Genre: Forum

Heh, me pa ob tovrstnih izjavah firbec matra... so ti predalčkanje ljudje dosledni? Za pse naj bi torej po njihovem mnenju bili osamljeni. Kaj pa za ribice? Pa za mačke? Ali pa činčile? Kaj pa za ptičke, želve, konje,...? Joj mi je res smešno to. Vam kar jaz povem. Za vse živalice so ljudje, ki znajo zaznati veselje v katerihkoli očkah. <p/> Kužko je <p/> res en tak prisrčen družabnik, ki te spravi ven - pa če si osamljen ali pa je okrog tebe preveč Kekcev, pa greš rad malo v mir. In še nekaj - v njegovih očeh je res nekaj, kar v človeških redkokdaj najdeš - zvestoba brez sebičnosti, M. <p/> no, če smo pošteni <p/> (in ne v stilu I. Gartnerja! ), potem je treba reči, da ima ogromno ljudi psa zato, ker SO osamljeni. IN to zelo osamljeni! Preveč ljudi je, ki so psotali asocialni in se raje posvečajo psu kot sočloveku. Daleč preveč je (recimo) starih mam, ki ne pazijo vnukov zato, ker otroci delajo njihovega ljubljenčka... hm..živčnega.....Preveč ljudi je, ki ima pse raje kot otroke.... O tem so še letos tekle vročekrvne debate na nekaterih forumih.... <p/> Skratka... PREVEČ JE LJUDI, ki so izgubili stik z realnostjo in psu posvečajo tisto ljubezen, ki jo sočloveku niso zmožni. <p/> A to še ne pomeni, da vmes nismo tudi normalni.... <p/> Taki, ki imamo pse sicer radi, a istočasno vemo, da je pes - kakorkoli že obrnemo - še zmeraj " le " žival. .... . <p/> MM <p/> Komentar brez naslova <p/> poznala sem nekoga, ki ga je ob prihodu iz službe vedno veselo pričakal kuža. malo hudomušno je pravil, da ga je kuža vedno vesel, žena pa ga niti enkrat ni tako radostno pričakala pri vratih pozdravček, d <p/> tetka:) <p/> se ne strinjam. če samskemu človeku že kej manjka - je to partner. torej človek. pa nekako vztrajam v prepričanju, da ne išče psa, heh. ker pes ne more nadomestiti človeka. lahko mu samo vnese več življenja in globine. to pa s tem stanom nima nobene veze. <p/> psa si želiš, če se ti kot bitje dopade. tako je ko si otrok in ko odrasteš. občutek osamljenosti se rodi v človeku, ne v okolici. ga imajo tudi poročeni ljudje kdaj. <p/> če pa ga (psa) že kaka nesrečna duša vzame zato... je pa uiber samo sebe okol prnesla s tem, heh. ker v tem primeru je pes samo sredstvo, da se tako zaposli, da ' pozabi ' na svoje občutke. deloholik bi pa takrat več delal pač. žblj. samozaklanje in izbjegavanje problema jaz rečem temu. <p/> pri meni pes še nikoli ni bil sredstvo za navezovanje stikov. mi gre to čist dobr tud brez njega. <p/> hihi, kloti:) <p/> se pa jest ne ukvarjam glih s tem kaj se najde pri psu in kaj pri človeku. oboje mi je fajn. pes se mi dopade, rada ga imam in zato sprejmem cel komplet, ki ga prinese. <p/> zame <p/> so živali, del življenja, spadajo v življenje človeka, kot spadajo tudi drugi ljudje. Je pa res, da je z ljudmi dosti bolj naporno lahko sobivanje kot z živalcami. Člouk je u našem času tukaj in zdaj.... tko že mal napol degeneriran, (puneguzicevsegapačserjejovsepovsodane... ) pa še psiha ga jebe, seveda kokrkoga ja... tko, da je prav zdravilno se družit z živalcami <p/> hm, milena:) <p/> če smo pošteni? sklepam, da so ti mnogoteri ljudje torej sami tako povedali. kaj mislim glede tega, sem povedala že v odgovoru tetki... daj, preberi prosim, da ne pišem še 1x. <p/> če pa ti o tem tako, iz svojega sklepanja... mi pa verjetno ni treba poudarjati, da je to etiketiranje in / ali rekla-kazala sistem. torej zame daleč od reale in poštenja. <p/> to, da se mi zdi posvečanje izkjlučno živalim ali izključno ljudem sfaljeno, sem že večkrat povedala (v tem postu pa res še ne). in se mi neukvarjanje babic z vnuki iz tega naslova, ki ga omenjaš, zdi prav bolano (obratno pa tudi). je pač treba si vzeti čas in vzgojiti otroke glede psa (eni so res totalni antitalent) in psa glede otrok. <p/> ljudi, ki imajo raje psa kot otroka in ljudi, ki imajo raje pse, kot ljudi, pa jaz mečem v isti koš. razlika je samo v starosti, drgač je pa isto. <p/> sicer pa ta post govori o tem, da biti skrbnik psa niti približno že po defoltu ne pomeni biti osamljen. <p/> imam rada pse. imam rada ljudi. in kakorkoli že obrnemo - je tudi človek ' le ' žival. če bi človeštvo v svoji samopomembnosti zavrglo vsa preostala živa bitja, bi dihalo nič in se lahko samo še samo sebe žrlo. hecno je, da to včasih počne že brez tega. <p/> hihi, darja:) <p/> jih pa jaz praviloma ne jemljem dobesedno (nekako se mi zdi logično, da verjetno je obstajalo obdobje zaljubljenosti, hihi). je pa res, da imamo ljudje v sebi tisti strup, ki