TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Trnava od začiatku 15. storočia po bitku pri Moháči Súbor:Matei Corvin Johannes de Thurocz f137.jpg|náhľad|Za vlády Mateja Korvína mesto znovu prekvitá. Husiti na čele s Blažkom z Borotína v roku 1432 mesto lesťou obsadili a vydrancovali. Podnikali z neho vojenské útoky do okolia. Ich posádka tu zakotvila až do roku 1435. Pri odchode pobrali husiti z kostolov a kláštorov cennosti. Z mestského archívu zobrali medzi inými aj privilegiálnu listinu Bela IV. Trnavčania museli neskôr tieto predmety a listiny draho vykúpiť. Za vlády Mateja I. Korvína sa Trnava stala opäť významným stredobodom obchodu so zahraničím. Okrem nemeckého a maďarského obyvateľstva mali už významné postavenie Slováci a Židia. Slováci získali aj zastúpenie v mestskej správe. Židovské geto v dnešnej Dolnopotočnej ulici pri Trnávke je písomne doložené koncom 15. storočia. Židia sa vyčleňovali z mestskej spoločnosti samostatným právnym systémom a vlastným richtárom. Nezhody medzi mešťanmi a Židmi vyústili do náslilných konfliktov ktoré musel riešiť panovník. V meste pribudla jedna cirkevná novostavba – kaplnka sv. Michala. Pôvodne krypta rodiny kapitána Pavla Holého, ktorý stál v národnostných sporoch na strane Slovákov. Od počiatkov bola svätostánkom Slovákov a bohoslužby v nej slúžili slovenskí kazatelia. Významný prínos pre mestskú samosprávu znamenala výstavba objektu so sálami pre rokovania mestskej rady a širšej mestskej obce DOMUS CONSILI . V objekte bol umiestnený aj mestský archív a väzenie a neskôr k nemu pristavali aj malý dom pre kata, ktorého na požiadanie požičiavali okolitým mestám. Po smrti kráľa Mateja v roku 1490 sa v Trnave uskutočnili rozhovory Vladislava II. Jagelovského s predstaviteľmi uhorskej šľachty o nástupníctve na uhorský trón. Sľubný rozvoj mesta zastavil v prvých rokoch 16. storočia vojenský konflikt s Maximilánom Habsburským. Ničenie v meste ešte dovŕšil požiar a mor. Mesto sa spamätalo z pohromy najmä zásluhou medzinárodného obchodu s dobytkom ktorý viedol so západnou Európou práve cez Trnavu. Prichádzalo sem množstvo obchodníkov, remeselníkov a pocestných. Obchod a oživenie trhov podnietili fungovanie trnavských cechov. Na juhu Európy už začalo nebezpečenstvo tureckej agresie a krajina sa pripravovala na vojnu. Pokojné obchodovanie skončilo v roku 1526, keď vojsko sultána Süleymana I. porazilo pri Moháči vojská uhorského kráľa Ľudovíta a odobralo južné územie krajiny.
Dejiny Chrám bol vybudovaný v 17. storočí ako súčasť komplexu budov Trnavskej univerzity. Donátor kostola, palatín Mikuláš Esterházy, zveril jeho výstavbu talianskym majstrom Antoniovi a Pietrovi Spazzovi v roku 1629. Ešte nedokončený kostol bol vysvätený v roku 1637. Kostol neslúžil len duchovnému poslaniu, konali sa tu aj teologické rozpravy a promócie. Zaujímavosťou sú podzemné katakomby s hrobmi. Počiatky chrámu sú spojené s druhým príchodom jezuitov do Trnavy a ich činnosťou v rokoch 16151773. Už v prvej polovici 18. storočia sa pravdepodobne uskutočnila oprava chrámových striech, pri ktorej bola odstránená sanktusová vežička, na strechu následne vrátená až pri rekonštrukcii v 90. rokoch 20. storočia. V druhej polovici 19. storočia boli čiastočne opravené niektoré fresky. Generálna konzervácia chrámovej výzdoby sa začala uskutočňovať v roku 1942. V rokoch 19581963 prebehla čiastočná reštaurácia bočných kaplniek a v rokoch 19701972 aj hlavného oltára. Po roku 1989 sa prvý raz pristúpilo ku komplexnému reštaurovaniu kostola. V roku 1977 pápež Pavol VI. ustanovil Trnavu za sídlo arcibiskupstva. O rok nato, v decembri 1978, bol chrám sv. Jána Krstiteľa ustanovený za katedrálu pápežom Jánom Pavlom II. Významným medzníkom v jeho existencii bola i návšteva pápeža Jána Pavla II. v roku 2003. Po vzniku Bratislavskej arcidiecézy v roku 2008 trnavská katedrála prestala byť metropolitnou.
Kostol svätej Anny v Trnave je s spolu s kláštorom neskorobarokovou stavbou postavenou uršulínkami, ktoré prišli do Trnavy na podnet arcibiskupa Imricha Esterháziho v roku 1724. Jednoloďový kostol má eliptický pôdorys a štvorcové presbytérium. V cínovej truhle pod oltárom Panny Márie je uložená časť ostatkov svätých košických mučeníkov. Krídla kláštornej budovy sa nachádzali po oboch stranách kostola. Západné krídlo v roku 1942 zbúrali a na jeho mieste postavili budovu dievčenského gymnázia.
Trnava v 18. storočí Súbor:Bernolak Anton.jpg|náhľad|Anton Bernolák kodifikoval prvú spisovnú slovenčinu na základe trnavského nárečia. V 18. storočí v Trnave pribudlo k univerzitnému komplexu ešte niekoľko barokových stavieb – budova seminára svätého Štefana (1724) a šľachtický konvikt (17471764) ako klasicistická novostavba bola postavená budova lekárskej fakulty (1772) na Univerzitnom námestí okrem veľkolepých palácových architektúr boli v tomto období v meste postavené kláštory uršulínok a trinitárov s kostolmi. Na Námestí svätého Mikuláša pribudlo súsošie svätého Jozefa. Na severnej starne farského Kostola svätého Mikuláša bola postavená baroková kaplnka Panny Márie Trnavskej (17391741). Ešte v priebehu 17. storočia no najmä v 18. storočí si významné šľachtické rody prebudovali staršie meštianske domy na objekty palácového typu, budovy s vysokým komfortom bývania získali rôzne tvarované kamenné vstupné portály. mali impozantnú interiérovú výzdobu zastúpenú napríklad kachľovými pecami a bohatou štukovou dekoráciou stropov, popri mnohých jednoduchších maľovaných ornamentálnych motívoch sa v niektorých interiéroch zachobvala aj hodnotná figurálna maľba. Súčasťou reprezentačných stavieb mesta sa stala reduta (dnešný dom na Štefánikovej 38), kde sa konali rôzne spoločenské podujatia a plesy. Obdobie klasicizmu sa výraznejšie nezapísalo do urbanizmu mesta. Skôr sa iba upravovali významné objekty, napríklad radnica a tzv. Špitálik pri Kostole svätej Heleny. Koncom 18. storočia si bohatí mešťania zakladali za hradbami záhrady s letohrádkami, z ktorých najvýznamnejší je pavilón Spiegelsaal z roku 1792, podľa ktorého neskôr pomenovali novú štvrť. Opevnenie stratilo svoj fortifikačný charakter a zo strany mesta k nemu začali pristavovať drobné domy mestskej chudoby (dnes ulička Horné Bašty). Kráľovská akadémia mala zabezpečiť vyššie vzdelanie v Trnave po odchode univerzity do Budína. Umiestnili ju do budovy bývalej lekárskej fakulty, no v roku 1784 bola presťahovaná do susednej Bratislavy. Trnava zohrala koncom 18. storočia dôležitú úlohu pri zrode a formovaní moderného slovenského národa. Anton Bernolák kodifikoval prvý slovenský spisovný jazyk na základe trnavského nárečia. Slovenské učené tovarišstvo založené v roku 1792 vytvorilo sieť kultúrnych stánkov pre propagovanie jazyka v krajine. Bernolákovci boli hlásateľmi myšlienok osvietenstva, priekopníkmi národnobuditeľského úsilia a položili základy novodobej slovenskej literatúry. Od roku 1788 pokračovala v produkcii kníh tlačiareň Václava Jelínka a neskôr jeho syna Jána, kde vyšla v rokoch 17891841 väčšina bernolákovskej literatúry.
