sodba U 2455/2006
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2008-09-09

Glede na 1. odstavek 3. člena ZDMV se šteje za novo motorno vozilo tudi tožnikovo vozilo (čeprav gre za dejansko rabljeno vozilo letnik 2005 s prevoženimi 21.187 km), ki ga je kupil v drugi državi članici. Osnova za obračun davka na motorna vozila je prodajna cena predmetnega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in tudi ne slovenskega DDV.

Zahtevek tožeče stranke za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila pritožbo tožnika zoper odločbo Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada A., Izpostava B. - C., št. ... z dne 15. 5. 2006, s katero je prvostopni davčni organ tožniku od davčne osnove 6.933.363,00 SIT s 13 % davčno stopnjo odmeril davek na motorna vozila (v nadaljevanju DMV) v znesku 901.337,00 SIT na podlagi 1. odstavka 3. člena in 1. in 2. odstavka 6. člena Zakona o davku na motorna vozila (Uradni list RS, št. 97/04 - uradno prečiščeno besedilo, v nadaljevanju ZDMV). Po ugotovitvi tožene stranke v obravnavani zadevi ni sporno, da je tožnik iz druge države članice Evropske unije (Nemčije) na podlagi računa št. ... z dne 28. 4. 2006 pridobil motorno vozilo AUDI A4, in da gre dejansko za rabljeno osebno vozilo s prevoženimi 21.187 kilometri. ZDMV v 1. odstavku 3. člena določa, da se davek plačuje od motornih vozil iz določenih tarifnih oznak, ki se dajo prvič v promet, oziroma se prvič registrirajo na območju Republike Slovenije (v nadaljnjem besedilu nova motorna vozila). Iz citirane določbe pa po mnenju tožene stranke nesporno izhaja, da se vozila, ki se dajo prvič v promet oziroma se prvič registrirajo na območju Republike Slovenije, po ZDMV štejejo za nova motorna vozila. Pri tem pa zakon ne dela razlike pri obravnavanju dejansko novih in rabljenih vozil, ki jih zavezanec pridobi iz držav članic EU, temveč je pri opredelitvi pridobljenega vozila iz 1. odstavka 3. člena ZDMV kot novega ter s tem povezanim načinom obdavčitve takega vozila odločilno zgolj dejstvo, da je pridobljeno v državi članici EU in dano prvič v promet oziroma prvič registrirano na območju Republike Slovenije. Šesti člen ZDMV v 1. odstavku med drugim tudi določa, da je osnova za davek prodajna cena posameznega novega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in DDV, v 2. odstavku 6. člena pa določa stopnje, po katerih se davek na motorna vozila obračuna od posameznega novega motornega vozila glede na ugotovljeno davčno osnovo, ki je enaka prodajni ceni novega vozila, ki izhaja iz predloženega računa. Osnova za obračun DMV v danem primeru je tako prodajna cena predmetnega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in tudi ne slovenskega davka na dodano vrednost. Prodajna cena namreč pomeni ceno, po kateri je kupec kupil motorno vozilo. Glede na to, da se po ZDMV določena motorna vozila, ki se dajo prvič v promet oziroma se prvič registrirajo na območju RS, štejejo za nova motorna vozila, se od nakupa teh (sicer rabljenih) vozil plačuje DMV, ki ga odmeri pristojni davčni organ po davčnih stopnjah, določenih v 2. odstavku 6. člena ZDMV ter ob upoštevanju davčne osnove, ki je prodajna cena motornega vozila, to je cena, ki jo dobavitelj iz druge države članice EU zaračuna slovenskemu kupcu, za slednjega pa je to nabavna cena. Glede na navedeno tožena stranka ugotavlja, da je prvostopenjski organ pri odmeri DMV v obravnavani zadevi pravilno uporabil 1. in 2. odstavek 6. člena ZDMV in je glede na višino davčne osnove tudi pravilno uporabil davčno stopnjo 13 %. Tožena