TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
sklep U 2185/2004
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-12-27

Po določbi 1. odstavka 69. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00, v nadaljevanju: ZUS) je mogoče začasno odredbo za odložitev izvršitve izpodbijanega upravnega akta od sodišča zahtevati v primeru, če izvršitve akta na zahtevo tožnika ne odloži pristojni organ, določen v 2. odstavku 30. člena ZUS. To pomeni, da je zahteva za odložitev izvršitve izpodbijanega akta vložena v zvezi z (že) vloženo tožbo v upravnem sporu pri pristojnem organu iz 2. odstavka 30. člena ZUS, to je pri organu, ki je pristojen za izvršbo izpodbijanega akta ter brezuspešen potek sedemdnevnega roka za odločitev o tej zahtevi (3. odstavek istega člena), procesna predpostavka za vložitev zahteve za začasno odredbo pri sodišču. V obravnavanem primeru tožeča stranka izpolnitve te procesne predpostavke niti ne zatrjuje, niti ne izkazuje, niti ni iz tožbi oziroma predlogu za izdajo začasne odredbe priloženih listin razvidno, da je podana, zato je bilo treba predlog za izdajo začasne odredbe zavreči ob smiselni uporabi 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS kot preuranjen.

Zahteva za izdajo začasne odredbe se zavrže.

Tožeča stranka je dne 7. 12. 2004 vložila tožbo zoper odločbo Ministrstva za finance Republike Slovenije, št. 499-30-382/2004 z dne 6. 10. 2004. V tožbi sodišču "iz previdnosti" predlaga, "da izda odlog plačila do rešitve tožbe". Vlogo je dne 22. 12. 2004 dopolnila in predlagala, da sodišče "izda odlog plačila do rešitve tožbe oziroma predlog za izdajo začasne odredbe."

Sodišče je zahtevo za izdajo začasne odredbe zavrglo iz naslednjih razlogov:

Po določbi 1. odstavka 69. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00, v nadaljevanju: ZUS) je mogoče začasno odredbo za odložitev izvršitve izpodbijanega upravnega akta od sodišča zahtevati v primeru, če izvršitve akta na zahtevo tožnika ne odloži pristojni organ, določen v 2. odstavku 30. člena ZUS. To pomeni, da je zahteva za odložitev izvršitve izpodbijanega akta vložena v zvezi z (že) vloženo tožbo v upravnem sporu pri pristojnem organu iz 2. odstavka 30. člena ZUS, to je pri organu, ki je pristojen za izvršbo izpodbijanega akta ter brezuspešen potek sedemdnevnega roka za odločitev o tej zahtevi (3. odstavek istega člena), procesna predpostavka za vložitev zahteve za začasno odredbo pri sodišču. V obravnavanem primeru tožeča stranka izpolnitve te procesne predpostavke niti ne zatrjuje, niti ne izkazuje, niti ni iz tožbi oziroma predlogu za izdajo začasne odredbe priloženih listin razvidno, da je podana, zato je bilo treba predlog za izdajo začasne odredbe zavreči ob smiselni uporabi 2. točke 1. odstavka 34. člena ZUS kot preuranjen.

ZUS člen 34,  34/1,  34/1-2,  34,  34/1,  34/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 447/2001
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-10-11

izbris iz registra - lastnost stranke v postopku

Stečajni postopek nad tožečo stranko je pravnomočno zaključen, tožeča stranka je izbrisana iz sodnega registra. Ker torej tožnik ne more biti več pravdna stranka, ker je bil izbrisan iz sodnega registra na podlagi zaključenega stečajnega postopka, gre po presoji sodišča za takšno pomanjkljivost tožbe, da onemogoča nadaljnji postopek, zato je sodišče na podlagi 5. odstavka 81. člena Zakona o pravdnem postopku.