Pamiatky  Pozri článok: Zoznam kultúrnych pamiatok v Trnave Bohatá história mesta zanechala výrazné stopy – množstvo architektonických a kultúrnych pamiatok. Prechádzka historickým centrom, ktoré tvorí mestskú pamiatkovú rezerváciu, poskytuje možnosť zoznámiť sa s pozoruhodným architektonickým súborom, ktorý sa tu formoval niekoľko storočí. Takmer pravidelný pôdorys centra mesta je vymedzený mestským opevnením. Návštevníci si môžu prezrieť: mestskú vežu radnicu barokový komplex budov Trnavskej univerzity trnavské kostoly (10), vďaka ktorým dostala Trnava prívlastok Malý Rím . Trnavské tehlové opevnenie – národná kultúrna pamiatka bola vybudovaná v 13. storočí a v súčasnosti je považovaná za jedno z najzachovanejších v strednej Európe, Trnava si svoje hradby priebežne obnovuje, o čom svedčí obnova severovýchodnej veže hradieb pomník Antona Bernoláka – autor pomníku je Ján Koniarek, odhalený bol v roku 1937. Súsošie hlavnej postavy Bernoláka a reliéf skupiny viacerých ľudí (reliéf vraj pre finančné problémy) počúvajúcich Bernoláka. Bernolákova hlava vychádza zo zachovaných dobových podkladov. Pod súsoším je kazateľov citát: SLOVÁCI, PÍŠTE PO SLOVENSKI! TU MÁTE SLOVO MOJE O REČI VAŠEJ. Kostoly Synagóga Židovská synagóga (19. storočie). Ortodoxná (malá) synagóga. Najvyššie stavby v meste Obrázok Názov Výška Rok 75px Komín cukrovaru Trnavský komín Komín železničných opravovní a strojární 75px Mestská veža 57/ 70. roky 16. stor. 75px Trnavský vodojem 1946 75px Dóm svätého Mikuláša 18 m 1588? 75px Kostol svätého Jakuba 16,8 m 1712 75px Katedrála svätého Jána Krstiteľa 20,3 m 17. storočie
Po bitke pri Moháči, 16. a 17. storočie Súbor:Slovakia-Trnava-Mestska veza.JPG|náhľad|V roku 1574 sa začala stavba novej dominanty mesta, mestskej veže. Priamym dôsledkom moháčkej porážky bolo zabratie južných oblastí Uhorska Turkami, čo vyvolalo potrebu presťahovať štátne a cirkevné ustanovizne do bezpečia severne položeného Slovenska. Kým hlavným a korunovačným mestom sa stal Prešporok, najvyšší cirkevný predstaviteľ, ostrihomský arcibiskup, si za svoje sídelné mesto zvolil Trnavu. Zlúčenie mestskej a kapitulskej školy v roku 1553 bolo prvým pokusom arcibiskupa Mikuláša Oláha o založenie školy vyššieho typu. Jezuistké kolégium pôsobilo v Trnave v rokoch 15611567 a svoju činnosť obnovilo neskôr – v roku 1616. Arcibiskup Mikuláš Oláh otvoril v roku 1567 seminár. K šíreniu vzdelania prispela od roku 1578 aj produkcia kníhtlačiarne Mikuláša Telegdiho. Na jej činnosť nadviazala tlačiareň Trnavskej jezuitskej univerzity, ktorej vznik v roku 1647 inicioval ostrihomský arcibiskup Peter Pázmaň Od polovice 16. do konca 17. storočia Trnava zažila mnoho pohrôm. Obyvateľov niekoľkokrát zasiahla morová epidémia, v roku 1566 vypukol požiar a o niekoľko rokov neskôr postihli mesto dve zemetrasenia. Pri povodni v roku 1618 zaliala Trnavu voda údajne do výšky takmer dvoch metrov. Mesto trpelo počas protihabsburských povstaní Štefana Bočkaja, Gabriela Betlena, Juraja Rákociho a po povstaní Imricha Tököliho doslova ľahlo popolom, pričom zahynulo takmer 4 000 ľudí. Napriek nepriaznivým udalostiam zostala Trnava jedným z najdôležitejších stredísk remeselnej výroby na Slovensku. Daňové registre evidujú okolo 40 cechov. Cechové artikuly niektorých remesiel v Trnave prevzali v iných mestách. Príchodom ostrihomského arcibiskupa a kapituly sa zveľadila zástavba dovtedy stagnujúcich priestorov Kapitulskej ulice a Námestia svätého Mikuláša. Z najvýznamnejších stavieb je potrebné spomenúť arcibiskupský palác, ktorý dal vybudovať arcibiskup Mikuláš Oláh a kanonické domy na námestí. Dôkazom ich vysokej umeleckej úrovne sú odkryté figurálne maľby na priečelí domu na rohu námestia. Od renesancie bol v Trnave obľúbený dom s arkádovým nádvorím. Často s kamennými toskánskymi stĺpmi. Zaujímavým je aj typ domu so vstupnou sieňou tzv. mázhausom , dodnes zachovaný len ojedinele. Arkiere, polkruhové kamenné portály, nástenné maľby, geometrické a figurálne motívy na fasádach vytvárajú obraz o vysokej stavebnej a umeleckej úrovni renesančnej architektúry Trnavy. Renesancia obohatila siluetu Trnavy o novú dominantu – mestskú vežu, pozorovateľňu na námestí.
Kaplnka svätého Kríža alebo Cholerová kaplnka v Trnave je sakrálna stavba v mestskej časti Trnava-sever, na konci obytnej štvrti Kopánka na Átriovej ulici. Kaplnka je posledným pozostatkom morového a cholerového cintorína, ktorý bol v dostatočnej vzdialenosti od obývaných častí mesta a kde boli pochovávané obete epidémií už od roku 1710. Kaplnka bola postavená v roku 1835 ako pohrebná kaplnka kanonika Jána Ivániho, ktorý podľahol cholere počas epidémie, ktorá Trnavu postihla od 1. augusta do 24. septembra 1831, a ktorá si vyžiadala za tieto dva mesiace vyše 800 obetí. Časom kaplnka začala chátrať a až v druhej polovici 20. storočia ju renovovalo Krajské stredisko štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody Trnava. Rekonštrukciu kaplnky a rekultiváciu jej prostredia zabezpečili dobrovoľníci v roku 2011 a v septembri ju opätovne posvätil vtedajší pomocný biskup Ján Orosch.
