TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Interiér Interiér kostola je vytvorený jedinečným spojením dreva, kameňa, muriva. Konštrukciu preklenutia tvorí krížová klenba so zalomeným poloblúkom, ktorá sa nachádza nad centrálnou časťou kostola. Je vyrobená z borovicového dreva, ktoré je bohato zdobené rôznymi ornamentmi, typickými pre danú dobu tohto regiónu. Spodná časť týchto trámov je rozšírená a ozdobená kvetinovými ornamentmi. Všetky trámy sú položené na stĺpoch, ktoré sú pravidelne rozmiestnené po obvode kostola. Stĺpy tvoria kamenné pätky s obdĺžnikovou základňou a taktiež kamenné hlavice lichobežníkového tvaru, do ktorých je vytesaný krížový ornament v tvare kruhu. Ich stredná časť je postavená z kamenného muriva. Nad hlavným vchodom je celodrevený chór, na ktorý sa vystupuje po schodisku z vnútra kostola. Viditeľné nosné ale aj nenosné časti chóru sú taktiež bohato zdobené kvetinovými vzormi. Vo svätyni kostola sa nachádza hlavný oltár. Zobrazuje sv. Annu so svojou dcérou Máriou. Po stranách sú sochy sv. Joachima, manžela sv. Anny a sv. Jozefa manžela P. Márie. Klenba svätyne je nižšia ako klenba hlavnej lode a úroveň jej podlažia je vyvýšená oproti úrovni ostatnej časti kostola. Tento výškový rozdiel sa prekonáva troma kamennými stupňami. V priečnej lodi, sa nachádzajú bočné oltáre. V severnej časti, pri vchode je oltár, ktorý bol premiestnený z pôvodného starého dreveného kostola. Jeho nosnú časť tvorí olejomaľba na plátne s výjavom sv. Anny s Máriou. Po jeho stranách sú sochy dvoch anjelov. Druhý bočný oltár je miestom Božieho hrobu. Zo vzácnejších diel uchovaných v kostole je potrebné spomenúť sochu nanebovzatej Panny Márie, ktorá je umiestnená v blízkosti bočného vstupu.
Prehliadka kostola Vcelku nenápadné hladké priečelie bez výrazných ozdôb, splývajúce s okolitou zástavbou, je členené horizontálnou rímsou na dve podlažia. Chrámový priestor však zaberá iba výšku prízemia; poschodie s trojicou rozetových okien obsahuje súkromné priestory pre rehoľníkov. Stavbu završuje malý trojuholníkový štít. Kostol má štvorcový pôdorys s troma širokými loďami oddelenými stĺporadiami. Z množstva pôvodného umeleckého vybavenia tu ostalo iba torzo – napr. renesančný chór z farebného mramoru a mramorové pozadie neobarokového hlavného oltára.
Súčasná architektúra  Exteriér Kostol pozostáva zo staršej svätyne, orientovanej na východ, z ktorej sa stáva bočná kaplnka a novšej prestavanej svätyne na sever. Priestorovo sa delí na svätyňupresbytérium, chrámovú loď, chrámovú predsieň a sakristiu. Polygonálne uzavretá bočná kaplnka pozostáva aj z oporných pilierov, ktoré vystupujú do exteriéru. Medzi piliermi sa nachádzajú tri úzke vysoké okná zakončené lomeným oblúkom. Otvor je ďalej dekorovaný neskorogotickou plamienkovou kružbou. Pôvodná gotická veža s neogotickou úpravou obsahuje kamenné štíty, lemované kraby a krížovú kyticu. Interiér Vedľajšia kaplnka, súčasť pôvodného kostola s gotickým pôvodom, má pôvodnú hviezdicovitú klenbu, raz vyžľabené rebrá s náznakom prelínania a rastlinné hlavice okrúhlych prípor. Presbytérium má tri lomené okná s pôvodne neskorogotickou plamienkovou kružbou. Medzi oknami sa nachádza nástenná maľba anjela s ochranným mečom a socha Panny Márie s dieťaťom. Sakristia na severnej strane kostola je zaklenutá valenou klenbou. Keď v rokoch 17571786 nastali opravy interiéru, pôvodný štýl kostola sa veľmi zmenil. Zachované ostali gotické okná a sanctuárium (oltár). Polygonálne zakončené presbytérium nového kostola, inšpirované gotikou pôvodnej stavby, má lomené okná a paprsčitú klenbu. Lunety sa zbiehajú v stene do prípor s polygonálnymi rastlinnými hlavicami. Loď nového kostola má kazetový betónový strop. Vonkajšia úprava je hladká okrem lomeného portálu, na ktorom je nástenná maľba Krista s ružicovým oknom so zasklením farebnou mozaikou. Ornamentovú výzdobu urobil maliar Štefan Fotta a obrazy namaľoval akademický maliar Mikuláš Jordán. Nástenná maľba Nástenná maľba vo vedľajšej kaplnke zobrazuje archanjela Michaela s mečom v ruke. Názov diela je Quis ut Deus? ( Kto je ako Boh? ). Archanjel Michael je najznámejším archanjelom, ktorý sa spomína v Biblii. Uznáva ho kresťanská, židovská aj islamská kultúra. Je známy aj ako svätý Michael, Bester, Sabbathiel alebo Mika il. Otázkou „Kto je ako Boh?“ dáva najavo, že Bohu sa nič nevyrovná. Archanjel Michael sa považuje za symbol víťazstva kresťanstva nad pohanstvom, tiež dobra nad zlom, harmónie nad chaosom. Nesie silu, ktorá dokáže spájať nebo a Zem. Je zobrazovaný v červenom či zelenom rúchu, alebo v žiarivo striebornom brnení. V rukách máva meč. Ten symbolizuje nezlomnú silu Michaela, ktorá pochádza od samotného Boha. Slúži k boju so zlom a dáva silu na prekonanie všetkých prekážok, tiež oslobodzuje od strachu. Úcta k svätému Michalovi je veľmi stará a rozšírená. Od raných kresťanských čias si ho uctievali kresťania ako svojho patróna. Tradujú sa udalosti, pri ktorých sa zjavil a pomohol k víťazstvu nad pohanmi alebo ochránil pred nebezpečenstvom. Jeho sviatok sa slávi 29. septembra, v obnovenom cirkevnom kalendári (r. 1969) sa v ten istý deň slávi sviatok aj sv. archanjelov Gabriela a Rafaela.
Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie, jednoloďová neskoroklasicistická stavba s polkruhovo ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z roku 1858. Hlavná fasáda kostola je dekorovaná nárožným kvádrovaním, malá nadstavaná vežička s ihlancovou helmicou je drevená.
Popis  Exteriér Ku kostolu smerujú schody a po roku 2018 je ku kostolu urobený aj bezbariérový prístup. Kostol mal pred rekonštrukciou pozemok, ktorý mal svoje oplotenie. Po rekonštrukcii a odporúčaniach ostal prístup ku kostolu bez oplotenia. Pred kostolom je urobená terénna úprava, vysadené rastliny, kvety a pri vstupe sa nachádza kríž. Interiér Presbytérium Kostol je klasickým centrálnym kostolom. Chór, na ktorom sa nachádza aj orgán sa nachádza nad vstupom do kostola, opoti oltáru. Kňaz sa nachádza za oltárom pod sochou Krista Kráľa. Bohostánok je na ľavej strane od oltára. Večné svetlo je umiestnené tesne nad bohostánkom. Sochy Socha Ježiša Krista Kostolu dominuje viac ako dvojmetrová socha Krista Kráľa, ktorá je umiestnená nad predsedníckym miestom. Socha Krista má zámerne zväčšené žehnajúce ruky. Vytvoril ju sochár a reštaurátor z Česka.