Tožeča stranka je dne 16. 3. 2001 po pooblaščenki AA vložila tožbo zoper odločbo tožene stranke št. 416-3158/99 z dne 15. 1. 2001, s katero je bila pritožba tožnika zoper odločbo Davčne uprave RS, Davčnega urada A št. Up-I/980383 z dne 9. 7. 1999 kot neutemeljena zavrnjena. Tožnik je sodišču predlagal, da tožbi ugodi in izpodbijano odločbo odpravi. Sodišče je po poizvedbi pri Okrožnem sodišču v B pridobilo sklep tega sodišča opr. št. St 18/2001-41 z dne 19. 3. 2003, ki je postal pravnomočen 1. 4. 2003, iz katerega je razvidno, da je bilo ustavljeno vnovčevanje stečajne mase (točka 1 izreka), da je stečajni postopek nad dolžnikom AAA, svetovanje, trgovina, proizvodnja, d.o.o., v stečaju, C, matična številka 5325978, šifra dejavnosti 110309 zaključen (točka 2 izreka) in da se po pravnomočnosti sklepa dolžnik, vpisan v sodni register pod vložno številko 1/00512/00, izbriše iz sodnega registra. Sodišče je z dopisom z dne 1. 9. 2004 pozvalo BB kot bivšega direktorja in ustanovitelja izbrisane pravne osebe, da se izjasni, ali prevzema upravni spor ter da utemelji svoj pravni interes za morebitno nadaljevanje postopka. BB je z dopisom z dne 24. 9. 2004 sodišče obvestil, da ne prevzema upravnega spora tožeče stranke.

Državno pravobranilstvo republike Slovenije je kot zastopnik javnega interesa udeležbo v tem postopku priglasilo z vlogo št. U-A09-1166/2001-3-R z dne 10. 4. 2001.

Sodišče ugotavlja, da je bil v obravnavanem primeru stečajni postopek nad tožečo stranko pravnomočno zaključen (sklep Okrožnega sodišča v B opr. št. St 18/2001-41 z dne 19. 3. 2003) ter da je bila tožeča stranka izbrisana iz sodnega registra. Ker torej tožnik ne more biti več pravdna stranka, ker je bil izbrisan iz sodnega registra na podlagi zaključenega stečajnega postopka, gre po presoji sodišča za takšno pomanjkljivost tožbe, da onemogoča nadaljnji postopek, zato je sodišče na podlagi 5. odstavka 81. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 do 69/04, v nadaljevanju ZPP), ki se v upravnem sporu smiselno uporablja na podlagi 16. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00), tožbo zavrglo.

ZUS člen 16,  16.  ZPP člen 81,  81/5,  81,  81/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 2209/2004
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-12-15

Pravna podlaga za stališče, da Upravno sodišče RS ni pristojno za odločanje o tožbi tožeče stranke, je zveza med določilom 2. odstavka 36. člena Zakona o zavodih (ZZ) in 7. odstavkom 56. člena Zakona o socialnem varstvu v povezavi z dosedanjo upravno-sodno prakso Vrhovnega sodišča RS na tem področju. Dejstvo, da mora minister dati soglasje k imenovanju in da v postopku sodeluje pristojni organ lokalne skupnosti s predhodnim mnenjem, ne pomeni, da direktorja ne imenuje svet zavoda v smislu 2. odstavka 36. člena ZZ.

Zaradi spora o pristojnosti med Upravnim sodiščem Republike Slovenije in Delovnim in socialnim sodiščem v A, Oddelek v C, se zadeva pošlje v reševanje Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije.

V obravnavani zadevi je tožnica vložila tožbo na Delovno in socialno sodišče v A, Oddelek v C, na ugotovitev neveljavnosti sklepa št. ... z dne 27. 10. 2004. Meni, da izbira ni bila pravilna zaradi napak v postopku, izbira ni bila enakovredna za vse kandidate in izbira ni bila opravljena s strani legitimnega mandata članov sveta zavoda.

Z izpodbijanim obvestilom, ki ga je podpisala predsednica Sveta CSD C, je tožena stranka v skladu z določilom 36. člena Zakona o zavodih (ZZ) tožnico obvestila, da ni izbrana na delovno mesto direktorja CSD C, ki je bilo javno razpisano v Uradnem listu RS št. ... z dne ... 2004, ker je Svet CSD ugotovil, da ne izpolnjuje vseh zahtevanih pogojev. V pravnem pouku je tožena stranka tožnico v zvezi z morebitnim pravnim sredstvom napotila na Delovno in socialno sodišče v C.

