Sodba U 673/2001
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2003-07-03

izdaja odločbe - davčni obračun - krajevna pristojnost - inšpekcijski pregled

Inšpekcijski postopek, kot je opredeljen v ZDS, je po presoji sodišča samostojen postopek in ni vezan na vložitev davčne napovedi oziroma davčnega obračuna.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo ugodila pritožbi tožnika zoper odločbo Davčne uprave Republike Slovenije, Davčni urad A. z dne 19. 2. 1999 tako, da je navedeno odločbo odpravila in zadevo poslala v pristojno reševanje Davčnemu uradu B.

Ugotovila je, da odločbe prve stopnje ni izdal krajevno pristojen organ. Iz podatkov v upravnih spisih je razvidno, da je bila s sklepom Okrožnega sodišča v A. z dne 13. 1. 1997, spremenjena poleg družbenika in zastopnika družbe tudi firma in se je preimenovala v A. d.o.o., junija 1997 pa je prišlo tudi do spremembe sedeža pravne osebe, ki je od takrat dalje na naslovu P. ulica 1, B. Glede na to je tožena stranka v skladu z določbo 2. odstavka 241. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 47/86 p.b., dalje: ZUP) odločbo prve stopnje odpravila, ker jo je izdal nepristojen organ in jo poslala v rešitev pristojnemu Davčnemu uradu B. V skladu z določbo 3. člena Zakona o davčnem postopku (Uradni list RS, št. 18/96 do 108/99, dalje: ZDavP) je krajevno pristojen za odločanje v davčnem postopku tisti davčni urad, na območju katerega je davčni zavezanec vpisan v davčni register, zato je v obravnavani zadevi pristojen za odločanje Davčni urad B.

S tako odločitvijo se tožeča stranka ne strinja in vlaga tožbo v upravnem sporu. V tožbi navaja, da je tožena stranka sicer pravilno povzela določbo 241. člena ZUP, vendar pa je zmotno ugotovila, da Davčni urad A. ni pristojen za reševanje te zadeve. Sklicuje se na 11. člen ZDavP, po katerem je davčni postopek uveden, ko davčni organ prejme davčno napoved. Ker je davčno napoved za odmero davka od dobička za leto 1996 tožeča stranka vložila pri Davčnem uradu A., je bil ta organ pristojen za vodenje davčnega postopka na prvi stopnji. V skladu s 24. členom ZUP organ, ki je kot krajevno pristojen uvedel postopek, ostane pristojen tudi tedaj, kadar nastanejo med postopkom okoliščine, po katerih bi bil krajevno pristojen kakšen drug organ. Zaradi navedenega ugotovitev tožene stranke, da naj bi odločbo izdal nepristojni organ, ni pravilna. Zato bi morala tožena stranka pritožbo obravnavati vsebinsko. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo odpravi.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri svoji odločitvi in razlogih zanjo ter sodišču predlaga, da tožbo zavrne.

Državni pravobranilec kot zastopnik javnega interesa udeležbe v tem sporu ni priglasil.

Zakon o davčni službi (Uradni list RS, št. 18/96, 36/96, 87/97, 48/98 in 26/99, dalje ZDS) v 13. členu določa, da opravlja davčni organ davčni nadzor s kontrolo in inšpekcijskimi pregledi na podlagi zakona, ki ureja davčni postopek in zakona, ki ureja upravo. Kontrola obsega preverjanje pravilnosti in pravočasnosti vlaganja davčnih napovedi in davčnih obračunov, obračunavanja in plačevanja davkov na podlagi obrazcev in drugih predpisanih podatkov in se praviloma opravlja v prostorih davčnega organa (14. člen ZDS). Inšpekcijski pregled obsega preverjanje pravilnosti in pravočasnosti obračunavanja davkov, poslovanja davčnih zavezancev, preverjanje knjigovodskih in drugih evidenc, ugotavljanje neprijavljenih dohodkov in odrejanje ukrepov, določenih z zakonom ter se praviloma opravlja v prostorih in na stvareh davčnega zavezanca (15. člen ZDS). Inšpekcijski pregled opravlja davčni inšpektor na območju svojega davčnega urada (16. člen ZDS). Navedena zakonska ureditev torej obravnava dva, po vsebini različna postopka davčnega nadzora, in sicer postopek kontrole in inšpekcijski postopek, ki potekata neodvisno drug od drugega. Glede na zakonsko določeno vsebino vsakega od obeh postopkov davčnega nadzora, se postopek kontrole, ki se praviloma opravi v prostorih davčnega organa, začne z vloženo davčno napovedjo oziroma davčnim obračunom, medtem ko se inšpekcijski postopek, kot samostojna oblika davčnega nadzora ne uvede že s samo vložitvijo davčnega obračuna, temveč je za uvedbo tega postopka potrebno aktivno ravnanje davčnega inšpektorja, torej se začne, ko le ta opravi prvo dejanje v inšpekcijskem postopku. Inšpekcijski postopek, kot je opredeljen v ZDS, je po presoji sodišča samostojen postopek in ni vezan na vložitev davčne napovedi oziroma davčnega obračuna.

Iz upravnih spisov izhaja, da je bil v obravnavanem primeru dne 30. 11. 1998 izdan zapisnik, iz katerega je razvidno, da je inšpektorica Davčnega urada A. opravila inšpekcijski pregled pravilnosti in pravočasnosti obračunavanja in plačevanja davkov ter preverjanje knjigovodskih listin in drugih evidenc tožnika za leto 1996. Okoliščina, da je 10. 6. 1997 prišlo do spremembe sedeža tožnika oziroma njegovega pravnega naslednika, ki je od tega dne v B., med strankama ni sporna. Ker je tožnik od junija 1997 dalje vpisan pri Davčnem uradu B., je tudi po presoji sodišča za izvedbo postopka inšpiciranja in izdajo odločbe o odpravi ugotovljenih nepravilnosti kot posledice ugotovitev inšpektorja, skladno s 3. členom ZDavP krajevno pristojen Davčni urad B, saj v obravnavani zadevi ni pomembno, kje je tožnik vložil davčni obračun, kot zmotno meni tožnik, temveč, kje (v katerem davčnem registru) je bil vpisan tožnik takrat, ko je bil opravljen inšpekcijski postopek. Ta pa je bil nesporno izveden v letu 1998, ko je bil tožnik že vpisan v davčnem registru Davčnega urada B.

Sodišče je tožbo kot neutemeljeno zavrnilo na podlagi 1. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 70/00).

ZDS člen 14, 15, 16. ZDavP člen 3, 11. ZUP (1986) člen 241, 241/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.