stranka navaja, da ni mogoče pritrditi stališču, da naj bi tako razmejevanje novih in rabljenih vozil pomenilo neenako obravnavo enakovrstnih vozil v smislu določil 90. člena Pogodbe o ustanovitvi Evropske Skupnosti (v nadaljevanju PES). Sklicuje se na razlago Sodišča Evropskih skupnosti (sodba "združene zadeve C-290/05 in C-333/05). V skladu z ustaljeno sodno prakso gre namreč za kršitev 1. odstavka 90. člena ES v sistemu PES, kadar se davek na uvožen izdelek in davek na enakovrsten nacionalni izdelek izračunata na različna načina in po različnih postopkih, ki v nekaterih primerih vodijo do višjega davka na uvožene izdelke. Iz citirane sodbe je razvidno, da je treba (zato da bi zagotovili nevtralnost notranjih davkov glede konkurence med rabljenimi motornimi vozili, ki so že na nacionalnem trgu in enakovrstnimi uvoženimi vozili) primerjati učinke DMV, s katerim se obremenijo rabljena vozila, ki so bila na novo pridobljena iz države članice EU, in učinke preostalega DMV, ki se naloži na enakovrstna rabljena vozila, ki so bila že registrirana v RS in so bila zato že obdavčena z DMV. Novo vozilo, za katero je bil DMV plačan v Republiki Sloveniji, namreč s časom izgubi del tržne vrednosti. Z zmanjšanjem vrednosti pa se zmanjša tudi znesek DMV, ki je vštet v preostalo vrednost vozila. Kot rabljeno vozilo ga je mogoče prodati le za določen odstotek začetne vrednosti, ki zajema tudi tako imenovani preostali znesek DMV. Iz upravnega spisa je razvidno, da je bilo vozilo, ki je bilo nabavljeno v Nemčiji, ko je bilo prvič registrirano v RS, res obdavčeno z DMV po davčnih stopnjah, ki veljajo za nova vozila (ki so lahko tudi višja od stopenj DMV za rabljena vozila, ki so že bila registrirana v RS), vendar je bila pri določitvi višine davka upoštevana tudi amortizacija tega konkretnega vozila, saj je bila v konkretnem primeru kot davčna osnova upoštevana vrednost, navedena na računu, ki ga je predložil tožnik in s katerim se mu je v Nemčiji zaračunalo rabljeno in ne novo vozilo. To pa po mnenju tožene stranke pomeni, da je bilo to vozilo z vidika obremenitve DMV izenačeno z enakovrstnim vozilom, ki je bilo prvič registrirano v RS. Pri tem pa je potrebno upoštevati tudi to, da je bil v zvezi z vozilom, ki se v skladu z določili ZDMV šteje za rabljeno vozilo, obračunan tudi DMV po stopnjah, ki se uporabljajo za nova vozila in da ob drugi registraciji v RS vrednost vozila ob tej prodaji vsebuje tudi del tega DMV (tako imenovan preostali DMV), medtem ko vrednost vozila, ki se pridobi iz druge države članice EU, tega DMV ne vsebuje. Tožena stranka nadalje meni, da je neutemeljen tudi ugovor, da bi moral prvostopni organ iz davčne osnove, od katere je obračunal DMV, izločiti DDV, ki je bil tožniku zaračunan v Nemčiji (3.992,00 EUR). V skladu s 1. odstavkom 6. člena ZDMV je osnova za DMV prodajna cena posameznega novega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka (DMV) in davka na dodano vrednost. Pri pridobitvi motornega vozila znotraj EU je prodajna cena tista cena, ki jo dobavitelj iz druge države članice EU zaračuna slovenskemu pridobitelju. Za slednjega pa je to nabavna cena, ki vključuje tudi vse v državah članicah EU morebiti obračunane in plačane dajatve. Če je v okviru teh dajatev tudi DDV druge države članice EU, je torej ta sestavni del prodajne cene in posledično tudi sestavni del davčne osnove za obračun DMV. Po zaključku tožene stranke je osnova za obračun DMV prodajna cena posameznega novega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka (DMV) in slovenskega DDV.

