TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Kariéra Svoju televíznu kariéru odštartovala v roku 2003, kedy stvárnila Suzan Kozan v seriáli Bir Istanbul Masalı . S rodinou sa neskôr presťahovala do Istanbulu, krátko po jej účinkovaní v seriáli Hırsız Polis . V roku 2006 hrala vo filme Ilk Aşk s Çetin Tekindor. O rok neskôr za to získala cenu Golden Boll za najlepšiu herečku vo svojej úlohe. V rokoch 2007-2010 hrala v seriáli Annem rolu Zeynep Eğilmez. Pred šiestimi rokmi ju vybrali do kino filmu Zephyr , ktorý bol uverejnený na 45. Medzinárodnom filmovom festivale "Zlatý pomaranč" v Antalyi a 35. Medzinárodnom filmovom festivale v Toronte, kde mal premiéru. Slovákom je známa zo seriálu Adını Feriha Koydum (u nás pod názvom Feriha), kde stvárnila starostlivú, osudom ťažko matku hlavnej hrdinky Zehru. Natáčaný bol v rokoch 2010-2012. Od roku 2012 účinkuje v seriáli Merhaba Hayat , založenom na americkom originále Private Practice . V júni 2013 sa objavila v seriáli Muhteşem Yüzyıl , u nás veľmi známom a obľúbenom pod názvom Sultán. Nahradila Meryem Uzerli, ktorá odišla kvôli tehotenstvu a syndrómu vyhorenia. Vahide stvárnila staršiu verziu hlavnej postavy Hürrem.
Ocenenia Film získal v roku 2002 Veľkú cenu poroty na medzinárodnom filmovom festivale v Cannes ako najlepší zahraničný film. Herečka Kati Outinen získala na rovnakom festivale cenu za nejlepší herecký výkon v úlohe Irmy. Kategória:Filmy podľa názvu Kategória:Filmy z 2002 Kategória:Fínske filmy
Hazal Kaya ( 1. október 1990, Istanbul, Turecko) je turecká seriálová a filmová herečka.
Dar Gaj (, Kyjev, Ukrajina) je ukrajinská režisérka, scenáristka a producentka, bývajúca v Indii. Je známa prácou na filmoch Teen Aur Aadha a Namdev Bhau: In Search of Silence .
Beren Saat Doğulu ( 26. február 1984, Ankara, Turecko) je turecká herečka. Narodila sa 26. februára 1984 v Ankare, hlavnom meste Turecka. Jej rodičia Hüsseyin Avni Saat a Ayla Saat (rodená Dikmen) sa zoznámili na Športovej akadémii. Beren má mladšieho brata Cema. Študovala na TED Ankara College Foundation Private High School a pokračovala na Başkent University, kde vyštudovala fakultu ekonomických a administratívnych vied. Jej kariéra sa začala v roku 2004, kedy sa zo zvedavosti prihlásila na súťaž krásy Turish Yıldızları. Skončila na 2. mieste a práve tam si ju všimol producent Tomris Giritlioğlu, vďaka ktorému sa v Turecku stala hviezdou prvého mena. Ešte v tom roku ju obsadil do seriálu Aşkımızda Ölum Var, o štyri roky neskôr si zahrala vo filme Pains of Autumn. V rokoch 20082010 účinkovala v seriáli Aşk-ı Memnu (Zakázaná láska, na Slovensku sa vysielal v roku 2015), stvárňujúc postavu Bihter Yöreoğlu Ziyagil. V nasledujúcich dvoch rokoch hrala hlavnú ženskú rolu v seriáli Fatmagül´ün Suçu Ne (Fatmagül, na Slovensku vysielaný v roku 2014). Práve za tieto dva seriály vyhrala väčšinu zo svojich 34 ocenení. Okrem herectva sa venuje aj dobročinnosti, v rôznych reklamách a kampaniach či občianskych zduženiach využíva svoju slávu na pomoc sirotám, opusteným a týraným ženám, matkám s deťmi z tretieho sveta. V roku 2012 začala chodiť s tureckým spevákom Kenanom Doğulu (1974) a 23. februára 2014 ohlásili svoje zásnuby. Vzali sa 29. júla 2014. V rokoch 20152016 hrala vo veľkovýpravnom historickom seriáli Muhteşem Yüzyıl Kösem, kde stvárnila hlavnú rolu už dospelej sultánky Hasekı Kösem Sultán Hazretlerı.
Lina Wertmüllerová (rodená Arcangela Felice Assunta Wertmüller von Elgg Spanol von Braueich ; 14. august 1928, Rím, Taliansko – † 9. december 2021) bola talianska filmová režisérka aristokratického pôvodu. V roku 1976 sa stala prvou ženou vôbec, ktorá bola nominovaná na cenu Academy Award za réžiu s filmom Seven Beauties .
Awkwafina , vlastným menom Nora Lumová (; 2. jún 1988, New York, New York, USA) je americká herečka, komička, producentka a raperka, ktorá sa preslávila v roku 2012 piesňou „My Vag“ prostredníctvom internetovej stránky youtube. Od roku 2020 uvádza vlastný seriál Awkwafina Is Nora from Queens , v ktorom hrá hlavnú postavu.
Sera Kutlubey ( 24. október 1997, Ankara, Turecko) je turecká herečka.
Anda Călugăreanu ( 24. október 1946, Bukurešť - † 15. august 1992) bola rumunská speváčka a herečka, venujúca sa prevažne folku, popu a zábavným televíznym reláciám. Dlho tvorila s Danom Tufaru (jej manželom) a Florianom Pittişom trio, ktoré v réžii Alexandrua Bocăneţa bolo jedným z najúspešnejších predstavení rumunskej televízie (spolu napríklad natočili slávnu televíznu inscenáciu Telefonul , ktorej súčasťou je aj veľký hit O cinemateca ). V duete s Tomasom Caragiu vytvorila množstvo krátkych hudobných inscenácií, medzi najznámejšie patrí napríklad Călătorie muzicală ( Hudobná cesta ). Hrala v sérii filmov Maria Mirabella a Maria Mirabela în Tranzistoria (Maria Mirabela v tranzistore). Bola tiež moderátorkou detskej relácie Anda (1990 - 1992).
Pri pobreží panuje striedavé tropické podnebie. Je celoročne horúce – s priemernou ročnou teplotou okolo 27 stupňov Celzia – s nepatrnými výkyvmi počas roka. Počas letných monzúnových dažďov prichádzajú veľmi silné zrážky. Od októbra do decembra ešte môžu občas prísť slabé dažde. Zvyšné mesiace sú síce bez zrážok, ale i tak je tam vysoká vlhkosť vzduchu, najmä hneď pred a po monzúnoch. Na niektorých miestach dosahuje priemerná ročná výška zrážok až do 3 500 mm. Za úzkym pobrežným pásom vystupuje Západoghatské horské pásmo, ktoré tiež patrí ku krajom Indie, bohatým na zrážky. Tam je niekoľko miest s ročným množstvom zrážok presahujúcim 5 000 mm.
