sodba U 2093/2008
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2009-02-24

vračilo zamudnih obresti - obrestovanje vrnjenih zamudnih obresti - vračilo davka

Po presoji sodišča v davčnem predpisu (ZDavP) ni podlage za obrestovanje vrnjenih zamudnih obresti od neupravičeno ali preveč plačanega davka.

Zahtevek tožeče stranke za povračilo stroškov postopka se zavrne.

Prvostopni davčni organ je z izpodbijano odločbo izrekel, da se tožeči stranki vrne preveč plačan davek od dobička pravnih oseb za leto 1998 v znesku 50 134 395,46 SIT in preveč plačane zamudne obresti v znesku 20 687 013,50 SIT (točki I/1 in 2 izreka), zamudne obresti v znesku 47 365 072,00 SIT, obračunane od davka od dobička za leto 1998 od zneska 35 134 395,46 SIT za čas od 8. 11. 2000 do 27.12. 2005 in zamudne obresti za čas od 28. 12. 2005 do dneva vračila (točka I/3 izreka), zamudne obresti v znesku 20 061 026,00 SIT, obračunane od davka od dobička za leto 1998 od zneska 15 000 000,00 SIT za čas od 16. 11. 2000 do 27. 12. 2005 in zamudne obresti od 28. 12. 2005 do dneva vračila (točka I/4), preveč plačan davek od prometa proizvodov po tarifni številki 1 Tarife davka od prometa proizvodov po stopnji 20% v znesku 34 252 055,90 SIT (točka I/5), preveč plačan davek od prometa proizvodov po tarifni številki 3 Tarife davka od prometa proizvodov po stopnji 5% v znesku 553 580,10 SIT (točka I/6), preveč plačane zamudne obresti od davka od prometa proizvodov v znesku 15 650 937,69 SIT, zamudne obresti v znesku 46 175 580,00 SIT, obračunane od davka od prometa proizvodov po tarifni številki 1 Tarife davka od prometa proizvodov od zneska 34 252 055,90 SIT za čas od 8. 11. 2000 do 27. 12. 2005 in zamudne obresti od 28. 12. 2005 do dneva vračila (točka I/8) ter zamudne obresti v znesku 746 287,00 SIT, obračunane od davka od prometa proizvodov po tarifni številki 3 Tarife davka od prometa proizvodov od zneska 553 580,10 SIT za čas od 8. 11. 2000 do 27. 12. 2005 in zamudne obresti od 28. 12. 2005 do dneva vračila (točka I/9 izreka), vse v breme ustreznih podračunov proračuna in v dobro transakcijskega računa tožnika.

Iz obrazložitve izpodbijane odločbe sledi, da je bilo pritožbi tožeče stranke zoper odločbo istega davčnega urada št. ... z dne 9. 8. 1999 delno ugodeno, tako da se v točki I/1 odpravi in v tem delu zadeva vrne prvostopnemu organu v ponovni postopek ter odpravita točki I/2 in 3 izreka. V skladu s prvim odstavkom 95. člena Zakona o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 18/96 do 97/01 - v nadaljevanju: ZDavP) ima davčni zavezanec pravico do vračila preveč plačanega davka in obresti, če je plačal več, kot je bil dolžan plačati po pravnomočni odločbi. Zato se tožeči stranki, ki je na podlagi odločbe plačala davek od dobička pravnih oseb za leto 1998 in zamudne obresti od tega davka ter davek od prometa proizvodov in zamudne obresti od tega davka, vrnejo preveč plačani zneski davka in plačanih zamudnih obresti, vrnejo oziroma plačajo pa se ji, skladno s četrtim odstavkom 95. člena, tudi zamudne obresti od preveč plačanega davka, obračunane od plačila do 27. 12. 2005, s tem da je na podlagi iste zakonske določbe (četrtega odstavka 95. člena ZDavP) upravičena tudi do zamudnih obresti od glavnice 84 940 031,46 SIT od 28. 12. 2005 do dneva vračila.

