Hudobný štýl a jeho vývoj V publikácii Icons of Rock: An Encyclopedia of the Legends Who Changed Music Forever , Scott Schinder a Andy Schwartz k hudobnej evolúcii skupiny The Beatles píšu, že „vo svojej prvej inkarnácii The Beatles spôsobili revolúciu v populárnej hudbe tým, že s veselou prezentáciou rokenrolu zdvihli prílivovú vlnu britských hudobníkov. Ich počiatočný dosah bol dostatočný na to, aby sa stali v svojej dobe tou najvplyvnejšou kultúrnou silou, no toto ich nezastavilo. Napriek tomu, že už v začiatkoch mali originálny štýl, ktorý bol syntézou amerického rokenrolu a R&B, v druhej polovici 60. rokov sa stali poprednými hudobníkmi, ktorí každým novým albumom rozširovali hudobné smerovanie. Kapela sofistikovanými experimentami spájala rôzne žánre, vrátane folk-rocku, country, psychedélie a barokového popu. Týmto experimentom neobetovali svoju príťažlivosť verejnosti.“ V knihe The Beatles as Musicians , Walter Everett porovnáva kontrastné prístupy McCartneyho a Lennona: „McCartney rozvíjal svoju tvorbu skôr ako prostriedok na zábavu a bol zameraný na zvukový kontrapunkt a iné remeselné postupy, ktoré boli v univerzálne akceptovanom obohatenom jazyku. Naopak, Lennonova vyzretá tvoba hudba je skôr ocenená ako odvážny produkt prevažne nevedomého, hľadaného, ale nedisciplinovaného umeleckého cítenia.“ Ian MacDonald opisuje McCartneyiho „prirodzeného tvorcu melódí – tvorca tónov schopných existovať mimo ich harmónie“. Jeho melodické línie sú charakterizované ako primárne vertikálne, zaberajúce šírku, konsonantné intervaly, ktoré vyjadrujú jeho „extrovertnú energiu a optimizmus“. Naopak, Lennonova „usedená, ironická osobnosť“ sa odzrkadľuje v „horizontálnom“ prístupe, ktorý obsahuje minimálne, nesúrodé intervaly a opakujúce sa melódie, ktoré sa spoliehajú na ich harmonický sprievod: „V podstate realista, inštinktívne držal svoje melódie blízko k rytmom a kadencii reči. Prifarboval svoje texty bluesovými tónmi a harmóniou. Dával im prednosť pred vytváraním melódií, ktoré by urobili vlastné nápadné formy.“ MacDonald chváli to, ako Harrison narábal so sólovou gitarou. Plnil úlohu hrať „charakteristické línie a farebné textúry“ a podporoval ňou Lennonove a McCartneyove party. Starra MacDonald označuje za „otca moderného pop/rockového hrania na bicie nástroje.“ Hudobné vplyvy Prvými vzormi skupiny The Beatles boli Elvis Presley, Carl Perkins, Little Richard a Chuck Berry. Počas spoločného pôsobenia kapely medzi aprílom až májom 1962 v hamburskom Star-Clube im Little Richard dával rady o svojej technike prezentácie piesní. O Presleyovi Lennon povedal, že „Nič ho naozaj neovplyvnilo, kým nepočul Elvisa. Keby nebol Elvis, neexistoval by ani Beatles.“ The Beatles ovplyvnil aj Buddy Holly, Eddie Cochran, Roy Orbison či The Everly Brothers. Na výrazné vokálne harmónie skupiny mali vplyv umelci amerického vydavateľstva Motown. Výrazný vplyv sa pripisuje aj Little Richardovi (skupina nahrala jeho hit „Long Tall Sally“). Svoje vzory skupina nachádzala aj dlho po svojom počiatočnom úspechu. Hľadali aj nové spôsoby interpetácie hudby, či tvorby textov počúvaním ich súčasníkov ako bol napríklad Bob Dylan, The Who, Frank Zappa, The Lovin Spoonful, The Byrds, či The Beach Boys, ktorých album Pet Sounds očaril a inšpiroval Paula McCartneyiho. ich kreatívny líder, George Martin, pri jednom z rozhovorov poznamenal, že „málokto zapôsobil na The Beatles ako Brian Wilson.“ Na neskorší vývoj tvorby skupiny mal aj indický hudobník Ravi Shankar, u ktorého šesť týždňov koncom roku 1966 študoval hru na sitar George Harrison. Hudobné žánre Modely gitár Höfner "violin" bass a Gretsch Country Gentleman, na ktorých hrávali McCartney a Harrison a zosilňovač Vox AC30, používaný v začiatkoch hudobnej kariéry skupiny the Beatles. Pôvodne skifflová skupina The Beatles v rýchlom čase prevzala vplyvy rokenrolu 50. rokov 20. storočia a pomohla presadiť popularitu priekopníkov merseybeatu. Ich repertoár sa rozrástol do širokého spektra žánrov popmusic. Narážajúc na ich rozsah hudobných žánrov Lennon k albumu Beatles for Sale poznamenal, že ho môžu považovať za jedno z nových country westernových LP, kým Gould o Rubber Soul hovorí, že „je nástrojom, ktorý folkových nadšencov vťahuje do tábora popu.