Krstiteľnice V kostole sa nachádzajú dve kamenné krstiteľnice. Jedna neskororománska z polovice13. storočia a druhá neskorogotická z čias okolo roku 1500, ktorá bola pôvodne umiestnená v malej prístavbe pred hlavným južným vchodom.
Pamiatky  Bazilika Narodenia Panny Márie kaplnka zaniknutého Kostola Panny Márie – Kráľovnej anjelov so zachovanými maľbami (prebieha obnova)
Zaujímavosť  Kostol bol spočiatku zasvätený Zvestovaniu Panne Márii, až neskôr bol zasvätený Ružencovej Panne Márii.
Zaujímavosť  V interiéri kostola sa nachádzajú cenné historické predmety - ide predovšetkým o oltáre, sochy a drevené lavice.
Zaujímavosti Kostol má dvoch patrónov: sv. Augustína a sv. Martina. Kostol slávi troje hody za rok. Prvé sú 10. júna na deň posvätenia chrámu, druhé na sviatok sv. Augustína 28. augusta a tretie 11. novembra na sviatok sv. Martina. V marci 2018 sa začala rekonštrukcia oplotenia okolo kostola. Na 2. veľkonočnú nedeľu boli slávnostne požehnané dva obrazy. Obraz Panny Márie Matky Všetkých národov a Obraz Božieho Milosrdenstva.
Opis Kostol Panny Márie je jednoduchou stavbou tvorenou tromi loďami. Vonkajšia fasáda je nečlenená, jednoduchá a prostá. Chrámový korpus oživujú len štyri nižšie oporné piliere so šikmými strieškami. Medzi nimi sú obdĺžnikové okná ukončené polkruhom. Fasáda predstavanej vstupnej veže s hlavným vchodom, ktorý sa v súčasnosti nepoužíva, je vodorovne oživená rímsami a menšími okennými otvormi obdĺžnikového tvaru. Kupola barokového tvaru pochádza z roku 1959 a je rekonštrukciou strechy z počiatku 20. storočia. Kupola veže bola pokrytá medeným plechom v roku 1963. Renesančný vstupný portál je tvorený z edikuly a nadokenným štítom, v ktorom je umiestnený erb. Vstupný otvor (portál) lemujú plastické pilastre.
Pozri aj  Kostol Panny Márie Kostol Nanebovzatia Panny Márie Kostol Narodenia Panny Márie
Súčasnosť Pravoslávna cirkev opäť získala kostol v roku 1992 a odvtedy sa v ňom konajú pravoslávne bohoslužby. V roku 2001 bol pred chrámom postavený obelisk.
Galéria Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), sakristia.jpg|Detail ostenia malého okna sakristie Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), pohľad južný.jpg|Gotický portál na južnom priečelí kostola Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), severné priečelie, rotunda.jpg|Rotundový vstup do veže Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), pohľad západný.jpg|Hlavný vstup do kostola zo západnej strany cez gotický portál Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), pohľad južný detail.jpg|Gotické rozetové okno na južnom priečelí, znovuobjavené až v 20. storočí Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), pohľad juho-východný.jpg|Pohľad na svätyňu a oporné piliere s pultovými strieškami Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), hlavný vstup do sakristie.jpg|Portál a vstup do sakristie Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), iluzívna maľba.jpg|Iluzívna maľba, ktorá napodobňuje niektoré hlavné časti kostola (okná, stĺpy) Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), drevená empora.jpg|Drevená empora Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), pohľad zo svätyne.jpg|Pohľad zo svätyne na dvojlodie Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), krížová klenba.jpg|Krížova klenba dvojlodia Súbor:Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica), iluzívna maľba klenby.jpg|Detail iluzívnej maľby doplňujúcej preklenutie svätyne
Kaplnka Panny Márie Kaplnka Panny Márie Neogotická kaplnka, situovaná južne od kostola svätého Mikuláša a zasvätená patrónke Slovenska Panne Márii, bola postavená pred 200 rokmi. Pôvodne sa v nej nachádzala socha Piety, ale tá bola neskôr ukradnutá. Vďaka obyvateľom obce bola pred pár rokmi rekonštruovaná a 15. septembra 2009 sa konalo vysvätenie už obnovenej kaplnky. Presne o rok sa uskutočnilo ďalšie vysvätenie, a to drevenej sochy Sedembolestnej Panny Márie, ktorej autorom je známy rezbár a sochár z Liptova Miroslav Trnovský. Práve jemu sa podarilo majstrovsky prepojiť umelecké poňatie sochy s témou bolestného utrpenia Božej rodičky, a tým splniť prianie obyvateľov obce mať sochu, ktorá by sa stala symbolom ochrany a mariánskej tradície.
Pozri aj  Stĺp Panny Márie a Najsvätejšej Trojice
Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Kaplnka sv. Michala archanjela, klasicistická stavba s polygonálnym uzáverom z roku 1833. Interiér je zaklenutý valenou klenbou s lunetami. Nachádza sa tu rokoková olejomaľba Zvestovanie z 18. storočia. Na oltári je osadená socha Panny Márie, ľudová drevorezba z 19. storočia.
Bazilika Narodenia Panny Márie môže byť bazilika minor: v Marianke, pozri Bazilika Narodenia Panny Márie (Marianka) v Rajeckej Lesnej, pozri Bazilika Narodenia Panny Márie (Rajecká Lesná) vo Vranove nad Topľou, pozri Bazilika Narodenia Panny Márie (Vranov nad Topľou)
Popis Náčrt pôdorysu (súčasný stav) so slovenským popisom Do baziliky sa vstupuje z južnej strany, schody vpravo vedú hore do bohato vyzdobenej kaplnky Ukrižovania nad skalou Golgoty. Priamym smerom sa nachádza kameň pomazania (XIII. zastavenie krížovej cesty). Vpravo od kameňa je chodba s rôznymi kaplnkami a výklenkami. Vľavo (západným smerom) je rotunda ( Anastasis ). Je to kruhová stavba so stĺporadím v dvoch poschodiach zaklenutá kopulou s lucernou. Uprostred rotundy stojí malá svätyňa, edikula, v ktorej je Ježišov hrob s predsieňou. Východným smerom nadväzuje katolikon , stredoveká loď kostola z 11. storočia s ortodoxným ikonostasom. V jej strede je veľká kamenná nádoba, zvaná omfalos (pupok), ktorá je považovaná za stred sveta. Ešte ďalej na východ sa po stredovekých schodoch zostupuje do arménskeho kostola sv. Heleny, kde bol podľa legendy nájdený Ježišov kríž.
Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Kaplnka nanebovzatia Panny Márie, jednoloďová pôvodne eklektická stavba s pravouhlým záverom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty, zo začiatku 20. storočia. Stavba bola v posledných rokoch rozšírená a interiér modernizovaný, čím stratila historický charakter. Fasády sú členené segmentovo ukončenými oknami, veža má ihlancovú helmicu.
Trup je čiastočne odvodený od lietadla Mirage III, avšak je presnejšie a jemnejšie tvarovaný a má integrálne palivové nádrže. Krídlo má uhol šípovitosti nábežnej hrany 47,5°. Jeho rozmery nie sú v porovnaní s delta krídlom u Mirage III ani trojštvrtinové. Lietadlo vykazuje pri lete v nízkych výškach lepšie letové vlastnosti, čo  sa prejavuje v ľahšej pilotáži a možnosti zamerať výzbroj s väčšou presnosťou. Účinné prostriedky na zvýšení vztlaku umožňujú výrazne znížiť pristávaciu rýchlosť, a preto aj potrebnú dĺžku vzletovej a pristávacej dráhy. Riešenie koncových plôch, rozmerných krídlových spojlerov, aileronov a aerodynamických bŕzd za príklopmi zdvojených kolies hlavného podvozku dáva lietadlu veľmi dobré manévrovacie schopnosti. V porovnaní so staršími Mirage III/5 má Mirage F1 dvojnásobný akčný rádius v malej výške a až trikrát dlhšiu vytrvalosť pri hliadkových letoch. Podľa údajov firmy Dassault, celkovo došlo až k 80% zlepšení manévrovacích schopností.