Organy  Hlavný organ Hlavný organ sa nachádza na západnej empore hlavnej lode chrámu. Z architektonického hľadiska ide o jeden z najkrajších organových prospektov na Slovensku. Pôvodný organ, z ktorého sa zachovala historická časť dvoch veľkých skríň a skriňa pozitívu v zábradlí, bol postavený koncom 18. storočia trnavským organárom nemeckého pôvodu Walentinom Arnoldom (1742-1812), mal pravdepodobne 26 registrov na 2 manuáloch a pedáli (28 ťahiel). K celkovej prestavbe organa došlo v roku 1912, kedy bola podľa návrhu Dezső Antalffy-Zsirossa zadaná objednávka budapeštianskej filiálke firmy Rieger Jägerndorf. Pôvodne bol celý organ pred lomeným oblúkom na chóre, a s veľkou pravdepodobnosťou došlo v roku 1912 k vzájomnému presunutiu dvoch hlavných skríň. Skrine boli posunuté dozadu k stene lomeného oblúka, oddeľujúcej priestor v zadnej časti chóru a boli prehĺbené až k zadnej stene chrámovej lode. Skriňa pozitívu bola zmenšené približne na 1/2 hĺbky a nebola odsadená vzdušnicou. Nový hrací stôl bol postavený ako voľne stojaci v stredovaej osi nástroja za skriňou pozitívu. Celá nástrojová časť bola postavená za lomený oblúk, a tak je zčasti zvuk nástroja stlmený, čo bol zrejme zámer urobiť čo najväčší dynamický kontrast. Súčasný nástroj má 45 registrov na 3 manuáloch a pedáli, pneumatické (tlakové) traktúry a kuželkové vzdušnice, čo bolo pre dané "zlaté obdobie" romantických organov zcela typické. Chórový organ Chórový organ s nachádza na pravej strane (pri pohľade od oltára) na rozhraní hlavnej lode a presbytéria. V súčasnosti je to najstarší zachovaný organ v Trnave. Je taktiež dielom Walentina Arnolda (1742-1812) a bol postavený v roku 1783. Organ má samostatne stojaci hrací stôl (jeden z prvých u nás). Posledné opravy prebehli v 80. rokoch 20. stor. (Rieger-Kloss), a v roku 2013 (reštaurovanie J. Valovič). Nástroj má veľmi ušľachtilý zvuk, a vzhľadom k svojej malej veľkosti dokáže naplniť priestor chrámu. Traktúry sú mechanické a vzdušnice zásuvkové.
Kostol Najsvätejšej Trojice (jezuitský) v Trnave. Kostol slúžil pôvodne reholi trinitárov, ktorí sa v Trnave usadili v roku 1712. Vysvätený bol v roku 1729 kanonikom Jánom Okoličánim. Po zrušení rehole pripadol kostol a kláštor jezuitom, ktorí ho opravili v roku 1875. Jednoloďová stavba má lunetovú klenbu, dosadajúcu na mohutné pilastre vytvárajúce plytké bočné kaplnky. Výzdobe dominuje obraz zakladateľov rehole trinitárov na hlavnom oltári od maliara F.A. Maulbertscha z roku 1778.
Kultúra a zaujímavosti  Pamiatky Socha sv. Jána Nepomuckého, baroková kamenná socha z roku 1776. Kaplnka Obetovania Panny Márie, jednoduchá jednopriestorová stavba s polygonálnym záverom a predstvanou vežou, z roku 1857. Kaplnka má hladké fasády a pravouhlo ukončené okná. Veža je predstavaná pred priečelie s prelamovanou rímsou, je ukončená ihlancovou helmicou. Nachádzajú sa tu zvony z roku 1872 od Viliama Fischera z Trnavy a z roku 1926 od rovnakej firmy. Súbor:Pusztakürt Nepomuk 1.JPG|Socha sv. Jána Nepomuckého Súbor:Pusztakürt templom 2b.JPG|Kaplnka Obetovania Panny Márie
Súbor:Slovakia-Trnava-Kostol_svateho_Mikulasa_1.JPG|náhľad|Dóm sv. Mikuláša Námestie svätého Mikuláša v Trnave patrí do historického jadra Trnavy, Starého mesta, nachádzajúce sa v mestskej časti Trnava-stred a je súčasťou Centrálnej mestskej zóny, ktorá je mestskou pamiatkovou rezerváciou. Na námestí sa nachádza Dóm sv. Mikuláša (tzv. „Hrubý kostol“ - medzi trnavčanmi) a budovy patriace k farnosti.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie je rímskokatolícky kostol, ktorý sa nachádza na námestí v Sládkovičove. Areál okolo neskorobarokového farského kostola vytvára spolu s priľahlým areálom kaštieľa najstaršie jadro sídla. Severne od kostola stojí budova starej fary, pred jej hlavným priečelím dostalo miesto súsošie sv. Trojice. Na ploche dnešnej farskej záhrady sa nachádzal cintorín, na ktorom sa pochovávalo do začiatku 80. rokov 18. storočia. Najstaršie zmienky o kostole pochádzajú až zo 17. storočia. Jednoloďová stavba pravdepodobne s polygonálnou apsidou mala západo-východnú orientáciu. Vnútri bola zaklenutá, osvetlená piatimi oknami lode a okrúhlym oknom vo svätyni. Na západe bola situovaná drevená organová empora. Do roku 1761 boli v interiéri postavené tri oltáre. Okrem hlavného to boli bočné, zasvätené sv. Jozefovi a sv. Jánovi Nepomuckému. Z troch pôvodných zvonov sa do súčasnosti zachoval veľký, odliaty v roku 1770 v trnavskej dielni Mateja Orfandla. Koncom 18. storočia, po prevedení vlastníctva panstva na náboženský fond sa prikročilo k výstavbe nového kostola. Ako jediná stavebná súčasť architektúry staršieho objektu ostala zachovaná veža, pripojená k novému, južne orientovanému presbytériu. Novostavba svojou utilitárnou formou, s redukovaným plastickým dekorom zodpovedá „štandardizovaným“ riešeniam z prostredia stavebného riaditeľstva Uhorskej komory. Do jej interiéru bol prenesený barokový mobiliár, v priebehu 19. – 20. storočia však došlo k jeho postupnej obmene. Na empore bol inštalovaný organ z dielne Martina Šaška (1866), vo svätyni neogotický hlavný oltár (1908) od Jozefa Krauseho. Loď bola nanovo zastropená v roku 1897, kedy bola na hlavnom priečelí osadená i socha Panny Márie s dieťaťom, dar grófky von Firmian. Rozsiahla obnova stavby sa uskutočnila v roku 1926. Steny lode vyzdobil nitriansky maliar Gustav Schüle cyklom figurálnych malieb, ktoré vznikli z prispenia bývalých vojakov, vojnových zajatcov a ich rodín. Do kostola bol v roku 1922 zavedený elektrický prúd. Modernizácia pokračovala vysvietením vežových hodín, inštalovaním lustrov v lodi a reflektorov vo svätyni. Posledné renovácie boli vykonané v polovici 60. rokov 20. storočia a po roku 2000.
Dejiny Arcibiskupský palác stojí južne od Dómu sv. Miluláša. Palác s uzavretým nadvorím dal v roku 1562 vybudovať arcibiskup Mikuláš Oláh ako svoju rezidenciu. Arcibiskupský palác bol do roku 1820 sídlom ostrihomských arcibiskupov. Renesančný arcibiskupský palác postavili na mieste starších stredovekých domov, z gotických prvkov sa zachovali okná kaplnky vo dvore. Rozsiahla baroková prestavba mesta a mladšie slohové obdobia sa v porovnaní s ostatnou architektúrov paláca dotkli v podstatne menšom rozsahu. Vzhľadom na renesančné prvky v podobe klenieb a portálov zachovaných v interiéri sa považuje za reprezentatívnu ukážku trnavskej renesancie. Pod severným krídlom rovnobežným s farským kostolom sa nachádza rozľahlá, pôvodne viac podlažná pivnica pripomínajúca pivnice pod hradom Červený Kameň. Priečelie paláca zdobia kamenné erby M. Oláha, J. Szelepcsényiho a erb arcibiskupa Františka Forgáča, ktorý pre potreby knižnice, tlačiarne a archívu nechal v roku 1615 na severnej strane pristaviť krídlo smerujúce do námestia.