Geografia Z pôd prevládajú červenohnedé pôdy saván. Podnebie je v ovplyvňované monzúnmi. V lete ovplyvňuje podnebie severozápadný monzún a v zime juhovýchodný Pasát. Vzhľadom na veľkosť krajiny je možné rozlíšiť 4 typy chodu počasia. Napriek tomu hlavné obdobie dažďov pripadá na mesiac marec až máj. Teplota sa po celý rok drží nad 20C ° okrem vyššej nadmorskej výšky. Riečna sieť nie je dostatočne vyvinutá a prevládajú krátke toky s perejami. Najdlhšou riekou je Rovuma . Ďalšie významné rieky sú Rufiji (cca splavný úsek) a Great ruah. Krajinou preteká prítok Nílu Kagera.Najväčším jazerom je Viktóriino jazero. Je tu aj viacero ďalších jazier, napr. Tanganyika, Malawi, Rukwa… Plošne najväčšou rastlinnou formáciou sú trávnaté savany a savanové lesy (Miombo). Ekologicky významné sú mangrovové lesy na pobreží a afro-alpínska vegetácia najvyšších sopečných pohorí. Priemerná ročná teplota sa počas celého roka príliš nemení a dosahuje okolo 30 stupňov Celzia. Najhorúcejšími mesiacmi sú november až február. Od marca do mája a od októbra do decembra je v krajine obdobie dažďov.
Karnátaka (po angl. a niekedy po slovensky Karnataka ; po kannadsky: ಕರ್ನಾಟಕ - Karnátaka; po hindsky कर्नाटक - Karnátak, po anglicky Karnataka ) je jeden zo štyroch južných štátov Indie. Pred rokom 1973 bol názov „Štát Maisúr“ (po angl. Mysore), vytvorený zo staršieho Maisúrskeho kráľovstva v roku 1950, a v roku 1956 rozšírený o regióny susedných štátov, kde sa používal kannadský jazyk. Hlavným mestom štátu je Bangalúr (Bengalúru; angl.: Bangalore) je to jediné mesto v štáte s obyvateľstvom presahujúcim 1 milión. Ďalšie väčšie mestá sú Maisúr (angl. Mysore), Mangalúr (Mangalore), Húbli-Dhárvár (Hubli-Dharwad), Béllári (Bellary) a Bélgánv (Bélgáon, angl. Belgaum). Úradným jazykom štátu Karnátaka je kannadčina. Od roku 2001 je jedným z desiatich štátov Indie, v ktorých obyvateľov počet prevyšuje 50 miliónov.
Geografia Karnátaka hraničí s federálnymi štátmi Goa na severozápade, Maháraštra na severe, Ándhrapradéš na východe, Tamilnádu na juhovýchode a Kérala na juhozápade, ako aj s Arabským morom na západe. Karnátaka sa člení na tri rozsiahle krajinné oblasti. Na 320 km dlhé a iba 48 až 64 km široké pobrežné pásmo na západe, nasleduje Západoghatské horské pásmo, ktorého výška nepresahuje 2 695 m. N m. Najväčšiu časť spolkového štátu zaujíma Dekkanská plošina. Na krajnom juhu do štátu zasahuje malá časť pohoria Nílgiri. Na Dekkanskej plošine pramenia tri dôležité rieky Kávérí, Krišna a Tungabhadra. Treba však pripomenúť, že tieto rieky získavajú vodu iba z dažďov a v suchom a horúcom jarnom období takmer vysychajú.
Podnebie Klíma v Džódhpure je všeobecne veľmi teplá a suchá, ale aj tu od konca júna do septembra nastáva obdobie dažďov s priemerným množstvom zrážok 360 mm. Teploty dosahujú extrémnych hodnôt najmä v období od apríla do júna, kým nie sú zmiernené monzúnovými dažďami. Takéto dažde ale výrazne zvýšia inokedy nízku vlhkosť vzduchu a pobyt v oblasti po zvyšok leta príliš neznepríjemňujú.
Geografia Aj napriek rozsiahlej ploche, ktorú Tuoamotu zaberá, je celková plocha súše iba 885 km2. Klíma je horúca morská tropická bez výraznejších zmien ročných období. Celoročná priemerná teplota je 26°C. Prakticky vôbec sa na atoloch nevyskytujú rieky alebo sladkovodné jazerá. Zásoby pitnej vody sú získavané z dažďa, u väčších komunít aj odsoľovaním, ktoré je však energeticky veľmi náročné. Ročný zrážkový priemer je 1400 mm. Výrazné obdobie dažďov alebo sucha, ako to napríklad býva u vnútrozemských tropických krajín, sa prakticky nekoná, štatisticky najmenej zrážok však dopadne na zem v septembri a novembri. Geologická stabilita oblasti je dobrá, už po stáročia neboli zaznamenané žiadne výraznejšie zemetrasenia alebo výbuchy sopiek.
Vzdelávanie Gramotnosť V Karnátake je asi 66,6 percenta (muži: 76,1 percenta, ženy: 56,9 percenta. Stav podľa sčítania ľudu 2001). Je to o niečo viac ako celoindický priemer (64,8). V Karnátake je 16 univerzít prípadne škôl s postavením univerzity, z toho tri v hlavnom meste Bengalúru: Bangalore University , University of Agricultural Sciences ako aj Indian Institute of Science . Najstaršou univerzitou v štáte je University of Mysore , založená v r. 1916.
Okresy v Karnálí Karnálí (písané aj Karnali ; krátky tvar Karnál ) je jedna zo 14 zón Nepálu nachádzajúca sa v jeho severozápadnej kopcovitej časti. Karnálí je rozdelená na 5 okresov. Správnym strediskom je Džumlá. Karnálí je najvzdialenejší región Nepálu, nie je sprístupnený cestami. V Simikote a Džumlá sú letiská zaisťujúce spojenie so zvyškom krajiny. V Karnálí leží niekoľko Nepálskych národných parkov: Šej Phoksundo (s jazerom Phoksundo), známy svojimi snežnými leopardami, je najrozľahlejším parkom Nepálu s rozlohou 3 555 km²; ďalším skvostom je oveľa menší národný park Rára s jazerom Rara, najrozľahleším jazerom Nepálu, majúci rozlohu 106 km².