Špecifikácie (Dassault Mirage 2000C) Mirage 2000C Technické údaje Posádka : 1 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × dvojprúdový motor Snecma M53-P2 s prídavným spaľovaním Suchý ťah : 64,3 kN Ťah s forsážou : 95,1 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Dolet : s prídavnými palivovými nádržami Dostup : Stúpavosť : /s Plošné zaťaženie : /m² Ťah/Hmotnosť : 0,988 Preťaženie : +9/-3,6 g Výzbroj 2x kanón DEFA kalibru so zásobou munície 125 ks 9 externých závesov s nosnosťou do Strely vzduch-vzduch: 6x MICA IR/RF (Mirage 2000-5, Mirage 2000-9, Mirage 2000 I) 2x Matra R550 Magic-II a 2× Matra Super 530D (Mirage 2000 C) Strely vzduch-zem: 2x AM.39 Exocet (Mirage 2000 EG, Mirage 2000-5 Mk2) 2× AS-30L (Mirage 2000 D) Bomby: Mk.82 PGM 500 a PGM 2000 (Mirage 2000-9) 2× GBU-12 (Mirage 2000 D, Mirage 2000 C a Mirage 2000 N) 1× GBU-16 (Mirage 2000 D, Mirage 2000 C a Mirage 2000 N) 1× GBU-24 (Mirage 2000 D, Mirage 2000 C a Mirage 2000 N) 2× GBU-49 (Mirage 2000 D) 1× ASMP (Mirage 2000 N) Iné: rádiolokátor Thomson-CSF RDY (Mirage 2000-5)
Vznik a vývoj Suezská kríza, ktorá v októbri 1956 prerástla do ozbrojeného konfliktu, viedla neskôr Francúzsko k tomu, aby si vytvorilo "strategickú intervenčnú jednotku" vybavenú jadrovými zbraňami. Tento projekt počítal prvom rade s vývojom vhodného lietadla, ku ktorému mala neskôr pribudnúť balistická strela. V tej dobe už malo Francúzsko nadzvukovú stíhačku Mirage III, ktorá však dokázala dosiahnuť rýchlosť 2 Machy len na niekoľko minút. Preto bolo potrebné pri požiadavkách na nové lietadlo zohľadniť nielen parametre veľkosti a hmotnosti, ale aj požiadavky na odolnosť konštrukcie, ktorá bude schopná zniesť vysoké trenie a zahrievanie. Špecifikácie nového bombardéra boli zadefinované štátnymi orgánmi spoločne so zamestnancami spoločnosti Dassault a 20. marca 1957 boli definitívne schválené. Prvým prototypom bol Mirage IV 01, ktorý bol určený na identifikáciu problémov spojených s trvalým nadzvukovým letom. Jeho yýroba zabrala 18 mesiacov a brány továrne opustil na konci roka 1958. Celkovým vzhľadom bol Mirage IV 01 bol veľmi podobný svojmu predchodcovi Mirage III A, napriek tomu niesol interne trikrát viac paliva. Jeho pohon zabezpečovali prúdové motory Snecma Atar 9 B, ktoré boli odskúšané na Mirage III A ešte v máji 1958. Súbežne s konštrukciou strategického bombardéra prebiehal aj vývoj lietadla elektronického spravodajstva a elektronického boja. Toto lietadlo malo v prípade náletu pripraviť cestu pre bombardéry a malo byť tiež postavené na báze Mirage IV. Prototyp Mirage IV prvýkrát vzlietol 17. júna 1959 a tento let trval 40 minút. Dňa 19. septembra 1960 prelomil Mirage IV 01 svetový rýchlostný rekord na 1 000 km okruhu, keď dosiahol rýchlosť 1 822 km/h. O pár dní neskôr počas 138. letu bola na 500 km okruhu dosiahnutá rýchlosť 1 972 km/h, lietajúce medzi 2,08 mach a 2,14 Mach. V októbri 1959 boli schválené nové požiadavky na lietadlo nazvané Mirage IV A, ktoré malo byť poháňané motormi Snecma Atar 9 D: vzletová hmotnosť 32 ton, minimálny dolet 1 100 km (z toho jedna polovica pri nadzvukovej rýchlosti), pričom lietadlo malo byť schopné predĺžiť svoj dolet doplnením paliva počas letu. Dňa 29. mája 1962 bola podpísaná objednávka na 50 lietadiel a 4. novembra toho istého roku na ďalších 12 lietadiel, ktoré mali mať rovnaké charakteristiky, ale mali byť schopné niesť prieskumný kontajner. Prvé sériovo vyrobené lietadlo bolo dodané francúzskemu letectvu vo februári 1964. Do októbra toho istého roku bola oficiálne zavedená do služby prvá bombardovacia letka na leteckej základni Mont-de-Marsan. Francúzske vzdušné sily získavali každý dve lietadlá Mirage IV a dodávky týchto strategických bombardérov prebiehali až do marca 1968. Keď Mirage IV A vstúpil v roku 1964 do služby, bol prvým európskym vojenským lietadlom, ktoré dokázalo letieť udržateľnou rýchlosťou 2 Machy. Francúzsko sa tým stalo skutočnou jadrovou veľmocou. Tieto strategické bombardéry prevádzkovalo francúzske letectvo až do roku 1996 a v roku 2005 boli vyradené aj stroje v prieskumnom prevedení.
Dassault Mirage 2000 je francúzske jednomotorové viacúčelové stíhacie lietadlo, vyvinuté spoločnosťou Dassault Aviation. Okrem francúzskeho letectva je Mirage 2000 zaradené do vzdušných síl Egypta, Grécka, Indie, Peru, Kataru, Taiwanu a Spojených arabských emirátov. V priebehu 29 rokov, počas ktorých bolo lietadlo Mirage 2000 vyrábané, vyprodukovala spoločnosť Dassault Aviation viac ako 600 týchto strojov.
Dassault Mirage F1 je francúzske viacúčelové stíhacie lietadlo vyrábané spoločnosťou Dassault Aviation ako nasledovník strojov Mirage III. Mirage F1 bol zavedený do výzdbroje francúzskych vzdušných síl Armée de l Air v roku 1974. Poháňa ho jeden prúdový motor SNECMA Atar s výkonom 69 kN. Ceľkovo bolo vyrobených vyše 720 kusov tohto typu.
