Vznik, hudba a text Lennon začal pracovať na piesni koncom roku 1966 počas svojho pobytu v Almerii vo Španielsku, kde natáčal film Richarda Lestera Ako som vyhral vojnu . Lennonova pieseň a McCartneyho „Penny Lane“ zdieľajú podobnú nostalgiu k ich detstvu v Liverpoole a obe odkazujú na skutočné miesta, no zároveň majú silne surrealistický a psychedelický podtón. Názov Lennonovej piesne odkazuje na sirotinec Armády spásy, za ktorým sa Lennon hrával s kamarátmi z detstva. V čase skladania piesne Lennon prechádzal zlomovým obdobím: The Beatles práve prestali naživo vystupovať po jednom z najzložitejších období svojej kariéry, neslávne známej kontroverzii ohľadne Lennonovho vyhlásenia, že sú populárnejší ako Ježiš , a neúspešnom turné po Filipínach; Lennonovo manželstvo sa chýlilo k rozpadu a – čo bolo asi najpodstatnejšie – Lennon užíval stále väčšie množstvo drog, najmä silný halucinogén LSD. Priekopnícka produkcia a zložité aranžmány piesne sú dôkazom úplného majstrovstva kapely v štúdiu a stále avantgardnejšieho prístupu k hudbe. Napriek tomu, že v skladbe nie sú žiadne zrejmé referencie na drogy, štýl a tón skladby, rovnako ako i text (prúd vedomia, resp. myšlienok), naznačujú, že Lennon bol silne ovplyvnený kyselinou – LSD. Túto domnienku podporuje i použitie elektronických efektov so zvukmi, zvukových koláží, nepravidelných rytmov a kolísavých harmónií. Vydaná pieseň je zložená z dvoch vystúpení. Skupina nahrávala pieseň mnohokrát a výsledná verzia je zložená z dvoch veľmi rozdielnych nahrávok. Prvá verzia bola pokusom o napodobnenie zvuku tzv. acid rocku amerických skupín ako Jefferson Airplane a obsahovala len relatívne jednoduché nástroje - klávesy, gitary a bicie. Keď o niekoľko týždňov skupina nahrávala ďalšiu verziu, Lennon sa priklonil k omnoho komplexnejším aranžmánom vytvorených Georgeom Martinom – s dychovkou a sláčikovým kvartetom. Pri posudzovaní rôznych verzií sa Lennon rozhodol, že sa mu pozdáva prvá minúta nahrávky č. 7 (so zvukom acid rock ) a ukončenie nahrávky č. 26 (verzia s orchestrom). Vo výslednej nahrávke chcel skombinovať časti týchto verzií a nonšalantne zveril producentovi Martinovi úlohu spojiť ich dohromady. Menší problém spôsobilo, že verzie boli nahrané v mierne odlišnom tempe, ale Martin jednu nahrávku jemne zrýchlil a druhú mierne spomalil, takže vo výslednom strihu je rozdiel sotva badateľný. Lennonovým cieľom bolo vytvoriť „Strawberry Fields Forever“ ako hudobne a technicky najpokročilejšiu skladbu, aká bola dovtedy vydaná. Výsledná nahrávka je výrazne predabovaná, obsahuje spätné prehrávanie pások, slučky, do tónov skladby významne zasiahlo i použitie ekvalizéra a zvukovej kompresie. Spojením dvoch verzií (a ich zrýchlením a spomalením) má Lennonov hlas mierne iný nádych v rozdielnych častiach piesne. Nadôvažok, pri nahrávaní boli okrem bežných rockových hudobných nástrojov ako gitary, basgitary a bicích použité i klavír, slide-gitara, píšťala, dychový orchester, sláčikové kvarteto a indická harfa so zvukom sitaru. Najvýznamnejším novým nástrojom, ktorý sa po prvý raz prominentne objavil v populárnej hudbe, bol melotrón (angl. mellotron). Melotrón je elektronický klávesový hudobný nástroj fungujúci na princípe prehrávania magnetických pások s vopred nahratým zvukom reálnych nástrojov. K najznámejším patria zvuk sláčikovej sekcie a zvuk imitujúci flautu. Po úspechu melotrónu v piesňach The Beatles bol tento nástroj použitý mnohými ďalšími populárnymi skupinami, napr. The Rolling Stones, Pink Floyd alebo Led Zeppelin (melotrón napodobuje zvuk flauty v ich legendárnej piesni Stairway To Heaven ).