Genre: Opinion/Argumentation

Adventni čas je čas pričakovanja. Pred nami je priprava na letošnji božič. Priprava pa zahteva neko sodelovanje in našo angažiranost. Ne pričakujemo križem rok. Tako se obnašajo samo otroci, ki ne vedo, kaj bi počeli in se zato dolgočasijo. Če se hočem osebno pripraviti na praznik in tudi od praznika največ odnesti, potem si moram narediti program, kaj bi rad dosegel in se nato truditi, da bi zastavljene cilje zares dosegel. Ne bom se zaustavljal ob tistih, ki jim božič pomeni samo lep družinski praznik, ko so več doma, ko se obdarujejo, ko si morda skupaj privoščijo božične počitnice na belih strminah, vendar jih za praznike ne bomo videli v cerkvi, ker nimajo vere oziroma menijo, da so naredili že dovolj s tem, da so doma postavili smrekco in umetniške jaslice. Stvari, ki nimajo nobene povezave s krščansko vero, puščam ob strani in se bom raje zaustavil ob slovenskem tradicionalnem božičnem praznovanju. Kakšne cilje si lahko postavim v pripravi na božič? Za nekatere bo božič praznik, ko bodo obujali spomine na stare čase, ko bo v ospredje stopila misel na otroštvo in čas, povezan s starši in družinsko tradicijo. Zato bodo postavili jaslice in božično smrekco, po stari navadi bodo blagoslovili prostore, kaj zmolili in si privoščili dobro večerjo. Ob polnoči se bodo verjetno udeležili polnočnice. To bo zares lepo oživljanje stare tradicije in marsikomu bo prijetno pri srcu. Ob tem oživljanju starih običajev in tradicije, se mi zastavlja vprašanje: Kakšno korist mi bo to prineslo? V kolikšni meri me bodo ti stari običaji spremenili in predrugačili? Kaj mi bo takšna priprava na božič prinesla kot novost, da bo moje vsakdanje življenje drugačno, bogatejše, mirnejše in bolj smiselno. Lepi stari običaji so vsekakor potrebni, ker govorijo o našem zgodovinskem spominu, ki je potreben in se ga ne smemo sramovati. Lepi običaji so bogastvo naroda, zato je prav, da jih ohranjamo in oživljamo. Vendar se mi zdi, da to ne bo vneslo v moje vsakdanje življenje tiste nove stvari, ki me bodo izzvale, ker mi bodo ponudile novo vsebino, ker bodo zahtevale od mene, da v adventno pripravo na božič vnesem novosti, ki so del mene, povezane z mojim razmišljanjem in čutenjem. Tako božični prazniki ne bodo več samo lepa stara folklora, ampak bodo imeli pridih sodobnega, mojega osebnega življenja. Analitiki ugotavljajo, da človek, še prav posebej zahodnjak in s tem tudi slovenski človek, vedno bolj izgublja svojo dušo, ker je dovolil, da ga je materializem tako potegnil vase, da se ga več ne more otresti. Materializem je kot strašna anakonda, kača, ki se ovije okoli žrtve in jo stisne, da se ta ne more več rešiti iz njenega objema. To kačje stiskanje je iz trenutka v trenutek hujše, saj žrtvi polomi kosti in na koncu se vsa onemogla zaduši. Za bolj svobodno človeka vredno življenje se je treba rešiti iz tega objema in materializmu postaviti mejo. Zavedati se moramo, da denar ne sme biti naš gospodar, ampak ravno nasprotno, mi mu moramo gospodovati, mi moramo potrošništvu postaviti mejo. Adventna priprava na božič je zato najprej v tem, da naredim skrbno analizo svojega običajnega življenja. Jasno moram videti in oceniti svoja hotenja in pričakovanja, a hkrati se moram zavedati tudi svojih meja in svojih zablod. Oboje je treba dati na tehtnico in videti, na katero stran se tehtnica nagne: če je negativnih