sodba I U 741/2010
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2010-11-10

imenovanje direktorja javnega zavoda - neizbira nobenega od prijavljenih kandidatov - diskriminacija na podlagi osebnih okoliščin

Odločitev o tem, da se nikogar ne imenuje za direktorja javnega zavoda, je po svoji vsebini akt o izbiri, kjer ima tožena stranka pravico sprejeti tako odločitev. Kandidat, ki se prijavi na razpis, ima ob izpolnjevanju predpisanih pogojev le pravico potegovati se za imenovanje, nima pa izključne pravice biti imenovan. Vsakdo, ki se poteguje za delovno mesto direktorja zavoda, mora računati tudi na možnost, da ne bo izbran, čeprav izpolnjuje pogoje.

Sodišče ne more pritrditi tožbenim navedbam, da naj bi nekateri člani KVIAZ ocenjevali osebnosti kandidatov. Iz poročila KVIAZ kaj takega ni razvidno, prav tako pa tudi iz izjav občinskih svetnikov, ki jih navaja tožnica, ni razvidno, da bi šlo za kakršnokoli diskriminacijo na podlagi osebnih okoliščin.

2. Zahteva tožene stranke za povrnitev stroškov postopka se zavrne.

Z izpodbijanim sklepom je tožena stranka odločila, da se v postopku izbire za direktorja javnega zavoda Kulturno rekreacijski center - KRC ... (v nadaljevanju KRC) ne izbere noben kandidat, da se javni razpis za izbiro direktorja ponovi, da morajo biti o neizbiri kandidati obveščeni v 15 dneh in da sklep velja takoj. V izpodbijanem obvestilu pa je bila tožnica obveščena, da ni bila izbrana v postopku javnega razpisa za sklenitev delovnega razmerja za zasedbo delovnega mesta direktorja KRC in da ima pravico do vpogleda v gradivo javnega razpisa. Nadalje v tem aktu tožena stranka navaja, da je Komisija za mandatna vprašanja, volitve, imenovanja in administrativne zadeve (v nadaljevanju KVIAZ) občinskega sveta Občine B. objavila javni razpis za prosto delovno mesto, da se je na razpis prijavilo sedem kandidatov in da je pristojna komisija ugotovila, da nobeden od kandidatov, ki se je uvrstil v izbirni postopek, ni dobil zadostne podpore za izbiro. Na podlagi predloga navedene komisije je občinski svet Občine B. na svoji seji dne 26. 5. 2010 obravnaval zadevo in sklenil, da se v postopku izbire za direktorja javnega zavoda ne izbere noben kandidat ter da se postopek javnega razpisa ponovi.

