TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Na turnaji v Hastingse 1895 mal Čigorin na dosah životný úspech. Takmer celý turnaj bol na čele, ale v predposlednom 20. kole podal bielymi kameňmi podpriemerný výkon a prehral v 16 ťahu... Skončil 2. za Američanom Pillsburym, ale pred majstrom sveta Laskerom, pričom oboch súperov v partii porazil. Nedarilo sa mu na šesťkolovom turnaji štyroch veľmajstrov v Petrohrade 1895/96, ktorý sám pomáhal zorganizovať. Skončil posledný. V Budapešti 1896 bol 1.-2., užší zápas o 1. miesto s talentovaným Čechom Rudolfom Charouskom vyhral 3:1. V Norimbergu 1896 bol 9.-10., v Berlíne 1897 10., vo Viedni 1898 6.-7., v Kolíne nad Rýnom 1898 2.-4., v Londýne 1899 7., v Paríži 1900 6., v Monte Carlo 1901 bol 2.-4., o rok neskôr 8. Na majstrovstvách Ruska v Moskve 1901 bol 1., keď získal 16½/17! O dva roky neskôr titul obhájil v Kyjeve. V Hannoveri 1902 skončil 7., vyhral gambitový turnaj vo Viedni 1903, v Cambridge Springs 1904 bol 6.-7., v Barmen 1905 7.-10., v Norimbergu 1906 5., v Lodži 1906 2., v Ostende 1907 6.(posledný) a v Karlových Varoch 1907 až 17.-18.
Víťazstvá  1980: Davis Cup, 1. miesto 1984: French Open, Paríž 1985: U.S. Open 1986: French Open, Paríž 1986: U.S. Open 1987: French Open, Paríž 1987: U.S. Open 1989: Australian Open 1990: Australian Open Na Turnaji majstrov v dvojhre päťkrát obsadil prvé miesto.
Tvorba Na začiatku svojej kariéry hral Gligorić ostrý, útočný šach, neskôr sa preorientoval na pozičnú hru, s dôrazom na bezpečnosť. Obohatil teóriu otvorení, hlavne v Kráľovskej indickej obrane , Nimcovičovej indickej obrane a Španielskej hre. Medzi špičkovými veľmajstrami patril k hráčom s najužším repertoárom otvorení. V roku 1984 bol hlavným rozhodcom nedokončeného zápasu o titul majstra sveta Anatolij Karpov - Garri Kasparov. Svetozar Gligorić - Paul Keres Záhreb 1958 Nimcovičova indická obrana, E43 1. d4 Jf6 2. c4 e6 3. Jc3 Sb4 4. e3 c5 5. Sd3 b6 6. Jf3 Sb7 7. O-O O-O 8. Sd2 cxd4 9. exd4 d5 10. cxd5 Sxc3 11. bxc3 Dxd5 12. c4 Dd6 13. Sc3 Jbd7 14. Ve1 Vac8 15. h3 Vfd8 16. Ve3 Jh5? 17. d5! Jc5 18. Jg5 g6 19. Se2 Jg7 20. Dd4 Df8 21. Dh4 h5 22. Sg4! f5 23. Jxe6 Jgxe6 24. dxe6 Ve8 25. Sxh5! Dh6 26. Df6 f4 27. Df7 Kategória:Narodenia v 1923 Kategória:Úmrtia v 2012 Kategória:Juhoslovanskí šachisti Kategória:Srbskí šachisti Kategória:Medzinárodní veľmajstri Kategória:Osobnosti z Belehradu
Paralympiáda Na Letných paralympijských hrách 1992 v Barcelone hral v kategórii Men s Singles 8, Men s Teams 9 a Men s Open 6-10. Bronzovú medailu získal za Singles 8, bol to jeho prvý turnaj. V kategóriách Men s Singles 8 a Men s Open 6-10 sa tiež zúčastnil Letných paralympijských hier 1996 v Atlante.
