sodba U 2026/2007
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2008-09-08

O prošnji za odpis ali delni odpis, odlog oziroma obročno plačilo davčnega dolga se odloča v mejah in na način, ki je določen v zakonu in (po zakonskem pooblastilu) v Pravilniku. Na prosilcu oziroma vlagatelju predloga za odpis pa je dolžnost, da vlogo izpolni v skladu z navodili ter na ta način priskrbi vse podatke, ki so potrebni za odločanje.

Z izpodbijano odločbo se v 1. točki izreka ne ugodi zahtevku tožnika za odpis in delni odpis davčnega dolga izbrisane družbe A.A.A. d.o.o., po 2. točki izreka pa stranka trpi stroške, ki jih ima zaradi davčnega postopka, medtem ko davčnemu organu posebni stroški niso nastali. Iz obrazložitve sledi, da je tožnik podal zahtevek za odpis in delni odpis davčnega dolga izbrisane družbe. V vlogi je navedel, da nima nobenih osebnih dohodkov ter pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja. Živi v skupnem gospodinjstvu z materjo B.B., ki prejema pokojnino po pokojnem možu. Na poziv, da vlogo dopolni s predložitvijo dokazil o prejemkih, prihrankih in premoženjskem stanju sebe in družinskih članov, je tožnik predložil izpolnjeno vlogo za odpis, delni odpis, odlog in obročno plačilo davka, v kateri navaja, naj si davčni organ sam po uradni dolžnosti pridobi dokazila. Vlogi dokazil ni predložil, čeprav je bil opozorjen, da mora v primeru, da družinski član ne soglaša, da si davčni organ sam pridobi potrebne podatke, le-te priskrbeti zavezanec sam. Ker tožnik dokazil, ki se zahtevajo v skladu s 37. členom Pravilnika o izvajanju Zakona o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 141/06 - v nadaljevanju: Pravilnik) ni predložil, B.B. pa ni dala soglasja, da si davčni organ sam po uradni dolžnosti pridobi potrebne podatke, davčni organ ugotavlja, da tožnik ne izpolnjuje pogojev za odpis in delni odpis davčnega dolga, ker ni izkazal, da mesečni dohodki na družinskega člana ne presegajo 205, 57 EUR za odpis davka v celoti oziroma 313,10 EUR za delni odpis davka, kot se to zahteva po citirani določbi Pravilnika, in da obveznosti ni mogoče delno ali v celoti plačati iz premoženja in prihrankov davčnega zavezanca in njegovih družinskih članov.

Drugostopni davčni organ je pritožbo tožnika zoper izpodbijano zavrnil kot neutemeljeno. Iz razlogov sledi, da je tožnik v postopku sicer izkazal finančno stisko, vendar pa pri tem ni predložil vseh ustreznih dokazil. Z dopisom organa prve stopnje je bil tožnik natančno seznanjen, kako naj vlogo dopolni, oziroma katera dokazila naj predloži. Opozorjen je bil tudi, da je mogoče pridobiti podatke o družinskih članih po uradni dolžnosti samo, če le-ti s tem soglašajo. V nasprotnem primeru mora podatke priskrbeti vlagatelj sam. Na zadnji strani izpolnjenega obrazca ni podano soglasje tožnikove matere, da davčni organ po uradni dolžnosti dobi podatke o njenem finančnem in premoženjskem stanju, zato davčni organ teh podatkov ni mogel pridobiti. Ker so ti podatki bistvenega pomena za odločitev, tožnikovi vlogi ni bilo mogoče ugoditi. Pritožbeni organ tožniku še pojasni, da je po določbah Zakona o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 117/06 - v nadaljevanju: ZDavP-2) davčni zavezanec tisti, ki mora za svoje trditve v postopku predložiti dokaze, po uradni dolžnosti pa jih je mogoče pridobivati samo na podlagi izrecnega soglasja. Ugodnejši način plačila davčnega dolga je možnost, ki se prizna v izrednih okoliščinah, natančno predpisanih v zakonu in Pravilniku. Brez vseh podatkov o premoženjskem in finančnem stanju tožnika in oseb s katerimi živi, ni mogoče odločati o upravičenosti vloge. Zato ni bilo mogoče ugoditi pritožbi. Tožnik pa lahko, glede na zatrjevana dejstva, ponovno da vlogo za odpis, pri tem pa mora predložiti vsa potrebna dokazila, oziroma z ustreznimi soglasji omogočiti davčnemu organu, da sam pridobi podatke.