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Vandú Kategória:Ostrovy atolu Tá
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Tinadú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Gáfu Dálu
Politické členenie Karnátaka je rozdelená na 4 divízie (Bangalúr, Bélgánv, Gulbarga a Maisúr) a 30 okresov (districts) (v zátvorke je názov hlavného mesta, iba ak sa tento odchyľuje od názvu okresu): Okresy Karnátaky z roku 2007, odvtedy pribudli 3 nové okresy Okresy Názvy sú (ak nie je označené inak) uvedené na prvom miest v hindčine, v zátvorke v angličtine Okres Administratívne centrum Rozloha km² Počet obyv.(2001) Hustotaobyv. na km² 1 Bágalkót (Bagalkot) Bágalkót (Bagalkot) 6 575 1 651 892 251 2 (angl.:) Bangalore Urban Bangalúr (Bangalore) 2 190 6 537 124 2 985 3 (angl.:) Bangalore Rural Bangalúr (Bangalore) 2 257 850 968 377 4 Bélgánv (Belgaum) Bélgánv (Belgaum) 13 415 4 214 505 314 5 Béllári (Bellary) Béllári (Bellary) 8 450 2 027 140 240 6 Bídar (Bidar) Bídar (Bidar) 5 448 1 502 373 276 7 Bidžápur (Bijapur) Bidžápur (Bijapur) 10 494 1 806 918 172 8 Čámrádžnagar (Chamarajanagar) Čámrádžnagar(Chamarajanagar) 5 101 965 462 189 9 Čikbalapur (Chikballapur) (od roku 2007) Čikbalapur (Chikballapur) 4 254 1 149 007 270 10 Čikmagalúr (Chikmagalur) Čikmagalúr (Chikmagalur) 7201 1 140 905 158 11 Čitradurga (Chitradurga) Čitradurga (Chitradurga) 8 440 1 517 896 180 12 Daksina Kannara (Dakshina Kannada) Mangalúr (Mangalore) 4 560 1 897 730 416 13 Dévanagéré (Davanagere) Dévanagéré (Davanagere) 5 924 1 790 952 302 14 Dhárvád (Dharwad) Húbli-Dhárvár (Hubli-Dharwar) 4 260 1 604 253 377 15 Gadag (Gadag) Gadag (Gadag) 4 656 971 835 209 16 Gulbarga (Gulbarga) Gulbarga (Gulbarga) 16 224 3 130 922 193 17 Hásan (Hassan) Hásan (Hassan) 6 814 1 721 669 253 18 Hávérí (Haveri) Hávérí (Haveri) 4 823 1 439 116 298 19 Kódagu (Coorg) Madikéri (Madikeri) 4 102 548 561 134 20 Kólár (Kolar) Kólár (Kolar) 3 969 1 387 062 349 21 Kóppal (Koppal) Kóppal 7 189 1 196 089 166 22 Mandja (Mandya) Mandja(Madya) 4 961 1 763 705 356 23 Maisúr (Mysore) Maisúr (Mysore) 6 854 2 641 027 385 24 Rájčúr (Raichur) Rájčúr (Raichur) 6 827 1 669 762 245 25 (kannadsky:) Rámanagara (Ramanagara) (od roku 2007) Rámanagara (Ramanagar) 3 558 1 030 546 290 26 Šimóga (Shimoga) Šimóga (Shimoga) 8 477 1 642 545 194 27 Túmkúr (Tumkur) Túmkúr (Tumkur) 10 597 2 584 711 244 28 Udipi (Udupi) Udipi (Udupi) 3 880 1 112 243 287 29 Uttara Kannara (Uttara Kannada) Karvar (Karwar) 10 291 1 353 644 132 30 Jádgír (Yadgir) (od roku 2009) Jádgír (Yadgir) - 956 180 zdroj
Tiež na Dekanskej plošine, najväčšej časti Karnatáky, panuje tropické podnebie, prirodzene podstatne suchšie ako pri pobreží. Teplota oveľa viac kolíše, lebo tu podnebie nie je ovplyvňované v takej miere oceánom, ako na pobreží. Ročná priemerná teplota závisí od nadmorskej výšky a je nižšia, ako pri mori. Ale v letných mesiacoch je na Dekanskej plošine neznesiteľne horúco. V nižšie položených regiónoch na severe Karnátaky (Bídžápur, Gulbarga, Rájčúr, Béllári) sú vodné zrážky od 500 do 600 mm za rok; zároveň je tam v lete veľmi horúco. V ostatných vyššie položených častiach plošiny sú ročné množstvá zrážok niečo vyššie. Najväčšie mesto štátu, Bangalúr, je známe ako zóna komárov.
Geológia Geologický vývoj Albanských vrchov sa rozdeľuje do troch fáz (v zátvorke ohraničenie trvania fázy v rokoch): Tuscolano-Artemisio (600 000350 000) Faete (277 000250 000) hydromagmatická fáza (200 00045 000) Pri rekonštrukcii cesty v severozápadnom sektore komplexu na prelome rokov 2000 – 2001 boli objavené depozity lahárov a produktov freatomagmatickej činnosti, ktorých datovanie prinieslo zaujímavý výsledok. Podľa údajov najmladšia vulkanická aktivita komplexu neprebehla pred 25 000 rokmi, ako je často uvádzané, ale pred 5 100 rokmi (±100 rokov), čo u niektorých vulkanológov vyvoláva znepokojenie, pretože je tu možnosť obnovenia sopečnej činnosti.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Kekurnyj na Global Volcanism Program Анаунский вулканический район Срединного вулканического пояса Kategória:Sopky Kamčatky Kategória:Štítové vulkány
Výskyt Karbónska arkóza Bebertal, Sasko-Anhaltsko. V Západných Karpatoch sú polohy arkóz známe zo Starohorských vrchov, Slovenského rudohoria (napr. štítnické súvrstvie) ale i z obalových jednotiek tatrika, napr. z karbónskych hornín seleckej jednotky v Považskom Inovci (novianské súvrstvie). Známe sú tiež z viacerých jadrových pohorí ako súčasť spodnotriasového lúžňanského súvrstvia. Vo svete sú známe napr. zo sparagmitového súboru baltického štítu alebo z Nemecka (sárska panva). V Českom masíve arkózy vytvárajú polohy v karbónskych a permských sedimentoch napr. v okolí Krkonoší alebo v blanickej a boskovickej brázde.
Alnej-Čašakondža je názov vulkanického komplexu, pozostávajúceho z dvojice prekrývajúcich sa stratovulkánov, nachádzajúceho sa v centrálnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na polostrove Kamčatka. Komplex je tvorený prevažne andezitmi a je jedným z najväčších vulkanických masívov v pohorí. Severné vulkanické centrum Alnej má výšku 2 598 , južné centrum Čašakondža je o niečo menšie - 2 526 m. Vrchol komplexu je pokrytý niekoľkými andezitovými lávovými dómami a je trvalo zaľadnený. Alnej-Čašakondža je jedným z mála vulkánov v pohorí Stredokamčatský chrbát, ktorý bol dokázateľne aktívny v holocéne, posledná erupcia sa odohrala okolo roku 1600.
Súbor:Hampi Fluss Haupttempel.jpg|náhľad|Dekanská plošina v okolí Hampi. Dekanská plošina alebo Dakšin (po anglicky: Deccan , v hindčtine: Dakšina / Dakšina pathár ) je rozľahlá vysočina v Indii zaberajúca vnútrozemie Indického polostrova, hlavne regióny Gudžarát a Mahárášt. Rozloha asi 1 milión km², priemerná výška (maximálne ). Oblasť bola až do druhohôr spojené s Madagaskarom a tvorila súčasť Gondwany. Budujú ju staré kryštalické horniny (najviac žuly a ruly), ktoré sa objavujú na povrchu najmä na juhu, východe a severovýchode. Tektonické pohyby celej oblasti v období alpsko-himalájskeho vrásnenia na konci kriedy a začiatku paleogénu prispeli k vyliatiu čadičových láv (tzv. plató bazalty) pozdĺž lineránych zlomových trhlín, hlavne v severozápadnej časti plošiny. Sopečná činnosť dala za vznik mohutným lávovým pokrovom, hrubým miestami 1 800 až 2 000 m. Ich rozloha sa odhaduje na 500 000 km². Keďže výlevy mali približne rovnaký plošný dosah, vytvárajú reliéf tabuľových plošín, ktorých rozdelením, vznikajú stolové vrchy so stupňovitými stráňami, tzv. trapy. Okraje vyzdvihnutých a naklonených kier sa rozčlenili a získali vzhľad pohorí, výrazných najmä pri pobreží - Západný Ghát (), Východný Ghát (). Na severe je Dekanská plošina ohraničená hrebeňom Vindhja (). Existuje niekoľko názorov, že vulkanická činnosť (pokrovy vznikli relatívne rýchlo, asi iba okolo 30 000 rokov) mala za následok masívne vymieranie druhohorných organizmov, prípadne bola doplnkom ku skaze, spôsobenej dopadom meteoritu na polostrove Yucatán na konci druhohôr.