Tožnik v tožbi, ki jo najprej vlaga zaradi molka organa, navaja, da prvostopni davčni organ krši 1. odstavek 90. člena ES in je zaradi diskriminatorne obravnave tožnika pri odmeri DMV v razmerju do oseb, ki jim je bil odmerjen DMV za enakovrstne domače izdelke, potrebno, da sodišče s pravilno razlago zakona varuje tožnikovo ustavno pravico do enakosti pred zakonom (14. člen Ustave). V razširitvi tožbe se glede kršitev materialnega prava v celoti sklicuje na pritožbene navedbe in poudarja, da tudi tožena stranka sama posredno priznava diskriminatorno obdavčevanje enakovrstnih vozil. V obrazložitvi namreč zapiše, da so davčne stopnje, ki veljajo za nova vozila (za taka se štejejo rabljena vozila iz drugih držav članic) "lahko tudi višje od stopenj DMV za rabljena vozila, ki so že bila registrirana v RS (za taka se štejejo rabljena domača vozila)". Prav tako davčni organ navaja, da se pri izračunu DMV davčna osnova "rabljenega" vozila pomnoži z davčno stopnjo za novo vozilo, kar spet kaže na nelogičnost pri obračunavanju DMV. V zvezi z davčno osnovo tožnik navaja, da davčni organ neutemeljeno in brez zakonske podlage pri določitvi davčne osnove prodajno ceno motornega vozila enači z nakupno ceno motornega vozila. Tožena stranka po njegovem mnenju tudi ne odgovori na pritožbene ugovore glede kršitev 1. odstavka 90. člena ES in 14. člena Ustave, saj učinke DMV primerja le z vidika davčne osnove, ne pa tudi z vidika davčne stopnje, kar sicer predstavlja bistvo pritožbenih ugovorov. Glede na navedeno tožnik sodišču predlaga, da tožbi ugodi, odpravi izpodbijano odločbo ter zadevo vrne v ponoven postopek.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da se novo motorno vozilo z DMV obdavči že ob prvi uporabi na ozemlju RS. V kolikor je predmet obdavčitve motorno vozilo, ki še ni bilo uporabljeno (niti v RS, niti v tujini) je njegova prodajna cena praviloma še neamortizirana. Zaradi uporabe takega vozila pa se njegova vrednost zmanjšuje (amortizacija). Po preteku enega leta je vrednost takega vozila za npr. 15 % nižja od prvotne oziroma od tiste vrednosti, od katere je bil (prvič) obračunan DMV. Zmanjšana vrednost vsebuje tudi sorazmerni del DMV, ki je bil prvič obračunan. Vozil, ki so bila pridobljena iz drugih držav članic EU ali uvožena iz drugih držav nečlanic EU in so bila že uporabljana v teh drugih državah, po določilih ZDMV v trenutku vnosa v RS še ni mogoče obravnavati kot "rabljena vozila". Ta vozila namreč do vstopa na ozemlje RS še niso bila uporabljena na ozemlju RS in v zvezi z njihovo rabo še ni bil nikoli obračunan slovenski DMV. Zaradi spoštovanja načela enake obravnave "domačih" vozil in vozil pridobljenih iz drugih držav članic EU oziroma uvoženih iz drugih držav nečlanic EU, pa je potrebno ob vnosu iz tujine tako vozilo tudi v davčnem smislu enačiti z enakovrstnim "domačim" vozilom. V trenutku vnosa takega vozila v RS ne nastopi dogodek, ki ga ZDMV poimenuje "promet z rabljenim vozilom" pač pa dogodek "prva uporaba vozilo oz. prva registracija na ozemlju RS" in je zato potrebno njegovi vrednosti, ki je praviloma enaka prodajni ceni znižani za amortizacijo, dodati še tako imenovani preostali DMV. Pri tem tožena stranka navaja konkretni izračun, iz katerega je razvidno, da je v vrednosti rabljenih vozil iz 3. odstavka 6. člena ZDMV poleg prodajne cene zajet tudi DMV, obračunan pri prvi uporabi oziroma registraciji tega vozila v Republike Sloveniji, in sicer v delu, ki še ni amortiziran; to je preostali DMV. V kolikor sistem obdavčitve ne bi bil takšen in bi se tudi ob vnosu vozil iz tujine, ki so bila že uporabljena v tujini, obračunal davek po 5 % stopnji, bi to pomenilo, da je ob prodaji takega vozila prodajalec, ki je pridobil vozilo iz tujine, v ugodnejšem položaju kot prodajalec, ki je enakovrstno vozilo pridobil v Sloveniji ("domače" vozilo). V konkretnem primeru torej ni mogoče trditi, da način obračunavanja DMV, kakršen je bil uporabljen tudi pri tožniku, pomeni diskriminatorno obdavčevanje enakovrstnih vozil, pridobljenih iz tujine, v primerjavi z domačimi vozili. Iz opisanega in iz obrazložitve izpodbijane odločbe je po mnenju tožene stranke jasno razvidno, da za zagotavljanje nediskriminatorne obravnave v konkretnih primerih ni mogoče obravnavati zadeve zgolj z vidika enega elementa obdavčitve, ampak je potrebno obravnavati zadevo kot celoto (torej z vidika davčne osnove, davčne stopnje, idr.). Prav to je storila tožena stranka in je zadevo tako tudi obrazložila, pri čemer je navedla tudi način presoje oziroma odločitve Sodišča Evropskih skupnosti v vsebinsko enakovrstni zadevi. Tožniku je natančno pojasnila, zakaj uporaba določene davčne stopnje v konkretnem primeru ne pomeni diskriminatornega obdavčevanja enakovrstnih vozil.

