UPRS sodba U 500/2003
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-02-10

Odklonitev soglasja k imenovanju in razrešitvi ravnatelja je akt, ki po določbi drugega odstavka 3. člena ZUS sodi v pristojno obravnavanje upravnega sodišča. Ker izdaja soglasja ne pomeni odločanja o upravni stvari kot jo opredeljuje določba 2. člena ZUP, ampak gre za odločanje o posamični stvari v drugih javnopravnih stvareh, se določbe ZUP uporabljajo smiselno in subsidarno, se presoja zakonitost izpodbijanega negativnega soglasja ob smiselni uporabi določbe 6. člena ZUP.

Tožbi se ugodi. Negativno soglasje Ministrstva za šolstvo in šport, Ljubljana št. ... z dne 11. 7. 2000 se odpravi in zadeva vrne Ministrstvu za šolstvo, znanost in šport v ponoven postopek.

Upravno sodišče Republike Slovenije je s sklepom opr. št. ... dne 27. 8. 2002 zavrglo tožničino tožbo zoper odločitev ministra Ministrstva za šolstvo in šport RS, št. ... z dne 11. 7.2000, s katero ni podal soglasja k imenovanju tožnice za ravnateljico osnovne šole AAA. Po presoji sodišča izpodbijano soglasje ni akt v smislu določbe 3. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00 - ZUS), ker tožena stranka z izdajo soglasja ni odločala o kakšni tožničini pravici, obveznosti ali pravni koristi, torej soglasje samo zase ni upravna stvar v kateri bi bilo mogoče samostojno voditi upravni postopek in izdati odločbo po določbah Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in 70/00 - v nadaljevanju ZUP). Odločilo je tudi, da bo o tožničini pravici, obveznosti ali pravni koristi v zvezi z imenovanjem ravnatelja odločeno s sklepom o izbiri ravnatelja, zoper katerega predvideva sodno varstvo pri sodišču pristojnem za delovne spore določba drugega odstavka 36.člena Zakona o zavodih (Uradni list RS, št. 12/91, RS/I, 17/91, 55/92, 13/93, 66/93, 66/93, 45/94, 8/96, 31/ 2000 in 36/2000 - v nadaljevanju ZZ).

Na podlagi tožničine pritožbe je Vrhovno sodišče Republike Slovenije s sklepom opr. št. ... z dne 10. 12. 2003 razveljavilo navedeni sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije in mu zadevo vrnilo v nov postopek.V ponovnem postopku je sodišče preizkusilo izpodbijano soglasje tožene stranke v mejah tožbenega zahtevka, ob upoštevanju stališča Vrhovnega sodišča Republike Slovenije.

Po presoji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije je Upravno sodišče Republike Slovenije z odločitvijo, da odklonitev soglasja k imenovanju ravnatelja ne more biti predmet izpodbijanja v upravnem sporu, nepravilno uporabilo določbo 3. člena ZUS, ki v drugem odstavku določa, da se v upravnem sporu lahko izpodbijajo tudi posamični akti izdani v volilnem postopku in posamični akti o izvolitvah, imenovanjih, napredovanjih in razrešitvah funkcionarjev ter nosilcev javnih služb, če zakon tako določa, pa tudi akti o imenovanjih, napredovanjih in razrešitvah delavcev v državnih organih, organih lokalnih skupnosti in javnih zavodih. Predmet upravnega spora so lahko tudi različna soglasja ali potrditve k izvolitvam in imenovanjem direktorjev ali ravnateljev javnih zavodov in nosilcev javnih pooblastil.

Sodišče prve stopnje, ki je vezano na stališče Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, zato v ponovnem odločanju ugotavlja, da gre v obravnavani zadevi za postopek imenovanja ravnatelja osnovne šole, urejen v določbi 53. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja (Uradni list RS, št. 12/96, 23/96 - v nadaljevanju ZOFVI), ki v sedmem odstavku določa, da si mora svet šole k imenovanju in razrešitvi ravnatelja pridobiti soglasje ministra. V obravnavani zadevi je minister Ministrstva za šolstvo in šport, na podlagi zaprosila sveta zavoda Osnovne šole AAA z dne 28. 6. 2000, kateremu je bil priložen Sklep o izbiri ravnatelja, št. ... z dne 28. 6. 2000, dne 11. 7. 2000, izdal akt št. ..., s katerim ni dal soglasja k imenovanju tožnice za ravnateljico navedene osnovne šole.

