Нормандські феодали об'єдналися між собою, щоб у разі необхідності дати спільний відсіч ворогові, ким би той не був. Тим більше у них були хартії, які гарантували Нормандії досить широку автономію. Рауль де Брієнн — досить показовий приклад подібної автономії. Він вів незалежну зовнішню політику, і навіть якщо він і командував французькою армією, надісланій в Шотландію, то лише як капітан, найнятий за контрактом, а не пов'язаний зобов'язаннями перед королем.