Polohopis Súbor pohorí sa tiahne západo-východnom smerom z východného Srbska cez stredné Bulharsko až k Čiernemu moru a do európskej časti Turecka. Z geomorfologického hľadiska tvorí subsystém Alpsko-himalájskeho systému. Os a najvyššiu časť Balkaníd tvorí pohorie Stará planina () zriedkavo nazývané alebo tiež Balkán . Vrchoviny v severnom podhorí nesú spoločný názov Predbalkán ( ) a sú väčšinou zreteľne tektonicky oddelené od Dolnodunajskej nížiny. Južné podhorie, oddelené od hlavného hrebeňa spleťou kotlín, sa nazýva Srednogorie ( ) alebo tiež Sredna gora (Средна гора) . Jeho svahy spadajú do Hornotráckej nížiny () , ktorá vedie juhovýchodným smerom a na bulharsko-grécko-tureckom trojmedzí opúšťa Bulharsko. K juhovýchodu sa stáča aj Srednogorie, ktoré má vo východnom Bulharsku zanedbateľnú nadmorskú výšku, ale pri tureckých hraniciach sa znova dvíha masívom Strandža. Balkanidy nadväzujú na Srbské Karpaty. Hranice medzi oboma subsystémami nie je geologická, preto sa pramene rozchádzajú v otázke, kadiaľ má byť vedená. Srbskí geografi napospol považujú hrebene Ozren, Devica a Rtanj severne od Nišu ešte za súčasť Karpát a hranicu vedú údolím riek Timok, Svrljiški Timok po mesto Svrljig a odtiaľ do údolia Nišavy k Nišu. Podľa iných prameňov je Ozren a Device už súčasťou Balkaníd (hranica vedie po spojnici miest Stalać - Sokobanja - Knjaževac), iní do Karpát nezaradzujú ani Rtanj. Na juhozápade na balkanidy nadväzuje Rilsko-rodopský masív s jednoznačným vymedzením iným geologickým zložením. Rodopy sú vybudované z veľmi starých hornín Trácko-macedónskeho masívu, no v teréne je ich hranica málo zreteľná. Patrí sem dno tzv. Vardarskej jazvy (údolie Vardaru, Južnej a Veľkej Moravy), priliehajúce hornatiny na jeho západnej strane (siaha na severe až k Juhoru, ktorý spadá do Panónskej panvy) a od Nišu aj na východnej strane. Nišská kotlina aj hrebeň Seličevica južne od Nišu patria pod Rodopidy. Suva planina (Suchá hora, juhovýchodne od Nišu) a Svrljiške planine patria pod balkanidy. Súčasťou rodopskej sústavy je Ruj planina na bulharských hraniciach, zo starých hornín je vybudovaná aj Vitoša južne od Sofijskej kotliny. Ďalej na východ už sú oba systémy zreteľnejšie oddelené Hornotráckou nížinou. Na tureckom území terén postupne klesá a pri Istanbule je dokonca zatopený morom (prieliv Bospor). Na protiľahlom, už ázijskom brehu na neho nadväzujú Pontské vrchy ( Pontida ), ktoré sa potom tiahnu na východ pozdĺž tureckého pobrežia Čierneho mora až k Arménskej vysočine.
Opis Lakatnické skaly sú vápencovo-pieskovcový skalný masív v prielome rieky Iskăr v pohorí Stará planina. Výška skál dosahuje v niektorých miestach až 200 metrov. V skalách sa nachádza niekoľko krasových jaskýň z ktorých najznámejšia je Temnata dupka. Lokalita je veľmi obľúbená medzi skalolezcami.
Ankaratra je vulkanický masív, nachádzajúci sa v centrálnom Madagaskare, asi juhozápadne od hlavného mesta Antananarivo. Vulkanická aktivita pohoria sa začala už v miocéne a trvala až do štvrtohôr. Rané zloženie láv bolo prevažne trachytické, neskoršia fáza priniesla viac bázické horniny - bazalty a bazanity.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Kostakan na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Kamčatky Kategória:Troskové kužele
Lakatnické skaly () je chránená lokalita nachádzajúca sa v západnom Bulharsku na ľavom brehu rieky Iskăr v tesnej blízkosti obce Gara Lakatnik.
Prírodné pomery Meandrujúca rieka dala vzniknúť príkrym skalným stenám a suťovým poliam. V tejto rozmanitej a ťažko kultivovateľnej prírode na rozhraní panónskej a hercýnskej kveteny nájdeme dvojradovec neskorý, lomikameň metlinatý, kavyľ chlpatý, bažanku vajcovitú, cyklámen purpurový, cesnak žltý a mnohé ďalšie rastliny. Skaly a nedostupné miesta sú výhodnými hniezdiskami vtákov. Nájdeme tu výra skalného, sokola lastovičiara, brhlíka lesného a ďalšie. Z plazov a obojživelníkov sú to mlok škvrnitý, jašterica zelená alebo užovka hladká.
Podnebie Klíma je tu vlhká a mierna, subtropického charakteru. Teploty sa pohybujú medzi 20 a 35 °C, priemerný ročný úhrn zrážok je asi .
Fauna a flóra Divoké kone v delte Achelóosu V rieke žije 22 pôvodných druhov rýb vrátane mnohých jazerných a fluvio-lakustrinných druhov, ktoré pravdepodobne pochádzajú z morfotypov obývajúcich staroveké jazero Aetoloacarnania. Šesť druhov je lokálne endemických: Scardinius acarnanicus , Rutilus panosi , Silurus aristotelis , Salaria economidisi , Cobitis trichonica a Economidichthys trichonis , osem druhov je endemických v iónskej poddivízii: Barbus albanicus , Tropidophoxinellus hellenicus , Pseudophoxinus stymphalicus , Barbus peloponnesius , Squalius peloponnensis , Economidichthys pygmaeus , Telestes pleurobipunctatus a Valencia letourneuxi . Fauna v povodí rieky zahŕňa aspoň 20 druhov chránených na národnej či európskej úrovni (napr. mlok alpský, salamandra škvrnitá, kunka žltobruchá či chránené druhy žiab. Delta obsahuje rozmanitú vtáčiu populáciu s viac ako 300 druhmi vtákov. V hornom toku rieky žije medveď hnedý.
Národný park V roku 1978 bol atol administratívou Cookových ostrovov kvôli veľkému množstvu vzácnych vtákov a morských živočíchov vyhlásený za Národný park. Neskorší zámer vybudovať tu perlovú farmu bol zamietnutý environmentálnou spoločnosťou Taporoporo anga Ipukarea Society. Ku koncu 20. storočia tu žilo asi 3 % všetkých Faetonov červenochvostých a asi 9 % svetovej populácie Fregaty bielobokej. Väčšina ostrovčekov atolu je porastená nízkou vegetáciou, prípadne krovinami z čeľade Lythraceae, Pemphis acidula a hojne sa vyskytujúcou pobrežnou heliotropickou Tournefortia argentea . Väčšie ostrovčeky majú hustú vegetáciu stromu Tou ( Cordia subcordata ); najzápadnejší ostrovček je po tomto strome aj pomenovaný (Tou Motu).
