У 1897 році вийшло видання німецького мистецтвознавця Карла Фрея () «Вірші Мікеланджело Буонарроті, зібрані й прокоментовані доктором Карлом Фреєм» (Берлін). Видання Ензо Ное Джирарді (Барі, 1960) () складалося із трьох частин, і було значно досконалішим за видання Фрея щодо точності відтворення тексту та вирізнялося кращою хронологією розташування віршів, хоча й не цілком беззаперечною.