Genre: Promotion

Skulptura <p/> 13.03.2014 <p/> piše: Gregor Šket <p/> Čutno telo, polne obline, skrbno preračunana geometrija, ki temelji na elipsi. Dolg nos, ki v notranjosti skriva nekaj močnega in velikega. Nosnica se brez začetka in konca spogleduje z neskončnostjo. Zadek je elegantno mišičast in prefinjeno erotičen. Tehnika: skulptura v železu, dimenzije: 4453x1657x1273 mm, avtorji Sir William Lyons, Malcom Sayer, William M. Heynes, letnica: 1961 – 1974. Tako piše na ploščici, ki na oddelku newyorškega muzeja moderne umetnosti MoMA označuje enega njihovih največjih eksponatov – skulpturo na štirih kolesih, jaguar XKE, E-Type. In v MoMA imajo le šest avtomobilov: džipa willisa, smarta, cistalio 202 GT, Ferrarijevo formulo 1 641/2, Volkswagnovega hrošča in Jaguarjev e-type, ki so ga v zbirko uvrstili leta 1996. <p/> A da je e-type posebnež, ki je pravzaprav mnogo več kot le avto, je jasno že od njegovega rojstva. Ne nazadnje je to takoj, ko ga je zagledal, vedel tudi Enzo Ferrari. Ni mu bilo lahko. Gotovo je z veliko težavo pogoltnil slino in vendarle športno priznal: »To je najlepši avto, kar so jih kdaj naredili! « Težko si je zamisliti, koliko moči in poteptanega ponosa je bilo potrebno, da je veliki Il Commendatore dal tako laskav poklon avtomobilu, ki ni bil z Apeninskega polotoka, ampak z britanskega otoka. Nekako je izustil, kar se je tako in tako vedelo že od nekdaj: z vsem spoštovanjem do Nemcev, a res prave superavtomobile znajo delati le na Apeninskem polotoku in na britanskem otoku. Z današnjega vidika pa je ironija v tem, da je serijska proizvodnja avtomobilov v obeh centrih superšportnosti tako rekoč zamrla oziroma je vsaj v zelo težavnem položaju, ki diši po večnem zatonu. <p/> Simbol šestdesetih <p/> Ob koncu petdesetih let so Jaguarjevi inženirji, razvojniki in oblikovalci po uspehih na dirki 24 ur Le Mansa dobili nalogo, naj naredijo povsem nov model športnega dvoseda, ki bo nadomestil legendarni model XK150. Leta 1957 je nastal prototip E1A, ki je bil na voljo le tovarniškim testiranjem. Čez tri leta je sledil prototip E2A, ki je dosegel tudi nekaj dirkaških uspehov. Ko so 15. marca 1961 na tiskovni konferenci v ženevski restavraciji Parc des Eaux Vives odkrili pregrinjalo, je zbranim vzelo sapo. Pred njimi je stal avtomobil umetnina, ki je za tisti čas pomenil čisto avantgardo, pogled v prihodnost, nekaj še nevidenega, novega... Jaguar XKE, poznan tudi kot e-type. Zanimivo je, da kljub temu z novincem niso imeli posebnih načrtov, bolj kot na prodajne uspehe so računali na dirkaške zmage. A se je obrnilo ravno obratno. Čeprav je bil XKE na začetku namenjen le izvozu na severnoameriški trg, je bil tudi doma deležen nepričakovanega zanimanja in povpraševanja. Prepričal je tudi z razmeroma ugodno ceno 2256 takratnih funtov (približno 38.000 današnjih funtov, oziroma približno 45.000 evrov). Seveda so za njegovim volanom kmalu sedeli številni filmski in športni zvezdniki šestdesetih let, na primer George Best, Brigitte Bardot, Tony Curtis, Steve McQueen... <p/> Zasnoval ga je aeronavtik <p/> Pod e-typovo obliko se je podpisal oblikovalec Malcom Sayer. Kot aeronavtični inženir je bil seveda mojster aerodinamike. In verjetno je prav tukaj glavni razlog, da je e-type postregel s povsem revolucionarno obliko za tisti čas in z izjemno sodobnostjo. Avtomobil je na prvi pogled očaral s tako rekoč popolno obliko. Stranski pogled je razkrival cigarasto