Súťaže [[Majstrovstvá sveta v šachu|MS v šachu]] V roku 1955 vyhral Spasskij majstrovstvá sveta juniorov v Antverpách. Na medzipásmovom turnaji v Göteborgu 1955 skončil 7.-9., v turnaji kandidátov v Amsterdame 1956 bol 3.-7. Na ďalšiu účasť v súťažiach MS musel čakať až do roku 1964. V roku 1958 sa pripravil o postup prehrou v poslednom kole majstrovstiev ZSSR a to isté sa mu stalo aj v roku 1961. Vyhral pásmový turnaj v Moskve 1964, na medzipásmovom turnaji v Amsterdame 1964 bol 1.-4. V zápasoch kandidátov porazil vo štvrťfinále Paula Keresa 6:4(4:2, 4), v semifinále Jefima Gellera 5½:2½(3:0, 5). Vo finále porazil Michaila Taľa 7:4(4:1, 6), keď vyhral posledné tri partie. V roku 1966 nastúpil Spasskij na zápas o titul majstra sveta proti Tigranovi Petrosianovi. Petrosian vyhral v pomere 12½:11½(4:3, 17), keď Spasskij zlyhal hlavne psychicky. Zápasy kandidátov v roku 1968 Spasskij suverénne vyhral. Vo štvrťfinále porazil Gellera 5½:2½(3:0, 5), v semifinále Benta Larsena 5½:2½(4:1, 3) a vo finále Viktora Korčného 6½:3½(4:1, 5). Zápas o titul MS s Petrosianom v roku 1969 sa pre Spasského začal zle – prehral už 1. partiu. Výhrami vo 4., 5. a 8. partii získal Spasskij dvojbodový náskok. Petrosian však odpovedal v 10. a 11. partii a bolo vyrovnané. V 17. partii išiel Spasskij znovu do vedenia, ktoré zvýšil po výbornej útočnej hre v 19. partii. V 20. partii Petrosian znížil, 21. partiu však Vyhral opôť Spasskij. V 23. partii Spasskij vo vyhratom postavení súhlasil s remízou, čo mu stačilo na celkové víťazstvo v zápase. Výhrou v pomere 12½:10½(6:4, 13) sa stal Boris Spasskij 10. majstrom sveta v šachu. V roku 1972 bol Spasského súperom v boji o titul MS Američan Robert Fischer. Bolo to po prvýkrát po druhej svetovej vojne, čo hral v zápase o titul MS iný, ako sovietsky veľmajster. V tom čase bol Fischer najlepší šachista sveta, čo aj v zápase potvrdil. Spasskij prehral v pomere 8½:12½(3:7, 11) V zápasoch kandidátov v roku 1974 vyhral vo štvrťfinále nad Američanom Robertom Byrnom 4½:1½(3:0, 3), v semifinále prehral s Anatolijom Karpovom 4:7(1:4, 6). V zápasoch kandidátov v roku 1977 vyhral vo štvrťfinále nad Vlastimilom Hortom(v tom čase reprezentant ČSSR) 8½:7½(2:1, 13), v semifinále vyhral nad Lajosom Portischom 8½:6½(4:2, 9), vo finále prehral s Viktorom Korčným 7½:10½(4:7, 7). Vo štvrťfinále zápasov kandidátov v roku 1980 hral nerozhodne s Lajosom Portischom v pomere 7:7(1:1, =12). O vyradení Spasského rozhodlo to, že Portisch svoju výhru dosiahol čiernymi kameňmi. Na medzipásmovom turnaji v Toluce 1982 skončil 3(postupovali prví dvaja). V turnaji kandidátov v Montpellier 1985 skončil 6.-7. a do finálových bojov nepostúpil.
Najväčšie úspechy  6. miesto na európskom šampionáte 2004 8,5 bodu z 12 partií na prvej šachovnici počas 37. šachovej olympiády v roku 2006 7. miesto na prestížnom turnaji vo Wijk aan Zee 2007 prezývanom šachový Wimbledon (kde sa mu podarilo zvíťaziť v partii nad neskorším majstrom sveta Magnusom Carlsenom)
Kariéra Svoj prvý titul na okruhu Challenger získal v nemeckom Meerbuschu na turnaji Maserati Challenger, keď vo finále porazil Rusa Andreja Alexandroviča Kuznecova 2:0 na sety (6:4, 6:1). Na turnaji štartoval na divokú kartu. Stal sa len štvrtým tenistom v histórii, ktorý vyhral turnaj, hoci bol klasifikovaný v rebríčku ATP na horšej ako 300. pozícii. Pred začiatkom turnaja ho klasifikovali na 340. mieste, ale neskôr sa vďaka víťazstvu posunul na 235. miesto. Na grandslamovom turnaji debutoval v januári 2016 na Australian Open. Po tom, čo prešiel úspešne kvalifikáciou, vypadol v prvom kole s Argentínčanom Marcom Trungellitim za 132 minút pomerom 0:3 na sety (4:6, 6:7 (1:7), 5:7). Počas kariéry dosiahol dvakrát štvrťfinále turnaja kategórie ATP 250. Prvý raz v apríli 2016 v nemeckom Mníchove na turnaji BMW Open by FWU AG, keď prehral s Talianom Fabiom Fogninim 1:2 na sety (2:6, 6:3, 5:7). Druhýkrát na turnaji Chennai Open, kedy dňa 4. januára 2017 zdolal v 2. kole najvyššie nasadeného a zároveň svetovú šestku Chorváta Marina Čilića 2:1 na sety (7:6 (7:5), 5:7, 7:5). Davisov pohár V slovenskom daviscupovom tíme debutoval v júli 2016 v zápase 2. kola 1. skupiny euro-africkej zóny proti Maďarsku. V druhej dvojhre dňa zdolal na antukovom podklade Mártona Fucsovicsa 3:1 na sety (6:7 (5:7), 6:4, 7:6 (7:5), 6:1). Na svoj druhý zápas v Davisovom pohári nastúpil v tom istom roku v septembri v súboji proti Austrálii. V zápase, ktorý sa hral na tráve prehral s Nickom Kyrgiosom 0:3 na sety (3:6, 2:6, 4:6). V januári 2017 ho nehrajúci kapitán Miloslav Mečíř nominoval na stretnutie 2. kola 1. skupiny euroafrickej zóny Davisovho pohára 2017 proti Maďarsku spolu s Martinom Kližanom, Lukášom Lackom a Andrejom Martinom.
