Genre: Legal

Iz sodne prakse: Dovoljenost revizije 05.10.2015 Če tožeča stranka ne navede vrednosti spornega predmeta za vsak posamezen zahtevek, temveč navede le skupno vrednost, po ustaljeni sodni praksi ne zadošča za dovoljenost revizije. <p/> Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbene zahtevke, da so tožene stranke dolžne skleniti s tožnikoma prodajno pogodbo, na podlagi katere jima bodo prodale nepremičnino, tožnika pa sta dolžna tožencem plačati še neplačani del kupnine. Tožnika sta hkrati zahtevala, da so mu tožene stranke dolžne izročiti nepremičnino v posest, do izročitve pa plačevati mesečno uporabnino. <p/> Sodišče druge stopnje je pritožbo tožečih strank zavrnilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. Zoper pravnomočno sodbo sta tožeči stranki vložila revizijo, v kateri sta uveljavljali vse revizijske razloge in predlagala spremembo izpodbijane sodbe, da se pritožbi ugodi, sodbo sodišča prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. <p/> Revizija ni bila dovoljena. Tožnika sta v tožbi uveljavljala tri zahtevke zoper tri toženke. Zahtevek na sklenitev prodajne pogodbe in na izročitev nepremičnine sta nedenarna zahtevka, pri katerih je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta. Ne glede na določbo 2. odstavka 41. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) se vrednost izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ugotovi s seštevkom vrednosti posameznih zahtevkov oziroma delov teh zahtevkov, ki so še sporni, kadar je odločitev o reviziji odvisna od rešitve pravnih vprašanj, ki so skupna za vse navedene zahtevke, ali če so posamezni zahtevki med seboj tako povezani, da je odločitev o posameznem zahtevku odvisna od odločitve o drugem zahtevku (5. odstavek 367. člena ZPP). Vendar pa v primeru prvih dveh zahtevkov (na sklenitev prodajne pogodbe in izročitve nepremičnine) ne gre le za objektivno kumulacijo, pač pa tudi za subjektivno. Tožene so namreč tri toženke. <p/> Če se zahtevek uveljavlja zoper več tožencev, je dolžnost tožnika, da v skladu z 2. odstavkom 41. člena ZPP navede vrednost spornega predmeta za vsakega toženca posebej in ne za vse tožence skupaj. Če tožnik ne ravna tako in v takšnem primeru navede le eno vrednost spornega predmeta za vse tožence skupaj, gre za t.i. nediferencirano vrednost spornega predmeta. <p/> Toženci niso enotni sosporniki, saj niso v taki materialnopravni skupnosti, da bi bila možna le enaka odločitev za vse tri. Ker so solastniki in s svojim solastniškim deležem na nepremičnini lahko samostojno razpolagajo, so toženci navadni sosporniki v smislu 2. točke 1. odstavka 191. člena ZPP, zato seštevanje vrednosti po prvem odstavku 41. člena v zvezi s 5. odstavkom 367. člena ZPP v takem primeru ne pride v poštev. <p/> Poleg tega sta tudi tožnika navadna sospornika, saj zahtevata sklenitev pogodbe in izročitev v posest vsak zase skladno z solastniškim deležem. Glede na sosporniška razmerja na obeh straneh je vrhovno sodišče ugotovilo, da je zahtevkov, od katerih vsak lahko deli ločeno pravno usodo, šest. Dovoljenost revizije bi se zato presojalo po vrednosti vsakega posameznega zahtevka. <p/> Ker pa tožnika nista navedla vrednost spornega predmeta za vsak posamezen zahtevek, temveč je bila navedena le ena, skupna vrednost (135.000 evrov), gre za nediferencirano navedbo vrednosti spornega predmeta, ki po ustaljeni sodni praksi ne zadošča za dovoljenost revizije. Ni namreč mogoče ugotoviti, na katerega od tožnikov in na katerega od tožencev se v tožbi navedena skupna vrednost spornega predmeta nanaša, tako da je položaj enak, kot če vrednost spornega predmeta sploh ne bi bila navedena, kar pa pomeni, da revizija ni dovoljena. Ker tudi vrednost denarnega zahtevka ni presegala mejne vrednosti 40.000 evrov, revizija tudi v tem delu ni dovoljena. V skladu z določbo 377. člena ZPP je revizijsko sodišče nedovoljeno revizijo zavrglo.