“ Napriek tomu, že skladba „Yesterday“ nebola prvou, v ktorej popoví hudobníci použili sláčiky, bola prvou nahrávkou The Beatles, ktorá mala prvky klasickej hudby. Gould podotýka, že „tradičný zvuk sláčikov im dopomohol k uznaniu ich skladateľských kvalít u poslucháčov, ktorí už boli alergický na drsný zvuk bicích nástrojov a elektrických gitár.“ V sláčikových aranžmánoch v rôznych variantoch efektov pokračovali aj ďalej, napríklad v štýle viktoriánskej balady v piesni „She s Leaving Home“ (album Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band ). Guild k tomu píše, že „jej slová a hudba sú plné klišé hudobnej melodrámy“. Martin Strong píše, že približne od vydania nahrávky „Rain“ z roku 1966, štýl skupiny The Beatles expandoval aj smerom k psychadelickej hudbe. Medzi ďalšie psychedelické nahrávky patria piesne ako „Tomorrow Never Knows“ (nahratá ešte pred skladbou „Rain“), „Strawberry Fields Forever“, „Lucy in the Sky with Diamonds“ a „I Am the Walrus“. Vplyv klasickej indickej hudby sú evidentné v Harrisonových skladbách „The Inner Light“, „Love You To“ a „Within You Without You“. Guild o posledných dvoch píše, že „v miniatúre replikujú formy rágy.“ Najvýraznejšou črtou kreatívneho vývoja The Beatles bola inovácia. Hudobný historik a klavirista, Michael Campbell, hovorí, že „pieseň A Day in the Life je príkladom toho, čo The Beatles dokázali dať do jedinej nahrávky. Zdôrazňuje kľúčové prvky ich hudby: predstavy o zvuku, pretrvávanie melodickej línie a úzku koordináciu medzi slovami a hudbou. Predstavuje novú kategóriu piesne – sofistikovanejšiu ako pop... a jedinečne inovatívnu. Ťažko sa hľadá nejaká podobná pieseň, klasická, či ľudová, ktorá tak imaginatívne spája toľko rozličných prvkov.“ Profesor filozofie, Bruce Ellis Benson k tomu dodáva, že „Beatles nám ponúkajú úžasný príklad toho, ako môžu byť prepojené také rozličné vplyvy ako keltská hudba, R&B, či country and western.“ Spisovateľ Dominic Pedler opisuje prienik The Beatles hudobnými štýlmi slovami, že „bez postupného prechodu od jedného žánru k druhému (ako sa to niekedy bežne stáva), skupina paralelne zvládala hlavný prúd chytľavých hitov spolu so zdokonaľovaním rocku a jeho spájaním so širokou škálou iných vplyvov od country po teatrálnosť vaudeville. Jednou z týchto tém sa im stala folková hudba, ktorá bola základom pre ich neskoršiu tvorbu, pre ktorú nachádzali inšpiráciu v indickej klasickej hudbe a filozofii.“ S postupným narastaním vzájomného napätia sa stával lepšie rozlíšiteľným aj ich individuálny vkus. Minimalistický obal Bieleho albumu kontrastoval s komplexicitou a rozvetvenosťou hudby, ktorú tento projekt obsahoval. Nájde na ňom kompozíciu Johna Lennona „Revolution 9“, ktorá je v štýle musique concrète (nesporne ovplyvnený Yoko Ono), country pesničku Ringa Starra, „Don t Pass Me By“, slávnu Harrisonovu rockovú baladu, „While My Guitar Gently Weeps“, či McCartneyom vyskladanú proto-metalovú nahrávku „Helter Skelter“. Prínos Georga Martina Úzke producentské prepojenie, ktoré mal George Martin, s kapelou mu vo všeobecnosti prinieslo titul „piaty Beatle“. George bol ovplyvnený klasickým hudobným vzdelaním a, podľa Goulda, pre nádejných skladateľov bol neformálnym učiteľom hudby. Skeptickém McCartneyovi v svojej dobe navrhol, aby sa v nahrávke piesne „Yesterday“ použili klasické sláčikové kvarteto. Podľa vyjadrenia MacDonalda tým „skupine predviedol doteraz netušený svet farieb klasickej inštrumentálnej hudby“. Tvorivý prístup kapely bol tiež v tom, že ich podporil v ich návrhoch, akým bolo napríklad aj v prípade, keď chceli