Пригадаймо, нарешті несталість правління царського і винищування самих царів, що з них кількох вони самі злочинно замучили, а одного продали полякам на заріз. А доведено вже, що де немає сталої релігії і добрих звичаїв, там і правління сталого бути не може, і русаки ваші плазуватимуть між москалями, як вівці поміж вовками… (ст. 182-83). Так, ніби відмовляв Менґлі-Гірей Богдана Хмельницького від злуки з Москвою.