Državno pravobranilstvo Republike Slovenije kot zastopnik javnega interesa ni prijavilo udeležbe v tem upravnem sporu.

Po mnenju sodišča je izpodbijana odločba pravilna in zakonita, zato sodišče sledi razlogom izpodbijane odločbe tožene stranke, ki je v celoti in popolno odgovorila na vse relevantne pritožbene ugovore, na katere se tožnik sklicuje v tožbi, in jih v izogib ponavljanju sodišče posebej ne navaja (2. odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, št. 105/06 in 26/07 ter 65/08 - sklep in odločba US, v nadaljevanju ZUS-1, v zvezi z 2. odstavkom 105. člena istega zakona). V zvezi s tožbenimi ugovori pa sodišče dodaja:

V obravnavanem primeru je sporno, ali je davčni organ pravilno določil davčno osnovo in davčno stopnjo iz 1. in 2. odstavka 6. člena ZDMV in tožniku naložil v plačilo DMV v višini 901.337,00 tedanjih SIT od motornega vozila AUDI A4, letnik 2005, ki ga je tožnik dne 28. 4. 2006 kupil v drugi državi članici. Od prometa motornih vozil se v RS plačuje DMV, pri katerem ZDMV jasno loči med novimi in rabljenimi motornimi vozili (1. in 2. odstavek 3. člena ZDMV). Zavezanec za plačilo DMV pa je tudi fizična oseba, ki nabavi motorno vozilo v drugi državi članici in ga vnese v Slovenijo, ne glede na to, ali je treba po slovenskih predpisih plačati DDV ali ne (2. odstavek 4. člena ZDMV). Zakon nova vozila definira kot vozila, ki se dajo prvič v promet oziroma se prvič registrirajo v RS, ter rabljena vozila, ki se - glede na definicijo novih motornih vozil iz 1. odstavka - naprej prodajajo v RS oziroma so (vsaj) drugič registrirana v RS. V skupino novih motornih vozil tako spadajo tako vozila, ki so pridobljena iz drugih držav članic, kot tudi uvožena vozila iz tretjih držav ne glede na to, ali gre za dejansko novo vozilo. To pa pomeni, da je treba DMV plačati ob nakupu novega vozila iz 1. odstavka 3. člena ZDMV ne glede na to, ali se vozilo kupi v Sloveniji, uvozi iz tretje države ali pridobi v drugi državi članici. Glede na navedeno zakonsko določilo se šteje za novo motorno vozilo tudi tožnikovo vozilo (čeprav gre za dejansko rabljeno vozilo letnik 2005 s prevoženimi 21.187 km), ki ga je kupil v drugi državi članici in je tako z vidika zakona nedvomno novo motorno vozilo. Tožnik pa je že v pritožbenem postopku izpostavil vprašanje, ali je davčni organ z naložitvijo spornega davka kršil določbe 1. odstavka 90. člena ES, saj s tem davčni organ po njegovem mnenju za enakovrstna vozila drugih držav članic uvaja višje davke, kot so uvedeni za domača vozila, in bi moral davčni organ njegovo vozilo obravnavati kot rabljeno vozilo iz 2. odstavka 3. člena ZDMV ter v posledici namesto 13 % davka po progresivni lestvici iz 2. odstavka 6. člena ZDMV davek naložiti po 5 % stopnji iz 3. odstavka istega člena.

