UPRS sodba U 2109/2003
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2005-11-08

promet s kmetijskimi zemljišči - odobritev pravnega posla

Odobritev pravnega posla ni bila upravna stvar le za postopke, ki so se začeli in končali v času pravne praznine - glede na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije št. U-I-266/98.

Tožbi se ugodi, odločba Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. ... z dne 9. 10. 2003 se odpravi in zadeva vrne toženi stranki v nov postopek.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila pritožbo A. A. zoper sklep Upravne enote A., št. ... z dne 14. 4. 2003, s katerim je prvostopni organ zavrgel zahtevo za izdajo potrdila, da odobritev pravnega posla, sklenjenega s prenosom lastništva nepremičnin, last B.B., na A.A., ni potrebna. V obrazložitvi je tožena stranka navedla, da sta izročitelj B.B. in prejemnica A. sklenila izročilno pogodbo, s katero je prenesel izročitelj na prejemnico vse nepremičnine, ki so bile do takrat v njegovi lasti. Sklicuje se na določbo 18. člena, 19. člena in 20. člena Zakona o kmetijskih zemljiščih (v nadaljevanju: ZKZ-B). V skladu s temi določili je prejemnica A.A. dne 19. 9. 1997 podala na Upravno enoto A. vlogo. Prvostopni organ je izdal sklep dne 14. 4. 2003, s katerim je zahtevek zavrgel na podlagi 129. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju: ZUP), ki določa, da se zahteva, ki se nanaša na stvar, ki ni upravna stvar, zavrže s sklepom. Ustavno sodišče RS je z odločbo, št. U-I-266/98 z dne 18. 2. 2002 razveljavilo III. poglavje ZKZ (Uradni list RS, št. 59/96), pri čemer je odločilo, da razveljavitev začne učinkovati po preteku enega leta od dneva objave te odločbe v Uradnem listu RS. Odločba je bila objavljena 28. 3. 2002, vendar v enem letnem roku do 28. 3. 2003 niso bile sprejete ustrezne spremembe oz. dopolnitve ZKZ. Po 44. členu Zakona o ustavnem sodišču (v nadaljevanju: ZUstS), pa se del zakona, ki ga je Ustavno sodišče RS razveljavilo, ne uporablja za razmerja, nastala pred dnem, ko je razveljavitev začela učinkovati, če do tega dne ni bilo pravnomočno odločeno. Prvostopni organ je zato pravilno v skladu s 1. odstavkom 129. člena ZUP in 2. členom ZUP, vlogo zavrgel. Neutemeljen je ugovor, da je pravni interes pritožnice v tem, da bi moral organ odločiti glede na stanje, ko je podala vlogo za izdajo potrdila, saj je imela v skladu z določbami ZUP možnost, da če se organ ni držal inštrukcijskega roka za odločitev, da poda pritožbo, kot če bi bila izdana zavrnilna odločba.

Tožnik v tožbi navaja, da iz drugostopne odločbe izhaja, da naj bi pritožbo vložila A.A., vendar pa tožniku ni znano, da bi pritožbo vložila tudi A.A. Meni, da je tožena stranka dejansko odločala o njegovi pritožbi z dne 24. 4. 2003 zoper sklep prvostopnega organa, ki je bistveno kršil pravila postopka, saj v izreku ni navedel, da se zahtevek AA zavrže, niti ni navedel datuma vloge, ki naj se zavrže, niti ni navedel, na kateri pravni posel se vloga nanaša. Izrek je tako pomanjkljiv, da ni niti določen, niti določljiv. Podobno kršitev pa je storil tudi drugostopni organ, saj ni navedel, čigava pritožba se zavrne. Odločitev tožene stranke pa je napačna tudi zaradi napačne uporabe materialnega prava, saj je tožena stranka z obema odločbama poizkušala izigrati pravno praznino v dobro A.A. Pravno nevzdržno je stališče, da je tožena stranka odločala o vlogi A.A. po petih letih, prav v času pravne praznine na področju prometa s kmetijskimi zemljišči, saj bi se lahko ta poslužila zakonskih določb v primeru molka upravnega organa. Kljub temu pa je odločitev tožene stranke v nasprotju z Zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijskih zemljiščih, ki je začel učinkovati 17. 4. 2003, to pa je istega dne, ko je bil tožniku vročen prvostopni sklep. Citirana novela je določila, da se postopki za odobritev pravnega posla, začeti pred uveljavitvijo tega zakona, zaključijo v skladu s tem zakonom, kar pomeni, da bi moral drugostopni organ ugoditi pritožbi in odpraviti sklep o zavrženju. Novela zakona vsebuje v 19. členu določbo, da odobritev pravnega posla ni možna, v kolikor gre za promet z zaščiteno kmetijo, ki ni v skladu z 18. členom istega zakona, kar pomeni, da zavrženje vloge krši navedena materialno pravna določila, saj je kmetija zaščitena. Predlaga odpravo odločbe tožene stranke.