Úspechy V Štokholme 1919 skončil 2. v Göteborgu 1919 2., v Haagu 1921 3., vyhral v Tribergu 1921, v Hastingse 1922 bol 2., v Tepliciach 1922 5., vo Viedni 1922 1., v Londýne 1922 4. a rok 1922 zakončil 1. miestom v Hastingse 1922/23. Naopak v roku 1923 sa mu nedarilo. V Karlových Varoch, aj v Moravskej Ostrave skončil hlboko v poli porazených. V Berlíne 1924 bol 2., v Merane 1924 3., v Baden-Badene 1925 2., v Mariánskych Lázňach 1925 1.-2., v Breslau 1925 3.-4. V Moskve 1925 zaznamenal zrejme najväčší neúspech, delil sa o 12.-14. miesto. V Berlíne 1926 bol 2., v Budapešti 1926 3.-5., v Drážďanoch 1926 3., vyhral Majstrovstvá Poľska 1927, v Bad Kissingene 1928 bol 3.-4., v Rogašskej Slatine 1929 zvíťazil, v Karlových Varoch 1929 bol 4., v Budapešti 1929 2., v San reme 1930 3. a v Scarborough 1930 bol 3. Dvakrát reprezentoval Poľsko na šachovej olympiáde, napriek tomu, že žil v Belgicku.
Tenisová kariéra Začiatky Tenis začal hrať ako sedemročný, patril medzi najlepších juniorov na svete. Najväčšie úspechy V roku 2005 vyhral v Bratislave vo finále Davis Cupu rozhodujúci piaty zápas proti slovenskému reprezentantovi Michalovi Mertiňákovi. Vo Wimbledone 2006 ho zastavila až svetová jednotka Roger Federer v štvrťfinále. Zranenie na vodnom skútri Koncom júla si počas dovolenky v Umagu pri páde z vodného skútra roztrhol väzy v kolene. Podľa lekárov bude musieť pauzovať niekoľko týždňov, čo ohrozilo jeho účasť na US Open.
Kariéra V rokoch 1911 - 1913 bol považovaný za najlepšieho hráča na svete. K zápasu o titul majstra sveta sa však nikdy nedostal, hlavne preto, lebo nedokázal zabezpečiť potrebné finančné prostriedky. Prvý úspech dosiahol na 3. Majstrovstvách Ruska v Kyjeve v roku 1903, kde skončil 5. V Petrohrade 1905 bol 3.-4. Na turnaji v Barmen 1905 sa delil o 1.-2. miesto, vyhral v Lodži 1906, v Ostende 1907 bol 1.-2., v Karlových Varoch 1., v Lodži 1908 1., v Prahe 1908 4., vo Viedni 1908 4. V Petrohrade 1909 sa delil o 1. miesto s majstrom sveta Emanuelom Laskerom, ktorého v partii porazil. O samostatné 1. miesto ho pripravilo zaváhanie v poslednom kole. V Karlových Varoch 1911 bol 2.-3., rovnako, ako v San Sebastiane, kde porazil víťaza J. R. Capablancu. O 1. miesto sa v San Sebastiane opäť pripravil v poslednom kole, keď vo vyhratej pozícii urobil hrubú chybu a jeho súper udržal remízu. V roku 1912 prišli ďalšie úspechy. Suverénne - s náskokom 2½ bodu - vyhral turnaj v Piešťanoch, v Breslau sa o 1. miesto delil a v San Sebastiane bol 1. Asi najbližšie k možnosti zohrať zápas o majstra sveta bol Rubinstein na turnaji v Petrohrade 1914. V pravidlách turnaja bola dohoda, že víťaz alebo v prípade víťazstva majstra sveta Laskera 2. v poradí, bude mať právo zohrať zápas o majstra sveta. Turnaj však Rubinsteinovi vôbec nevyšiel, pretože skončil až šiesty. Pričom prví piati postupovali do finálovej skupiny(turnaj sa hral v dvoch etapách). Na dvoch malých turnajoch(ale so silným obsadením) v Berlíne 1918 skončil 4. a 2. Po 1. svetovej vojne už nedosahoval také skvelé výsledky, stále však patril do svetovej špičky. Ešte raz sa pokúsil o zápas o titul majstra sveta, tentokrát s Capablancom, ale znovu neuspel pri zháňaní financií.