Tožnica se z izdanim aktom ne strinja, ter v tožbi navaja, da akt ne vsebuje obrazložitve, torej v njem niso navedeni razlogi za odrek soglasja, prav tako akt ne vsebuje pravnega pouka o pravici do pritožbe. Ker meni, da gre v obravnavani zadevi za odločanje o njeni pravici oziroma se z odklonitvijo soglasja posega v njen interes da bi bila imenovana za ravnateljico šole, bi moral minister svojo odločitev utemeljiti, da bi jo lahko izpodbijala, v kolikor bi ocenila razloge za nesprejemljive oziroma pravno sporne. Ministru je res dana diskrecijska pravica odločati, ali bo podal soglasje k imenovanju ali ne, vendar je ta omejena tako, da so znani vzroki in podlage, ki so bili temelj takšne odločitve.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo zatrjuje, da ima minister v tej fazi postopka imenovanja diskrecijsko pravico v okviru katere se opredeli, ali bo izdal pozitivno ali negativno soglasje in pri tem upošteva, ali so poleg temeljnih formalnih predpostavk v zvezi z izvedbo razpisa, izpolnjeni tudi pogoji, ki jih ZOFVI in na tej podlagi izdani podzakonski akt zahtevajo za kandidata za ravnatelja, akt imenovanja pa po svoji vsebini načeloma predstavlja presojo zakonitosti odločitve sveta zavoda.

Ker torej glede na stališče Vrhovnega sodišča Republike Slovenije spor zaradi odklonitve soglasja k imenovanju po določbi drugega odstavka 3. člena ZUS sodi v pristojno obravnavanje upravnega sodišča, je potrebno v upravnem sporu presoditi zakonitost spornega akta, ter pri navedeni presoji izhajati iz določbe 4. člena ZUP. V obravnavani zadevi namreč po presoji sodišča ne gre za odločanje v upravni stvari kot jo opredeljuje določba 2. člena ZUP, ampak za odločanje o posamični stvari v drugih javnopravnih stvareh, zato se določbe ZUP uporablja subsidiarno in smiselno, kar pomeni uporabo pravil ZUP, v kolikor odločanje ni urejeno s posebnim postopkom in kolikor je uporaba posameznih določb oziroma procesnih institutov splošnega upravnega postopka pri določeni vrsti javnopravnih stvari sploh mogoča in smotrna. Ker določbe ZOFVI ne vsebujejo določb o postopku in načinu izdaje soglasja, sodišče presoja zakonitost spornega soglasja ob smiselni uporabi določbe 6. člena ZUP, ki v prvem odstavku ureja vezanost organa, ki odloča v upravni stvari na zakon, podzakonski predpis, predpis lokalne skupnosti in splošni akt, ter v določbi drugega in tretjega člena opredeljuje odločanje po prostem preudarku. Navedeno pomeni, da je vsak akt organa, tudi sporno negativno soglasje, lahko podvržen naknadni presoji njegove pravilnosti in zakonitosti, to pa je mogoče presoditi samo če iz izdanega akta izhajajo razlogi za sprejeto odločitev, utemeljeni z dokazi oziroma podatki relevantnimi za odločitev. Ker v konkretnem primeru iz spornega akta, s katerim je minister odrekel soglasje k imenovanju tožnice za ravnateljico, razlogi za takšno odločitev ne izhajajo, zakonitosti izdanega akta ni mogoče presoditi, prav tako pa neobrazložitev takšnega akta tožnici ne zagotavlja učinkovitega pravnega varstva v tem upravnem sporu.

Glede na navedeno, je sodišče na podlagi 3. točke prvega odstavka 60. člena ZUS izpodbijani akt odpravilo in ga v skladu z drugim odstavkom citiranega člena vrnilo toženi stranki v ponovni postopek, v katerem bo morala v roku določenem v tretjem odstavku 60. člena ZUS odločiti skladno s pravnim mnenjem izraženim v tej sodbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.