Výstavba sídliska Petržalka (od r. 1973) od základu rozvrátila sídelnú štruktúru starej Petržalky a dokonale zmazala nivné formy reliéfu. Vybudovaním pravobrežnej hrádze V r. 1950 – 1955 bolo Chorvátske rameno úplne odrezané od rieky podzemnou hlinobetónovou clonou v hĺbke do 12 – 16 m. Pracovníci Povodia Dunaja zregulovali brehy ramena betónovými vegetačnými tvárnicami, upravili dno a umiestnili stavidlá. Šírku brehov zjednotili a v úseku približne od dnešného Námestia Republiky (býv. Námestia Májového povstania) po Tematínsku ul. rameno prebagrovaním prepojili s polovyschnutým korytom severne od Krásnohorskej ulice, kadiaľ tieklo v 18. storočí, a ktoré v 19. storočí opustilo. Dá sa tu hovoriť o čiastočnej rekonštrukcii historického stavu.
Spoločenské problémy Petržalka bola po roku 1989 známa mierne vyššou kriminalitou ako ostatné mestské časti. Podľa istých názorov bola Petržalka rajom drogových dílerov, čo bolo zapríčinené vekovým zložením obyvateľstva. V súčasnosti je situácia definitívne odlišná, čo je spôsobené realizáciou projektu „Bezpečné bývanie“, kedy sa domy uzatvorili a zamkli pomocou DEK kľúčov schopných sledovať vstup a výstup obyvateľov domu v spojení s kamerovým systémom monitorujúcim priestory a okolie domu. Istú rolu zohralo aj to, že byty si postupne ľudia odkúpili do vlastníctva a zároveň zmenili prístup k vlastnému majetku. Kriminalita v Petržalke sa nijako výrazne nelíši od ostatných mestských častí a má stále klesajúcu tendenciu.
Pozri aj  Zoznam zaniknutých ulíc starej Petržalky
Druhá etapa Druhá etapa nosného systému bude pokračovať koridorom v strede Petržalky pozdĺž Jantárovej cesty, pričom bude dvakrát križovať Chorvátske rameno. Jej výstavba sa začala v novembri 2021 a pôvodný termín ukončenia bol koniec roka 2023, i keď sa stavba pravdepodobne predĺži.
Architektúra Hoci väčšina územia modernej Petržalky je zastavaná obytnými panelovými bytovkami s výškou 4 až 12 podlaží, nachádza sa tu aj niekoľko moderných kostolov, najnovším je katolícky Kostol Svätej rodiny na budúcom námestí pri Chorvátskom ramene. Okrem bytových domov a kostolov sa tu nachádza niekoľko moderných výškových budov. Najvyššou budovou v Petržalke je Aupark Tower s výškou 96 metrov pri Auparku, dvojica veží Technopol s výškou 90 metrov na Kutlíkovej ulici a výšková budova výstaviska Incheba Expo na Einsteinovej ulici s výškou 85 metrov. V Petržalke sa nachádza aj časť pôvodnej výstavby rodinných domov, ktoré tu ostali ešte z čias starej Petržalky. Táto pôvodná výstavba sa nachádza hlavne v časti Dvory, v blízkosti kúpaliska Matador. Na Viedenskej ceste sa kedysi nachádzal starý kostol, ktorý bol zbúraný v roku 1935 kvôli rozšíreniu cesty pri prestavbe električkovej trate.
Časti Petržalky Bratislava – mestská časť Petržalka (iné názvy: Bratislava-Petržalka, Mestská časť Petržalka, Petržalka ; , , ) je mestská časť Bratislavy s najväčším počtom obyvateľov a jedna z najhustejšie obývaných oblastí na Slovensku i v strednej Európe. Pôvodne to bola vidiecka obec pri Bratislave s názvom Engerau. (z „užšia niva“). Nachádza sa na pravom brehu rieky Dunaj a v súčasnosti má okolo 100 000 obyvateľov. S ľavým brehom Dunaja ju spája 5 mostov – Starý most, Most SNP, Prístavný most, Most Lanfranconi a Most Apollo, ktorý bol uvedený do prevádzky v septembri 2005. Podstatná časť územia Petržalky je zastavaná betónovými panelovými obytnými domami. Nachádzajú sa tu aj dve jazerá: štrkový Veľký Draždiak a Malý Draždiak; centrálnu zónu tvorí Chorvátske rameno, vodohospodársky kanál odvádzajúci spodnú vodu a sčasti kopírujúci trasu niekdajšieho ramena Dunaja, po ktorom má meno. Nechýba ani obchodné a zábavné centrum Aupark, obchodná zóna Danubia, priemyselná zóna v priestoroch bývalej továrne Matador a taktiež dostihová dráha, určená okrem tradičných dostihov aj na sobotnú „burzu“.
Základné informácie Vzniklo v roku 1977 v rámci výstavby panelákového sídliska. Je pomenované podľa pohraničnej stráže. V budove na Námestí hraničiarov 1/b má sídlo Okresné riaditeľstvo policajného zboru Bratislava V., Odbor kriminálnej polície Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava V a Obvodné oddelenie Policajného zboru pre Petržalku – stred. V roku 2007 bol na námestí postavený obytný komplex Dominant, jeden z najväčších novodobých bytových projektov v Petržalke, ktorého developerom bola Investičná a obchodná spoločnosť. Tvoria ho 20-poschodový vežiak a tri menšie budovy so 7, 6 a 5 poschodiami. Obyvatelia námestia podpísali petíciu proti výstavbe, ktorá bola zamietnutá. Jedným z argumentov petície bolo možné znehodnotenie parku, čo sa podľa realizátora stavby nestalo. V rámci tohto komplexu sa na Námestí hraničiarov 30 nachádza predajňa potravín Tesco expres , na Námestí hraničiarov 33 má pobočku Československá obchodná banka, na Námestí hraničiarov 37 sa nachádza predajňa drogérie z reťazca dm-drogerie markt, na Námestí hraničiarov 39 má sídlo spoločnosť VNET Telecommunication solutions. 21. decembra 2016 na námestí otvoril pobočku potravinový reťazec Billa, za účasti strieborného olympijského medailistu Mateja Beňuša. V parku na námestí sa nachádza pamätná tabuľa začiatku výstavby mestského sektoru Petržalka.
Obchodná sieť Súbor:Aupark2.jpg|náhľad|vľavo|Aupark Najznámejším nákupným centrom v Petržalke je nákupné centrum Aupark pri Sade Janka Kráľa, ku ktorému bola neskôr dostavaná sporná 22 poschodová budova Aupark Tower. Ďalším dôležitým obchodným centrom mestskej časti je Galéria Petržalka s hypermarketom Tesco a s inými obchodnými prevádzkami. V bezprostrednej blízkosti sa nachádza OC Danubia, ktorá obsahuje elektro Nay, LIDL, Kaufland a ďalšie menšie prevádzky. Neďaleko centra Danubia sa na Kopčianskej ulici nachádza aj známy veľkoobchod s výpočtovou technikou Agem a krytá farmárska tržnica so supermarketom Kraj od spoločnosti Terno. Obyvatelia Petržalky majú tiež k dispozícii hypermarket Kaufland pri Chorvátskom ramene, 3 supermarkety Lidl a 4 siete Billa. V blízkosti Starého mostu v Petržalke je najväčší elektroobchod na Slovensku TPD.
