Деякі з буддистських методів медитації набули популярності й вживаються не тільки буддистами, але первинною була ідея, що етика має причинно-наслідковий зв'язок з досягненням «надлюдської мудрості» (праджня). Буддистські тексти, мабуть, першими почали описувати практикування медитації. Вони згадують медитативну практику, що існувала до Будди, та практику, що розвинулася в буддизмі. Дві Упанішади, написані після зародження буддизму, справді містять цілком зрілі описи йоги як засобу досягнення мокші.