Delovno in socialno sodišče v A, Oddelek v C, je v zadevi opr. št. Pd ... izdalo sklep z dne 26. 11. 2004, da ni stvarno pristojno za odločanje v zadevi, in je odločilo, da se zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopi v reševanje Upravnemu sodišču RS v Ljubljani. V obrazložitvi sklepa z dne 26. 11. 2004 Delovno in socialno sodišče v A, Oddelek v C na podlagi podatkov sodnega registra ugotavlja, da je tožena stranka javni zavod, katerega ustanovitelj je Republike Slovenija. V obrazložitvi sklepa citira določila 1., 2., 3. in 4. odstavka 32. člena ZZ. V nadaljevanju citira še določili 6. in 7. odstavka 56. člena Zakona o socialnem varstvu (ZSV, Uradni list RS, št. 54/92, 7/2004, 36/2004) in glede na vse navedeno pravi, da je v zadevi pristojno Upravno sodišče RS.

Pravna podlaga za stališče, da Upravno sodišče RS ni pristojno za odločanje o tožbi tožeče stranke, je zveza med določilom 2. odstavka 36. člena ZZ (Uradni list RS, št. 12/91, 8/96) in 7. odstavkom 56. člena ZSV (Uradni list RS, št. 54/92 z nadaljnjimi spremembami in dopolnitvami) v povezavi z dosedanjo upravno-sodno prakso Vrhovnega sodišča RS na tem področju.

ZZ člen 36/2,  32,  32/1,  36.  ZSV člen 56,  56/6,  56/7,  56,  56/6,  56/7,  56,  56/6,  56/7.  ZUS člen 16,  16/1,  16,  16/1.  ZPP člen 25,  25/2,  23/1,  24,  24/1,  19,  19/1,  23,  25,  25/2,  23/1,  24,  24/1,  19,  19/1,  23.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 783/2004
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-11-02

Tožeča stranka je vložila predlog za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo. Glede na določilo 105.a člena ZPP pravne osebe ni mogoče oprostiti plačila sodnih taks za pritožbo, zato je sodišče zavrnilo predlog tožeče stranke za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo, saj za navedeno taksno oprostitev v zakonu ni pravne podlage.

Predlog tožeče stranke za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo se zavrne.

Tožeča stranka je dne 22. 10. 2004 skupaj s pritožbo vložila predlog za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo.

V skladu z določbo 5. odstavka 168. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99, 96/02, 58/03-odločba Ustavnega sodišča in 2/04, v nadaljevanju ZPP) lahko sodišče oprosti pravno osebo plačila taks samo za vloge iz 105.a člena tega zakona, če pravna oseba nima sredstev in jih tudi ne more zagotoviti brez ogrožanja svoje dejavnosti. Pri odločanju mora sodišče upoštevati premoženjsko, finančno in likvidnostno stanje stranke (6. odstavek 168. člena ZPP). Sodišče lahko torej pravno osebo v upravnem sporu v skladu z določilom 105.a člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 16. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 65/97-popravek, in 70/2000, v nadaljevanju ZUS), po katerem se za vprašanja postopka, ki niso urejena s tem zakonom, primerno uporabljajo določbe zakona o pravdnem postopku, oprosti plačila sodnih taks le za tožbo, nasprotno tožbo, predlog za obnovo postopka, predlog za vrnitev v prejšnje stanje, predlog za zavarovanje dokazov ter predlog za poskus poravnave. Sklep o oprostitvi plačila sodnih taks učinkuje od dneva, ko je pri sodišču vložen predlog za oprostitev in velja za vse vloge in dejanja, za katera je po 4. in 5. členu Zakona o sodnih taksah (Uradni list SRS, št. 1/90 - prečiščeno besedilo, 14/91 in Uradni list RS, št. 38/96, 20/98, 50/98-odločba Ustavnega sodišča, 70/2000, 93/01, 99/02-odločba Ustavnega sodišča, 73/03-odločba Ustavnega sodišča in 121/03, v nadaljevanju ZST) nastala obveznost tega dne ali pozneje (1. odstavek 14. člena ZST). Tožeča stranka je vložila predlog za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo. Glede na določilo 105.a člena ZPP pravne osebe ni mogoče oprostiti plačila sodnih taks za pritožbo, zato je sodišče zavrnilo predlog tožeče stranke za oprostitev plačila sodnih taks za pritožbo, saj za navedeno taksno oprostitev v zakonu ni pravne podlage.