Pozri aj  Stará Petržalka
História sídliska Najintenzívnejšia výstavba panelových sídlisk prebehla v Bratislave v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Najväčším prelomom vo výstavbe bol zámer územného plánu z roku 1956 sústrediť bytovú výstavbu do jedného priestoru v ľahko dostupnom rovinatom teréne na východe mesta. V roku 1961 sa začala výstavba na území dnešného Ružinova, ktorý sa člení za pomoci hlavných komunikácií na štyri samostatné sídliská: Štrkovec (1962 – 1964), Trávniky (1963 – 1968), Ostredky (1963 – 1966) a Pošeň (1965 – 1968) Koncepcia Ružinova Sídlisko vychádza z predstáv moderného povojnového urbanizmu o ideálnom prostredí na bývanie, ktoré je v zeleni a vzdialené od rušivých funkcií a priebežnej dopravy. Ide o jedno z najcharakteristickejších povojnových sídlisk, ktoré priamo nadväzuje na mesto. Ružinov mal byť moderným sídliskom s voľnou urbanistickou štruktúrou v zeleni a bol vystavaný zo samonosných celostenových prefabrikovaných panelov.
Občianska vybavenosť Petržalka disponuje okrem siete obchodov a prevádzok služieb aj nemocnicou na Antolskej ulici pri jazere Veľký Draždiak a niekoľkými knižnicami. Veľa menších obchodných prevádzok a firiem ponúkajúcich služby má sídlo priamo v spoločných priestoroch v zástavbe panelových obytných domov. Prakticky každý obytný dom obsahuje niekoľko prevádzok či už predajných, alebo nepredajných, napríklad kaderníctvo, solárium a pod.
V roku 1753 bola dĺžka ramena 5.8 km a jeho šírka bola na viacerých profiloch až 200 – 300 m. Najzávažnejším zásahom do prirodzeného vodného režimu Ch. ramena bolo prehradenie jeho výtokov dva roky po veľkej povodni z r. 1771. Prúdenie vody sa tak znížilo na minimum (priesak cez hrádze), takže usadzujúce sa naplaveniny nemohli byť ďalej transportované. Koryto sa začalo zmenšovať a dno dvíhať. Po odstavení ramena v priebehu 19. storočia sa postupne završoval proces jeho zanášania. Tvar sa už nemenil, ale bolo takmer vyschnuté. Vodná plocha sa postupne redukovala, no ešte v polovici 20. storočia bolo krajinársky zaujímavé a biologicky hodnotné.
Vodstvo Mapka hlavných európskych povodí Tvar v spojitosti s polohou územia predurčuje Chorvátsko na pramennú oblasť riek. Ich prietoky majú snehovo - dažďový režim s maximami v marci a apríli počas topenia snehu v horách a krátkodobo počas letných a jesenných búrok a dlhodobejších dažďov. Odlišný vodný režim má Dunaj, ktorý je najvodnatejší v lete, kedy sa topí ľad a sneh z vyšších polôh Álp. Tieto faktory čiastočne ovplyvňujú aj vodný režim Drávy a jej prítoku Mura, ktorých veľká časť povodia leží na území Rakúska. Rieky patria k úmoriu Čierneho a Jadranského mora, pričom rozvodnica prechádza hrebeňom hôr. Až zo 62% územia odvádzajú rieky vodu do povodia Dunaja a len z 38% putuje voda kratšou cestou do blízkeho Jadranu. Rieky Riečnemu systému dominujú povodia Drávy a Sávy, ktoré priberajú vodu všetkých riek čiernomorského úmoria. Obe mohutné rieky tečú nížinami v severnej časti západovýchodným smerom k európskemu veľtoku Dunaj, pričom svojím riečiskom vytvárajú na viacerých úsekoch štátnu hranicu. Do Jadranu smerujú kratšie rieky z Istrie a pobrežného pásma, medzi ktorými vynikajú Neretva (pritekajúca z centrálnej Bosny a Hercegoviny), Cetina a Krka. Na viacerých riekach sú postavené vodné elektrárne a mohutnejšie toky sa využívajú aj na vodnú dopravu. Meandrujúce vodné toky, obklopené lužnými lesmi, sú domovom bohatých biotopov, živených jarnými záplavami. Jedinečné postavenie majú podzemné rieky krasových oblastí, ako sú Pazinčica, Lika, Gacka, Krbava. Kupa v Sisaku ;Desať najdlhších riek v Chorvátsku: Dunaj (celkovo 2857 km; 188 km v Chorvátsku) Sáva (celkom 945 km, 562 km v Chorvátsku) Dráva (celkom 707 km, 505 km v Chorvátsku) Mura (celkom 438 km, 53 km v Chorvátsku) Kupa (296 km) Neretva (celkom 225 km, 20 km v Chorvátsku) Una (212 km, v Chorvátsku 120 km) Bosut (celkom 186 km, 151 km v Chorvátsku) Korana (134 km) Bednja (133 km) Plitvické jazerá Vodné plochy Na území Chorvátska je málo prirodzených jazier, no aj z toho mála vynikajú svetoznáme Plitvické jazerá. Nemenej zaujímavé sú aj Bačinské jazerá pri meste Ploče a najväčšie prírodné Vranské jazero v blízkosti Biogradu (30,7 km²). Menšie jazerá sú na planinách i ostrovoch, no viaceré sú nestále a v letnom období vysýchajú. Rybníky sa nachádzajú najmä v severnej, rovinatej časti územia, v okolí Slavonského Brodu, Sišćani a Đakova. Najväčšie umelé jazerá sú Perućko jezero na Cetine, Varaždinsko jezero a Dubrava na Dráve, ktoré zadržujú vodu pre potreby hydrocentrál.