Vznik a vývoj Jednomiestne úderné stíhacie lietadlo Mirage F.1 vyvinula firma Dassault na vlastné náklady. Bol vyvinutý na bázy Mirage III, ktorý absolvoval prvý let 12. mája 1958. Jednalo sa o prvé európske lietadlo prekonávajúce rýchlosť Mach 2), s ktorým mala spoločnosť Dassault prvé úspechy. Potom prišiel model Mirage F1, ktorý predstavuje jeden z najúspešnejších projektov firmy - prekonal rekordné exporty firmy Dassault. Prvý prototyp, poháňaný motorom SNEMCA Atar 09K, vzlietol po prvý raz 23. decembra 1966. Pri svojom štvrtom lete 7. januára 1967 lietadlo prekročilo rýchlosť 2 M. 18 mája 1967 bol však prototyp pri havárii zničený. Napriek tomu vývoj pokračoval a prvé sériové lietadlá boli zaradené do výzbroje 30. eskadry v Remeši. Vyrobené verzie predstavovali bojové lietadlo F.1A, prepadové stíhacie lietadlo F.1C a dvojmiestnu cvičnú verziu F.1B. Krídlo Mirage F.1, ktoré vychádzalo z klasického delta krídla firmy Dassault, umožňovalo vďaka štrbinám a klapkám štarty a pristátia na dráhe dlhej 500-800 m s priemernou operačnou hmotnosťou. Základnou úlohou Mirage F.1 bolo prepadové stíhanie za každého počasia a v celom spektre výšok. Pôvodné sériové verzie používali rovnaký zbraňový systém ako Mirage III. Značný počet lietadiel bol dodaný do zahraničia, najmä do krajín Stredného východu. Tieto lietadlá mali pri označení verzie pridané písmeno, napr. F.1 CK pre Kuvajt. Až do zavedenia nového typu Mirage 2000 bol štandardným bojovým strojom francúzskeho letectva.
Špecifikácie (Dassault Mirage IIIE) 400px Technické údaje Posádka : 1 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × dvojprúdový motor SNECMA Atar 09 C-3 s prídavným spaľovaním Suchý ťah : 41,97 kN Ťah s forsážou : 60,8 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h vo výške Bojový dolet : Dostup : Výzbroj 2 kanóny DEFA 552 kalibru so zásobou munície 125 ks 5 externých závesov s nosnosťou do Strely vzduch-vzduch: 2x Matra R.550 Magic/AIM-9 Sidewinder 1x Matra R.530
Konštrukcia Mirage IV svojim vzhľadom nápadne pripomína Mirage III, od svojho predchodcu sa však líšil asi o 50% dlhším trupom a dvojnásobnou hmotnosťou. Ďalším rozdielom bola dvojica motorov s maximálnym výkonom 70,61 kN (namiesto jedného s výkonom 60,8 kN). V prívodoch vzduchu do motorov sa nachádzali pohyblivé polokužely, ktorých poloha sa menila v závislosti od rôznych podmienok prúdenia vzduchu. Mirage IV bolo celokovové lietadlo, vyrobené väčšinou zo zliatin hliníka. Bol to dolnoplošník s rozpätím krídel . Delta krídla mali šípovitosť 60o, čo bola rovnaká hodnota ako u Mirage III. V krídlach a v strede trupu sa nachádzali integrálne palivové nádrže. Keďže lietadlá s delta krídlom potrebujú dlhšiu vzletovú dráhu, Mirage IV bol vybavený pomocnými raketovými motormi (štyri kusy, pripojené v zadnej časti každého z krídel). Kvôli delta krídlu pristával Mirage IV pri vyššej rýchlosti, preto bol vybavený brzdiacim padákom. Kabína posádky mala tandemové usporiadanie. Pilot mal z nej veľmi slabý výhľad dozadu a navigátor mal po oboch stranách len malé okienka, aj keď mal k dispozícii ešte periskop, ktorý mu umožňoval pohľad dolu. Obaja členovia posádky sedeli na vystreľovacích sedadlách značky Martin Baker Mark 4, ktoré umožňovali katapultovanie aj v nulovej nadmorskej výške, ale aby sa správne otvoril padák, vyžadovala sa aspoň minimálna dopredná rýchlosť.
Konštrukcia a vlastnosti MICA je integrovaná do stíhacích lietadiel Mirage 2000, Rafale a Mirage F1. Ako raketa typu vzduch-vzduch, určená pre stíhacie lietadlá, je vyrábaná v dvoch verziách – MICA RF a MICA IR. MICA RF (EM) je vybavená aktívnym radarovým systémom navádzania, zatiaľ čo Mica IR je navádzaná na cieľ pomocou infračerveného senzoru. Cieľové súradnice sú prenesené zo senzorov lietadla do riadiacej jednotky strely ešte pred vypustením. V úvodnej fáze letu je raketa navádzaná inerciálnym navigačným systémom, súradnice cieľa však môže pilot ešte upravovať prostredníctvom zabudovaného datalinku. V konečnej fáze preberá navádzanie rádiolokačný alebo infračervený systém rakety, umiestnený v hlavici. Vďaka meniteľnému vektoru ťahu a účinným riadiacim chvostovým plochám sa MICA vyznačuje vysokou manévrovateľnosťou. Pri manévrovaní je raketa schopná zniesť preťaženie až do výšky 50 g. MICA letí rýchlosťou Mach 4 a dokáže zasahovať ciele vo vzdialenosti . Strela je vybavená bezkontaktným, ale aj kontaktný zapaľovačom a trieštivo – trhavou bojovou časťou s hmotnosťou . Dňa 11. júna 2007 predviedli dvaja francúzski piloti stíhačiek Rafale schopnosti strely MICA. Počas cvičenia dostali za úlohu, zbaviť sa nepriateľského lietadla približujúceho sa zo zadného sektora. Nepriateľ, v podobe dronu Aérospatiale C22, sa priblížil zo zadu na vzdialenosť niekoľkých námorných míľ a simuloval hrozbu pre prvého pilota. Jeho „dvojka“ (wingman) zamkol nepriateľský stroj na svojom radare a cieľové súradnice odoslal prostredníctvom datalinku Link 16 pilotovi prenasledovaného lietadla. Ten na základe týchto infromácií odpálil strelu MICA RF, ktorá uskutočnila ostrý obrat o 180o. Následne MICA dron úspešne zničila a dokázala, že za asistencie iného pilota je možné zostreľovať nepriateľské lietadlá aj tzv. streľbou cez rameno.
Konštrukcia Mi-28N vyzbrojený 16 raketami 9M120 Ataka Raketa má dĺžku a priemer trupu . Je vybavená sklopnými krídlami, ktoré majú po odklopení rozpätie . Jej štartovacia hmotnosť je , z čoho pripadá na bojovú časť. Dosahuje maximálnu rýchlosť letu /s). Maximálna výška, z ktorej môže byť vystrelená, je . Raketa je navádzaná poloautomatickým rádiovo povelovým systémom Raduga III. Zameriavací systém Tor, pozostávajúci z laserového diaľkomeru a optického systému (televízny a infračervený kanál), umožňuje použitie rakiet vo dne i v noci. Potom, čo sa posádka vrtuľníka rozhodne vypustiť raketu, navigátor (operátor) označí na monitore cieľ a stlačí tlačidlo štart. Výsledkom je, že laserový diaľkomer automaticky zmeria vzdialenosť k cieľu a na multifunkčnom displeji prezentuje získané údaje. Pilot nasmeruje vrtuľník tak, aby cieľ zostal označený v štvorcovom poli. Obsluha kontroluje, či je cieľ správne zameraný, a ak je to potrebné, vykoná korekciu ovládacími pákami. Keď sa vrtuľník priblíži dostatočnú vzdialenosť, digitálny počítač vyšle na multifunkčný displej informáciu o tom, že cieľ je v dosahu. Následne môže operátor vypustiť raketu. Počas jej letu dohliada operátor na to, aby bol cieľ pevne zameraný. Ak je to potrebné, vyrovnáva polohu štvorcového poľa pomocou ovládacích pák, až kým nie je cieľ zasiahnutý. Najvyššia účinnosť použitia rakety Ataka je na vzdialenosť od . Pravdepodobnosť zásahu na vzdialenosť je 65 - 90%.
Dassault Mirage III je francúzske jednomotorové stíhacie lietadlo, vyvinuté spoločnosťou Dassault Aviation. Celkovo bolo vyrobených 1422 lietadiel Mirage III a okrem francúzskeho letectva boli tieto stroje súčasťou vzdušných síl mnohých iných krajín.