Životopis Vyrastal ako Armén v Gruzínsku, šach ho naučil hrať otec ako štvorročného. Ako nádejný šachový talent sa 14-ročný presťahoval s rodičmi do Pardubíc. V roku 1999 sa dostal do štvrťfinále majstrovstiev sveta, to znamená medzi osem najlepších hráčov na svete. Síce žil dlhé roky v Česku, hral v českej šachovej reprezentácii, vie perfektne po česky, ale české občianstvo nedostal. V roku 2002 sa stal občanom Slovenska a v tom istom roku vyhral superturnaj v Sarajeve. V ligovej sezóne 2006/2007 hral za český klub Rapid Pardubice, ktorý v súťaži vyhral s náskokom po tretíkrát za sebou. Svoje víťazstvo na turnaji v Sarajeve zopakoval v roku 2007, keď za sebou nechal aj svetovú štvorku Morozeviča. Zvíťazil aj na Čigorinovom memoriále v Petrohrade a na turnaji Czech Coal Carlsbad v konkurencii Širova a ďalších svetových velmajstrov. Na začiatku roku 2008 štartoval na B-turnaji vo Wijk aan Zee, kde vyhral šesť z 13 partií a s jednobodovým náskokom obsadil v turnaji prvé miesto pred Angličanom Shortom. Na Majstrovstvách Európy jednotlivcov v Plovdive získal striebornú medailu. Úspešne reprezentoval Slovensko na olympiádach, 2006 vynechal pre kolíziu s termínom pôrodu druhého dieťaťa. Jednu dobu začal (na žiadosť Bessela Koka) trénovať Viktora Lázničku. Od leta 2010 sa občas pripravuje spolu s Levonom Aronianom. Je pravdepodobné, že štyri olympiády za Slovensko (predtým dve za Česko) budú konečnou cifrou, lebo v decembri 2010 informoval SŠZ o požiadavke zmeny federácie a od 1. januára 2011 reprezentuje Arménsko. Jeho manželkou bola jedna z najsilnejších českých šachistiek Petra Krupková. Jeho druhou manželkou je slovenská šachová reprezentantka Júlia Movsesian, rod. Kočetková. Sergej je polyglot, ovláda osem jazykov – anglický, nemecký, ruský, srbochorvátsky, český, poľský, arménsky a gruzínsky, vie aj po slovensky, ale to neráta ako ďalší jazyk.
Čigorinova hra predstavovala vrchol šachového romantizmu 19. storočia. Bol vyznavačom agresívneho, útočného šachu, jeho hra však bola podstatne prepracovanejšia, ako hra iných predstaviteľov tohto štýlu. Vo svojich teoretických prácach často odporoval Steinitzovmu poňatiu šachu. Ku koncu kariéry sa však sám snažil vo svojej hre Steinitzove princípy uplatňovať. Významne obohatil teóriu otvorení. Aj v súčasnosti sa hráva Čigorinov variant v Španielskej hre alebo Čigorinova obrana v Dámskom gambite. Čigorinovou slabinou bol dosť nepragmatický prístup k partiám. V otvorení často experimentoval, čo ho stálo nejednu porážku. To spôsobovalo aj jeho dosť nevyrovnané turnajové výsledky.
Pozri aj  Heraldická figúra
Pozri aj  Džungľa (hra)
Osoby V hre vystupujú tieto postavy: Orsino , ilýrsky vojvodca Olívia , bohatá grófka Viola , Sebastiánova sestra – dvojča Sebastián , Violin brat – dvojča Antonio , Sebastiánov priateľ Malvolio , správca Olíviinho domu Mária , Olíviina komorná pán Tobiáš , Olíviin strýko pán Ondrej , Olíviin nápadník Fabián , šľachtic v Olíviiných službách Šašo , v Olíviiných službách Kapitán Valentín a Curio , Orsionovi služobníci kňaz hudobníci, páni, námorníci, dôstojníci a ostatní
Pozri aj  Abstraktná dosková hra
Pozri aj  abstraktná dosková hra
Pozri aj  Stolová hra Dosková hra Abstraktná dosková hra Kategória:Doskové hry
Čigorinov variant (C96-C99)  1. e4 e5 2. Jf3 Jc6 3. Sb5 a6 4. Sa4 Jf6 5. O-O Se7 6. Ve1 b5 7. Sb3 d6 8. c3 O-O 9. h3 Ja5 10. Sc2 c5 11. d4 Dc7 Autorom je ruský veľmajster Michail Čigorin. Jeden z najobľúbenejších variantov Španielskej hry. V polovici 20. storočia sice upadol do nemilosti, ale v 70. rokoch znovu prišiel do módy. Čierny v tomto variante vsádza hlavne na pevnú obranu.
