Vývoj galérie a jej zbierkového fondu V roku 1768 vznikla Kráľovská akadémia umenia ( Royal Academy of Arts ), ktorá mala rozhodujúci význam pre vznik anglického národného múzea. Už o deväť rokov sa naskytla možnosť významne obohatiť základ kolekcie galérie kúpou bohatej umeleckej zbierky Sira Roberta Walpolea. Kvôli odporu verejnej mienky sa kúpa nezrealizovala a zbierku zakúpilo Rusko (dnes sa nachádza v petrohradskej Ermitáži). Súbor:Carlo Crivelli 011.jpg|150px|thumb|Carlo Crivelli, Pieta , oltárne krídlo z kostola sv. Františka v Montefiore dell Aso, okolo 1470, tempera na dreve Súbor:Pope_Julius_II.jpg|150px|thumb|Raffael, Portrét pápeža Júliusa II. , 1511 - 1512, olej na dreve Súbor:Giovanni Battista Moroni 001.jpg|150px|thumb|Giovanni Battista Moroni, Krajčír , 1570 - 1575, olej na plátne Impulzom, rozhodujúcim pre zriadenie národnej obrazárne možno považovať donáciu Sira Georgea Beaumonta, správcu Britského ústavu ( British Institut ), ktorý sa v roku 1823 rozhodol svoju súkromnú zbierku venovať galérii. Vďaka tomu sa do rodiacej galérie dostali diela Rembrandta ( Snímanie z kríža ), Canaletta ( Benátky ) a iné obrazy. Galéria ešte v tom istom roku získala významnú kolekciu diel ruského emigranta a podnikateľa Johna Juliusa Angersteina - Tizianova Venuša a Adonis , Rubensov Únos Sabiniek , Rembrandtove Klaňanie sa pastierov . 10. mája 1824 Národnú galériu otvorili pre verejnosť. Dočasne sa výstavné priestory nachádzali v budove na ulici Pall Mall 100 v súkromnej Angersteinovej galérii. V roku 1831 sa konečne vyriešila pozemková otázka galérie. Budova sa mala postaviť na nedávno vybudovanom námestí Trafalgar Square, priečelím obrátená do námestia. Projekt budovy vypracoval architekt Wiliam Wilkins. Výstavba trvala sedem rokov a 9. apríla 1838 sa konalo slávnostné otvorenie nového sídla galérie. Galéria však zaberala iba západné krídlo budovy; východné bolo určené Kráľovskej akadémii. Celé predchádzajúce i nasledujúce obdobia boli vyplnené obohacovaním zbierok od rôznych darcov (napr. i kráľ Viliam IV. daroval v roku 1836 galérii niekoľko obrazov). V roku 1839 sa zbierkový fond rozšíril o Rubensovu Krajinu pri západe slnka a Raffaelovu Svätú Katarínu Alexandrijskú . Z hľadiska vývoje galérie a jej zbierkového fondu boli dôležité roky 1868 - 1869. V týchto rokoch sa Kráľovská akadémia z budovy vysťahovala a Národná galéria sa nasťahovala i do východného krídla, ktoré plánovali v najbližšom období rozšíriť (dostavba sa uskutočnila v roku 1876). Sedemdesiatsedem obrazov prevažne holandských a flámskych majstrov získala galéria v roku 1871 z pozostalosti bohatého obchodníka Roberta Peela. V roku 1876 bola podľa projektu E. M. Barryho dokončená prístavba v zadnej časti východného krídla, čím sa dočasne vyriešil problém s nedostatkom priestorov. V poslednom dvadsaťročí 19. storočia galéria získala viacero významných prírastkov - v roku 1880 Leonardovu Madonu v skalách , v roku 1882 Velázquezovho Filipa IV. Španielskeho v hnedom a striebornom a Tintorettovo Umývanie nôh , v roku 1885 Dyckov Portrét Karola I. na koni , v roku 1892 z rozpredaja súkromnej zbierky v Paríži získala galéria Vermeerov obraz Dievča sediace pri virginale . Ďalším medzníkom v rozvoji galérie sa stal rok 1901, kedy padlo rozhodnutie o demolácii kasární ležiacich severne od budovy Národnej galérie. Budova galérie bola súčasne rozšírená o severné krídlo. Po ukončení stavebných prác boli nové priestory sprístupnené verejnosti v roku 1911. V roku 1924 galéria získala hodnotný dar, pozostávajúci takmer výlučne z diel talianskych majstrov (Botticelli, Tizian). Počas druhej svetovej vojny boli obrazy z galérie umiestnené v horských jaskynných priestoroch v Galles. Budova utrpela pri bombardovaní Londýna značné škody. Vzápätí prebehli nevyhnutné opravné práce, ktoré mali za cieľ galériu sprístupniť verejnosti v čo najkratšom čase. V roku 1954 sa od Národnej galérie oddelila Tate Gallery, ktorá od roku 1897 tvorila súčasť Národnej galérie pod názvom Národná galéria britského umenia ( National Gallery of British Art ). V roku 1958 sa galéria rozšírila o tzv. Hamptonsite, západne od budovy, čím sa výstavné priestory rozšírili o šesť miestností s plochou 1 400 m2. V roku 1961 sa definitívne skončili rekonštrukčné práce na vojnou zničenej budove, ktoré galérii priniesli i zvýšenie technického vybavenia. V roku 1962 galéria zakúpila Leonardovu skicu Madona a Dieťa so svätou Annou a malým svätým Jánom . V rokoch 1963 - 1964 sa otvorili nové výstavné priestory v západnom krídle prízemia s tzv. rezervnou zbierkou (Reserve Collection). Získavanie nových diel s pomocou štátnych subvencií a darmi naďalej rastie a pokračuje dodnes.