Zastopnik javnega interesa udeležbe v postopku ni priglasil.

Stranka z interesom v tem postopku A.A. je v odgovoru na tožbo predlagala, da naj sodišče tožbo zavrne v celoti, saj je bila izpodbijana odločba izdana na podlagi njene zahteve, iz nje pa izhaja, da je bilo stališče, ki ga je zavzela stranka z interesom že tekom pravdnega postopka in v nadaljevanju upravnega postopka, pravilno.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka vse navedbe v tožbi iz razlogov, navedenih v obrazložitvi izpodbijane odločbe in predlaga, da sodišče tožbo zavrne kot neutemeljeno ter potrdi odločbo tukajšnjega ministrstva.

Tožeča stranka v obravnavani zadevi utemeljeno ugovarja kršitvi materialnega zakona v izpodbijani odločbi, s katero je tožena stranka pritrdila odločitvi prvostopnega organa, ki je vlogo za izdajo potrdila, da odobritev pravnega posla ni potrebna, zavrgel iz razloga, ker je ugotovil, da stvar, na katero se vloga nanaša, ni upravna stvar. Sodišče se v celoti strinja z navedbami tožene stranke, da je Ustavno sodišče RS z odločbo, št. U-I-266/98 z dne 18. 2. 2002 razveljavilo poglavje "III. Promet s kmetijskimi zemljišči" ZKZ (Uradni list RS, št. 59/96), pri čemer je odločilo, da razveljavitev začne učinkovati po preteku enega leta od dneva objave te odločbe v Uradnem listu RS. Odločba je bila objavljena 28. 3. 2002, vendar v enoletnem roku, do 28. 3. 2003, niso bile sprejete ustrezne spremembe oz. dopolnitve ZKZ in zato je celotno III. poglavje ZKZ prenehalo veljati. Prvostopni organ je izdal sklep v času pravne praznine, vendar pa je v času odločanja tožene stranke o pritožbi A.A. (9. 10. 2003) že veljal Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih (v nadaljevanju: ZKZ-B, Uradni list RS, št. 36/03). Določba 5. člena ZKZ-B pa določa, da se postopki za odobritev pravnega posla, začeti pred uveljavitvijo tega zakona, zaključijo v skladu s tem zakonom. Glede na navedeno določilo tožena stranka zato v pritožbenem postopku ni imela podlage, da pritrdi stališču prvostopnega organa, saj sprejete spremembe v 1. členu urejajo promet s kmetijskimi zemljišči, gozdovi in kmetijami kot upravno stvar, določba 5. člena pa napotuje, da se postopki, začeti pred uveljavitvijo ZKZ-B, končajo v skladu s tem zakonom. Po stališču sodišča navedena določba obvezuje upravne organe, da po njej ravnajo v vseh nepravnomočno zaključenih zadevah. V ponovnem postopku bo morala zato tožena stranka pri reševanju obeh pritožb, tako tožnikove kot A.A., ponovno presoditi pravilnost in zakonitost prvostopnega sklepa glede na določbe ZKZ-B.

Sodišče je odpravilo izpodbijano odločbo, ker je bilo napačno uporabljeno materialno pravo in je zato odločba tožene stranke nezakonita. Sodišče jo je na podlagi 4. točke 1. odstavka 60. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 70/00) odpravilo ter zadevo v smislu 2. in 3. odstavka istega člena vrnilo toženi stranki v ponoven postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.