ZST člen 14,  14/1,  14,  14/1.  ZPP člen 105a,  168,  168/5,  105a,  168,  168/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 2088/2003
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-01-06

Tožeča stranka ni zahtevala od tožene stranke, da odloči o pritožbi v 7 dneh, kot to določa drugi odstavek 26. člena ZUS, ampak je sklicujoč se na določbe Zakona o splošnem upravnem postopku urgirala odgovor na pritožbo pri prvostopnem organu. Sodišče zato ugotavlja, da procesna predpostavka za vložitev tožbe zaradi molka drugostopnega organa ni podana.

Tožeča stranka je dne 28. 11. 2003 vložila tožbo zaradi molka drugostopnega organa v zvezi z vloženo pritožbo z dne 26. 7. 2002 zoper odločbo prvostopnega davčnega organa, to je Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada A z dne 22. 7. 2002. Na poziv sodišča je tožeča stranka tožbo dopolnila s pravilnim pooblastilom in dokazilom o odposlanju urgence pred tožbo z dne 30. 10. 2003.

Upravno sodišče Republike Slovenije je tožbo zavrglo iz naslednjih razlogov:

Določba 26.člena Zakona o upravnem sporu (Ur.l. RS št. 50/97 in 70/00, v nadaljevanju ZUS) določa procesne predpostavke za vložitev tožbe zaradi molka upravnega organa. Po drugem odstavku 26.člena ZUS sme stranka sprožiti upravni spor, kot če bi bila njena pritožba zavrnjena, če organ druge stopnje v dveh mesecih ali pa v krajšem, z zakonom določenem času, ne izda odločbe o strankini pritožbi zoper odločbo prve stopnje in če je tudi na novo zahtevo ne izda v nadaljnjih sedmih dneh.

Iz listin, ki jih tožbi prilaga tožeča stranka je razvidno, da je bila vložena pritožba zoper odločbo Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada A z dne 22. 7. 2002, ni pa izpolnjen naslednji pogoj iz drugega odstavka 26. člena ZUS. Tožeča stranka namreč ni zahtevala od tožene stranke, da odloči o pritožbi v 7 dneh, kot to določa drugi odstavek 26.člena ZUS, ampak je sklicujoč se na določbe Zakona o splošnem upravnem postopku urgirala odgovor na pritožbo pri prvostopnem organu. Sodišče zato ugotavlja, da procesna predpostavka za vložitev tožbe zaradi molka drugostopnega organa ni podana. V obravnavanem primeru torej ni mogoče govoriti o molku organa po določbi 26.člena ZUS, zato je tožba preuranjena in jo je sodišče na podlagi 2.točke prvega odstavka in v skladu s tretjim odstavkom 34. člena ZUS, zavrglo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
U 2103/2002
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2004-01-12

upravni spor - stroški postopka - sodna taksa - zavrženje ugovora zoper nalog o plačilu sodne takse

Ugovor zoper nalog o plačilu sodne takse, ne da bi stranka pred tem zahtevala izdajo odločbe o njeni odmeri, je nedopustna.

Ugovor tožeče stranke zoper nalog za plačilo sodne takse opr.št. ... z dne ... in zoper taksni opomin št.... z dne ... se zavrže.

Po izdaji sodbe na prvi stopnji in potem, ko je tožnica vložila pritožbo zoper sodbo, je naslovno sodišče tožnici vročilo nalog za plačilo sodne takse za sodbo v znesku 19 000,00 SIT in opomin za plačilo sodne takse za pritožbo v upravnem sporu, skupaj s takso za opomin, v skupnem znesku 47.500,00 SIT.

Tožnica je vložila ugovor zoper navedeni nalog in opomin. Navaja, da je prepričana, da je terjatev že prisilno izterjana in celo nekajkrat presežena. Sodišče je ravnalo pri izterjavi v nasprotju s 102. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju, ker dohodki tožnice ne dosegajo minimalne plače. Razen tega je terjatev nezakonita. Zato predlaga, da sodišče ugovoru ugodi in postopek v zvezi z izterjavo sodne takse ustavi.

Ugovor zoper nalog in opomin ni dovoljen.