Tožnica v tožbi in dopolnitvi tožbe navaja, da je o ponovljenem razpisu izvedela ob vpogledu v razpisno dokumentacijo dne 1. 6. 2010, ko je tajnico župana vprašala, kdaj bo razpis ponovljen. Pričakovala je, da bo to po preteku petnajstdnevnega roka za vložitev tožbe oziroma kasneje, ne pa da bo objavljen še isti dan, ko ji je bil poslan sklep o ponovitvi razpisa. O ponovljenem razpisu sploh ni bila obveščena. Razpis je bil objavljen še isti dan, ko ji je bil poslan sklep o ponovitvi razpisa in obvestilo, da bo objavljen ponovni razpis. Tožnica sklepa, da so hoteli razpis prikriti, glede na to, da sta vmes tudi sobota in nedelja, ki se štejeta v osemdnevni rok za prijavo. Razen tega tožnica še navaja, da je eden od občinskih svetnikov na seji občinskega sveta 26. 5. 2010 rekel, da je čudno, da nobeden od kandidatov, ki so izpolnjevali pogoje, za komisijo ni bil ustrezen. Komisiji je očital, da je bila nekorektna in da so na njej govorili o ponovitvi razpisa takoj, ko so videli samo imena prijavljenih. Kandidati so bili zavrnjeni, ker niso bili všeč stranki C. Trije občinski svetniki C. v KVIAZ so glasovali za ponovitev razpisa, ne da bi se opredelili za kandidata, medtem ko so se štirje svetniki iz drugih strank poimensko opredelili za enega ali tudi dva kandidata in niso samo postopkovno zaključili, da jih nobeden od kandidatov ni prepričal. Sama ni včlanjena v nobeno stranko in je računala, da bo izbira opravljena po programu dela, kot ji je bilo rečeno s strani župana Občine B. Predvideva, da se bo na razpis prijavil kandidat, ki se na prvi razpis sploh ni prijavil. Iz zapisnika 30. redne seje občinskega sveta je razvidno, da je za sklep, da se javni razpis ponovi, glasovalo enajst članov, trije so bili proti, pri tem pa ni razvidno, ali je bilo enajst članov iz stranke C., je pa verjetno. Iz tega zapisnika tudi izhaja, da je član občinskega sveta D.D. dodal, da so nekateri programi dobro pripravljeni, kot osebnost pa kandidatov ni mogel ocenjevati, ker jih ne pozna. Iz tega tožnica sklepa, da so na KVIAZ nekateri člani ocenjevali osebnosti kandidatov, verjetno tudi osebno diskreditirali. S tem in z navedbami svetnikov E.E., F.F. in deloma G.G. utemeljuje, da je šlo v postopku izbire direktorja za diskriminacijo oseb na podlagi osebnih okoliščin. Tožnica predlaga, da se oba izpodbijana akta odpravita in da se ponovno odloča o izbiri na podlagi objavljenega javnega razpisa.

Tožnica je z dopolnitvijo tožbe izpodbijala tudi sklep občinskega sveta Občine B. št. 14-4/2010 z dne 1. 7. 2010 ter obvestilo istega organa št. 014-4/2010 z dne 2. 7. 2010, vendar je sodišče zadevo v tem delu s sklepom opr. št. I U 741/2010-8 z dne 13. 7. 2010 razdružilo in jo obravnava posebej, v ločenem postopku. Po svoji vsebini gre v tem delu dejansko za novo tožbo, saj se izpodbijata druga dva upravna akta. Po zaključku prvega razpisa se je namreč začel povsem nov postopek z novim razpisom dne 28. 5. 2010 in zaključil z aktoma tožene stranke z dne 1. 7. 2010 in 2. 7. 2010. Sodišče o obeh aktih, s katerima se je končal ponovljeni razpis, še ni odločilo.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da 36. člen Zakona o zavodih (Uradni list RS št. 12/91 in nadaljnji, v nadaljevanju ZZ) med drugim določa, da ima prijavljeni kandidat v petnajstih dneh po prejemu obvestila pravico zahtevati sodno varstvo pri pristojnem sodišču, če misli, da je bil kršen z izvedbo razpisa določen postopek in da je ta kršitev lahko bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata ali da izbrani kandidat ne izpolnjuje v razpisu določenih pogojev. Tožnica pa v tožbi ne zatrjuje, da naj bi bil kršen z izvedbo razpisa določen postopek niti ne navaja da bi lahko ta kršitev bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata, zato tožena stranka meni, da je potrebno tožbo zavreči. Tožena stranka je postopek javnega razpisa za izbiro direktorja vodila transparentno ter pri izdaji izpodbijanega sklepa ter obvestila ravnala v skladu z predpisi, ki se na to nanašajo. Na podlagi določbe 11. člena Odloka o ustanovitvi javnega zavoda KRC ter 21. ter 22. člena Statuta tega zavoda je tožena stranka v sredstvih javnega obveščanja objavila razpis za delovno mesto direktorja. V okviru razpisa je določila pogoje, ki jih mora izpolnjevati kandidat, čas, za katerega bo imenovan, rok, do katerega se sprejemajo prijave kandidatov in rok, v katerem bodo prijavljeni kandidati obveščeni o izbiri. Na javni razpis se je pravočasno prijavilo sedem kandidatov. Izmed prispelih vlog je zgolj pet kandidatov izpolnjevalo formalne pogoje, med drugimi tudi tožnica. S kandidati, ki so izpolnjevali formalne pogoje, tudi s tožnico, je komisija opravila razgovore, nato pa občinskemu svetu predlagala, da se razpis za prosto delovno mesto ponovi, saj nobeden od kandidatov ni pridobil potrebne večine glasov. 22. člen Statuta javnega zavoda KRC namreč določa, da direktorje na podlagi razpisa in po predhodnem mnenju sveta centra in strokovnega sveta imenuje občinski svet z večino opredeljenih glasov navzočih članov. V skladu z navedenimi določbami je občinski svet sprejel sklep, da se v postopku izbire za direktorja ne izbere noben kandidat ter da se razpis za direktorja ponovi, o neizbiri pa obvesti tudi neizbrane kandidate. Iz navedenega je razvidno, da postopek za izvedbo razpisa ni bil kršen. Iz zapisnika občinskega sveta izhaja, da je enajst članov glasovalo za ponovitev razpisa, trije člani pa so glasovali proti. Glede na navedeno je očitno, da je bil izpodbijani sklep sprejet s potrebno večino, kar dodatno dokazuje, da postopek ni bil kršen. Brezpredmetne in nerazumljive pa so tožbene navedbe o strankarskem članstvu glasujočih članov občinskega sveta. Tožena stranka je potem ponovno objavila javni razpis, prav tako pa je tudi na Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje posredovala prijavo prostega delovnega mesta. Očitki, da je bil razpis objavljen v nasprotju z njenimi pričakovanji, prehitro, so brezpredmetni in za odločanje v tem upravnem sporu te navedbe niso relevantne. Namen tožene stranke ni bil prikriti ponovljeni razpis. Oba razpisa sta bila objavljena v sredstvih javnega obveščanja, in sicer v časopisu ..., prav tako pa sta bili tudi na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje posredovani obe objavi prostega delovnega mesta. Tožnica je bila vabljena tudi na razgovor pri drugem razpisu. Tudi pri tem razpisu postopek ni bil kršen. Tožena stranka sodišču predlaga, naj sodišče tožbo zavrže oziroma podrejeno, naj jo zavrne s stroškovno posledico.