Špecifikácie<ref>[http://www.airvectors.net/avmir4.html The Sud Ouest Vautour II & Dassault Mirage IV]</ref>  Technické údaje Posádka : 2 (pilot a navigátor/zbraňový operátor) Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 2 × dvojprúdový motor SNECMA Atar 9K-50 s prídavným spaľovaním Suchý ťah : 49,03 kN Ťah s forsážou : 70,61 kN Výkony Maximálna rýchlosť : Mach 2,2 /h vo výške Bojový rádius : Dolet : Dostup : Výzbroj 1x atómová bomba AN-11 alebo AN-22 1x riadená strela s atómovou hlavicou ASMP 16x konvenčné voľne padajúce bomby s hmotnosťou
Špecifikácie (F-86D-40-NA) 200px Kokpit lietadla F-86D Technické údaje Posádka: 1 Dĺžka: 12,27 m Rozpätie krídel: 11,31 m Výška: 4,57 m Hmotnosť prázdneho lietadla: 6 132 kg Vzletová hmotnosť: 9 060 kg Pohonná jednotka: 1 × prúdový motor General Electric J47-GE-17B s prídavným spaľovaním Ťah bez zapnutej forsáže: 24,13 kN Ťah s forsážou: 33 kN Výkony Maximálna rýchlosť: 1 151 km/h (Mach 0,93) Dolet: 531 km Dostup: 15 163 m Stúpavosť: 61,7 m/s Výzbroj 24× neriadená strela „Mighty Mouse“ FFAR kalibru 70 mm v zaťahovacom zásobníku pod trupom Avionika radar do každého počasia AN/APG-36
Varianty Mirage 2000 počas leteckej show RIAT 2010 Mirage 2000C : Jednomiestne stíhacie lietadlo na vybojovanie vzdušnej nadvlády (C je skratkou francúzskeho slova Chasseur, t.j. stíhačka). Produkcia tejto verzie začala v novembri 1982 a celkovo bolo vyrobených 124 kusov. Mirage 2000B : Dvojmiestna cvičná verzia, ktorá prvýkrát vzlietla 11. októbra 1980. Mirage 2000N : Dvojmiestna verzia, odvodená z Mirage 2000B, ktorá je schopná niesť nukleárnu strelu ASMP s doletom (od roku 2009 aj jej modernejšiu verziu ASMP-A s doletom viac ako ). Mirage 2000D : Dvojmiestne bojové lietadlo, odvodené z variantu Mirage 2000N, ktoré však nesie namiesto nukleárnych len konvenčné strely vzduch-zem (Apache, Scalp).
Špecifikácia (Dassault Mirage F.1A a F.1C) 275px Dassault Mirage F.1A Technické parametre Krajina pôvodu Francúzsko Typ jednomiestne bojové lietadlo Pohonná jednotka prúdový motor SNECMA Atar 9K-50 s ťahom 71,74 kN s prídavným spaľovaním Výkony maximálna rýchlosť 2350 km/h Dolet 900 km s maximálnym nákladom Hmotnosti prázdna 7400 kg; vzletová 15200 kg Rozmery rozpätie krídel – 8,40 m dĺžka-15,0 m výška-4,50 m Výzbroj dva kanóny kalibru 30 mm, až 6300 kg zavesenej výzbroje Dassault Mirage F.1C Technické parametre Krajina pôvodu Francúzsko Typ jednomiestne prepadové stíhacie lietadlo Pohonná jednotka prúdový motor SNECMA Atar 9K-50 s ťahom 71,74 kN s prídavným spaľovaním Výkony maximálna rýchlosť 2355 km/h Dolet 900 km s maximálnym nákladom Hmotnosti prázdna 7400 kg; vzletová 15200 kg Rozmery rozpätie krídel-8,40 m dĺžka-15,0 m výška-4,50 m Výzbroj dva kanóny kalibru 30 mm, 2 rakety a až 4000 kg bômb }
Špecifikácie  rýchlosť: Mach 0.8 (/h) hmotnosť : priemer: dĺžka: rozpätie krídel: dolet: > navádzací systém: inerciálny, GPS, TERPROM (systém navigácie podľa profilu terénu) a infračervený optický systém nosič: Panavia Tornado GR4/IDS Dassault Rafale Dassault Mirage 2000 Lockheed Martin F-35 Lightning II - strela by mala byť integrovaná v roku 2018 Eurofighter Typhoon – prvý odpal tejto strely stíhačkou Eurofighter Typhoon sa konal v novembri 2014. Strela by mala byť plne integrovaná do Typhoonu do roku 2018.
Špecifikácie (F-14D) 400px F-14A Technické údaje Posádka : 2 Dĺžka : Rozpätie : roztiahnuté: stiahnuté: Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Vzletová hmotnosť : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 2 × dvojprúdový motor General Electric F110-GE-400 s prídavným spaľovaním Suchý ťah : 2× 73.9 kN Ťah s forsážou : 2× 123.7 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h vo vysokej letovej hladine Bojový dolet : Preletový dolet : s 3 prídavnými palivovými nádržami Dostup : Stúpavost : /s Plošné zaťaženie : /m² Ťah/Hmotnosť : 0,88 Výzbroj 1 kanón M61A1 Vulcan kalibru so zásobou munície 675 ks 10 externých závesov – s nosnosťou do Strely vzduch-vzduch: 6× AIM-7 Sparrow 4× AIM-9 Sidewinder 6× AIM-54 Phoenix Bomby: rodina bômb Mark 80 Mk 20 Rockeye II Paveway JDAM
Konštrukcia Trup je čiastočne odvodený od lietadla Mirage III, avšak je presnejšie a jemnejšie tvarovaný a má integrálne palivové nádrže. Krídlo má uhol šípovitosti nábežnej hrany 47,5°. Jeho rozmery nie sú v porovnaní s delta krídlom u Mirage III ani trojštvrtinové. Lietadlo vykazuje pri lete v nízkych výškach lepšie letové vlastnosti, čo sa prejavuje v ľahšej pilotáži a možnosti zamerať výzbroj s väčšou presnosťou. Účinné prostriedky na zvýšení vztlaku umožňujú výrazne znížiť pristávaciu rýchlosť, a preto aj potrebnú dĺžku vzletovej a pristávacej dráhy. Riešenie koncových plôch, rozmerných krídlových spojlerov, aileronov a aerodynamických bŕzd za príklopmi zdvojených kolies hlavného podvozku dáva lietadlu veľmi dobré manévrovacie schopnosti. V porovnaní so staršími Mirage III/5 má Mirage F1 dvojnásobný akčný rádius v malej výške a až trikrát dlhšiu vytrvalosť pri hliadkových letoch. Podľa údajov firmy Dassault, celkovo došlo až k 80% zlepšení manévrovacích schopností. Výrobca ponúka radu palubných rádiolokátorov od jednoduchého dĺžkomerného zariadenia u lietadla typu F.1 A používaného letectvom Juhoafrickej republiky a Líbye pre útoky na pozemné ciele za dobrej viditeľnosti až po viacrežimový monoimpulzný rádiolokátor Cyrano IVM, ktorý dnes tvorí štandardné vybavenie strojov F1 francúzskeho letectva. Základná verzia Mirage F1 C bola pôvodne vybavená radarom Cyrano IV-0 bez možnosti sledovať pozemné ciele a dodnes ju stále používajú niektorí zahraniční užívatelia. Verzia Cyrano IV-1 už mala limitovanú schopnosť sledovať vzdušné ciele v spodnej polosfére ("look - down"), zatiaľ čo prevedenie IV-2 mohlo byť vďaka zaostrovaniu zväzku lúčov použité pre útoky na pozemné ciele. Údaje zo všetkých spomenutých verzií však boli zobrazované na obrazovku na prístrojovej doske. Až posledná verzia rádiolokátoru IVM už má zobrazenie na priehľadný displej a je použiteľná pre vzdušný boj aj ničenie pozemných cieľov. Ďalšie avionické vybavenie zahrňuje spojovacie a rádionavigačné prostriedky pracujúce v pásmach KV/VKV/UKV/Tacan a VOR/ILS, autopilota a identifikačné zariadenie. Na prianie ide vybavenie rozšíriť o inerciálnu navigačnú sústavu firmy SAGEM, radiolokátor pre automatické vyhýbanie sa terénnym prekážkam pre lety v nízkej výške nad zemou, digitálny počítač a laserový dĺžkomer. Lietadlo je ďalej vybavené pasívnym výstražným rádiolokačným príjmačom Thomson-CSF BF, keď každá z jeho štyroch antén pokrýva sektor v rozsahu 90°. K najčastejším užívaným rušiacim kontajnerom patrí typ DB 3163, lietadlá vyčlenené pre rádioelektronický boj nesú zariadenie Caiman. Juhoafrické lietadlá potom používajú rozmernejší kontajner Alligator s generátorom 6kVA poháňaným náporovou turbínou pre vytváranie pulzov v kmitočtovom rozsahu od 6 do 8 GHz.