Iz zbranih podatkov izhaja, da je tožnica ugovarjala izdanemu plačilnemu nalogu in opominu za plačilo sodnih taks, ni pa zahtevala izdajo odločbe o odmeri takse. Nalog za plačilo sodne takse in opomin sta bila izdana na podlagi 26. člena v zvezi s 4. členom Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 1/90-p.b., RS 14/91, 38/96, 20/98, 70/2000 - v nadaljevanju: ZST). Po 27. členu ZST je sodišče le na zahtevo stranke dolžno izdati odločbo o odmeri takse in zoper odločbo je dopustna posebna pritožba samo v primeru, ko se stranka ne more pritožiti o glavni stvari. Če taksni zavezanec ne plača takse v roku, ki je določen v 26. členu zakona, sporoči sodišče to v nadaljnjem roku 15 dni pristojnemu davčnemu organu, naj takso prisilno izterja, na spisu pa zaznamuje, da je omenjeni organ obveščen o neplačani taksi. Ko prejeme pristojni davčni urad sporočilo, izda odločbo, s katero naloži taksnemu zavezancu, naj v 15 dneh od prejema odločbe plača dolžno takso in 50% pribitka nanjo kot kazensko takso. Če taksni zavezanec v tem roku takse ne plača, se obe taksi prisilno izterjata in knjižita na račun prihodkov sodnih taks (prvi in drugi odstavek 29. člena). Iz navedenih določb ZST izhaja, da zoper nalog za plačilo sodne takse ni posebnega pravnega sredstva, tudi ne ugovora. To pomeni, da je vloženi ugovor zoper nalog in opomin za plačilo sodne takse na podlagi tretjega odstavka 343. člena ZPP v zvezi s 16. členom ZUS, nedovoljen. Zato je bilo treba odločiti tako, kot izhaja iz izreka tega sklepa. Vsebinsko enako je odločilo s sklepom opr.št. Up 65/2001 z dne 25. 10. 2001 Vrhovno sodišče.

ZST člen 26, 27, 29. ZUS člen 16. ZPP (1977) člen 343, 343/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sklep U 1019/2003
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2005-12-05

stranka v postopku - zaključek postopka - izbris iz sodnega registra

Sodišče je po vpogledu v Centralno bazo sodnega registra ugotovilo, da je tožeča stranka zaradi zaključka stečajnega postopka po sklepu pristojnega sodišča izbrisana iz sodnega registra. Ker je tožeča stranka zaradi izbrisa iz sodnega registra po zaključku stečajnega postopka prenehala obstajati brez pravnega naslednika, kar se s subjektivno spremembo tožbe ne da odpraviti, gre po presoji sodišča za takšno pomanjkljivost tožbe, da onemogoča nadaljnji postopek, zato je sodišče na podlagi 5. odstavka 81. člena ZPP tožbo zavrglo.

Tožeča stranka je pri Upravnem sodišču Republike Slovenije dne 11. 6. 2003 vložila tožbo zaradi molka tožene stranke, ki ni odločila o njeni pritožbi zoper odločbo Davčnega urada A št. ... z dne 22. 5. 2002. Tožena stranka je po pozivu sodišča, da odgovori na tožbo ter dostavi upravne spise in pojasni, zakaj o zadevi še ni odločeno (prvi in četrti odstavek 36. člena Zakona o upravnem sporu - Uradni list RS št. 50/97 in 70/00, v nadaljevanju ZUS), sodišču dne 22. 9. 2005 z odgovorom na tožbo dostavila izvod drugostopne odločbe št. ... z dne 14. 9. 2005, s katero je bilo pritožbi tožnika ugodeno.

Sodišče je po vpogledu v Centralno bazo sodnega registra ugotovilo, da je tožeča stranka zaradi zaključka stečajnega postopka po sklepu Okrožnega sodišča v A opr. št. St ... z dne 23. 6. 2005 izbrisana iz sodnega registra.

Državno pravobranilstvo Republike Slovenije ni prijavilo udeležbe v tem upravnem sporu.

Sodišče je tožbo zavrglo iz naslednjih razlogov:

7Po določbi 80. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 36/2004 - uradno prečiščeno besedilo, ZPP-UPB2), mora sodišče ves čas med postopkom po uradni dolžnosti paziti, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, lahko pravdna stranka in ali je pravdno sposoben. Na tej podlagi je sodišče ugotovilo, da je pravna oseba BBB d.o.o. A, ... ulica št. ..., tj. tožeča stranka, po vložitvi tožbe nehala obstajati, ker je bila izbrisana iz sodnega registra zaradi zaključka stečajnega postopka po sklepu Okrožnega sodišča v A.