V poročevalcu št. 35 z dne 25. 3. 2004 (EPA 1201 - III) je bilo pred sprejetjem novele ZDMV-A (Uradni list RS, št. 42/04), ki je začela veljati z dnem vstopa Slovenije v Evropsko unijo, med drugim poudarjeno, da so države členice pri vseh tistih davčnih oblikah, ki niso usklajene na nivoju Skupnosti, dolžne organizirati pobiranje davka tako, da ne ogrožajo prostega pretoka blaga in da ne zahtevajo ponovne vzpostavitve fiksnih meja med državami članicami, na drugi strani pa je treba zagotoviti tudi nediskriminatorno obravnavanje enakovrstnega blaga, ne glede na to ali je nabavljeno v RS ali v drugi državi članici EU ali uvoženo iz tretje države. V skladu s splošnimi evropskimi pravili lahko države članice takšne davke, med katere spada tudi DMV, predvidijo tudi za pridobitev vozil v drugih državah članicah, vendar morajo način pobiranja davkov urediti tako, da ne ogroža prostega pretoka blaga in da ne zahtevajo ponovne vzpostavitve fiksnih meja med državami članicami. Področje obdavčenja avtomobilov v EU ni usklajeno, saj v uniji velja 25 različnih sistemov obdavčitve; Nemčija na primer ne obračunava davka ob registraciji, pač obračunava pristojbino ob registraciji, ki pokriva stroške izdelave registrskih tablic in izdaje registracijskih dokumentov, nizozemski davek ob registraciji pa je odvisen od vrste vozila in je omejen na 45,2 % (podatki so tudi iz Poročevalca št. 26 z dne 9. 3. 2006, EPA 744 - IV). Zaradi vstopa Slovenije v EU je bilo treba prilagoditi način pobiranja DMV in ga urediti tako, da ne ogroža prostega pretoka kapitala na notranjem trgu, zato ni bil namen predlagatelja zakona, da bi spremenil višino davčne obveznosti pri nakupu motornega vozila, ampak so predlagane rešitve določale le nov način pobiranja tega davka, kar je bilo storjeno z uveljavitvijo novele ZDMV-A.

