Sodba U 267/2001
Sodna praksa Upravnega sodišča, 2003-07-10

davek od dohodka iz dejavnosti - davčno priznavanje dnevnic v gradbeni dejavnosti

Prvostopni davčni organ in tožena stranka s sklicevanjem na 13. člen Kolektivne pogodbe gradbene dejavnosti (Uradni list RS, št. 7/98) opravljanje gradbene dejavnosti in s tem službeno odsotnost tožeče stranke opredeljujeta kot redno delo tožnika, ker gre za dejavnost, ki se že po svoji naravi opravlja izven sedeža obratovalnice in mu na tej podlagi odrekata pravico do povračila potnih stroškov. V določbah KPGD/98 v zvezi z napotitvijo delavcev na delo na gradbišče oziroma z razporejanjem delavcev iz kraja v kraj, s katerimi navedeno načelno stališče utemeljujeta organ prve stopnje kot tudi tožena stranka, sodišče ne najde opore za izključitev možnosti uveljavljanja povračila in davčnega priznavanja stroškov v zvezi s službenimi potovanji delavcev gradbene dejavnosti.

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo ugodila pritožbi tožeče stranke, odločbo Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada A. z dne 22.12.1999, s katero je bila tožeči stranki od odpravljanja dejavnosti v letu 1998 ugotovljena davčna osnova v znesku 2.505.979,00 SIT in odmerjen davek od dohodkov iz dejavnosti v znesku 474.748,00 SIT, odpravila in zadevo vrnila prvostopnemu organu v ponoven postopek in odločanje. V zvezi z v tem upravnem sporu spornimi dnevnicami in kilometrinami s sklicevanjem na določbo 13. člena Kolektivne pogodbe gradbene dejavnosti (Uradni list RS, št. 7/98) zavzame stališče, da predstavljajo gradbena dela terensko delo in zato tožnik v primerih, ko je na gradbiščih samo izvajal oziroma opravljal delo v okviru svoje dejavnosti, do povračila dnevnic ni upravičen. Dejavnost gradbeništva je namreč take narave, da se pretežni del le-te opravlja zunaj sedeža podjetja oziroma delodajalca, zato samo izvajanje takega dela ni mogoče šteti za službeno potovanje in tako tudi ni osnove za izplačilo dnevnice. Vendar pa iz obrazložitve prvostopne odločbe ni razvidno, ali je bil zavezanec na službeno potovanje napoten s potnimi nalogi iz katerih je razviden tudi namen potovanja. Poudarja, da pojem službenega potovanja zakonsko sicer ni opredeljen, vendar je šteti, da je bil zavezanec na službeni poti, če je bil napoten izven kraja sedeža podjetja oziroma svojega delovnega mesta v drug kraj z namenom, da tam opravi določeno nalogo. Pri tem po mnenju tožene stranke ni dvoma, da mora biti vsak namen potovanja jasno razviden iz potnega naloga, ki ga je potrebno izdati za vsako službeno pot. Ker podatki spisa ne dajejo zadostne podlage za presojo v katerih primerih (iskanje posla, sklepanje pogodb in drugo) bi bil zavezanec do uveljavljenih dnevnic upravičen, odločbo tudi v tem delu odpravlja in vrača v ponovni postopek.

Tožeča stranka v tožbi, vloženi zaradi molka tožene stranke o vloženi pritožbi in razširjeni na izpodbijano odločbo, ki jo je tožena stranka izdala tekom upravnega spora, vztraja pri svojih pritožbenih ugovorih. Z odločbo tožene stranke se ne strinja v delu, kjer se odloča o tem, ali se dejanski potni stroški tožeče stranke štejejo kot strošek ali ne.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo, vloženo zaradi molka, sodišče obvešča o izdani odločbi in poudarja, da je tožeča stranka v pritožbenem postopku uspela.

Državno pravobranilstvo Republike Slovenije svoje udeležbe v postopku kot zastopnik javnega interesa ni prijavilo.

Tožba je (kolikor se nanaša na razloge izpodbijane odločbe) delno utemeljena.

Dobiček zasebnika se ugotovi tako, da se od prihodkov, ustvarjenih v koledarskem letu, odštejejo odhodki. Za ugotavljanje ustvarjenih prihodkov in odhodkov se uporabljajo predpisi o obdavčitvi dobička pravnih oseb, če ni s tem zakonom določeno drugače (41. člen ZDoh). Po 43. členu ZDoh se zasebniku med odhodke (med drugim) priznavajo tudi potni stroški v zvezi s službenimi potovanji, stroški prehrane med delom in stroški dela na terenu v skladu s predpisom Vlade Republike Slovenije. Med odhodke davčnega zavezanca se vštevajo samo tisti odhodki, ki so neposreden pogoj za opravljanje dejavnosti ali posledica opravljanja te dejavnosti oziroma samo tisti odhodki, ki so neposreden pogoj za ustvarjanje prihodkov ( 1. odstavek 12. člena ZDDPO). Prihodke in dejansko nastale odhodke, potrebne za doseganje prihodkov v skladu z 12. členom ZDDPO dokazuje zasebnik z ustreznimi - verodostojnimi listinami. Da bi potni nalogi in obračuni, ki so bili podlaga za knjiženje spornih dnevnic, ne bili verodostojni v smislu izkazovanja poslovnega dogodka samega, davčni organ prve stopnje ne ugotavlja, tožena stranka pa v obrazložitvi izpodbijane odločbe opozarja le na v tej smeri nepopolno ugotovljeno dejansko, s katerim tudi utemeljuje svojo odločitev. Glede na dejavnost tožeče stranke je v obravnavanem primeru sporna predvsem vsebinska opredelitev poslovnega dogodka kot službenega potovanja in s tem podlage za obračun in povračilo potnih stroškov v zvezi z njim. Prvostopni davčni organ in tožena stranka s sklicevanjem na 13. člen Kolektivne pogodbe gradbene dejavnosti (Uradni list RS, št. 7/98) opravljanje gradbene dejavnosti in s tem službeno odsotnost tožeče stranke opredeljujeta kot redno delo tožnika, ker gre za dejavnost, ki se že po svoji naravi opravlja izven sedeža obratovalnice in mu na tej podlagi odrekata pravico do povračila potnih stroškov. V določbah KPGD/98 v zvezi z napotitvijo delavcev na delo na gradbišče oziroma z razporejanjem delavcev iz kraja v kraj, s katerimi navedeno načelno stališče utemeljujeta organ prve stopnje kot tudi tožena stranka, sodišče ne najde opore za izključitev možnosti uveljavljanja povračila in davčnega priznavanja stroškov v zvezi s službenimi potovanji delavcev gradbene dejavnosti. Dnevnica po svoji vsebini predstavlja povračilo (povečanih) stroškov za prehrano, katerega višina je odvisna le od trajanja dejanske (službene) odsotnosti iz kraja bivališča in sedeža obratovalnice. Navedeno velja tako za zaposlene delavce kot tudi za zasebnika, ki zaradi svojega statusa plače sicer ne prejema. Odločitev tožene stranke je po navedenem utemeljena, vendar deloma iz drugačnih razlogov, kot jih v obrazložitvi svoje odločbe navaja tožena stranka.

Zato je sodišče odločilo tako, kot izhaja iz izreka te sodbe na podlagi 2. odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97, 70/00).

ZDoh člen 41, 43. ZDDPO člen 12, 12/1. ZUS člen 59, 59/2. Kolektivna pogodba gradbenih dejavnosti člen 13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.