mať v nahrávke niečo v štýle baroka. Okrem organizačne-technického zabezpečovania orchestrálnych podkladov v nahrávkach, Martin nahrával aj ako hudobník na nástrojoch ako napríklad klavír, organ, či niektoré plechové dychové nástroje. V spolupráci s Lennonom a McCartneyom bolo potrebné aby sa Martin prispôsoboval ich rozdielnym tvorivým prístupom. MacDonald túto situáciu komentuje slovami o tom, „že pokiaľ k McCartneyovi pristupoval prirodzene s bežnou artikuláciou, bolo pre neho narábanie s Lennonovými intuitívnymi prístupmi náročnejšie na originálne aranžmány. Môžeme to vidieť napríklad na tom ako nápadito sa vysporiadal s námetom skladby Being for the Benefit of Mr. Kite!.“ Sám Martin o týchto dvoch skladateľských osobnostiach a o svojom stabilizujúcom vplyve na nich píše: „V porovnaní s Paulovými piesňami, z ktorých bolo zjavné, že všetko drží v nejakom kontakte s realitou, John mal psychadelickú, skoro mystickú kvalitu... pritom Johnova predstavivosť je to najlepšie, čo vzišlo z jeho prác. Tie témy, nápady, ako „mandarínky“, „marmeláda“, „celofánové kvety“... vnímal som ho, ako keby bol sluchový Salvador Dalí. Bol ako narkotikami poháňaný tvorca. Na druhej strane, je hlúpe predstierať, že drogy v tých dobách neboli výraznou súčasťou existencie The Beatles. Oni vedeli, že ja s mojou výchovou ich neschvaľujem. No nebol som len ja, a nedokážem určiť ich význam. A niet o tom pochýb, že keby som bol aj ja na drogách Sgt. Pepper by nebol tým albumom, ktorým je. Pravdepodobne to bola tá kombinácia s drogami a bez nich, ktorá zafungovala. Kto vie?“ Harrison tiež vníma úlohu Martina v kapela ako stabilizujúci faktor. Hovoril, že „oni práve v tom čase v priebehu rokov spolu dospievali. On bol hotový muž a my sme boli mladí blázni. Bol pri nás, aby nejako zinterpretoval našu šialenosť. V tej dobe sme sa snažili byť avantgardnými a on bol niekým, kto naše predstavy interpretoval nahrávacím technikom.“ Vývoj štúdiového štýlu Štúdiá Abbey Road , kde skupina nahrala rovnomenný album. Producent George Martin zohral kľúčovú úlohu pri formovaní úspechu The Beatles. S prispením svojich skúseností rozpoznal a podporil potenciál skupiny, pričom iní, menej skúsení producenti by sa pravdepodobne snažili presadzovať vlastné názory a potlačovať kreativitu hudobníkov. Spolu s jeho nahrávacími technikmi zo strany členov kapely The Beatles často čelili rôznym výzvam, ako inovatívne využiť technológie pri rozširovaní možností nahrávania hudby. Experimentovali pri aranžovaní hudobných nápadov. Hľadali napríklad spôsoby, ako kreatívne použiť náhodné gitarové spätné väzby, rezonancie v sklenených nádobách, či rôzne efekty s magnetofónovými páskami. Experimenty pri každej novej nahrávke kombinovali s Martinovými aranžérskymi nápadmi. Spolupracovali s nimi štúdioví experti firmy EMI, akými v tom čase boli mená ako Norman Smith, Ken Townsend, či Geoff Emerick. Každý z nich prispel k nahrávkam na Rubber Soul , no najmä na albume Revolver . Štúdiové postupy zvukového inžiniera Geoffa Emericka vyústili po albume Revolver (1966) k Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1967). Popri inovatívnych štúdiových technikách ako napríklad využitie audioprocesorov, nekonvenčné usporiadanie mikrofónov, použitie páskových slučiek, násobenie vokálov a rýchlostná deviácia zvukov, The Beatles rozvinuli zvuk svojich nahrávok nástrojmi, ktoré boli v tom čase v rockovej hudbe neobvyklé. Boli medzi nimi sláčikové a dychové nástroje, ale aj indické ľudové nástroje ako napríklad sitar v skladbe „Norwegian Wood“ a indickú harfu, swarmandal, v nahrávke singlu „Strawberry Fields Forever“. Použili aj nové elektronické hudobné nástroje, napríklad Mellotrón, ktorým sa snažil McCartney v úvode piesni „Strawberry Fields Forever“ nahradiť flautu, a clavioline, predchodcu analógového syntetizátoru, ktorý vygeneroval neobvyklý zvuk podobný hoboju v piesni „Baby, You re a Rich Man“.