Ni utemeljen tožbeni ugovor, da tožena stranka ni odgovorila na kršitve glede 1. odstavka 90. člena ES, ki določa, da nobena država članica ne sme uvajati, neposredno ali posredno, kakršnihkoli notranjih davkov za izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih neposredno ali posredno na enakovrstne domače izdelke. Že tožena stranka je tožniku pojasnila, da je na men določbe 90. člena ES v sistemu PES zagotoviti prost pretok blaga med državami članicami v normalnih pogojih konkurence, tako da se odpravijo vse oblike zaščite, ki bi lahko izhajale iz uporabe notranjih diskriminatornih davkov na izdelke, ki izvirajo iz drugih držav članic. V skladu z ustaljeno sodno prakso gre namreč za kršitev 1. odstavka 90. člena ES, kadar se davek na uvožen izdelek in davek na enakovrsten nacionalni izdelek izračunata na različna načina in po različnih postopkih, ki v nekaterih primerih vodijo do višjega davka na uvožene izdelke. Pri tem se je tožena stranka sklicevala na stališča iz sodbe Sodišča Evropskih skupnosti "združene zadeve C-290/05 in C-333/05" z dne 5. 10. 2006, po kateri je bil madžarski Zakon o registraciji v nasprotju s citiranim določilom ES, ker se je zavezancu davek naložil na rabljena vozila ob prvi uporabi na ozemlju države članice in ker se pri izračunu davka, ki je bil določen izključno na podlagi tehničnih lastnosti vozila in okoljevarstvene klasifikacije, ne upošteva zmanjšanje vrednosti vozil, tako da kadar se uporabi za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, presega znesek davka na registracijo, ki je vštet v preostalo vrednost enakovrstnih rabljenih vozil, ki so že bila registrirana v državi članici uvoza. Tožena stranka je po presoji sodišča tožniku pravilno pojasnila, da je iz citirane sodbe razvidno, da je treba na eni strani primerjati učinke DMV, s katerimi se obremenijo rabljena vozila, ki so bila na novo pridobljena iz države članice EU, in na drugi strani učinke preostalega DMV, ki se naloži na enakovrstna rabljena vozila, ki so bila že registrirana v RS in so bila zato že obdavčena z DMV. Novo vozilo, za katero je bil DMV plačan v Republiki Sloveniji, s časom izgubi del tržne vrednosti, s tem pa se zmanjša tudi znesek DMV, ki je vštet v preostalo vrednost vozila. Kot rabljeno vozilo ga je mogoče prodati le za določen odstotek začetne vrednosti, ki zajema tudi tako imenovani preostali znesek DMV. Slednje pa je tožena stranka z izračunom na konkretnem primeru še dodatno utemeljila v odgovoru na tožbo. Tožnik tudi nima prav, ko meni, da je tožena stranka sama priznala diskriminatorno obravnavo blaga. Tožena stranka je tožniku le pojasnila, da je bilo tožnikovo vozilo ob prvi registraciji v RS res obdavčeno z DMV po davčnih stopnjah za nova vozila; te stopnje pa so lahko glede na vrednost v drugi državi članici pridobljenega vozila tudi višje od stopenj DMV za rabljena vozila, ki so že bila registrirana v RS. Pri tem mu je še pojasnila, da je pri določitvi višine davka upoštevana tudi amortizacija tega vozila, kar tudi po presoji sodišča pomeni, da je takšno vozilo v danem časovnem trenutku z vidika obremenitve DMV izenačeno z enakovrstnim vozilom, ki se je prvič registriralo v RS. Z navedenim izračunom davka (primerjaj z izračunom v odgovoru na tožbo) je torej zagotovljeno, da se vozilo, ki je pridobljeno iz druge države članice EU ali uvoženo iz tretjih držav, obremeni z enakim zneskom DMV, kot ga vsebuje vrednost enakovrstnega rabljenega vozila, ki je bilo kot resnično novo registrirano v RS in takrat od neamortizirane vrednosti obračunan DMV. Tako je upoštevano stališče iz zgoraj citirane sodbe SES, da je treba 1. odstavek 90. člena ES razlagati tako, da le-ta nasprotuje davku, kadar se njegov znesek izračuna brez upoštevanja zmanjšanja vrednosti vozila. Tožnik v pritožbi sicer pravilno ugotavlja, da se vozilo, ki je bilo prvič registrirano v drugi državi članici in nato prvič registrirano v RS, šteje za novo motorno vozilo, medtem ko se enakovrstno vozilo, ki je bilo prvič registrirano v RS po drugi registraciji šteje za rabljeno motorno vozilo. Vendar je pri tem spregledal, da je davčni zavezanec v primeru, ko je prvič registriral motorno vozilo v RS, plačal DMV po progresivni lestvici za novo vozilo na podlagi 2. odstavka 6. člena ZDMV, šele ob drugi registraciji v RS pa je plačal DMV za rabljeno vozilo na podlagi 3. odstavka 6. člena ZDMV. Tako se sodišče strinja s zaključkom tožene stranke v odgovoru na tožbo, da bi bili, če bi obveljalo tožnikovo stališče, prodajalci, ki bi vozilo pridobili iz druge države članice, v ugodnejšem položaju kot tisti prodajalci, ki so takšno vozilo pridobili v Sloveniji. Pri tem sodišče le še pripominja, da tožnik svojega stališča, da gre za rabljeno vozilo v smislu ZDMV, ne bi zagovarjal, če bi v drugi državi članici kupil vozilo, ki je glede na progresivno lestvico iz 2. odstavka 6. člena ZDMV obdavčeno z manj kot 5 % stopnjo za rabljena vozila (od 1,0 mio SIT do 3,4 mio SIT velja od 1 % do 3, 5 % davčna stopnja).

