Pred rokom 1900  cca 16. storočie pred Kr. – Mezopotámska kozmológia obsahovala plochú, kruhovú Zem obklopenú kozmickým oceánom. cca 12. storočie pred Kr. – Rigvéda obsahuje nejaké kozmologické spevy, čiastočne v 10. knihe. Násadíja Súkta opisuje pôvod vesmíru, ktorý vznikol z Hiranjagarbha čiže Zlatého vajca. 6. storočie pred Kr. – Babylonská mapa sveta zobrazuje Zem obklopenú kozmickým oceánom, so siedmimi ostrovmi okolo nej, tvoriacimi sedemcípu hviezdu. Súdobá biblická kozmológia opisuje plochú, okrúhlu Zem, plávajúcu na vode a preklenutú pevnou klenbou s hviezdami. 4. storočie pred Kr. – Aristoteles navrhol geocentrický vesmír, v ktorom je Zem stacionárna a vesmír je konečný v priestore, ale nekonečný v čase. 3. storočie pred Kr. – Aristarchos zo Samosu navrhol heliocentrický vesmír. 3. storočie pred Kr. – Archimedes zo Syrakúz vo svojej práci Psammites odhadol priemer vesmíru na približne 2 svetelné roky. 2. storočie pred Kr. – Seleukos doplnil Aristarchov model použitím slapových javov. 2. storočie po Kr. – Ptolemaios navrhol geocentrický model, kde Slnko, Mesiac a viditeľné planéty obiehali okolo Zeme 5. – 11. storočie po Kr. – Viacero astronómov navrhlo heliocentrický model: Árjabhata, Albumasar a Al-Sidžzí. 6. storočie po Kr. – Ján Filoponos navrhol vesmír, ktorý je konečný v čase. cca 8. storočie – Puránska hinduistická kozmológia, v ktorej vesmír prechádza opakovaným cyklom stvorenia, zničenia a znovuzrodenia. Jeden cyklus trvá 4,32 miliardy rokov. 9. – 12. storočie – Al-Kindí, Saadja Gaon a Al-Gazzálí podporujú vesmír s konečnou minulosťou a vyvinuli dva logické argumenty proti koncepcii nekonečnej minulosti. Jeden z nich neskôr prevzal Immanuel Kant. 964 – Abd ar-Rahmán ibn Umar as-Súfí, perzský astronóm, uskutočnil prvé zaznamenané pozorovanie galaxie Androméda a Veľkého Magellanovho mraku. 12. storočie - Fachr ad-Dín ar-Rází rozoberal islamskú kozmológiu, odmietol Aristotelovu predstavu geocentrického vesmíru a tvrdil, že vesmír má okrem nášho sveta veľmi veľa svetov, že vesmír je nekonečný a je možné že existuje nekonečný počet vesmírov. 13. storočie – Nasír al-Dín al-Túsí poskytol prvý empirický dôkaz o rotácii Zeme okolo vlastnej osi. 13. storočie – Nachmanides predpokladal rozpínanie vesmíru a existenciu 10 rozmerov. 15. storočie – Ali Kušdží poskytol empirický dôkaz rotácie Zeme okolo vlastnej osi a odmietol Ptolemaiove a Aristotelove teórie o stacionárnej Zemi. 15. – 16. storočie – Nílakantha Sómajádži a Tycho Brahe navrhli vesmír, v ktorom planéty obiehali Slnko a Slnko obiehalo Zem, geoheliocentrická sústava (tzv. tychovská sústava). 1543 – Mikuláš Kopernik publikoval v práci De revoluionibus orbium coelestium heliocentrický vesmír. 1576 – Thomas Digges upravil Kopernikov systém, vonkajší okraj nahradil neohraničeným priestorom s hviezdami. 1584 – Giordano Bruno navrhol nehierarchický vesmír, v ktorom Kopernikova slnečná sústava nie je stred vesmíru, ale len relatívne bezvýznamná hviezda. 1610 – Johannes Kepler použil tmavú nočnú oblohu ako dôkaz konečného vesmíru. 1687 – Sir Isaac Newton opísal pohyb veľkých telies v celom vesmíre pomocou svojich zákonov. 1720 – Edmund Halley navrhol ranú podobu Olbersovho paradoxu. 1744 – Jean-Philippe de Cheseaux navrhol ranú podobu Olbersovho paradoxu. 1755 – Immanuel Kant tvrdil, že hmloviny sú v skutočnosti samostatné galaxie mimo Mliečnej cesty, nazval ich ostrovné vesmíry. 1791 – Erasmus Darwin napísal prvý opis cyklického vesmíru vo svojej básni The Economy of Vegetation. 1826 – Heinrich Wilhelm Olbers predstavil Olbersov paradox. 1848 – Edgar Allan Poe navrhol prvé správne riešenie Olbersovho paradoxu v Eureka: A Prose Poem.