Charakteristika územia Je to plochá pahorkatina vzniknutá na turónských slieňovcov, piesočnatých slieňovcov, ílovcov a pieskovcov zakrývajúcich svory, svorové ruly, ortoruly, migmatity a amfibolity, vychádzajúce v údolných zárezoch a na eleváciách. Tvoria prevažne akumulačné reliéfy rozsiahlych staropleistocénnych a stredopleistocénnych terás Labe, väčšinou zakrytých sprašami a prerezaných hlbokými eróznymi údoliami epigenetického pôvodu v povodí Výrovky, odkrývajúcich kriedové a kryštalinické podložie. Staropleistocénnou eróziou boli vypreparované rulové a amfibolitové ostrovy s príbojovými usadeninami kriedového mora. Pahorkatina je zalesnená asi z 3% hlavne na svahoch údolíčiek - borovicové porasty so smrekom alebo dubom, smrekové porasty, ojedinele dubohrabiny, hojné agátiny. Zrázy sú ojedinele aj trávnaté, dominujú rozľahlé polia, v okolí Kouřimi sú sady. Na Bečvárke vznikla kaskáda rybníkov. Sú tu stopy po osídlení zo slovanskej hradištnej doby. Okrsok zahŕňa chránené územia Stráň u Chroustova, Stráně u splavu, Lom u Radimi, Stébelnatá rula, Sládkova stráň a Lom u Nové Vsi.
Pozri aj  Kaharlycký rajón
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkán Batu Tara na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Indonézie Kategória:Stratovulkány Kategória:Aktívne sopky
Vodný stav V lete dochádza k povodniam a zime hladina klesá. Priemerný ročný prietok vody pri Ulanbátare je 20 až 25 m³/s. Zamŕza na konci októbra a rozmŕza do polovice apríla. Charakteristická je námraza.
Podnebie Podnebie Karnátaky je tropické. V celej krajine sú klimatické podmienky ovplyvňované monzúnmi. Letné monzúny trvajú od júna do septembra, pri čom množstvá vodných zrážok vzhľadom na regióny sú nerovnomerné. Pri pobreží panuje striedavé tropické podnebie. Je celoročne horúce – s priemernou ročnou teplotou okolo 27 stupňov Celzia – s nepatrnými výkyvmi počas roka. Počas letných monzúnových dažďov prichádzajú veľmi silné zrážky. Od októbra do decembra ešte môžu občas prísť slabé dažde. Zvyšné mesiace sú síce bez zrážok, ale i tak je tam vysoká vlhkosť vzduchu, najmä hneď pred a po monzúnoch. Na niektorých miestach dosahuje priemerná ročná výška zrážok až do 3 500 mm. Za úzkym pobrežným pásom vystupuje Západoghatské horské pásmo, ktoré tiež patrí ku krajom Indie, bohatým na zrážky. Tam je niekoľko miest s ročným množstvom zrážok presahujúcim 5 000 mm. Tiež na Dekanskej plošine, najväčšej časti Karnatáky, panuje tropické podnebie, prirodzene podstatne suchšie ako pri pobreží. Teplota oveľa viac kolíše, lebo tu podnebie nie je ovplyvňované v takej miere oceánom, ako na pobreží. Ročná priemerná teplota závisí od nadmorskej výšky a je nižšia, ako pri mori. Ale v letných mesiacoch je na Dekanskej plošine neznesiteľne horúco. V nižšie položených regiónoch na severe Karnátaky (Bídžápur, Gulbarga, Rájčúr, Béllári) sú vodné zrážky od 500 do 600 mm za rok; zároveň je tam v lete veľmi horúco. V ostatných vyššie položených častiach plošiny sú ročné množstvá zrážok niečo vyššie. Najväčšie mesto štátu, Bangalúr, je známe ako zóna komárov.
Geografia Mikronézia sa rozkladá na väčšine ostrovov (väčšinou koralových) v súostroví Karolín. Tvorí ho 607 ostrovov roztrúsených v oblasti skoro 3 tisíc kilometrov. Majú plochý povrch a nepatrne vyčnievajú nad úroveň morskej hladiny. A tak najvyšší vrch Totolom meria . Hlavné mesto je Palikir na ostrove Pohnpei. Majú teplé tropické a vlhké podnebie, ovplyvnené oceánom. Priemerná teplota sa na ostrovoch po celý rok pohybuje medzi 30 °C cez deň, 23 °C v noci. Priemerný ročný úhrn zrážok je . Hlavné ostrovy Mikronézie Mapa Mikronézskych federatívnych štátov (od východu na západ) Ngulu Yap Sorol Fais Eauripik Woleai Gaferut Lamotrek Pigailoe Satawal Pikelot Pulusuk Puluwat Pulap Ulul Namonuito Fayu Truk Hall Murilo Losap Namoluk Mortlockovy ostrovy Satawan Kapingamarangi Nukuoro Oroluk Ngatik Pakin Mokil
Podnebie Zimné obdobie je od mája do októbra a letné od novembra do apríla. Obdobie dažďov trvá od jún a do novembra a podnebie sa výrazne mení v západo-východnom smere. V závislosti na prírodných podmienkach sa rozlišujú tri typy podnebia: Oblasť medzi jazerami Nikaragua a Managua a Tichým oceánom je veľmi suchá, má málo zrážok a teploty sa pohybujú od 27 °C do 32 °C v zimnom a od 35 °C do 40 °C v letnom období. Centrálna a hornatá časť krajiny má chladnejšie a vlhkejšie podnebie, najmä na východe. Karibská oblasť má tropické a veľmi vlhké podnebie s vysokými teplotami a intenzívnymi zrážkami.
Geografia Pozdĺž pobrežia sa na území štátu rozkladá nížina, ktorej povrch sa smerom do vnútrozemia dvíha až k úpätiu pohoria Kardamon s najvyššími vrchmi Anaimudi (Ánai Mudi; 2695 m), Nilgiri (2633 m), Anaimalai (2513 m). Tropickú monzúnovú klímu charakterizujú malé teplotné výkyvy v priebehu roka, priemerné mesačné teploty sú 20 až 30 °C a ročný úhrn zrážok je 2000 až 3000 mm. Najdaždivejšie obdobie pripadá na jún až august, keď prevláda juhozápadný monzún prinášajúci výdatné dažde. Hydrografickú sieť tvoria krátke rieky, stekajúce z pohorí do Indického oceánu. Medzi dlhšie patria Perijár (vyteká z vysoko položeného jazera Perijár (Periyar)), Ponnáni (Ponnani), a Beipur. Indický oceán do pevniny vbieha viacerými plytkými lagúnovitými zátokami, z ktorých väčšie sú Vembanad a Astnamudi. V močaristých územiach pobrežnej nížiny prevláda mangrová vegetácia a na horských úbočiach, exponovaných proti monzúnovému prúdeniu, vždyzelené porasty rovníkových dažďových pralesov s hojnými epifytmi a lianami.
Okresy Rapti Ráptí je jedna zo 14 zón Nepálu. Je rozdelená na 5 okresov. Správnym strediskom je Tulsípur a najväčším mestom je Tribhuvannagar. Okres Dáng pozostáva z vnútorných údolí na Teraji plus časti priľahlých horských reťazí. Tu sa pohorie Siwálik týči do výšky 600 metrov a rozdeľuje sa na dve horské pásma. Južná reťaz Dundwa začína niekoľko kilometrov severne od nepálsko-indickej hranice. Severné pohorie Dáng oddeľuje údolia Deukhuri a Dáng. 2000-metrové pohorie Mahábhárat hraničí s údolím Dáng na severe. Rieka Rápti tečie pozdĺž údolia Deukhuri (potom ako sa predrala stržou v pohorí Mahábhárat) a vlieva sa do rieky Karnáli. Údolie Dáng odvodňuje rieka Babai, ďalší prítok rieky Karnáli. Okres Pjúthán má bohato zavodňované oblasti pestovania ryže. Ešte pred pár desiatkami rokov boli údolia Dáng a Deukhuri oblasťami s výskytom malárie a prakticky boli neobývateľné okrem etnickej skupiny Tharu, ktorá si zdá sa vyvinula určitý stupeň odolnosti. Vláda začala s používaním DDT na potláčanie komárov, takže sa tento relatívne rovný, úrodný a dobre zavodnený kraj stal užitočným pre osadníkov z hôr. Okresy Pjúthán a Rolpá sa rozprestierajú na sever od 3000-4000 metrov vysokých pohorí. Ľudia tu žijú v malých dedinkách v horách až do výšky 2 500 metrov. Nakoľko je poľnohospodárstvo mimo údolných vôd ťažké, chovajú aj ovce, kozy a dobytok a predávajú maslo, pestujú subtropické a teplomilné ovocie, ako sú citrusy a ázijské hrušky, a sťahujú sa za prácou. Rúkum je najsevernejší okres zóny Ráptí. Leží na sever od údolia rieky Rápti, od najvýchodnješích prítokov rieky Bhéri až k južným svahom pohoria Dhaulágiri Himál. Je riedko obývaný, ale v lete využívaný pastiermi. Sú tu aj obydlia utečencov z Tibetu.
