Genre: Opinion/Argumentation

PRAVLJICE IN ZGODBE <p/> O PRAVLJICAH IN PESMIH <p/> Otroci, ali imate radi pravljice in pesmi? Jaz jih imam tako rad! Zunaj je mraz, jaz pa pišem za vas te zgodbe o živalih. Pri tem mi hitijo misli v otroštvo v Slovenskih goricah. Pred očmi imam našo – Ježevo družino – tako so nam rekli – zbrano v viničariji okoli petrolejte. Mica čita povesti, oče popravlja obutev, mi drugi pa luščimo bučnice za olje, prebiramo ajdo za kašne klobase, drobimo koruzo s storžev za koruzne žgance ali pa prebiramo fižol. Nekatere ženske predejo. <p/> Ne, ne morem reči, da bi zaradi nekoliko blede svetlobe petrolejke bilo moje otroštvo bolj žalostno, naopak, bilo je kar veselo, polno radovednosti, hrepenenja pa dolžnosti... <p/> V medlem soju petrolejke so bile sence po kotih in senah polne strahov, še zlasti kadar nam je pravil sosedov Ferdinand – večni mladenič – o zakletih kraljičnah v začaranem gradu, o zmaju, ki je prišel po grajsko hčer, o jari kači, čarovnicah, hudiču, škratih pa o smrti. Pravljice o rojenicah in sojenicah so si najbr že pripovedovali še stari Slovani. In nam je moral Ferdinand večkrat pripovedovati tudi tisto veselo o »ritipozlatiti«. <p/> Zunaj je pritiskal mraz. Sneg je pokrival hrib in dol, iz pritlikavih lesnjač pa se je vlekel dim iz dimnikov naravnost v nebo, čez katero je šla od časa do časa skrivnostna luna. Za zamrznjenimi okenci pa je bilo toplo. V peči ali v štedilniku je prasketal ogenj. Nekje v daljavi, na drugem griču so lajali psi in tulili v bledo luno... <p/> Takrat, za mojih let, je bila narava še vsa čista. Bil je smeh in jok, pesmi in prepiri, pa spet obiski, gostije, krsti, pogrebi in koline. <p/> Danes je vse to precej drugače. Za prvo druga vojna, vsakič po štiri leta trpljenja in bede. Med vojnami pa se življenje spremeni. Partizani so nam osvobodili domovino, mrtvim junakom smo postavljali spomenite. Začeli smo živeti novo življenje, kot si ga je že v rani mladosti zamišljal naš največji junak Tito. <p/> Danes namesto petrolejke sredi kupa fižola na mizi žari žarnica s stropa. Elektrika sveti, greje, žene stroje in kuha. Danes ne pripoveduje pravljic sosedov Ferdinand. Sedimo pred televizijo in vidimo in slišimo, kaj se godi po domoviniin daleč onstran naše zemlje. Pogovarjamo se na daljave in pokličemo znance s pritiskom na električni zvonec... <p/> O vsem tem za naše mladosti skoraj niti sanjati nismo znali. Narava pa je bila čistejša, široka in tiha. Morda so ob pustu ali na gostijah svirali vaški muzikanti. In je prihajala pesem ob raznih prilikah naravnost iz grla, ne pa iz radia ali z gramofonskih plošč. Prihajala je od srca, naša lepa slovenska pesem. <p/> Preteklost se je spremenila v spomine. Še vidim, kako gleda mati za menoj, ko odhajam v svet, za umetnostjo, v Zlato Prago. Po mnogih letih sem se vrnil v svoje Slovenske gorice, med vas, da bi vam povedal nekoliko pravljic o živalih, zapel kakšno pesmico, izoblikoval iz ila kipec in naslikal sliko. Vidite, vse to znam! <p/> Zapisano koj po novem letu 1974