obliko, pri kateri je prevladoval dolg pokrov motorja, ki je prehajal v razmeroma kratko kabino. E-type s katerega koli zornega kota razkriva oblikovalčev izjemni smisel za estetiko, proporce, prave kote in razmerja. Njegov zadnji konec spominja za ženske obline, njegov sprednji del se sicer zdi kot morski pes, a v svoji agresivnosti vendarle izžareva nekaj prijaznega, mehkega, toplega, skoraj otroškega. Vse poudarjajo premišljeni kromirani detajli in tipična angleška platišča, izdelana iz prepletenih naper. Notranjost je nekakšen miniaturni seksi angleški salon – usnjeni sedeži, usnjen volan, klasična stikača in števci na armaturni plošči. <p/> Tri karoserijske različice in tri serije <p/> E-type je bil na začetku na voljo kot dvovratni kupe, ki so ga označevali s kratico FHC (Fixed Head Coupe), in kot kabriolet, poznan pod kratico OTS (Open Two Seater). Čez nekaj let so začeli izdelovati še kupejsko različico 2+2. Kupe so podaljšali za približno dvajset centimetrov in mu dodali še provizorična zadnja sedeža, s katerima naj bi e-type omogočal vožnjo štirim odraslim potnikom. Coupe 2+2 že na prvi pogled nima tako usklajene linije in kotov zunanjosti. Poznavalci pravijo, da njegova kabina preveč štrli v zrak, predvsem pa ne ponuja tako elegantne stranske linije. <p/> Na začetku je e-type poganjal 3, 8-litrski šestvaljnik, ki ga je leta 1964 nadomestil 4, 2-litrski agregat. Oba motorja sta avtomobilu zagotavljala vrhunske vozne lastnosti. Števec hitrosti se je ustavil šele pri 240 kilometrih na uro, do 100 km / h pa je pospešil v sedmih sekundah. <p/> V trinajstih letih serijske proizvodnje, v katerih so izdelali 70.000 primerkov, je doživel tudi nekaj kozmetičnih popravkov. Prva serija je predvsem v Severni Ameriki dobila še tako imenovano serijo 1 1/2. Leta 1968 pa so začeli izdelovati serijo 2, ki se na zunaj loči predvsem po nekoliko drugačnih zadnjih lučeh, skritih pod odbijači, v notranjosti pa so začeli izdelovati drugačna stikala na armaturni plošči. Leta 1971 so predstavili serijo 3, ki je uvedla 12-valjni 5, 3-litrski motor in bila tudi navzven precej drugačna. Na žalost je že v tistem času veljalo pravilo, da kozmetični popravki v resnici pomenijo poslabšanje stanja. E-type serije 3 namreč ni imel več tako prijazne maske, njegov sprednji del ni bil več klasičen jaguarski, ampak je vseboval kar nekaj citroënovskih elementov. Tudi stranska linija je bila pokvarjena, saj so e-typu preveč odprli sprednja blatnika. Pravzaprav je tretja serija pomenila napoved povsem novega modela XJ-S, ki je pripeljal le leto po e-typovi upokojitvi, vendar v nobenem pogledu ni bil niti blizu svojemu predhodniku. <p/> Avtoerotik <p/> E-type je eden redkih avtomobilov, ki s svojo fizično navzočnostjo vzbuja povsem neavtomobilska čustva. Zdi se kot skulptura na štirih kolesih. Kot tak je seveda izjemen primerek industrijskega oblikovanja in zato mu seveda pripada posebno mesto v zgodovini tako avtomobilizma kot tudi oblikovanja. Le redki so primerki, ko se tako učinkovito in predvsem neopazno prepletata, križata in sodelujeta ta dva svetova. <p/> Zato tudi dobrega pol stoletja po rojstvu še vedno velja za enega najlepših avtomobilov na svetu. Daily Telegraph ga je uvrstil na seznam stotih najlepših avtomobilov na svetu, pri reviji Sports Car International pa so ga uvrstili kar na prvo mesto na podobnem seznamu. Jasno, kajti e-type je križanec med avtomobilom, erotiko in umetnostjo...