Obyvateľstvo  Jazyk Úradná reč Karnátaky je drávidská kannadčina, materinský jazyk viac ako 80 percent obyvateľstva. Popri nej existuje rad menších drávidských regionálnych jazykov. Najdôležitejšie sú najmä na juhozápadnom pobreží rozšírené jazyky tulu a kodagčina, ktorými sa hovorí najmä v oblasti Kodagu. V hraničných regiónoch sa používajú tiež jazyky susedných federálnych štátov. Tak môžeme pozdĺž pobrežia nájsť obyvateľstvo hovoriace indoeurópskou kónkánčinou, v oblasti Bélgáon (Belgaum) je rozšírený jej „blízky príbuzný“ maráthčina, a v oblasti Kolar existuje menšina hovoriaca telugčinou. Veľa moslimov hovorí urdčinou. No ako dorozumievací jazyk je všade prítomná angličtina. V hlavnom meste Bengalúr vládne pestrá spleť jazykov. Kannadčinu tam používa iba asi jedna tretina obyvateľov. Veľa ľudí hovorí tamilčinou, telugčinou a urdčinou. Náboženstvo Hinduizmus vyznáva asi 83,9 percent obyvateľstva, čo približne zodpovedá celoindickému priemeru. Podiel moslimov a kresťanov je 12,2 a 1,9 percenta. Ich rozloženie v štáte je však nerovnomerné. Moslimské obyvateľstvo je sústredené najmä na severe štátu a v Bengalúre, kresťania, takmer všetci, žijú na pobreží. Vyznavači džinizmu tvoria síce iba bezvýznamnú menšinu, okolo 0,8 percenta, ale ich podiel v dejinách kultúry a v hospodárstve Karnátaky je veľmi dôležitý. Ďalšiu menšinu tvoria budhisti (0,7 percenta). 0,5 percenta obyvateľov vyznáva iné náboženstvo.
Geografické rozšírenie Hlavnou oblasťou rozšírenia kannadčiny je juhoindický štát Karnátaka, kde je aj úradným jazykom. V hraničných regiónoch štátov Ándrapradéš, Maháraštra a Tamilnádu existujú tiež veľké skupiny ľudí používajúce tento jazyk. Pôvodne bola Kannadčina rozšírená aj v častiach Maháraštry, kde ale bola pozvoľna vytlačená indoeurópskym jazykom maráthčinou. Menšiny hovoriace kannadčinou žijú v USA, v Spojenom kráľovstve a v menšom množstve v Kanade a Austrálii. Nárečia Dovedna existuje približne 20 rôznych nárečí. V Nilgirskom pohorí Tamilnádu rozšírenú badagčinu niektorí jazykovedci tiež považujú za kannadské nárečie. Ďalší ho považujú za samostatný jazyk.
Základné údaje  rozloha: priemerná hĺbka: 1752 m maximálna hĺbka: 4226 m, iné zdroje 3742m teplota hladiny vody: leto: 17 °C (sever) až 26 °C (juh), zima: -1 °C (sever) až 12 °C (juh) prúdy: na západnom pobreží studený Pobrežný prúd z Ochotského mora, na východnom pobreží teplý Cušimský prúd z Kórejského prielivu podnebie: mierne monzúnové s častými tajfúnmi významné prístavy: Šimonoseki, Maizuru, Otaru, Čhongdžin, Pusan, Wonsan, Aleksandrovsk-Sachalinskij, Vladivostok hlavné podmorské panvy: Jamatská panva na juhovýchode, Japonská panva (najhlbšia oblasť) na severe a Cušimská panva (najplytšia oblasť)
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Kandúdú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Tá
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Kunahandú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Lámu
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Kendikoludú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Núnu
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Kinbidú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Tá
Fauna a flóra Na atole sa okrem typického morského vtáctva, jašteričiek, hmyzu a pavúkov nevyskytuje žiadny vzácnejší druh živočíchov. Pórovitý vápenec pôdy na nízkych atoloch južného Pacifiku neumožňuje udržanie dažďovej vody po dlhší čas. Tá mizne pomerne rýchlo a dáva šancu len pomerne odolnej a druhovo chudobnej vegetácii. Na Takapoto rastie krík Pemphis acidula (v polynézčine miki-miki ), ktorý je pomerne tolerantný na soľ s veľmi ťažkým červenohnedým drevom a tvoriacim rozsiahly koreňový systém. Ďalšie často sa vyskytujúce rastliny sú Pandán a Pisonia grandis . Kokosové palmy boli v prvej polovici 19. storočia ešte pomerne vzácne. Neskôr začala ich intenzívna výsadba na výrobu kopry. Z ostatných plodín, ktoré slúžia najmä na obživu obyvateľstva, sú to taro, jam, sladké zemiaky a banány.
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Kudafarí - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Núnu
V Karnátake vládli postupne budhistické, hinduistické a moslimské dynastie. Prenikal sem aj vplyv džinizmu.
V prvom tisícročí pred Kr. na celom území boli boje o moc medzi rôznymi kráľovstvami (najväčšie boje boli medzi kráľovstvami Vákátakov a Guptovcov). Od 6. do 8. storočia v Karnátake vládli Pallavovia. V 13. storočí niektoré kráľovstvá v dnešnej Karnátake porazil islamský konvertita generál Malik Kafúr. V stredoveku sa pod hrozbou moslimských výbojov spojili drobné hinduistické štáty na juhu a vytvorili alianciu na čele s rodom Vidžajanagar. Bratia Harihara a Bukka založili pompézne mesto Vidžajanagar, z ktorého ovládali celú ríšu vtedy siahajúcu od Bengálskeho zálivu až po Arabské more. Moslimská vojenská prevaha v 1565 dosiahla vrchol a zničila celé mesto Vidžajanagar. Dnes sú tam iba zrúcaniny.