Idea diela Podnetom k napísaniu tejto hry bolo narastajúce nebezpečenstvo agresívneho nemeckého národného socializmu. V hre sa voči sebe stretávajú dva diametrálne rozdielne morálne postoje – na jednej strane je to humanita, a na druhej je to totalitná diktatúra bažiaca po moci a krvi. Hra je burcujúcim apelom na ľudské svedomie.
dm Dmitrij (Moskovské kniežatstvo) · Dmitrij Anatolievič Medvedev · Dmitrij Fiodorovič Ustinov
Detstvo a mladosť Narodil sa v malej roľníckej dedinke v Toboľskej gubernii, na Sibíri. Presný dátum jeho narodenia nebol dlho známy a pohyboval sa medzi rokmi 1863 a 1873. Nedávno nové dokumenty pomohli určiť presný dátum teda 10. január 1869. Jeho detstvo rovnako ako jeho smrť je zahalené legendami a teda nejasné. Mal dvoch súrodencov. Sestra Mária, ktorá trpela epilepsiou, sa utopila v rieke. Starší brat Dmitrij, raz keď sa spolu s Rasputinom hral, spadol do rybníka. Grigorij za ním skočil v snahe ho zachrániť. Oboch vytiahli okoloidúci živých, ale Dmitrij nakoniec podľahol následnému zápalu pľúc. Úmrtia zasiahli Grigoriho hlboko. Keď mal deti, pomenoval ich po oboch súrodencoch. Mýty, ktoré obklopujú celý Rasputinov život naznačujú, že údajne prejavoval nadprirodzené schopnosti už v detstve. Keď jeho otcovi ukradli koňa, Grigorij vraj identifikoval zlodeja. Približne vo veku osemnástich rokov strávil tri mesiace vo Verchoturskom kláštore, pravdepodobne ako pokánie za krádež. Jeho život v kláštore a videnie Panny Márie po odchode z kláštora, viedli k jeho obráteniu a životu pútnika. Mal pravdepodobne nadpriemernú sexuálnu žiadostivosť a tak už v ranej mladosti mal povesť darebáka, záletníka a opilca. Napriek tomu k nemu boli ľudia zhovievaví. Možno pre jeho ťažké detstvo, pretože matka umrela tiež skoro a žil len s otcom alkoholikom. Pitia a voľného sexuálneho života sa nevzdal nikdy, ani po jeho obrátení, keď sa veľa modlil a putoval po sibírských kláštoroch. Bol považovaný za liečiteľa, proroka, svätca. Tvrdil, že je nutné hrešiť, aby bolo možné sa kajať. Je podozrenie, že šíril a zdokonaľoval Radadejovo učenie. Tiež bol podozrievaný, že patrí k sekte Chlysty. Toto podozrenie nariadil prešetriť dokonca sám cár a Rasputina z obvinenia očistil. Z ruských zdrojov sa dozvedáme, že sa Grigorij zo svojich pútí vracal domov na siatie a žatvu. Navštívil aj Otca Makaria, ktorý mal na Rasputina veľký vplyv a Rasputin ho chcel nasledovať ako jeho učeník.
Vplyv Spolu so Sergejom Radonežským formoval spiritualitu smerom k hesychazmu, jeho texty „predstavujú prekvapujúci príklad absolútnej vernosti byzantskej hesychastickej tradícii a zároveń pozoruhodnej duchovnej jednoduchosti“. Georgij Vasilievič Florovskij: „Sv. Nil bol predovšetkým mlčanlivý, nemal potrebu hovoriť a učiť. Nebol ani mysliteľom, ani spisovateľom, ani teológom. Do dejín vstupuje hlavne ako starec alebo učiteľ, učiteľ mlčanlivosti, učiteľ a vodca v konaní rozumu , v duchovnom živote. U Nila nenájdeme nič nové - v porovnaní so všeobecnou kontempelatívnou tradíciou Grécka a Byzancie, v porovnaní s Filokaliou . Nie je vždy jednoduché rozpoznať a určiť jeho vlastné myšlienky v nepretržitom prúde citátov a odkazov.“ … „Nila Sorského môžeme úplne a celkom pochopiť jedine z pohľadu asketicko-kontempelatívnej starobylej tradície byzantskej cirkvi“. Sprvu bol uctievaný ako miestny svätec, do oficiálneho kalendára svätcov bol pridaný až v moderných časoch (1903). V Rusku bolo jeho dielo cenené starcami z Optimskej pustovne v 19. storočí a za ich účasti (starec Makarij) bolo aj vydávané.