Špecifikácie (F3F-3) Trojpohľadový výkres F3F-1 Technické údaje Posádka: 1 (pilot) Dĺžka: 7,06 m Rozpätie: 9,75 m Výška: 2,84 m Nosná plocha: 24,15 m² Hmotnosť prázdneho lietadla: 1 490 kg Maximálna vzletová hmotnosť: 2 175 kg Pohonná jednotka: 1 × vzduchom chladený hviezdicový deväťvalec Wright R-1820-22 Cyclone s výkonom 950 k (710 kW) Výkony Maximálna rýchlosť: 425 km/h (vo výške 4 658 m) Cestovná rýchlosť: 240 km/h Dolet: 1 600 km Dostup: 10 120 m Stúpavosť: 14 m/s (na úrovni hladiny mora) Výzbroj Hlavňová: 1× guľomet M1919 Browning kalibru 7,62 mm so zásobou 500 nábojov (vľavo) 1× guľomet M2 Browning kalibru 12,7 mm so zásobou 200 nábojov (vpravo) Bomby: 2× 52,6 kg bomby Mk IV, jedna pod každým krídlom
Špecifikácie (F-100D) 400px F-100D patriaci 79. letke 20. taktického stíhacieho krídla, cca 1963 Kokpit lietadla F-100D Technické údaje Posádka: 1 Dĺžka: Rozpätie krídel: Výška: Nosná plocha: Hmotnosť prázdneho lietadla: Maximálna vzletová hmotnosť: Pohonná jednotka: 1 × prúdový motor Pratt & Whitney J57-P-21/21A s prídavným spaľovaním Suchý ťah: 45 kN Ťah s forsážou: 71 kN Výkony Maximálna rýchlosť: /h (Mach 1,4) Maximálny dolet: Dostup: Stúpavosť: /s Výzbroj 4× kanón M39A1 kalibru s 200 nábojmi na hlaveň 4× strely vzduch-vzduch AIM-9 Sidewinder 2× strely vzduch-zem AGM-12 Bullpup jadrové bomby: Mark 7, Mk 28 (B28), Mk 43 (B43), Mk 57 (B57), Mk 61 (B61)
Konštrukcia Kabína pilota Mirage 2000 Návrh draku lietadla Mirage 2000, ktorý počítal s delta krídlom, vyzeral spočiatku ako krok späť. Jeho predchodca Mirage F1 bol totiž hornoplošník s lichobežníkovými krídlami. Mirage 2000 tak konštrukčne vychádzal viac zo staršieho Mirage III, ktorý bol vyvíjaný ešte v 50. rokoch. O strojoch s delta krídlom sa v tej dobe vedelo, že majú dobré letové vlastnosti pri vysokej rýchlosti, ich radarová odrazová plocha je nižšia, konštrukčne sú jednoduchšie a poskytujú viac vnútorného priestoru pre palivo. Neboli však dobrou voľbou, pokiaľ išlo o ovládateľnosť a lety v nízkej nadmorskej výške. Taktiež potrebovali dlhšiu dráhu pre vzlet a pristátie. Inžinierom v Dassaulte sa však podarilo navrhnúť drak lietadla tak, že v kombinácii s elektro-impulzným systémom riadenia (fly-by-wire) dosahoval Mirage 2000 potrebnú úroveň obratnosti. Dĺžka pristátia bola znížená vďaka mohutným uhlíkovým brzdám. Predný podvozok je tvorený dvojitým kolesom a zaťahuje sa dozadu. Zatiaľ čo hlavný podvozok je vybavený sólo kolesami a zaťahuje sa dovnútra krídel. Výškovka, ktorá je dlhšia ako pri Mirage III, umožňuje pilotovi udržať si kontrolu nad strojom aj pri vyšších uhloch nábehu. Väčšina lietadla, bola vyrobená z hliníkových zliatin, ale niektoré diely už boli z titánu a uhlíkových vlákien. Pilot sedí na vystreľovacom sedadle Sembo Mark 10, ktoré je licenčnou verziou britskej Martin-Baker Mark 10. Sedadlo má parametre 0/0, čo znamená, že pilot sa môže katapultovať už pri nulovej výške a nulovej rýchlosti lietadla. Vstavanú výzbroj tvorila dvojica kanónov DEFA 554 (teraz GIAT 30-550 F4) kalibru so zásobou munície 125 ks. Kanóny majú voliteľnú kadenciu 1200 alebo 1800 výstrelov za minútu. Mirage 2000 má 9 závesníkov, na ktorých môže niesť výzbroj a externé palivové nádrže do hmotnosti . Päť závesníkov sa nachádza pod trupom lietadla a po dva závesníky sú umiestnené pod každým krídlom. Tri pylóny sú tzv. mokré, t.j. sú schopné niesť prídavné palivové nádrže - ide o stredový pylón pod trupom a vnútorné pylóny pod krídlami.
Varianty EA-18G Growler F/A-18E – jednomiestna verzia. F/A-18F – dvojmiestna verzia. EA-18G Growler – verzia pre elektronický boj, ktorá nahradzuje Northrop Grumman EA-6B Prowler. Na koncoch krídel má širokopásmové prijímače AN/ALQ-218 a na závesníkoch môže niesť až tri rušiče ALQ-99. Táto súprava elektronického boja dokáže detegovať a rušiť raketové systémy typu zem-vzduch. Na zvyšných závesníkoch môže mať Growler dve prídavné palivové nádrže, dvojicu protiradarových striel AGM-88 HARM a dve protilietadlové strely AIM-120 AMRAAM pre vlastnú ochranu. Hlavným palubným senzorom lietadla je radar s aktívnym elektronickým skenovaním APG-79.