Tožnik v tožbi glede davčne osnove ugovarja, da tožena stranka pri določitvi davčne osnove neutemeljeno enači prodajno z nakupno ceno vozila, in da bi moral davčni organ iz davčne osnove izločiti DMV, ki je bil tožniku zaračunan v Nemčiji. Šesti člen ZDMV v 1. odstavku določa, da je osnova za davek prodajna cena posameznega novega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka (torej DMV) in DDV, v 2. odstavku pa določa stopnje, po katerih se davek na motorna vozila obračuna od posameznega novega motornega vozila. Osnova za obračun DMV v danem primeru je tako prodajna cena predmetnega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in tudi ne slovenskega davka na dodano vrednost. Prodajna cena namreč pomeni ceno, po kateri je kupec kupil motorno vozilo (z vidika kupca gre za nabavno ceno), vključno s plačanim DDV (oziroma z drugimi morebitnimi davki, predpisanimi v drugi državi članici). Tudi po presoji sodišča je osnova za obračun DMV v primeru, ko davčni zavezanec pridobi vozilo iz druge države članice, prodajna cena predmetnega motornega vozila, ki ne vključuje slovenskega DMV in tudi ne slovenskega DDV, vključuje pa vse v drugi državi članici plačane davke. Tožena stranka je tako naredila celovito presojo odločitve davčnega organa z vidika odločitve pravilne uporabe skupnostnega prava, pri čemer v posledici tudi ni prišlo do kršitve ustavne pravice do enakega varstva pravic.

Glede na vse navedeno je sodišče po ugotovitvi, da je bil postopek pred izdajo izpodbijane odločbe pravilen in zakonit, da je izpodbijana odločba pravilna in zakonita, tožbeni ugovori pa neutemeljeni, tožbo zavrnilo na podlagi 1. odstavka 63. člena ZUS-1. Sodišče je odločilo brez glavne obravnave na podlagi 1. odstavka 59. člena ZUS-1. V obravnavni zadevi gre za rešitev pravnega vprašanja in relevantno dejansko stanje, ki je bilo podlaga za izdajo upravnega akta, med strankama ni sporno.

Ker tožnik ni uspel ni uspel s tožbo, je bilo treba zavrniti tudi njegov zahtevek za povračilo stroškov tega postopka na podlagi 154. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 36/04 - uradno prečiščeno besedilo in 52/07) v zvezi s 23. členom Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 65/97 - popravek, 70/00 in 92/05 ter 45/06 - odločbi US).

Uporaba določb 51. do 72. člena ZUS-1 temelji na podlagi prehodne določbe 104. in 2. odstavka 105. člena istega zakona.

Pravni pouk temelji na določbi 73. člena ZUS-1 v povezavi s 1. odstavkom 107. člena istega zakona.

ZDMV člen 6,  6/1,  6/2,  3,  3/1,  3/2,  6,  6/1,  6/2,  3,  3/1,  3/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.