Pozri aj  Cestná infraštruktúra v Chorvátsku Zoznam štátnych ciest v Chorvátsku
Ramená  Devínske rameno (Devín) Chorvátske rameno (Petržalka) Jarovské rameno (Jarovce) Karloveské rameno (Karlova Ves) Mŕtve rameno Moravy (Devín, Devínska Nová Ves) Rusovské rameno (Rusovce)
Pozri aj  Cestná infraštruktúra v Chorvátsku Zoznam štátnych ciest v Chorvátsku Štátna cesta 8 Štátna cesta 102 Most Krk
Doprava Jadranské pobrežie Chorvátska je obľúbenou turistickou destináciou V Chorvátsku sa v roku 2006 nachádzalo ciest, bolo spevnených, z toho bolo diaľnic (autoceste). Od vyhlásenia nezávislosti v roku 1991 Chorvátsko veľmi pokročilo v stavbe diaľnic. Väčšina diaľničných úsekov, okrem obchvatu Záhrebu, je spoplatnená. Diaľničné úseky: A1 Záhreb – Ploče, A2 Záhreb – Krapina – Macelj, A3 Bregana – Záhreb – Lipovac, A4 Záhreb – Goričan, A5 Sredanci – Osijek, A6 Záhreb – Rijeka, A7 Rupa – Rijeka, A8 Rijeka – Kanfanar, A9 Umag – Kanfanar – Pula, A11 Velika Gorica – Buševec, A12 Sveta Helena – Vrbovec, Vzdialenosti z Bratislavy (najkratšie) Záhreb Rijeka Mesto km mapka Záhreb 388 Rijeka 546 Zadar 650 Split 759
Severná časť Biskupického ramena. Južná časť Biskupického ramena. Biskupické rameno je 30-hektárová vodná plocha odstaveného ramena pod Slovnaftom. Je približne 4 km dlhé a 20 m široké, v strede s plytčinou. Okolo sa rozprestierajú Biskupické luhy, ktoré sú európsky významným územím. K histórii ramena patrí, že bolo pôvodne súčasťou Dunaja (jeho hlavným tokom) a obklopovalo Ostrov Kopáč. Dnes je rameno odrezané, vody nekomunikujú s Dunajom, vodu doň prečerpávajú z 1,6 km dlhého kanála, napojeného na kanál chladiarenských vôd Slovnaftu, ktorý bol vybudovaný vďaka projektu Asociácie ochrany prírody a priemyslu (APOP) v roku 1998. Takéto dotovanie vodou z kanála technologickej vody pre SLOVNAFT, a.s. však bolo za rok 2017 v priemernom prietoku 7,3 l.s-1, čo v princípe nestačí ani na náhradu výparu z vodnej hladiny Biskupického ramena. V súčasnosti (2018) je v štádiu výstavby nápustný objekt umiestnený v telese ľavostrannej ochrannej hrádze Dunaja, ktorým môže byť privedená voda z ukľudňovacieho bazéna v záplavovom území až do prietoku 7000 l.s-1. Uvedená dotácia bude regulovaná tak, aby bolo možné cez Biskupické rameno ďalej dotovať sústavu Hornožitnoostrovných ramien až po Hamuliakovo. Od tohto opatrenia sa očakáva výrazné oživenie Biskupického ramena, ako aj celého priľahlého územia. Lužné lesy a ich obyvatelia tak opäť získajú životodarnú vodu. Vyskytuje sa tu chránená rastlina truskavec obyčajný ( Hippuris vulgaris ), závitnicovka (Spirogyra), spirodelka mnohokoreňová ( Spirodela polyrhiza ) a žaburinka menšia ( Lemna minor ). Nachádzajú sa tu rožkatce (rožkatec ponorený – Ceratophyllum demersum a chránený rožkatec pohrúžený – Ceratophyllum submersum ) a močiarka okrúhla ( Batrachium circinatum ). Rastú tu stolístky (stolístok klasnatý – Myriophyllum spicatum a stolístok praslenatý – Myriophyllum verticillatum , ktorý je chránený a červenavce (červenavec prerastenolistý – Potamogeton perfoliatus , červenavec kučeravý – Potamogeton crispus ). Rastie tu aj vodomor kanadský ( Elodea canadensis ), čo je invázna rastllina zo Severnej Ameriky
Využitie Chorvátske rameno sa v dnešnej dobe využíva ako miesto relaxácie, športu a rybárstva. Po celej jeho dĺžke vedie cyklistická trasa, ktorá sa napája na Dunajskú cyklistickú cestu. V Chorvátskom ramene a jeho okolí je jedinečný biotop, v ktorom žije veľa druhov živočíchov, ako napríklad labute, kačky a rôzne druhy rýb. Rastie tu aj veľké množstvo druhov rastlín, napríklad lekná a rôzne kroviny. Staré názvy: 1753 – Carlburger Donau-Arm 1763 – ramus Danubii Oroszvariensis (po lat., doslova: Rusovské rameno Dunaja) okolo 1930 – Karlburger Arm 1945 – Oroszvárske rameno ? – Chorvátske rameno
S dĺžkou 5138 m, nadmorskou výškou max. 129.48 m a min. 127.93 m a maximálnou výškou hladiny 1.5 m plní ochrannú funkciu drenážneho kanála a je vyhĺbené v bývalom ramene Dunaja v Petržalke v Bratislave, po ktorom nesie aj svoje meno. Pôvodné rameno sa začínalo v ohybe dnešného Pečnianskeho ramena, potom v tvare šikmého 'S' tieklo pod dnešnú Hrobársku ulicu, pokračovalo Bratskou ulicou a oblasťou železničnej trate až po Starohájsku ulicu, potom v súčasnom koryte pri Betliarskej a potom na juh. Vytváralo tak v dnešnej Petržalke viacero polostrovov a ostrovov. Miestni dali Chorvátskemu ramenu ľudový názov "Kanál". Staršie názvy sú: Engerauer Arm, Carlburger Arm, Rusovecké rameno. V stredoveku bolo po Pečnianskom ramene najmohutnejším meandrom na pravej strane Dunaja. Meandrovalo v priestore dnešného sídliska a oddeľovalo viacero ostrovov.
Súčasnosť Chorvátske rameno v premosteni pri katolíckom kostole na Markovej ulici Súvislá vodná hladina sa v ramene objavila až po naplnení zdrže Hrušov v priebehu roka 1993. Došlo k výraznému zlepšeniu životných podmienok vodných organizmov. Hĺbka vody v ramene je rôzna, vyhovujúca je v južnej, najviac zachovalej časti. Plytká voda má za dôsledok najmä v lete prehrievanie, negatívne zmeny v kyslíkovom režime a eutrofizáciu. Výmena vody len z horizontu podzemných vôd je nepostačujúca. Pohyb vody sa obmedzuje len na občasné prečerpanie vody do Dunaja čerpacou stanicou, vo vyšších úsekoch k výmene prakticky nedochádza. Brehy udržuje Povodie Dunaja kosením a odstraňovaním náletových drevín. Na pobrežnej čiare sa nachádzajú remízky rákosia, vyššie na brehoch ojedinele parková zeleň. Chorvátske rameno predstavuje podľa RÚSES pre Bratislavu regionálny biokoridor. Najzachovalejšia časť tvorí regionálne biocentrum Chorvátske rameno – juh, na opačnom konci je navrhované regionálne biocentrum Chorvátske rameno – sever. V koryte ramena sa nachádza niekoľko výrazných bariérových prvkov. Sú to stavidlá ale najmä komunikačné presypy s rúrovými priepustami v miestach križovania ramena s rušnými komunikáciami. Spôsobujú nesúvislosť koryta a výrazné obmedzenie pohybu živočíchov v akvatickej a terestrickej časti. To sa odráža aj na heterogenite fauny v jednotlivých úsekoch ramena. Biodiverzita ramena je dnes určite výrazne nižšia ako v časoch, keď sa jednalo o prírodný tok. Napriek tomu bolo v oblasti Chorvátskeho ramena zistených 12 druhov chránených a ohrozených druhov rastlín ako napr.: Butomus umbelatus L., Nymphaea alba L.. Z fauny bolo na tejto lokalite identifikovaných 7 chránených a 6 ohrozených druhov živočíchov, registrovaných v Červenej knihe. Sú to predovšetkým obojživelníky, 1 druh zastupuje ryby. Ešte v polovici tohto storočia tu hojne tu žili napr. korytnačky, zrejme druh Emys orbicularis. Dnes sa sa tu už nevyskytujú.
Poloha v rámci Petržalky Draždiak-Veľký je lokalita v miestnej časti Zrkadlový háj v mestskej časti Petržalka v Bratislave. Ohraničuje ho na západnej a južnej strane Chorvátske rameno, na severovýchodnej strane cesta v predĺžení Starhradskej ulice. Obsahuje predovšetkým jazero Veľký Draždiak a výstavbu na jeho západnom a južnom brehu.
Malý Draždiak, v pozadí Technopol Malý Draždiak je umelé jazero v Petržalke, ktoré vzniklo v dôsledku ťažby štrkov. Je súčasťou sídliska Zrkadlový Háj v okrese Bratislava 5. Nachádza sa medzi ulicami Kutlíkova a Dolnozemská. Vodná plocha má rozlohu 9 hektárov a okrem rybárčenia je tu možné kúpanie, hoci na vlastné nebezpečenstvo. Príležitostne je možné na jazere vidieť vodné vtáky a labute. Jazero je obklopené zo severu úzkou hrádzou, za ktorou sa nachádza zvyšok pôvodného ukončenia Chorvátskeho ramena, z východu areálom záhradných chát, z juhu a západu vegetáciou.