Džajpur (hind. जयपुर - Džajpur, angl. Jaipur ) je hlavné a najväčšie mesto indického štátu Radžastan, leží asi 300 km na juhozápad od Dillí a 200 km na západ od mesta Agra. Mesto založil roku 1727 bohatý maharadža Saváí Džaj Singh II., kráľ Ámbéru. Podľa sčítania z roku 2011 v meste žijú 3 milióny obyvateľov. Referencie Kategória:Radžastan Kategória:Mestá v Indii
Dejiny Oblasť Kandaháru patrí medzi najstaršie ľudmi osídlené miesto na svete. Počiatky tunajších poľnohospodárskych usadlostí majú siahať až do doby okolo roku 5000 pred Kr., prípadne 7000 pred Kr. Samotný Kandahár bol založený v roku 330 pred Kr. Alexandrom Veľkým na strategicky významnom mieste, kvôli čomu sa mesto stalo v ďalších storočiach cieľom rôznych dobyvačných výprav. Mesto sa najprv volalo po svojom zakladateľovi Alexandria. Po Alexandrovi sa Kandahár stal súčasťou Maurjovskej ríše. Asi najznámejší maurjovský vládca, kráľ Ašóka, tu nechal vztýčiť stĺp s nápisom v aramejčine a gréčtine, ktorý sa zachoval dodnes. Po páde maurjovskej dynastie sa Kandaháru zmocnilo Grécko-baktrijske, neskôr Indo-grécke kráľovstvo. V 7. storočí do oblasti Kandaháru prenikol spolu s arabskými vojskami aj islam. Od 9. storočia bol Kandhár pod nadvládou Saffárovcov. Po vpáde Mahmúda z Ghazní sa stal súčasťou Ghazníjskeho sultanátu. Od 14. storočia bolo mesto pod vládou Tímúrovcov a potom Mughalskej ríše. Vojnovým konfliktom sa Kandahár nevyhol ani v novodobej histórii. V roku 1839 sa ocitol v obkľúčení britských a indických jednotiek (zastupujúcich vtedy Britskú Indiu), tá istá situácia potom opäť nastala v roku 1878. V roku 1960 bolo blízko mesta postavené medzinárodné letisko Kandahár, ktoré od roku 2001 slúži jednotkám USA a NATO. Medzi rokmi 1979 – 1989 bol Kandahár okupovaný sovietskymi vojskami. V roku 1994 sa mesta zmocnil Tálibán, ktorý z Kandaháru spravil svoje hlavné mesto.
Fatéhpur Síkrí je malé mesto v indickom štáte Uttarpradéš. Vystaval ho vtedajší panovník Mughalskej ríše Akbar Veľký ako svoje plánované budúce hlavné mesto. Miestne architektonické pamiatky sú dnes unikátnou ukážkou mughalskej architektúry. V roku 1986 bolo mesto zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Mestské časti  Severná časť Priestor sajnšandského sumu (okresu) sa skladá z 5 bagov (miestnych častí). Bagy č. 1,2 a 3 tvoria hlavnú mestskú časť Ovor (Južná), bag č. 4 je Ar (severná) časť, bag č. 5 sa nachádza mimo (46 km južne od hlavnej časti mesta), je to osada Zuunbajan. V severnej časti bývalo asi 4 944 ľudí (na konci roku 2006), na konci roku 2008 to bolo už len 4 822. Nachádza sa tu železničná stanica, zastávka na Transmongolskej magistrále. Asi 7 kilometrov na západ sa nachádzajú ruiny opustenej sovietskej vojenskej základne. V poslednom čase sa často vyskytujú vážne ekologické problémy, keďže Sovieti tu navŕtali ropné vrty a tie nechali opustené. Domáci časom kvôli cene ukradli kovové poklopy chrániace vrty a tak ropa sčasti stále uniká na povrch. Tento problém sa snažili deväť rokov vyriešiť americkí technici, no zatiaľ bez väčšieho úspechu. Na tejto časti zostali väčšie stopy po blízkosti sovietskej armády. Vidieť to hlavne a architektúre, ktorá je zjavne sovietska - bytovky, sčasti nedostavané panelové domy. Severná a južná časť sú oddelené niekoľkými kopčekmi. Južná časť Počet obyvateľov južnej časti sa naopak zvyšuje - z 12 687 na konci roku 2006 na 13 463 na konci roku 2008. V tejto časti sa nachádzajú hlavné inštitúcie aimagu Dornogov aj kultúrne ustanovizne, mestský úrad, auditórium, škola a nemocnica. Hodinu cesty južne sa nachádza obnovený budhistický kláštor Chamariin Chiid (Chamar), a v samotnom Sajnšande sídli múzeum významnej literárnej a mníšskej postavy devätnásteho storočia Danzanravčaaho, známeho vodcu ňingmy (v preklade Červenej čapice), školy tibetského budhizmu. Zuubajan Do sajnšandského sumu patrí aj Zuunbajan, osada s ťažbou ropy, ktorá sa nachádza 46 kilometrov južne. Má medzi 1 917 (koniec roka 2006) a 1 606 (koniec roka 2008) obyvateľov. Železnica túto časť spája so sajnšandskou stanicou a tým pádom aj s Transmongolskou magistrálou.
Dejiny Mesto bolo založené v 8. storočí nášho letopočtu. Na začiatku 20. storočia po vzostupe významu ropy a objaveniu jej veľkých nálezísk jeho význam značne stúpol a Abadan zaznamenal rýchly rozvoj. Počas vojnového konfliku s Irakom v rokoch 1980 – 1988 bolo mesto značne poškodené. Aj v súčasnosti je centrom spracovania ropy, nachádza sa tu medzinárodné letisko.
[[Džuzdžán|Provincia Džuzdžán]] Provincia Džuzdžán. Aqcha Darzab Fayzabad Khamyab Khwaja Du Koh Mardyan Mingajik Qarqin Shibirghan
Rozširovanie ríše Na trón sa dostal v roku 1556, kedy vládli Mogulovia len Paňdžábu. O rozšírenie ríše, de facto o jej vznik z pomerne malého kráľovstva sa zaslúžil práve Akbar, ktorý k ríši čoskoro po svojom nástupe na trón, v roku 1560, pripojil Džajpur, Džódpur a ďalšie územia, v roku 1573 pripojil Gudžarát, v roku 1574 Urísu, 1576 Bengálsko, 1586 Kašmír, 1592 Sindh a 1594 Kandahár. Za zmienku tiež stojí, že presunul hlavné mesto, ktoré bolo v Dillí do Agry, kde vystaval slávnu pevnosť, a založil mesto Fatéhpur Síkrí neďaleko Agry, ktoré mu malo slúžiť ako sídelné mesto. Z tohto plánu však zišlo. Počas svojej vlády eliminoval zahraničné vojenské hrozby od afganských potomkov šáha Šéra, a v druhej bitke pri Panipate (1556) porazil hindského vodcu Hemu.
Dejiny Mesto je historicky významné. Koncom 9. storočia tu bol vybudovaný hinduistický chrám, neskôr tu dali vybudovať králi Vidžanajagarskej ríše pevnosť. Od 1610 do 1799 bolo hlavným mestom Maisúrskeho kráľovstva. V polovici 18. storočia napadli pevnosť Maráthi, ale pevnosť sa im ani po úpornom boji s oddielmi islamského generála Haidara Alího nepodarilo dobyť. Neskôr sa de facto stal vládcom Maisúr a ako jeho predchodcovia spravoval svoju ríšu zo Šrírangapattanamu. Syn a následník Haidara Alího Típú Sultán, na konci 18. storočia čelil oveľa nebezpečnejšiemu protivníkovi, anglickým koloniálnym snahám v Indii, bol v r. 1792 v jeho vlastnom hlavnom meste Britmi porazený. Jeho pokus vymaniť sa z britského područia sa nepodaril, lebo 1799, v štvrtej maisúrskej vojne, zaútočili Briti opätovne a zničili Šrírangapattanam. Típú Sultán pritom prišiel o život. Potom mesto stratilo význam. Dnes je malým provinčným mestom v spolkovom štáte Karnátaka.
Pred útokom Mesto Láhaur je správnym centrom Pandžábu, najväčšej a najbohatšej provincie Pakistanu. Park Gulšan-e-Ikbál pri univerzite v Láhaure bol priestorom na oslavu Veľkej noci miestnych kresťanov.