Jakov Michajlovič Sverdlov (; 3. jún 1885, Nižný Novgorod – † 16. marec 1919, Oriol bol boľševický stranícky predák a vodca RSFSR. Jeho brat bol francúzsky generál Zinovij Peškov. Životopis Mladosť Narodil sa židovským rodičom, jeho otec pracoval ako rytec. V roku 1902 sa pripojil k Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strane, a roku 1903 do jej boľševickej frakcie, vedenej Leninom. Zapojil sa do revolúcie z roku 1905. V roku 1906 bol zatknutý, väčšinu času až do roku 1917 sa zdržiaval buď vo väzení alebo v exile. Bol členom redakcie komunistických novín Pravda. Na začiatku prvej svetovej vojny bol vo vyhnanstve v Turuchansku na Sibíri, kde sa stretol so Stalinom. Revolúcia 1917 Sverdlov na poštovej známke z roku 1985 Po februárovej revolúcii v roku 1917 sa vrátil do Petrohradu a bol znovu zvolený do ústredného výboru Komunistickej strany spolu s Leninom, Trockým a Stalinom. Zohral dôležitú úlohu v plánovaní októbrovej revolúcie. Spolu s predstaviteľmi ústredného výboru strany sa v januári 1918 podieľal na rozpustení Ústavodarného zhromaždenia, ktorým bola definitívne zahataná možnosť demokratického vývoja krajiny. Neskôr sa zistilo, že organizoval vraždu cára Mikuláša II. a jeho rodiny, ktorá sa odohrala 17. júla 1918, a že bol za tento zločin plne zodpovedný. Niekedy je označovaný ako prvý vodca Sovietskeho zväzu. Toto označenie je však chybné, pretože Sovietsky zväz vznikol v roku 1922, tri roky po jeho smrti. Každopádne bol po októbrovej revolúcii zvolený vodcom ruskej SFSR a fakticky viedol krajinu počas rekonvalescencie Lenina po atentáte 30. augusta 1918. Divadlo a Sverdlov pomník v zasneženom Jekaterinburgu. Smrť Podľa oficiálnej verzie zomrel na španielsku chrípku v meste Oriol počas epidémie. Bol pochovaný v Kremeľskej stene, kde boli neskôr pochovaní aj ostatní boľševici. Podľa inej verzie zomrel na tuberkulózu. Podľa ďalšej verzie navštívil Morozovovu továreň v meste Oriol, kde bol ťažko zranený miestnymi robotníkmi, kvôli svojmu židovskému pôvodu. Avšak táto skutočnosť mala byť vraj ututlaná, aby nedošlo k poškodeniu obrazu revolúcie. V rokoch 1924 až 1991 niesol Jekaterinburg na jeho počesť meno „Sverdlovsk“. Ukrajinský Dovžansk po ňom bol pomenovaný v rokoch 1938 až 2016.
Dž  Vladimir Alexanderovič Džanibekov ( 13. máj 1942), 5
M  Vladimir Majakovskij; futuristický básnik Maxim Grek; prekladateľ a teológ Pavel Ivanovič Meľnikov-Pečerskij; autor románov
Život  Mladosť a raná kariéra Narodil sa 4. februára 1881 v dedinke Verchneje v Jekatеrinoslavskej gubernii (dnes Luhanská oblasť, Ukrajina) v rodine železničiara. Stalin a Vorošilov v decembri 1935 Už v roku 1903 sa priklonil k ruskému boľševizmu a v období pred revolúciou (1917) sa aktívne podieľal na revolučnej činnosti. Niekoľkokrát bol väznený a poslaný do vyhnanstva. Účastnil sa na činnosti komunistickej strany v Baku, Petrohrade a Caricyne. Občianska vojna a vzostup Počas občianskej vojny bol v rokoch 1918-1920 významným veliteľom Červenej armády v oblasti Caricynu a spoločne s F.E. Dzeržinským bol spoluzakladateľom tajnej politickej polície Čeka. Po skončení občianskej vojny sa ako Stalinov blízky spolupracovník dostal do významných politických funkcií. Roku 1921 pomáhal tiež potlačiť povstanie námorníkov v Kronštadte. V rokoch 19251940 pôsobil ako komisár pre obranu ZSSR, od roku 1926 člen Politbyra, od roku 1937 Najvyššieho sovietu. Zásluhy z občianskej vojny, dobré vzťahy so Stalinom a politická angažovanosť mu roku 1935 vyniesli hodnosť maršala ZSSR. Podpis Vorošilova na jednom z dokumentov schvaľujúcich likvidáciu poľských dôstojníkov a zajatcov držaných v táboroch NKVD. Pred druhou svetovou vojnou sa podieľal na reorganizácii armády. Tie spočívali v zmenách v generálnom štábe, mechanizácii pechoty či budovaniu leteckých síl, čo ale nechával za seba robiť svojich zástupcov. V priebehu svojho pôsobenia v armáde uskutočňoval pravidelné čistky, pričom najbrutálnejšie boli v priebehu rokov 1936 až 1938. Jeho podpis sa tiež nachádza na rozkazoch prikazujúcich popravy poľských dôstojníkov v Katyni. Druhá svetová vojna Počas vojny s Fínskom v 19391940 sa po prvýkrát prejavili dôsledky represií v dôstojníckom zbore ako aj Vorošilovove