stvari preveč, je treba takoj ukrepati. Vsako zavlačevanje vodi samo v vedno hujše odtujevanje od sebe, od bližnjih in od Boga. Vsako vztrajanje v negativnih stvareh vodi v vedno večjo odvisnost. V določenem trenutku je treba samemu sebi dopovedati, da je prišel čas, da se znebiš vsega tega, kar te bremeni, ti jemlje svobodo in ti škoduje. Vse to je treba odstraniti in si jasno in glasno reči: »Zakaj bi samemu sebi škodoval! Tega nočem več gledati! « Močno voljo, ki se ob tem prebudi, je potem treba vsak dan bolj okrepiti. Treba je računati z Bogom, treba je računati z močjo molitve, predvsem pa je treba poglobiti vero. Samo kdor verjame v Boga, se je potem sposoben vreči v božje naročje, priznati svojo krivdo in grehe in odpustiti najprej sebi in nato bližnjemu. To je edini način, kako lahko prečistimo samega sebe in se osvobodimo preteklosti, ki nas pritiska k tlom in nam ne pusti svobodno dihati. Najprej je treba odpustiti sebi, si pridobiti spoštovanje in zaupanje, da potem lahko odpustimo tudi našim bližnjim in se končno spravimo z Bogom. To je edina pot, da bomo bolj svobodno zadihali. Vsako iskanje kakšnega drugega sredstva, ki ne upošteva človekovo krivdo in očiščenje le-te z božjim odpuščanjem in usmiljenjem, je obsojeno na propad. Zato ne nasedajmo različnim internetnim ponudbam, ki obljubljajo hitro rešitev. To je samo zapravljanje denarja brez pravega učinka. Zakaj se ne bi raje bolj oklenili Boga, ki zase ne zahteva nobenega plačila. Njegova ljubezen je zastonj, vse, kar od njega prejmemo, je zastonj. Zakaj ne bi izkoristili te možnosti, ki nam je dana. Zakaj ne bi iz svojega življenja naredili nekaj lepega, na kar bomo vedno ponosni in tudi drugi bodo zaradi naše spremembe bogatejši. Predvsem pa je treba upoštevati to, o čemer nam je v prvem berilu govoril prerok Jeremija: »Pridejo dnevi, ko izpolnim obljubo! « Bog se namreč drži svoje zaveze: kar on obljubi tudi izvrši. Morda tega ne vidimo v svojem življenju, ker Bogu še nismo dovolili, da bi vstopil in naredil v našem življenju pravi red. Morda smo se preveč zanašali nase in na svoje sposobnosti, zato ne prepoznavamo čudežev, ki se dogajajo tudi danes. Morda nas je denar tako premamil, da smo vse stavili na to edino karto, zato se stalno bojimo in trepetamo pred tem, kaj se bo zgodilo z našimi prihranki, ki jih je recesija zelo oklestila. Da, tega strahu se je treba znebiti in svoje zaupanje graditi na novih temeljih, ki jih molj ne uniči. Danes se torej podajamo na pot priprave na letošnji božič. Naj bo ta praznik zares izziv za vsakega, da bi bil letošnji božič drugačen. Kristus je prišel kot odrešenik, da bi nas prerodil, da bi lahko postali novi ljudje. Za vsakega od nas je torej sedaj priložnost, da se to zgodi. Tukaj ni kakšne izjeme. Tudi zame je ta praznik izziv, pa čeprav so mi morda teoretično stvari bolj jasne. Teorija namreč ni življenje. Zato morata priprava in sam praznik pustiti posledice na našem čustvenem področju, v odnosu do življenja in vsega, kar nas obdaja. Ko se bo to zgodilo, bomo zares gledali na božič precej drugače. Vsekakor je res, da je božič najbolj romantični praznik od vseh cerkvenih praznikov, vendar mora v naše življenje prinesti tudi novo vsebino. Zato pogumno vstopimo v adventni čas in ga izkoristimo za svojo osebno prenovo in tudi prenovo naše župnijske skupnosti. <p/> Kontakt <p/> Duhovna misel