Tožnik se s takšno odločitvijo ne strinja in predlaga njeno odpravo. Navaja, da je zaprosil toženo stranko za odpis dolga družbe A.A.A. d.o.o., o katerem se še odloča pri naslovnem sodišču. Dolg družbe je bil nezakonito prenesen na tožnika, ki je zaradi ukinitve družbe ostal brez sredstev in ki zato naloženega ne more ne dejansko ne pravno izvršiti. Tožena stranka tega ni upoštevala. Prav tako je ravnala v nasprotju s sklepom Vlade, ker ni sama pridobila podatkov, o katerih se vodijo javne evidence. Vsi podatki o finančnem stanju tožnika so namreč v uradnih evidencah. Da od prenehanja družbe tožnik nima nikakršnih sredstev, izhaja tudi iz podatkov, ki so v spisu tega sodišča z opr. št. U .../2007. Že zato bi moral davčni organ ravnati pravilno. Sklicevanje na status upokojene matere pa je brezpredmetno, saj bi se zahteva v postopku lahko dopolnila, če bi pritožbeni organ tako zahteval. Tako pa se postopek po uradni dolžnosti ni izvedel, posledično pa resnično finančno stanje tožnika in s tem dejansko stanje v zadevi ni bilo ugotovljeno.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločitvi in pri razlogih. Sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

Tožnik v pripravljalni vlogi navaja še, da je potrebno v zadevi upoštevati tudi tožbo, vloženo proti toženi stranki z dne 10. 4. 2005. V tem postopku se odloča o terjatvi, na katero se nanaša tožnikov predlog za odpis. Ker ta postopek še teče, po mnenju tožnika ni podlage za prenos davčnega dolga z družbe na tožnika, saj je terjatev še vedno sporna, tako po temelju kot po višini. Zato je povsem legitimno zaprosil za odpis terjatve in bi mu moral davčni organ ugoditi, saj z ozirom na povedano terjatev ne obstaja, tožnik pa ni v nikakršnem pravnem razmerju s toženo stranko.

V zadevi gre za odpis oziroma delni odpis davčnega dolga v skladu z določbami ZDavP-2. Po določbah 101. člena ZDavP-2, na katere se pravilno sklicuje že prvostopni davčni organ v izpodbijani odločbi, davčni organ lahko dovoli odpis ali delni odpis (pa tudi odlog plačila davka), če bi se s plačilom davčne obveznosti lahko ogrozilo preživljanje davčnega zavezanca in njegovih družinskih članov. Vlogo za odpis ali delni odpis davka mora davčni zavezanec vložiti pri davčnem organu. Davčni organ odloči o zahtevku na podlagi podatkov iz svojih evidenc in podatkov iz evidenc drugih organov, ki jih lahko pridobi, ter predloženih dokazov davčnega zavezanca. Podrobnejše kriterije za odpis ali delni odpis davka ter obliko in podatke, ki jih mora davčni zavezanec navesti v vlogi, določi minister, pristojen za finance, upoštevaje raven zadovoljevanja minimalnih življenskih potreb, ki omogočajo preživetje in so določene s predpisi na področju socialnega varstva. Ti podrobnejši kriteriji so določeni v Pravilniku, na katerega se ravno tako pravilno sklicuje že organ prve stopnje. Med ostalim so v Pravilniku določena tudi merila za odpis in delni odpis davčnega dolga. Skladno z določbami 37. člena Pravilnika lahko davčni organ delno odpiše zapadlo davčno obveznost, če mesečni dohodki na družinskega člana, ugotovljeni v skladu s Pravilnikom, ne presegajo 60 odstotkov minimalna plače po zakonu, ki ureja minimalno plačo, oziroma jo odpiše v celoti, če mesečni dohodki ne presegajo osnovnega zneska minimalnega dohodka po zakonu, ki ureja socialno varstvo, in obveznosti ni mogoče delno ali v celoti plačati iz premoženja in prihrankov davčnega zavezanca in njegovih družinskih članov. V postopkovnem pogledu pa je določeno še, da mora davčni zavezanec v obrazcu vloge za odpis, delni odpis, obročno plačilo in odlog plačila iz Priloge 5, ki je sestavni del Pravilnika, navesti vse podatke v skladu z navodilom za izpolnjevanje, ki je sestavni del vloge. Vlogi je treba priložiti vsa dokazila, ki dokazujejo resničnost navedb, če jih davčni organ ne more pridobiti iz javnih evidenc (39. člen Pravilnika).