Prvý prototyp, poháňaný motorom SNEMCA Atar 09K, vzlietol po prvý raz 23. decembra 1966. Pri svojom štvrtom lete 7. januára 1967 lietadlo prekročilo rýchlosť 2 M. 18 mája 1967 bol však prototyp pri havárii zničený. Napriek tomu vývoj pokračoval a prvé sériové lietadlá boli zaradené do výzbroje 30. eskadry v Remeši. Vyrobené verzie predstavovali bojové lietadlo F.1A, prepadové stíhacie lietadlo F.1C a dvojmiestnu cvičnú verziu F.1B. Krídlo Mirage F.1, ktoré vychádzalo z klasického delta krídla firmy Dassault, umožňovalo vďaka štrbinám a klapkám štarty a pristátia na dráhe dlhej 500-800 m s priemernou operačnou hmotnosťou. Základnou úlohou Mirage F.1 bolo prepadové stíhanie za každého počasia a v celom spektre výšok. Pôvodné sériové verzie používali rovnaký zbraňový systém ako Mirage III. Značný počet lietadiel bol dodaný do zahraničia, najmä do krajín Stredného východu. Tieto lietadlá mali pri označení verzie pridané písmeno, napr. F.1 CK pre Kuvajt.
Operačné nasadenie Mirage 2000 práve ukončil tankovanie vo vzduchu z KC-10A Druhá vojna v Perzskom zálive Prvýkrát sa lietadlá Mirage 2000 zúčastnili bojov počas vojny v Perzskom zálive v rokoch 1990 až 1991. Francúzsko a Spojené arabské emiráty nasadili po 12 stíhacích lietadiel tohto typu proti letectvu Saddáma Husajna. V prvých dňoch sa však leteckej kampane koalície nezúčastnili, pretože iracké letectvo disponovalo taktiež lietadlami spoločnosti Dassault - konkrétne 76 strojmi Mirage F1 EQ. Francúzske Mirage 2000 vzlietli celkovo 512-krát, zatiaľ čo lietadlá Spojených arabských emirátov uskutočnili 64 bojových letov. Vojna v Bosne a Hercegovine V roku 1995 sa 16 francúzskych Mirage 2000D zapojilo do útokov na pozície bosnianskych Srbov. Francúzske letectvo používalo laserom navádzané rakety vzduch-zem AS-30L a laserom navádzané bomby rodiny Paveway. Dňa 30. augusta bola jedna zo stíhačiek Mirage 2000 zostrelená v blízkosti mesta Pale. Obaja piloti prežili avšak padli do zajatia, z ktorého boli bosnianskymi Srbmi prepustení v decembri 1995. Vojna v Kosove V rokoch 1998 až 1999 sa 8 francúzskych Mirage 2000D zapojilo do útokov proti srbským jednotkám, ktoré bojovali s kosovskými Albáncami. Srbské pozície boli bombardované prevažne bombami Paveway I, Paveway III a laserom navádzanými raketami vzduch-zem AS-30L. Navyše, 8 stíhačiek Mirage 2000C vykonávalo hliadkovanie vo vzdušnom priestore nad územím bývalej Juhoslovanskej zväzovej republiky. Vojna v Afganistane Po teroristických útokoch na Svetové obchodné centrum v New Yorku, ktoré sa udiali 11. septembra 2001, podnikli USA leteckú ofenzívu a následný vpád do Afganistanu. Ku koalícii, vedenej Spojenými štátmi, sa pridali aj iné krajiny, vrátane Francúzska. Od 23. októbra 2001 do 30. septembra 2002 nalietali francúzske lietadlá Mirage 2000D a Super Etendard nad Afganistanom 12000 hodín. V uvedenom období zničili 33 pozemných cieľov, ktoré boli spájané s teroristickou organizáciou al-Káida alebo s vládou Talibanu. Intervencia v Líbyi
Špecifikácie (Étendard IVM)  Technické údaje Posádka : 1 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × prúdový motor SNECMA Atar 8B s ťahom 43,16 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Maximálny dolet : Dostup : Stúpavosť : /s Výzbroj 2x kanón DEFA kalibru , každý s palebným priemerom 125 nábojov 2x raketnica, každá s 18 ks neriadených rakiet SNEB bomby s hmotnosťou
Špecifikácie (Vautour IIA) 400px Technické údaje Posádka : 2 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Normálna vzletová hmotnosť : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 2 × prúdový motor SNECMA Atar 101E-3 s ťahom 36 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Maximálny dolet : Dostup : Stúpavosť : /s Výzbroj 4x kanón DEFA kalibru 76x neriadené strely vzduch-zem 6x bomby s hmotnosťou v bombovnici, 4x bomby s hmotnosťou alebo 2x bomby s hmotnosťou pod krídlami
Vznik a vývoj Raketový motor XLR11 Výkony lietadiel počas 2. svetovej vojny prudko vzrástli, ale konštruktérom sa do cesty postavil málo známy jav – stlačiteľnosť vzduchu. Koncom vojny najvýkonnejšie stíhacie lietadlá dosahovali pri strmhlavom lete rýchlosti okolo /h. Pri nich nastávali vážne problémy so zmenami vo vyvážení a náhlym nárastom odporu, ktoré skončili niekedy deštrukciou draku lietadla. V tej dobe sa viedli spory o tom, či pilotované lietadlo môže lietať nadzvukovou rýchlosťou. Iniciátorom vývoja transonického lietadla sa stala vládna civilná organizácia NACA (National Advisory Committee for Aeronautics), ktorá bola predchodkyňou dnešnej NASA. Vzhľadom na to, že NACA nemala finančné možnosti projekt uskutočniť, získala pre projekt vojenské a námorné letectvo. Obe vojenské zložky financovali vlastný projekt podľa odporúčaní NACA s jedným výrazným rozdielom – vojenské letectvo oproti prúdovému pohonu navrhovanému NACA presadilo pohon raketovým motorom. Projekt vojenského letectva označený MX-524 po dlhých jednaniach realizovala firma Bell. Projekt námorníctva vyústil do typu Douglas D-558 – 1 Skystreak, ktorý však rýchlosť zvuku neprekročil. Vývoj vo firme Bell začala skupina konštruktérov pod vedením Roberta J. Woodsa. Lietadlo malo podľa špecifikácii dosahovať vo výške rýchlosť /h a to aspoň počas 2 minút. Výrobcu pre pohonnú raketovú jednotku našli vo firme Reaction Motors Incorporated , čo v bola malá dielňa v Pompton Lakes. Aj keď konštruktéri zvažovali možnosť použiť šípovité krídlo, lietadlo dostalo nakoniec konvenčné. Trup mal tvar projektilu. Pre dosiahnutie uvedených výkonov bolo rozhodnuté lietadlo vynášať do vzduchu upraveným bombardérom Boeing B-29 Superfortress. Ministerstvo obrany objednalo vo firme Bell tri experimentálne lietadlá Model 44, letectvom označované najskôr MX-1 , neskôr XS-1 (eXperimental Supersonic) a nakoniec iba X-1 . Jeden vyrobený stroj mal prechádzať výskumom v rámci vojenského letectva, ďalší mal slúžiť NACA a posledný mal ostať u výrobcu. Prvý exemplár X-1 so sériovým číslom 46 – 062 vyšiel z montážnej haly vo Wheatfiedlde (štát New York) 27. decembra 1945. Nemal ešte zabudovaný motor a 19. januára ho zavesený pod B-29 previezli na Floridu. Tu lietadlo uskutočnilo 10 kĺzavých letov bez motora. Po tom padlo rozhodnutie presunúť skúšky do ľudoprázdnej oblasti vyschnutých jazier v Mohawskej púšti v Kalifornii, na základňu Muroc Dry Lake (od roku 1950 nazývaná ako Edwardsova základňa vzdušných síl), ktorá leží približne na severovýchod od Los Angeles. Ako prvý na základňu na jeseň dorazil druhý vyrobený exemplár so sériovým číslom 46 – 063. Ten po kĺzavých letoch 9. decembra 1946 uskutočnil aj prvý let so zapnutým motorom. Prvý vyrobený X-1 sa dostal po modifikáciách na základňu až na jar 1947. Do konca mája 1947 ku dňu ukončenia skúšok výrobcom obe lietadlá uskutočnili 36 letov s maximálnou dosiahnutou rýchlosťou M=0,82. 5. júna 1947 predviedol továrny pilot X-1 združeniu leteckých publicistov a typu sa ujalo vojenské letectvo.