Dejiny Mesto Saná je obývané už viac ako 2500 rokov, jeho história siaha až do staroveku, pravdepodobne až k dynastii Sábov, ktorá v oblasti vládla v 6. storočí pred Kr. V 7. a 8. storočí sa stalo centrom šírenia kultúry islamu a v súčasnosti je v meste viac ako sto mešít.
Dejiny Pozostatky Pasargadai, prvej metropoly achajmenovskej ríše, sa nachádzajú približne 43 km od Perzepolu v dnešnej iránskej provincii Fárs. Mesto bolo založené okolo roku 546 pred Kr. Podľa nedávnych prieskumov bolo zistené, že mesto bolo postavené tak, aby odolalo silnému zemetraseniu. Najvýznamnejšou pamiatkou Pasargadai je hrobka Kýrosa II. Počas islamskej invázie do Iránu chceli arabské vojska hrobku zničiť. Správcovia, ktorí ju strážili, presvedčili Arabov, že ide o hrob matky kráľa Šalamúna. Arabi hrobku ušetrili, ozdobili veršami z Koránu a nazvali ju Kabr-e mádar-e Solejmán , teda "Hrobka matky kráľa Šalamúna" ( قبر مادر سلیمان ).
Zoznam panovníkov Nasleduje zoznam vládcov Kara Kojunlu: Bajrám Chvádža (cca. 13661380) Kara Muhammad Turmuš (13791389) Kara Júsuf (13891400) pod nadvládou Tímúra (14001405) Kara Júsuf (14061420) Iskandar, aj Kara Iskandar (14201438), časť územia dočasne ovládal jeho mladší brat Abú Sajd (14291431) Džahánšáh (aj Džahan-šah) (14381467) Hasan Alí (14671469), dobyté Ak Kojunlu
Bágerhát je mesto v rovnomennom okrese v juhozápadnom Bangladéši známe aj ako mesto mešít . Mesto založil v 15. storočí turecký generál Khan Jahan Ali. Vyniká najmä veľkým množstvom mešít i ďalších budov, ktoré tvoria významné múzeum islamskej architektúry. Od roku 1985 je mesto zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Pamiatky  Tádž Mahal - dominanta mesta, jedna z najznámejších stavieb Indie Ágrá ká kilá - patrí k najdôležitejším pevnostiam v Indii. V čase Mughalskej ríše tu sídlili vtedajší panovníci a riadili odtiaľ celú zem. Itimáduddaula - hrobka, tzv. Malý Tádž Sikandar (Sikandra) - Akbarova hrobka
Pamiatky Súbor:IMG_20180410_065420_HDR.jpg|náhľad|Svätyňa Fátimy bint Músá Najvýznamnejšou mestskou pamiatkou je Svätyňa Fátimy bint Músá (H aram-e Fáteme-je Masúme ), komplex budov a nádvorí z rôznych historických období. Svätyňa so zlatou kupolou a jej priestranné nádvorie sa denne zapĺňajú pútnikmi. Vstup do svätyne tvorí zrkadlový portál z roku 1883. Po stranách nádvoria stoja hrobky šľachticov a ministrov z obdobia kádžárovskej dynastie. V mešite sú pochovaní aj štyria sáfíjovskí šáhovia. Súčasná kupola bola postavená za Sáfijovcov a pozlátená Kádžárovcami. Za svätyňou sa nachádza nová mešita Masdžid-Azam alebo Borudžerdi s modrou kupolou. Dvaja Kádžárovci sú pochovaní napravo od svätyne na Starom nádvorí, za ktorým sa nachádzajú ďalšie dve nádvoria, ktoré Safijovci premenili na madrasy. Nádvorie svätyne a mešita Borudžerdi sú dôležitými miestami pre spoločné modlitby a kázne. Maghabere Gonbáde Sabz, mauzóleum V meste je pochované množstvo významných osobností z perzských (iránskych) dejín. Šáh Abbás II. je pochovaný v bohato zdobenom mauzóleu z roku 1666. Na južnej strane mesta sa nachádza skupina piatich mauzóleí, ktoré sa vyznačujú pozoruhodnými polychrómovanými štukovými ornamentmi. Väčšina z nich pochádza zo 14. storočia. Mešita Džamkarán Kumm bol významný i pre svoju blízkosť k dedine Džamkarán, ktorá sa nachádza asi šesť kilometrov od centra mesta a je známa pre rovnomennú mešitu. Mešita bola pravdepodobne postavená koncom 10. storočia na žiadosť skrytého dvanásteho imáma (Muhammada al-Mahdího). V mešite sa nachádza studňa, do ktorej sú návštevníci vyzývaní, aby vložili žiadosti o modlitby, pričom mnohí veria, že skrytý imám každú žiadosť číta.
Zaujímavé miesta Okolo kopca, na ktorom stojí citadela Kasba s mešitou, sa rozkladá staré mesto Arabov Medina, ktorá je jedným z najlepšie zachovaných islamských stredovekých miest. Jej stredom je veľká mešita pochádzajúci z 8. storočia, dnes v nej sídli Moslimská univerzita. V bývalom paláci Beje sídli múzeum Bardo, kde je vystavené mnoho pamiatok zo starovekého Kartága, na ruinách Antoniových kúpeľov je postavené Národné múzeum. Celá Medina bola v roku 1979 zaradená na zoznam UNESCO. Neďaleko mesta sa nachádza to, čo zostalo z Kartága, toto miesto je častým cieľom turistov. Satelitný pohľad na mesto
Karachánovský štát alebo Karachánovská ríša alebo Karachánovský chanát bol štát v strednej Ázii medzi riekami Tarim a Ili od polovice 9. storočia (v užšom zmysle až od roku 999) do roku 1212. Vládla v ňom dynastia známa ako Karachánovci. Vznikol zjednotením turkických kmeňov, najmä Karlukov, ktoré v polovici 10. storočia prijali islam. Centrálna moc štátu bola pomerne slabá, delil sa na údely ovládané členmi rodu Karachánovcov. Hlavným mestom bol Kašgar (dva razy), Balasagun a Uzgen. V 1. polovici 12. storočia bol ovládnutý Karakitanmi, zvyšky štátu potom dobyl v roku 1212 chórezmský šach.
Dejiny  Chattijské obdobie Koncom 4. tisícročia pred Kr. strednú Anatólu osídlili neindoeurópske kmene. V 3. tisícročí, presnejšie asi okolo 2200 - 2000 pred Kr. do oblasti Chatti prišli do indoeurópske kmene pričom meno Chattijci-Chetiti sa prenieslo na všetky tieto kmene a najmä na Nésitov. O územie Chetitov, ale aj Sýrie, mala pre jeho prírodné bohatstvo záujem aj Staroakaddská ríša. Obdobie prvej chetitskej dynastie (2000 - 1740 pred Kr.) V tomto období dôležitú úlohu zohrávajú asýrski obchodníci, ktorí si pri chetitských sídlach zakladajú svoje obchodné stanice. Práve od nich sa dozvedáme o Chetitoch, keďže nemali ešte vlastné písmo. Pramene vravia, že Chetiti a asýrski obchodníci sa navzájom rešpektovali. Chetiti žili v mestských štátoch, ktoré boli obohnané hradbami. Na ich čele bol panovník, ktorý sústreďoval vo svojich rukách všetku moc. Postupne sa začali prejavovať tendencie o zjednotenie jednotlivých mestských štátov. Ďalší vývoj pozri v článku Chetitská ríša.