Особливо, варто виокремити літеру Ф, як штучну, чужу, а подекуди ворожу для української мови, через те, що нівелює типові українські риси в мові. У росіян та поляків, як головних нав'язувачів своїх мов і мовних особливостей, літера Ф розвинулась природним шляхом оглушенням літери В, в українській мові В ніколи не глухне, завжди дзвінко, а часто як і в білоруській мові приймає звук Ў (ув), як у словах: немов, любов, дівка, авдиторія (аудиторія). При цьому питому Ў розглядають не як окрему літеру, а лиш як «інше» звучання літери В, а чужу Ф, яку українці завжди подавали як ХВ (перед голосними), Х (перед приголосними), інколи Т (Федір=Тодор) або П (Афанасій=Панас), цілком доречною. Так наприклад, такі видатні особи та поборники української мови й нації як Хведір Кіндратович Вовк та Кузнецова Ївга Хведорівна «змінили» своє ім'я, без власного відому, ставши Федором та Євгенією.