Pritožbo tožeče stranke zoper točke I/2, 3, 4, 7, 8 in 9 izpodbijane odločbe je drugostopni davčni organ zavrnil kot neutemeljeno. V zvezi s pritožbenimi ugovori k točkama I/2 in 7 navaja, da je prvostopni davčni organ kot pravno podlago za odločanje pravilno uporabil 95. člen ZDavP v zvezi s 406. členom ZDavP-1. Ob upoštevanju četrtega odstavka tega člena je pravilen tudi zaključek, da tožnik ne more uspešno uveljavljati plačila obresti od obresti. V zvezi s pritožbo zoper točke I/3, 4, 8 in 9 pa drugostopni organ navaja, da tožniku na podlagi četrtega odstavka 95. člena ZDavP pripadajo zakonite zamudne obresti od neupravičeno odmerjenega ali preveč odmerjenega davka po obrestni meri, določeni z zakonom, ki ureja obrestno mero zamudnih obresti, od dneva plačila davka. Po že zavzetih stališčih sodišč, s katerimi se strinja tudi drugostopni organ, se Zakon o predpisani obrestni meri zamudnih obresti in temeljni obrestni meri (Uradni list RS, št. 45/95 - v nadaljevanju: ZPOMZO) razlaga tako, da se za čas do 28. 6. 2003 zamudne obresti obračunavajo po konformni metodi, od 28. 6. 2003 pa velja Zakon o predpisani obrestni meri zamudnih obresti (Uradni list RS, št. 56/03 - v nadaljevanju: ZPOMZO-1), ki predpisuje le še realno obrestno mero brez valorizacije ter se zato obresti obračunavajo po navedenem obrestnem računu. Prvostopni organ je po podatkih spisov tožniku od preveč odmerjenega davka obračunal obresti. Obresti so obračunane od prvega dneva plačila glavnice do 27. 12. 2005, s tem da je tožnik upravičen še do nadaljnjih zamudnih obresti do dneva vračila. Kot navaja tožnik sam, je prvostopni organ do 31. 12. 2004 za izračun uporabil konformno metodo, za izračun obresti v letu 2005 pa linearno metodo. V zvezi s pritožbenim ugovorom, da je davčni organ kot osnovo za izračun zamudnih obresti upošteval le preveč plačani davek, ne pa znesek davka, povečan za pripisane obresti, pa se drugostopni organ sklicuje na četrti odstavek 95. člena ZDavP, po katerem davčnem zavezancu pripadajo zakonite zamudne obresti od neupravičeno odmerjenega ali preveč odmerjenega davka ter na tej podlagi ugotavlja, da je odločitev prve stopnje, da upošteva kot osnovo za obračun le znesek davka, glede na navedeno zakonsko določbo utemeljena. Sicer pa bi bila, glede na povedano, pravilna uporaba predpisa za linearni izračun obresti od 28. 6. 2003 dalje, ker pa organ druge stopnje meni, da ni podan razlog po drugem odstavku 274. člena oziroma 253. člena ZUP, v izpodbijano odločitev v tem delu ne posega.

Tožnik se s takšno odločitvijo ne strinja in predlaga ugoditev tožbi, ki jo vlaga iz vseh tožbenih razlogov po ZUS-1. Navaja, da davčni organ pri izračunu vrnjenih zneskov ni upošteval zamudnih obresti za čas do dneva vračila, to je 4. 1. 2006. Razen tega vztraja, da so zamudne obresti kot posledica premalo plačanih davkov po vsebini davek in da je zato pravilna izključno takšna razlaga predpisa, to je 95. člena ZDavP, po kateri je tožeča stranka upravičena do zamudnih obresti od zneska preveč plačanih obresti. Drugačna razlaga predpisa je samovoljna in pomeni kršitev 14. in 22. člena Ustave. Da so obresti davek izhaja tudi iz dopolnjene določbe 2. člena ZDavP-1. Nepravilno pa je po mnenju tožnika narejen tudi linearni izračun zamudnih obresti, ker je davčni organ kot osnovo vzel glavnico, brez že nateklih obresti po konformnem izračunu. Različna metoda izračuna namreč v ničemer ne vpliva na osnovo. Ta se namreč ustrezno povečuje, razlika med konformnim in linearnim izračunom pa je le na ravni konkretnega obdobja, saj pri konformnem načinu izračuna obresti v konkretnem obdobju ne naraščajo linearno, ampak so v začetnem obdobju nižje od linearnih. Zaradi napačnega izhodiščnega zneska za izračun obresti po linearni metodi je tožnik prejel za 15 499 656,04 SIT premalo. Razlogi druge stopnje (s sklicevanjem na četrti odstavek 95. člena ZDavP) niso v nikakršni zvezi z očitkom napačnega izračuna obresti, zato gre za kršitev 14., 22. in 25. člena Ustave, saj odločitev v tem delu ni obrazložena oziroma ustrezno argumentirana. Odločitev v točkah I/3, 4, 8 in 9 pa je nepravilna tudi zato, ker ni upoštevan čas od 27. 12. 2004 do plačila zamudnih obresti. Na 5. strani odločbe prve stopnje je nedvoumno zapisano, da od skupne glavnice tožeči stranki pripadajo zamudne obresti za čas od 28. 12. 2005 do dneva vračila. Upoštevaje dan vračila 4. 1. 2006 je davčni organ dolžan nakazati na račun tožnika še obresti za čas od 28. 12. 2005 do 4. 1. 2006. Glede te pritožbene navedbe se drugostopni organ ne opredeli, kar je kršitev 25. člena Ustave.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločitvi in pri razlogih. Sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