nekompetentné vedenie armády. Pôvodnou prípravou plánu na vpád do Fínska bol poverený B. M. Šapošnikov. Jeho plán bol však národným komisariátom obrany zhodnotený ako pesimistický a vypracovaním nového plánu boli poverení Vorošilov a K. A. Mereckov. Plán útoku bol síce následne schválený, ale sovietsky postup za zbytočne krvavých strát stroskotal. Za čo bol Vorošilov z funkcie odvolaný. Počas 2. svetovej vojny bol veliteľom Severozápadného frontu, neskôr Leningradského frontu, pričom aj v týchto funkciách si neviedol dobre. Koncom októbra 1942 bol členom Hlavného stanu povereným organizáciou nových jednotiek. Presne o rok neskôr bol na čele partizánskeho hnutia a v máji 1943 bol menovaný predsedom Trofejného výboru, ktorého úlohou bolo riadenie a ekonomické využitie získanej koristi z území nepriateľa. Povojnové obdobie Po vojne sa stal predsedom spojeneckej komisie v Maďarsku. Od roku 1953 rezignoval na vojenských postoch a až do smrti zostal už len v štátnych (tým vlastne v straníckych) funkciách. Rodinný život Ženou Vorošilova bola Golda Davidovna Gorbman (1887—1959). Národnosťou bola Židovka, pred svadbou sa však dala pokrstiť a prijala pravoslávie, zmenila si tiež krstné meno na Jekaterina. Ich manželstvo bolo bezdetné, vychovávali však siroty (syna a dcéru) M.V. Frunzeho Timura a Tatianu, adoptovali tiež syna Piotra (1914—1969).
Životopis Absolvoval vtedajšiu Leningradskú štátnu univerzitu v odbore orientalistiky. Po doštudovaní pôsobil ako tlmočník medzi sovietskymi špecialistami a domorodými kmeňmi na Zanzibare. Pôsobil vo viacerých etnologických a antropologických inštitúciách. V Petrohrade usporiadal viacero seminárov upozorňujúcich na rozširujúci sa trend extrémizmu. Zúčastňoval sa aj medzinárodných konferencii týkajúcich sa ľudských práv. Figuroval ako svedok a konzultant vo viacerých súdnych procesoch proti ultranacionalistickým organizáciám a jednotlivcom. 19. júna 2004 bol Nikolaj Girenko zastrelený vo vlastnom byte v Petrohrade. Vrahovia (podľa Girenkovej dcéry boli dvaja) neboli odhalení.
Datácia Hra vznikla v roku 1605. Z iných zdrojov sa dozvedáme, že vzhľadom na to, že text zostal nedokončený a že neexistovala ani štylistická a ani vonkajšia časová evidencia, prevládajú dve tendencie, ktoré vznik hry zaradzovali do časovej súvislosti s Kráľom Learom (1606), alebo až ku Coriolanovi (1608).
Pozri aj  Dosková hra
Dej V komédii Skrotenie zlej ženy sa zrkadlia tri dejové pásma. Prvým je Predohra, v ktorej aktérom je Krištof Prešibaný (Christopher Sly), vandrák, drotár a opilec, ktorého prezlečú za šľachtica. V druhej hre je príbeh Lucentia a Bianky. I tento príbeh je založený na prestrojení a zámenách: Tranio je prezlečený za Lucentia, Lucentio za Cambia a Hortensio za Litia. Nápadníci dvoriaci sa Bianke tvoria protiváhu priamočiarejšiemu dvoreniu sa Petruchia Kataríne. Tretia hra zrkadlí príbeh Kataríny a Petruchia. Postava sane, dračice a fúrie, jednoducho protirečivej, hádavej a panovačnej a v tomto zmysle zlej ženy, sa objavuje už v rímskej komédii, odkiaľ sa rozšírila po celej Európe. Hra vychádza z dobových podmienených patriarchálnych stereotypov mužskej nadradenosti a krotenia ženy, ktorá bezočivo odvráva a ktorá prebieha brutálnym spôsobom. Shakespeare však požičiava Kataríne mimoriadnu rečovú predispozíciu, ktorá postupne tieto stereotypy narušuje.
Simultánka je exhibičné vystúpenie šachového majstra, ktorý hra súčasne na dvoch a viacerých šachovniciach proti viacerým hráčom. Pri väčšom počte šachovníc sú tieto umiestnené v kruhu a majster ku nim postupne pristupuje, vykoná svoj ťah a pokračuje k ďalšej šachovnici. Simultánka sa hrá obvykle tak, že majster má na všetkých šachovniciach biele figúrky. Traduje sa, že Alexandr Alexandrovič Alechin raz hral simultánku na dvoch šachovniciach, na jednej s bielymi a na druhej s čiernymi. Čoskoro zistil, že hrá sám proti sebe, na šachovnici kde bol čierny, opakovali jeho ťahy za bieleho a naopak. Keďže išlo o stávku, tak by finančne pri ľubovoľnom výsledku stratil. Preto schválne vo vyhranej pozícii obetoval dámu. Súperi sa ulakomili, mysliac si, že vyhrajú na oboch šachovniciach a začali hrať samostatne. Nakoniec na oboch šachovniciach dosiahol výhru.