Statut javnega zavoda KRC v 1. odstavku 22. člena določa, da imenuje direktorja na podlagi javnega razpisa in po predhodnem mnenju sveta centra in strokovnega sveta Občinski svet Občine B. za dobo petih let z možnostjo ponovnih imenovanj. V 4. odstavku 23. člena pa statut določa, da predlog za imenovanje direktorja pripravi KVIAZ ter ga skupaj z mnenjem sveta centra posreduje občinskemu svetu. Statut Občine B. pa v 1. odstavku 21. člena določa, da občinski svet sprejema odločitve na svoji seji z večino opredeljenih glasov navzočih članov. Podobno pa tudi poslovnik občinskega sveta v 44. členu določa, da sprejema odločitve občinski svet z večino opredeljenih glasov navzočih članov, razen če zakon določa drugačno večino. Predlagana odločitev je sprejeta, če se je večina navzočih članov odločila »ZA« njen sprejem. Tudi Odlok o ustanovitvi javnega zavoda KRC v 10. členu določa, da direktorja imenuje na podlagi javnega razpisa in po predhodnem mnenju sveta centra in strokovnega sveta občinski svet Občine B. za dobo petih let z možnostjo ponovnih imenovanj. Poleg zbiranja kandidatov za direktorja z javnim razpisom lahko občinski svet povabi posamezne kandidate tudi neposredno. Glede na vsa navedena določila sodišče ugotavlja, da sta bila oba izpodbijana akta sprejeta v skladu z navedenimi predpisi. Tako kot lahko KVIAZ poda predlog za imenovanje direktorja centra, velja po presoji sodišča tudi za primer, ko se komisija odloči, da bo predlagala, da se nihče od prijavljenih kandidatov ne imenuje. Iz predloženega zapisnika o seji občinskega sveta, ki je bila dne 26. 5. 2010, tudi izhaja, da je občinski svet z enajstimi glasovi za in tremi proti sprejel sklep, ki se izpodbija v tem upravnem sporu, kar pomeni, da je za tako odločitev glasovala večina navzočih članov.