Glede vračila zamudnih obresti in njihovega obrestovanja se sodišče v celoti strinja z odločitvijo davčnih organov in njihovo razlago zakonskih določb, ki so v konkretnem primeru pravna podlaga za vračanje zamudnih obresti. Tudi sodišče namreč meni, tako kot je že večkrat odločilo v podobnih primerih, da v davčnem predpisu (ZDavP), ni podlage za obrestovanje vrnjenih zamudnih obresti od neupravičeno ali preveč plačanega davka. Ker gre v takšnem primeru za davčno obveznost, tokrat s strani države, bi morala biti le-ta v zakonu izrecno določena, tako kot je bilo kasneje storjeno v ZDavP-1, na katerega se sklicuje tožeča stranka. Predpis (ZDavP), ki se uporablja v tem primeru, pa takšne določbe ni vseboval. Zato državi obveznosti iz tega naslova v konkretnem primeru ni mogoče naložiti. Glede na dovolj jasne zakonske določbe, ki jih citira pritožbeni organ in ki govorijo o vračanju, pa tudi ni podlage za to, da bi se jih (drugače) razlagalo, oziroma bi bila drugačna razlaga v takšnem primeru v nasprotju z zakonsko ureditvijo ter obenem z Ustavo, ki določa, da se obveznosti iz naslova davkov lahko nalagajo (tudi državi) izključno z zakonom.

Sodišče pa se strinja tudi z načinom izračuna zamudnih obresti, kakršen je bil opravljen v konkretnem primeru in ki mu tožnik ugovarja v tožbi in pred tem že v pritožbi. Glede na predpisani linearni način izračuna namreč tudi sodišče ne vidi podlage za to, da bi se kot osnova za izračun ne upoštevala (zgolj) glavnica, to je znesek preveč plačanega davka, temveč glavnica skupaj z zamudnimi obrestmi, ki so se natekle do začetka uporabe zakona, ki predpisuje linearni izračun zamudnih obresti, kot to zahteva tožeča stranka.

Pravilno in dovolj jasno pa je odločeno tudi, da se tožniku vrnejo zamudne obresti v zneskih, izračunanih za čas od prvega dne plačila glavnice do 27. 12. 2005 ter da je tožnik upravičen še do nadaljnjih zamudnih obresti od 28. 12. 2005 do dneva vračila. To namreč jasno sledi že iz izreka izpodbijane odločbe, navedeno pa je tudi v obrazložitvah obeh davčnih odločb, tudi v odločbi druge stopnje. Tožbena trditev, da pri odločanju ni upoštevan čas od 27. 12. 2004 do plačila zamudnih obresti, je torej v nasprotju s podatki spisov. Iz istega razloga pa je v nasprotju s podatki spisov in s tem neutemeljen tudi tožbeni očitek, da je zaradi pomanjkljivih razlogov druge stopnje podana kršitev 25. člena Ustave.

Ker je torej odločitev tožene stranke pravilna, tožbene navedbe pa neutemeljene, je sodišče tožbo, na podlagi določb prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06) kot neutemeljeno zavrnilo.

O stroških upravnega spora je sodišče odločilo na podlagi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, po katerem trpi v primeru, če sodišče tožbo zavrne, vsaka stranka svoje stroške postopka.

Sodišče je, glede na nesporno dejansko podlago, na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.