O prošnji za odpis ali delni odpis, odlog oziroma obročno plačilo davčnega dolga se torej odloča v mejah in na način, ki je določen v zakonu in (po zakonskem pooblastilu) v Pravilniku. Na prosilcu oziroma na vlagatelju predloga za odpis pa je dolžnost, da vlogo izpolni v skladu z navodili ter na ta način priskrbi vse podatke, ki so potrebni za odločanje.

V konkretnem primeru iz izpodbijane odločbe in iz podatkov upravnih spisov sledi, da tožnikova vloga za odpis davčnega dolga ni vsebovala predpisanih podatkov ter da je bil zato tožnik posebej pozvan, da vlogo dopolni. Tožnik je vlogo dopolnil s tem, da je izpolnil predpisani obrazec. Pri tem vloge nesporno ni izpolnil v delu, ki se nanaša na dohodke družinskih članov (matere), nesporno pa je tudi, da družinski član (mati) ni podal soglasja, da se omenjeni podatek ugotavlja uradoma s strani davčnega organa. To pa pomeni, da davčni organ pri odločanju ni razpolagal s podatkom o dohodkih družinskega člana (matere) in s tem s podatkom, ki je po citiranih določbah 37. člena Pravilnika kot podlaga za izračun višine mesečnega dohodka na družinskega člana bistven za odločanje o predlaganem odpisu. To pa obenem pomeni, da davčni organ ni imel podlage za odpis ter da je zato izpodbijana odločitev, po kateri se tožnikovi vlogi za odpis ne ugodi, pravilna in zakonita.

Kolikor tožnik ugovarja, da bi moral davčni organ vse podatke, ki so potrebni za odločitev, pridobiti iz uradnih evidenc, nima prav in ima prav drugostopni organ, ko takšen ugovor zavrne. Iz poziva za dopolnitev vloge, pa tudi iz obrazca vloge in iz navodila za izpolnjevanje obrazca namreč po presoji sodišča dovolj jasno sledi, katera dokazila bi moral tožnik predložiti, in obenem opozorilo, da je potrebno za to, da se po uradni dolžnosti pridobijo podatki o finančnem in premoženjskem stanju družinskih članov, njihovo izrecno soglasje. Takšnega soglasja pa tožnik nedvomno ni predložil, zato podatkov o dohodkih matere davčni organ ni mogel pridobiti po uradni dolžnosti. Vse to je davčni organ tožniku pravilno pojasnil v izpodbijani in nato še v drugostopni odločbi, zato v tem pogledu ni bilo nepravilno ugotovljeno dejansko stanje niti niso bila v ničemer prekršena pravila postopka. Ker je bil poziv za dopolnitev vloge sestavljen pravilno in razumljivo, pa tudi ni bilo razloga za to, da bi se tožnika v pritožbenem postopku ponovno pozivalo k dopolnitvi vloge.

Ostale tožbene navedbe, to je tiste, ki se nanašajo na davčni dolg, za odločitev v tej zadevi niso pomembne. V tem postopku se namreč odloča zgolj o odpisu davčnega dolga in o pogojih za odpis, medtem ko se okoliščine, ki jih navaja tožnik v tožbi in ki se nanašajo na zakonitost odločitve o davčnem dolgu in na pogoje za njegovo (prisilno) izterjavo, presojajo v drugih, davčnih in sodnih, postopkih.

Ker je torej izpodbijana odločitev pravilna in zakonita, tožbene navedbe pa neutemeljene, je sodišče tožbo, na podlagi določb prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06) kot neutemeljeno zavrnilo.

Glede na to, da dejanske okoliščine, relevantne za odločitev, niso sporne, je sodišče na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.