Ker je tožeča stranka zaradi izbrisa iz sodnega registra po zaključku stečajnega postopka prenehala obstajati brez pravnega naslednika, kar se s subjektivno spremembo tožbe ne da odpraviti, gre po presoji sodišča za takšno pomanjkljivost tožbe, da onemogoča nadaljnji postopek, zato je sodišče na podlagi 5. odstavka 81. člena ZPP-UPB2 tožbo zavrglo.

Sodišče je določbe ZPP-UPB2 uporabilo na podlagi 16. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00, dalje ZUS), ki napotuje na primerno uporabo določb ZPP za vprašanja, ki z ZUS niso urejena.

ZUS člen 16.  ZPP člen 80,  81,  80,  81.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
sodba U 2603/2005
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2005-12-13

Odločbo, ki jo tožeča stranka izpodbija v upravnem sporu, je tožena stranka izdala v funkciji inštančnega nadzora nad odločanjem tožeče stranke (kot organa prve stopnje) v upravnem postopku. Sama okoliščina, da je tožeča stranka zainteresirana na zakonitosti odločbe druge stopnje, ne izkazuje njene aktivne legitimacije v upravnem sporu, če z upravnim aktom ni bilo hkrati poseženo v njeno pravico ali z zakonom priznano korist ali upravičenje. Tega pa tožeča stranka v tožbi ne izkazuje in niti ne zatrjuje. Kolikor je njeno vlogo razumeti v zasledovanju javnega interesa, pa sodišče pripominja, da je tisti, ki zastopa javni interes v upravnem sporu, državni pravobranilec (19. člen ZUS).

Tožeča stranka je kot prvostopni organ dne 29. 11. 2005 vložila tožbo proti odločbi, s katero je tožena stranka pritožbi AA iz A ugodila in odločbo tožeče stranke št. ... z dne 18. 5. 2004 odpravila. Tožbo utemeljuje s stališčem, da je odločitev tožene stranke v nasprotju z določbami Zakona o Radioteleviziji Slovenija (Uradni list RS, št. 18/94, s kasnejšimi spremembami in dopolnitvami) ter Pravilnika o načinu prijavljanja in odjavljanja televizijskih in radijskih sprejemnikov ter o načinu plačevanja RTV prispevka (Uradni list RS, št. 39/2000, s kasnejšimi spremembami in dopolnitvami), pri odločanju pa naj bi tožena stranka kršila tudi pravila postopka. Sodišču predlaga, da iz navedenih razlogov izpodbijano odločbo odpravi.

Po določbi prvega odstavka 18. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 70/00, v nadaljevanju: ZUS) ima pravico sprožiti upravni spor vsaka pravna oseba, organizacija, naselje, skupina oseb in drugi, ki mislijo, da je kakšna njihova pravica ali na zakon oprta neposredna korist z upravnim aktom kršena.

Fizični in pravni osebi, ki ne plača prispevka in za katero javni zavod ugotovi, da je zavezanec za prispevek, izda javni zavod odločbo o obveznosti plačila prispevka, s katero mu naloži, da neplačane prispevke plača v 15 dneh od vročitve odločbe (223.c člen ZDavP). Zoper odločbo iz 223.c člena je dopustna pritožba na ministrstvo, pristojno za kulturo (223.d člen ZDavP). Odločbo, ki jo tožeča stranka izpodbija v upravnem sporu, je tožena stranka izdala v funkciji inštančnega nadzora nad odločanjem tožeče stranke (kot organa prve stopnje) v upravnem postopku. Sama okoliščina, da je tožeča stranka zainteresirana na zakonitosti odločbe druge stopnje, ne izkazuje njene aktivne legitimacije v upravnem sporu, če z upravnim aktom ni bilo hkrati poseženo v njeno pravico ali z zakonom priznano korist ali upravičenje. Tega pa tožeča stranka v tožbi ne izkazuje in niti ne zatrjuje. Kolikor je njeno vlogo razumeti v zasledovanju javnega interesa, pa sodišče pripominja, da je tisti, ki zastopa javni interes v upravnem sporu, državni pravobranilec (19. člen ZUS).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.