Razen zgoraj navedenega sodišče tudi meni, da je odločitev o tem, da se nikogar ne imenuje za direktorja, po svoji vsebini akt o izbiri, kjer ima tožena stranka pravico sprejeti tako odločitev. Kandidat, ki se prijavi na razpis, ima ob izpolnjevanju predpisanih pogojev le pravico potegovati se za imenovanje, nima pa izključne pravice biti imenovan. Vsakdo, ki se poteguje za delovno mesto direktorja zavoda, mora računati tudi na možnost, da ne bo izbran, pa čeprav izpolnjuje pogoje.

Tožbene navedbe o tem, da naj bi bil nov razpis objavljen preuranjeno ter da tožnica ni bila obveščena o tem, po mnenju sodišča ne morejo biti predmet tega postopka, ki se je zaključil z izdajo obeh izpodbijanih aktov. Na pravilnost odločitve tudi ne more vplivati tožbena navedba, da je eden od občinskih svetnikov izrazil mnenje, da je čudno, da nobeden od kandidatov, ki so izpolnjevali pogoje, za komisijo ni bil ustrezen. Iz poročila komisije za mandatna vprašanja, volitve, imenovanja in administrativne zadeve, je razvidno, da nobeden od kandidatov, ki so bili v izbirnem postopku, ni dobil večinske podpore. Sodišče tudi ne more pritrditi tožbenim navedbam, da naj bi nekateri člani KVIAZ ocenjevali osebnosti kandidatov. Iz poročila KVIAZ kaj takega ni razvidno, prav tako pa tudi iz izjav občinskih svetnikov, ki jih tožnica navaja, ni razvidno, da bi šlo za kakršnokoli diskriminacijo. Svetnik E.E. je povedal, da se mu zdi prav, da bi občinski svet podprl enega izmed kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje. Strinjanje s tem stališčem je izrazil tudi svetnik F.F., ki je menil, da ima vsaj eden od petih kandidatov kompetentnost in dovolj znanj, veščin in motiva za izbiro kot ustrezen kandidat. Svetnik G.G. pa je povedal, da se mu zdi čudno, da nobeden od kandidatov, ki so izpolnjevali pogoje, ni pripravil programa, je pa KVIAZ kompetenten za takšne odločitve in bodo šli v nov razpis. Na podlagi teh izjav ni mogoče sklepati, da bi šlo pri prijavljenih kandidatih za diskriminacijo na podlagi osebnih okoliščin.

Razen navedenega sodišče tudi pritrjuje stališču tožene stranke, da je v skladu s 1. odstavkom 36. člena ZZ možno zahtevati sodno varstvo pri pristojnem sodišču, če kandidat misli, da je bil kršen z izvedbo razpisa določen postopek in da je ta kršitev lahko bistveno vplivala na odločitev o izbiri kandidata ali da izbrani kandidat ne izpolnjuje v razpisu določenih pogojev. Kršitve postopka iz tožbe niso razvidne, izbran pa ni bil noben kandidat, saj je bil postopek zaključen z odločitvijo, da se nikogar ne izbere.

Glede na navedeno je odločitev tožene stranke pravilna, zato je sodišče tožbo na podlagi 1. odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list SR št. 105/06 in nadaljnji, dalje ZUS-1) zavrnilo.

Tožena stranka je predlagala tudi, naj ji tožnica povrnite stroške upravnega spora. Sodišče je ta predlog zavrnilo, saj 4. odstavek 25. člena ZUS-1 določa, da če sodišče tožbo zavrne ali zavrže ali se postopek ustavi, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.

Zakon o zavodih (1991) - ZZ  - člen 36, 36/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.