Vývoj Maketa Boeingu lietadla X-20 Dyna-Soar Krátko po vypustení Sputnika 1 4. októbra 1957, 10. alebo 24. októbra, Veliteľstvo leteckého výskumu a vývoja USAF (ARDC) zlúčilo štúdie Hywards, Brass Bell a RoBo do projektu Dyna-Soar (známy aj pod Weapons System 464L) s trojstupňovým skráteným plánom vývoja. Návrh spájal už existujúce návrhy na náporové lietadlo do jedného stroja určeného na bombardovanie a prieskum, ktoré skúmali predchádzajúce štúdie, a mal fungovať ako nástupca výskumného programu X-15. Program Dyna-Soar mal byť rozdelený na 3 fázy. Fázy programu mali byť: výskumné vozidlo (Dyna-Soar I), prieskumné vozidlo (Dyna-Soar II, predtým Brass Bell) a vozidlo, ktoré by dodalo schopnosť strategického bombardovania (Dyna-Soar III, predtým Robo). Prvé plachtiace testy Dyna-Soar I sa mali uskutočniť v roku 1963 a v nasledujúcom roku sa mali uskutočniť motorové lety s rýchlosťou Mach 18. Kĺzavá strela RoBo mala byť nasadená v roku 1968, pričom plne funkčný zbraňový systém (Dyna-Soar III) sa očakával v roku 1974. V marci 1958 sa uchádzalo o zákazku Dyna-Soar deväť amerických leteckých spoločností. Z tých výberové konanie zúžilo ponuky na spoločnosti Bell a Boeing. Hoci spoločnosť Bell mala výhodu šesťročných dizajnových štúdií, zákazku na lietadlo získala v júni 1959 spoločnosť Boeing (za tú dobu sa ich pôvodný dizajn výrazne zmenil a blízko sa podobal tomu, čo predložila spoločnosť Bell). Koncom roka 1961 bol za nosnú raketu vybraný Titan III. Dyna-Soar mal štartovať z leteckej stanice Cape Canaveral na Floride.
Odpaľovacia rampa Testovacie lety rakety Thor sa uskutočňovali z LC17 na Cape Canaveral Air Force Station. Plán vývoja bol taký nahustený, že rátal aj s využitím odpaľovacej rampy rakety Atlas. Nakoniec však rampa bola pripravená na prvý testovací let práve včas.
Špecifikácie (Mystère IIC)  Technické údaje Posádka : 1 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × prúdový motor SNECMA Atar 101D s ťahom 29 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Maximálny dolet : Dostup : Stúpavosť : /s Výzbroj 2x kanón DEFA kalibru
Boeing X-20 Dyna-Soar bol program USAF na vytvorenie raketoplánu, ktorý by mohlo byť použitý na rôznych armádnych misiách. Hlavné úlohy lietadla by boli letecký prieskum, bombardovanie, vesmírne záchranné akcie, opravy satelitov a ako prostriedok na sabotáž a zničenie nepriateľských satelitov. Program začal 24. októbra 1957 a skončil 10. decembra 1963. Stál USA 660 miliónov dolárov a bol zrušený tesne po začiatku stavby prvého modelu. Ostatné kozmické lode, ktoré sa vtedy vyvíjali ako napríklad program Mercury alebo program Vostok boli skôr kozmické kapsuly s balistickými profilmi opätovného vstupu, ktoré skončili pristátím s padákom. Dyna-Soar pripomínal skôr lietadlo. Mohlo cestovať na vzdialené ciele s rýchlosťou interkontinentálnej balistickej rakety. Bola navrhnutá tak, aby riadene kĺzalo na zem a mohlo pristáť na letisku. Dyna-Soar sa tiež vedel dostať na obežnú dráhu Zeme ako vesmírne kapsuly. Tieto vlastosti teda z Dyna-Soar urobili oveľa pokročilejší nadčasový koncept ako ostatné kozmické programy tej doby. Vo výskume kozmického lietadla sa pokračovalo až oveľa neskôr v neskorších opakovane použiteľných kozmických lodiach ako napríklad program Space Shuttle z rokov 1981-2011 alebo na lodiach Boeing X-40 a X37B.
Opis V rýchlosti a dosiahnutej výške je model X-15 (prvý let s vlastným pohonom v septembri 1959) na špici. Toto experimentálne lietadlo bolo súčasťou amerického výskumného programu na skúmanie tepla vznikajúceho trením, kontrolu stability a riadenia letu kozmických lodí pri opätovnom vstupe do zemskej atmosféry. Až do zapálenia raketového motoru pre vzostup do extrémnej výšky (model x-15A-2 dosiahol výšku ) a dosiahnutia vysokej rýchlosti bol X-15 len lietajúcim telesom z ocele a titánu umiestneným pod nosičom. Na riadenie vo veľkej výške využíval pilot, ktorého chránil skafander, reaktívne riadiace dýzy. Tri modely resp. modifikovaná verzia X-15A-2, absolvovali spolu 199 letov. Modernizovanú verziu bolo možné vybaviť dvoma odhadzovacími nádržami, umiestnenými pod trupom, a mala inú prednú časť. Táto predná časť bola neskôr pokrytá materiálom T-500 spoločnosti Emerson Electric , absorbujúcim teplo. Modely X-15 a X-15A-2 vydržali až do skončenia programu v novembri 1968.
Varianty  DFS-346 – Prvý prototyp postavený spoločnosťou Siebel Werke začiatkom roku 1940. Neskôr bol vzatý do ZSSR, kde ho testovala OKB-2 vo veternom tuneli TsAGI. Neskôr bol zošrotovaný, lebo sa na ňom nedalo lietať. 346-P – Tento rám bol prvým lietadlom tohto typu, ktorý bol vyrobený po vojne. Bol zhotovený v roku 1948 nemeckými inžiniermi. Na prvý pohľad bol takmer identický s pôvodným dizajnom, ale bol z neho odstránený podvozok, aby sa rám odľahčil. 346-1(A) – 5. mája 1949 bola stavba 346-1 dokončená. Namiesto motora mal stroj len atrapu a došlo k úpravám chvostu a kormidiel. 346-2(D) – To isté, čo 346-1, ale už mal skutočný raketový motor. 346-3 – Jediné lietadlo, čo letelo s raketovým motorom a dvakrát sa dostalo blízko k hranici zvuku.
Špecifikácie  Technické údaje Posádka : 1 Dĺžka : Rozpätie : Výška : Nosná plocha : Hmotnosť (prázdny) : Maximálna vzletová hmotnosť : Pohonná jednotka : 1 × prúdový motor s prídavným spaľovaním SNECMA Atar 101G-3 suchý ťah: 36 kN ťah s prídavným spaľovaním: 43 kN Výkony Maximálna rýchlosť : /h Maximálny dolet : Dostup : Stúpavosť : /s Výzbroj 2x kanón DEFA kalibru 2x strely vzduch-vzduch Sidewinder 35x neriadené strely vzduch-zem kalibru 2x bomby s hmotnosťou
Dassault Mirage IV bol francúzsky prúdový strategický bombardér, ktorý bol neskôr vyrábaný aj v prieskumnej verzii. Toto dvojmotorové nadzvukové lietadlo bolo vyvinuté spoločnosťou Dassault Aviation v počte 62 kusov. Lietadlo slúžilo výlučne vo francúzskom letectve a stalo sa jednou zo zložiek francúzskej jadrovej triády.