Mosty Od oddelenia od Dunaja až po sútok s Váhom sa nachádza na Malom Dunaji až 24 mostov či hrádzí, ktoré sú viac-menej priechodné. Ďalšie dva mosty sú nepriechodné. Jeden tvorí súčasť letiskovej dráhy v Bratislave. Jedná sa o visutý most, ktorý je neprístupný, pretože sú na ňom svetlá pred pristávacou dráhou. Druhý sa nachádza pri Vlkoch a spája len Vlky s ostrovom, neprechádza až na druhý breh. Bratislava, hneď na začiatku, pri oddelení od Dunaja Bratislava, hrádza či cyklomost pri bufete Šimani Bratislava, čoskoro diaľničný R7 pri Slovnafte Bratislava, Vlčie hrdlo, železničný do Prievozu Bratislava, Vlčie hrdlo, cestný na Bajkalskú Bratislava, Ružinovský cintorín, cestný na Gagarinovu Bratislava, Lesopark Vrakuňa, pešia lávka Bratislava, futbalová štadión Vrakuňa, cestný po Hradskej do Ružinova Bratislava, futbalová štadión Vrakuňa, železničný smer Nové mesto Bratislava, za letiskom, cyklistický Most pri Bratislave, čoskoro diaľničný D4 Most pri Bratislave, poľná cesta od Zelenej vody do Mostu Zálesie/Malinovo, cestný Malinovo/Bernolákovo, hrádza s plechovým mostíkom, len pre peších Bernolákovo, hrádza s malou vodnou elektrárňou Nová Dedinka Tomášov, cestný smer Nová Dedinka Tomášov Doma/Vlky, lávka len pre peších a cyklistov Hurbanova Nová Ves, cestný smer Zlaté Klasy Nový Život, cestný smer Jelka Potôňske Lúky, cestný/poľný smer Čierna Voda (Galanta) Čierna Voda, hrádza a súčasne cestný most, pri vtoku Čiernej vody Jahodná, cestný smer Dunajský Klátov Dunajské Mlyny, cestný pri kempingu Jahodná Trhová Hradská, cestný smer Trstice Kolárovo, cestný smer Dedina Mládeže V Kolárove sa vlieva Malý Dunaj do Váhu.
Miestne časti Súbor:Ato chorvatske rameno.jpg|náhľad|vpravo|Chorvátske rameno v Petržalke Petržalka je rozdelená na miestne časti a lokality. Petržalka-Sever (Petržalka-Sever 1, Petržalka-Sever 2) Dvory (Dvory 1, Dvory 2, Dvory 3, Dvory 4, Dvory 5, Dvory 6, Stará Petržalka, Matador) Háje (Háje 1, Háje 2, Háje 3, Ekonomická univerzita) Lúky (Lúky 1, Lúky 2, Lúky 3, Lúky 4, Lúky 5, Lúky 6, Lúky 7, Lúky 8, Lúky 9, Stredné lúky) Petržalka-Západ (Zadné lúky, Kapitulský dvor, Kapitulské pole, Kopčany, Vojenský dvor, Nové pole) Draždiak (Draždiak-Veľký, Draždiak-Malý, Draždiak-Antolská, Draždiak-Štrkovňa) Petržalka-Juh (Južné mesto-Zóna A, Južné mesto-Zóna B, Južné mesto-Zóna C, Janíkovské pole) Pečniansky les (Pečniansky les 1, Pečniansky les 2, Pečniansky les 3) Petržalka-Východ (Petržalka-Východ 1, Petržalka-Východ 2, Petržalka-Východ 3, Petržalka-Východ 4)
Doprava Súbor:Panonska1.jpg|náhľad|Panónska cesta Diaľnica Viedenská cesta - Prístavný most na Einsteinovej Hlavnými cestnými ťahmi v Petržalke sú cesty Panónska, Dolnozemská a Einsteinova. Najmä okolo Panónskej prebieha rozsiahla výstavba nových objektov, vyvíja sa aj Einsteinova ulica. Cez Petržalku uprostred Einsteinovej ulice prechádza diaľnica D1, spájajúca hraničný prechod s Rakúskom s diaľnicou smerom na Žilinu. Diaľnica prechádza cez Prístavný most a napája sa aj na Most Lanfranconi. Rozostavané depo Janíkov dvor pôvodne plánovaného metra, po dokončení sa malo používať ako depo električkovej rýchlodráhy. V prvej polovici 20. storočia cez Petržalku premávala pravidelná linka na električkovej trati z Bratislavy do Viedne cez Starý most. Po rekonštrukcii bude po moste viesť primárne električková doprava v smere do Petržalky. Železničná stanica Petržalka Na Kopčianskej ulici pri začiatku Petržalského korza je na slovenské pomery moderne prebudovaná železničná stanica Bratislava-Petržalka, odkiaľ sa dá dostať do Viedne moderným vlakom Bombardier Talent rakúskych železníc. Táto železničná linka čiastočne nahrádza zrušenú električkovú linku do Viedne. Ďalšou linkou je aj pravidelný vlak do prihraničnej maďarskej obce Rajka. Z tejto železničnej zastávky premáva aj niekoľko osobných vlakov do východnej časti Bratislavy alebo do Senca. Mestská hromadná doprava v Petržalke je zabezpečovaná autobusmi a električkami, ktorej trať bola dokončená v roku 2016. Táto trať spája Petržalku s centrom Bratislavy a vedie od Jungmannovej cez Starý most a Šafárikovo námestie, kde sa napája na sieť električiek. V najbližších rokoch je v záujme mesta trať v Petržalke predĺžiť až po tzv. Južné mesto. Napriek tomu, že je Petržalka lokalizovaná na opačnom brehu Dunaja ako centrum mesta, spojenie s ním je pomerne rýchle, zo zastávky Aupark sa dá dostať autobusom na zastávku Zochova cez Most SNP za 2 minúty. Do Starého Mesta je z Petržalky pomerne jednoduchý prístup prostredníctvom autobusov, ktoré premávajú cez 4 mosty alebo električkou cez zrekonštruovaný Starý most. Na prístup do užšieho centra sa používajú hlavne 3 mestské mosty, teda Most SNP, Starý most a Most Apollo. Pre tranzitnú dopravu zase 2 diaľničné mosty, Most Lanfranconi a Prístavný most.
Súčasnosť Do Šúrskeho kanála je umelo zaústený vodný tok Blatina a tiež do neho ústia ďalšie vodné toky stekajúce zo svahov Malých Karpát. Začína sa južne od Pezinka (tam, kde sa končí Viničniansky kanál), potom tečie paralelne so železnicou spájajúcou Bratislavu s Pezinkom a následne sa stáča na juhovýchod a tečie približne po severovýchodných hraniciach mesta Bratislava. Vlastný kanál sa potom končí medzi Ivankou pri Dunaji a Zálesím, ale za vlastným kanálom (za stavidlami) tok ešte kúsok (asi 1,5 km) tečie v neregulovanej podobe, aby napokon vyústil do Malého Dunaja; táto krátka koncová časť sa oficiálne tiež volá Šúrsky kanál a pred vybudovaním vlastného kanálu bola súčasťou hlavného toku Malého Dunaja (hlavný tok Malého Dunaja sa dnes nachádza trochu južnejšie).
Budúcnosť V okolí Chorvátskeho ramena sa plánuje viesť nosný systém MHD v Petržalke a objavujú sa aj zámery investorov územia pozdĺž Chorvátskeho ramena urbanizovať, sem môžeme zahrnúť projekt Petržalka city. Pre koordinovanie činnosti boli vypracované viaceré odborné materiály: Zásady revitalizácie Chorvátskeho ramena.
