišče na zahtevo stranke brez obravnavanja, v povezavi s 16. členom ZUS, ni odločalo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.