se mu reče samoumevnost. in je potem pasja sposobnost vsakokratnega veselja prav očarjliva. <p/> in aveš da jaz tudi praviloma nobenega tipa nisem pričakala pri vratih, hehehe... ker ne slišim in ne voham tako dobro, kot pes. <p/> rajna:) <p/> ampak point je tokrat predvem drugje. v tem, da spoštujmo tudi človeka. hm. pa v bistvu je res prepleteno, ja. če spoštuješ in žival in človeka, potem je spoštljiv odnos do sobivanja živali in človeka kar samodejen. <p/> samo tole <p/> tudi mi ga imamo in si ne predstavljam, da je nimamo, ker je prinesla tako veselje vsem, da se kar ne da povedat. <p/> Zanimiva pa mi je izjava mojega otroka, ko smo ga enkrat spraševali kako to, da se do muca in kužata vede drugače kot do ljudi, jima izkazuje vso ljubezen, skratka z njima ravna drugače kot včasih z ljudmi.Njegov odgovor je bil ŽIVAL MI NE PRIZADELA ČLOVEK PA ŽE VEČKRAT. <p/> Hej Morska Deklica <p/> ja, zivali so del zivljenja in bivanja s clovekom. Pa ce zivijo s tabo ali pa s sosedom. V zivljenju sem imela priliko opazovati popolnoma razlicne kulture v odnosu do zivali. Recimo v Grciji. Pes striktno spada ven iz hise. Nedajboze da bi se vsedel na zofo ali fotelj. Ali prinasal dlake in bacile iz zunanjosti v notranjost. H kakemu malemu otroku ga pa sploh ne spustijo. In ce je slucajno kak kosmatincek zalutal na otrosko igrisce, so mamice zagnale vik in krik. Ce pa je nesrecno bitje imelo se to smolo, da se je precej oglasal (sploh v mestih), pa sosedom ni bilo prav nic tezko psicka zastrupiti (nam so v Atenah enkrat mucka, pa sploh ne vem, kaj jim je naredil). <p/> Po drugi strani pa opazujem angleze. Ki se do zivali zelo lepo obnasajo (no, so tudi skrajne izjeme, ampak govorim tako na splosno). V vojski in policiji psi dobivajo odlikovanja in nazive (Sargeant, Lutenant, itd.), na podezelju je ni hise, ki ne bi imela dva psa. Ko sem pri " moji " druzini vprasala, zakaj imajo vsi po dva psa, so rekli: " Da zivalice ne bi bile osamljene... ves, mi nismo in ne moremo biti v vsakem trenutku z njimi, tako da je fajn, da ni samo ena zival ampak da ima druzbo! " Torej, ne gre za to, da bi clovek potreboval druzbo ampak da je druzba zagotovljena tudi psu. Srecam tudi ljudi iz drugih kultur, katerim se zdijo zivali " neciste ". Ja, pogledi so razlicni. Samo tisti, ki res vedo, kako pomembne so zivali, jih tudi spostujejo. In zdaj v Angliji razmisljajo, da bi spet naselili rjavega medveda in volka, ki sta sicer tudi tu doma, le da so ga v zgodovini iztrebili. Me prav zanima, kako se bo ta debata koncala. <p/> babica:) <p/> hm... o tem, koliko jih in zakaj raje priženijo psa, kot otroka, ne bi... ker takih ne poznam in ker jaz nimam tako. ko se skušam vživeti... mi pa najbolj skoči v oči to, da se psa lažje zaščiti. če ne zaupaš v ta svet, v vzgojo in vplive drugih... je lažje biti odgovoren za kužka. ker ga lahko ločiš od vzgoje tujcev. ampak itak vztrajam, da obrniti se od ljudi stran ni ok. <p/> ne maram takega označevanja kar po splošnem. poznam pare, ki so dolgo imeli psa, otroka pa ne. zdaj imajo tudi otroka. in se mi zdi grdo in brezveze kar predalčkat. ni nobeno pravilo, kaj moraš imeti najprej. <p/> in mi iskreno ni jasno, zakaj bi bil kdo dolžen trenirati nogomet namesto odbojke ali imeti 2 otroka namesto enega ali se spustiti v starševstvo, če ne želi (ali dokler ne želi). za zadovoljitev drugih? zakaj? naj sami svoje ideje in predstave živijo... <p/> in zakaj bi bil kdo, ki noče imeti otrok - psa pa, slabši od tistega, ki ne želi niti otroka niti psa? tisti, ki noče imeti otrok in ima ribice je pa v vseh očeh brezmadežen, ali kako? <p/> če hoče kdo imeti otroke, naj jih ima, ane, že v teh primerih je svašta od motivov. če noče, pa pač ne. pustimo drugim to svobodno izbiro, sami se pa držimo svoje. z družbenim pritiskom vsiliti otroka močno ni usloga za tistega otroka. <p/> zuzi:) <p/> hi, res je, da so del življenja. ampak ko nanese na bivanje in soseda, gre pa za posredno in neposredno. je vse del življenja, ampak so bistvene razlike. <p/> recimo. jaz imam rika. sem izbrala življenje z njim, ne v z vsemi psmi vseh sosedov. me sosedovi nič ne motijo (tudi kadar so glasni, ne), ampak tako direktno del mojega življenja pa niso, da bi si želela pucat njihove kakce s svojega vrta. na srečo so sosedi tako korektni, da jim je to jasno, heh. <p/> in so razlike v družbah, ja... meni je ta angleška varianta še najbolj blizu. se mi zdi ful pravo to spoštovanje vseh bitij, da se gleda ne samo skozi sebe, ampak tudi nanje, zanje.