Čongerský kanál , miestne nazývaný aj Čongerský potok je umelý, melioračný kanál V. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v chotári obce Gajary. Ide o trvalo zavodnený vodný tok čisto nížinného charakteru, jeho dĺžka predstavuje 4,767 km, plocha povodia 8,818 km² a plocha odtokových oblastí zahŕňa 5,116 km². Vzniká v nadmorskej výške a ústi do Zohorského kanála, vo výške
Červený kanál je kanál v regióne Podunajsko, na území obce Čiližská Radvaň v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do vodného toku Vrbina-Holiare. Má dĺžku . Rád toku V.
Veľký Draždiak Veľký Draždiak alt= Veľký Draždiak je jazero a prírodné kúpalisko v Petržalke, Bratislave. Ako letné prírodné kúpalisko vzniklo okolo roku 1982 po ťažbe štrku a prehĺbení pôvodnej vodnej plochy, ktorú zvykli pôvodní obyvatelia Petržalky nazývať "Šutrovka". Nachádza sa v okrese Bratislava V medzi Chorvátskym ramenom a areálom Nemocnice sv. Cyrila a Metoda na Antolskej ulici. Jeho vodná plocha má rozlohu 13 hektárov a okrem plavcov sa tu zdržiavajú aj početné kŕdle labutí, kačiek a iných vodných vtákov. V lete sa tu ľudia kúpu, jazdia na vodných bicykloch a kajakoch, opaľujú sa, často okolo jazera uvidíte bežcov, ktorí majú od roku 2013 pri jazerách novú bežeckú dráhu. Tiež cyklisti sa tu radi vozia a zastavia na ceste na hrádzu, ktorá je vďaka spojeniu popri Chorvátskom ramene veľmi ľahko dostupná z celej Petržalky. Pri vodnej ploche sa nachádza zopár bufetov s občerstvením a taktiež sa dajú prenajať vodné bicykle, beach-volleyball ihriská. Pri jazere vedľa reštaurácie Oáza sa nachádza sauna a v zimných mesiacoch môžete mať šťastie aj na Petržalské ľadové medvede (vyznávači kúpania v studenej vode). Jeden z dôvodov prečo jazero nie je oficiálne spravované ako kúpalisko a nie sú k dispozícii ani plavčíci je kvôli elektrickému vedeniu veľmi vysokého napätia (110 kV), ktoré prechádza priamo nad jazerom. Kúpanie je možné len na vlastné nebezpečenstvo, čo však v letných mesiacoch prevažnej väčšine obyvateľstva neprekáža. Ľudia tam často napriek zákazu kúpu psov, v jazere sú stavebné odpadky a betónové kvádre, na ktorých hrozí riziko zranenia. Avšak vďaka ochotným občanom Petržalky pravidelne prebieha čistenie, takže s odpadkami sa situácia zlepšuje. Panoráma Draždiaku zo západného brehu V roku 2006 bolo pri Veľkom Draždiaku vybudované detské ihrisko, do dnešných dní prebieha aj ďalšia investičná výstavba. Pri jazere je z juhu i štvorhviezdičkový hotel Bonbón, zo západu reštaurácia Oáza, nemocnica s poliklinikou Medissimo, Ústav lekárskej kozmetiky, Tenisová škola s ihriskami, na východ od jazera je v blízkosti nemocnica Antolská a sídlisková bytová zástavba s občianskym vybavením. Zo severu jazero ohraničuje areál bývalej základnej školy (dnes súkromnej vysokej školy) a Lesopark Zrkadlový háj.
Prícestný kanál je vodný kanál v regióne Podunajsko, na území obce Michal na Ostrove v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do Starého Klátovského kanála. Má dĺžku . Rád toku VI.
Šúrsky kanál za obcou Ivanka pri Dunaji. Pohľad v smere toku na juhovýchod. Šúrsky kanál (-normovaný názov ; staršie názvy: Hlavný kanál , Obtočný kanál , Moravod , Šúr , kanál Šúr , Nový Sajloch , Kanál , neoficiálne: Židovský kanál ) je umelý odvodňovací kanál a významné vodné melioračné dielo s regulovaným prietokom na juhozápadnom Slovensku tečúci po západnom a južnom obvode Národnej prírodnej rezervácie Šúr. Niektoré zdroje ho nesprávne považujú za súčasť vodného toku Blatina v najširšom zmysle.
48° 07.135 severnej šírky, 17° 06.473 východnej dĺžky: pohľad na Chorvátske rameno Chorvátske rameno alebo Chorvátsky kanál je kanál v Petržalke, nachádzajúci sa na rovnakom mieste, ako sa v minulosti nachádzalo rameno Dunaja. S dĺžkou , nadmorskou výškou max. a min. a maximálnou výškou hladiny plní ochrannú funkciu drenážneho kanála a je vyhĺbený v bývalom ramene Dunaja v Petržalke v Bratislave, po ktorom nesie aj svoje meno. Pôvodné rameno sa začínalo v ohybe dnešného Pečnianskeho ramena, potom v tvare šikmého S tieklo pod dnešnú Hrobársku ulicu, pokračovalo Bratskou ulicou a oblasťou železničnej trate až po Starohájsku ulicu, potom v súčasnom koryte pri Betliarskej a potom na juh. Vytváralo tak v dnešnej Petržalke viacero polostrovov a ostrovov. Miestni dali Chorvátskemu ramenu ľudový názov "Kanál". Staršie názvy sú: Engerauer Arm, Carlburger Arm, Rusovecké rameno. V stredoveku bolo po Pečnianskom ramene najmohutnejším meandrom na pravej strane Dunaja. Meandrovalo v priestore dnešného sídliska a oddeľovalo viacero ostrovov.
Kanál Vojka-Kračany je kanál v Podunajsku na území obcí Rohovce, Blatná na Ostrove, Holice, Lúč na Ostrove, Kráľovičove Kračany, Kostolné Kračany, Vrakúň, Dunajská Streda, Povoda v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do vodného toku Gabčíkovo-Topoľníky. Má dĺžku . Rád toku V.
Starý kanál je hydromelioračný, umelý vodný kanál na Záhorí, na území okresu Malacky, v katastrálnom území obcí Veľké Leváre a Gajary. Jedná sa o nížinný tok V. rádu, má dĺžku 7,561 km, plocha jeho povodia predstavuje 19,344 km² a plocha odtokových oblastí činí 8,267 km². Vzniká v nadmorskej výške a vlieva sa do Zohorského kanála, vo výške
Rusovský kanál je kanál v Bratislavskom regióne, na území mestskej časti Bratislava - mestská časť Rusovce a tiež na území mestskej časti Bratislava - mestská časť Čunovo v okrese Bratislava V v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Podunajská nížina v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Končí sa na území Maďarska priesakom do podložia niekdajšieho ramena Dunaja. Má dĺžku od začiatku po slovensko-maďarskú štátnu hranicu, 1,7 km od štátnej hranice po koniec kanála, spolu 6,9 km. Rád toku II.
Devínske rameno v Devíne Devínske rameno je rameno Dunaja v blízkosti sútoku rieky Dunaja a Moravy, ktoré obmýva Slovanský ostrov. V roku 2015 bolo opätovne sprietočnené, keďže v posledných rokoch sa do ramena voda dostávala len zriedka a bola to voda stojatá. Projekt revitalizácie Devínskeho ramena stál 150 000 eur a bol financovaný z fondov Európskej únie, programu LIFE a rozpočtu ministerstva životného prostredia, ktoré sa podieľalo polovicou sumy nákladov.