Čigorinova obrana (D07)  1. d4 d5 2. c4 Jc6 Pochádza od ruského veľmajstra Čigorina, ktorý ho často (ale veľmi neúspešne) skúšal v zápase o titul majstra sveta so Steinitzom v roku 1889. Variant sa hráva aj v súčasnosti. Obvykle vedie k živej figúrovej hre. Najpoužívanejšie sú tieto možnosti: a) 3. Jf3 Sg4 4. cxd5 Sxf3 5. gxf3 Dxd5 6. e3 e5 7. Jc3 Sb4 8. Sd2 Sxc3 9 bxc3 V treťom ťahu má čierny aj iné možnosti: 3. ... e6, 3. ... Jf6, 3. ... e5, 3. ... dxc4. b) 3. Jf3 dxc4 alebo 3. ... Jf6, 3. ... e6, 3. ... e5 c) 3. cxd5 Dxd5 4. e3 e5 5. Jc3 Sb4 6. Sd2 Sxc3
Viliam Žingor ( 30. júl 1912, Bystrička – † 18. december 1950, Bratislava) bol počas Slovenského národného povstania významným organizátorom partizánskeho hnutia. Po vojne prenasledovaný za kritiku komunistickej strany, krivo obvinený z protištátnej činnosti a popravený obesením v roku 1950. Rehabilitovaný v roku 1968.
žo Žores Ivanovič Alfiorov
Život Narodil 12. júla 1909 v Kirse v malom meste vo vtedajšej Viatskej gubernii v rodine robotníka. Vyštudoval pedagogický inštitút a stal sa učiteľom, neskôr riaditeľom školy. V marci 1942 vstúpil do Červenej armády a v Leningrade absolvoval vojenské pechotné učilište. V januári 1943 sa stal veliteľom čaty 78. gardového streleckého pluku 25. gardovej streleckej divízie 6. armády Juhozápadného frontu. Počas tretej bitky o Charkov dostal za úlohu brániť s 24 mužmi svojej čaty železničný prejazd pri Taranovke. Nemci nasadili na tomto úseku proti hŕstke jeho mužov desiatky tankov a obrnených vozidiel s pechotou. „Široninovci“ odrazili päť nepriateľských útokov a zničili 16 tankov a zlikvidovali viac než 100 nemeckých pešiakov. Svoje pozície neopustili a prinútili Nemcov ich pozície obísť. Z 24 mužov čaty zostalo nažive len päť, medzi nimi i veliteľ poručík Šironin. 18. mája 1943 bola poručíkovi P. N. Široninovi a všetkým mužom jeho čaty udelená Zlatá hviezda Hrdinu ZSSR, z toho devätnástim z nich in memoriam. Na front sa už Šironin nevrátil. Po prepustení z nemocnice odišiel ako invalida do zálohy a vrátil sa k svojmu civilnému povolaniu učiteľa. Zomrel 30. júna 1968 v rodnom mestečku Kirs.
Michail Ivanovič Čigorin () ( 12. november 1850, Gatčina, Rusko – † 25. január 1908, Lublin, Poľsko) bol ruský šachový veľmajster, jeden z najlepších svetových hráčov na konci 19. storočia.
Životopis Rudolf Lančarič sa narodil 14. augusta 1914 v Grenville, Pennsylvánia, USA. V roku 1922 sa s rodičmi a súrodencami vrátil na Slovensko. Od októbra 1935 do októbra 1937 absolvoval vojenskú prezenčnú službu pri pešom pluku v Bratislave, kde dosiahol hodnosť desiatnika. Od 1. apríla 1939 do 4. apríla 1944 slúžil na Hlavnom veliteľstve žandárstva, odkiaľ ho prepustil zo služby kvôli zamlčiavaniu nemanželského dieťaťa. Od 19. apríla 1944 do 19. mája 1945 pracoval vo výrobných podnikoch. Po 2. svetovej vojne sa vrátil do Národnej bezpečnosti, kde agilne vykonával čiernu prácu. Štátna bezpečnosť (ŠtB) pomáhala vtedy ešte spriateleným súdruhom z Juhoslávie riešiť ich záujmy na území Československa, najmä vyhľadávanie ukrývajúcich sa bývalých členov Ustaše. V tejto súvislosti ho so Šefikom Kevičom zoznámil na jar 1947 jeho nadriadený podplukovník Rudolf Viktorin. Poveril ho sprevádzaním Keviča počas jeho návštevy Nitry, kde mal vypočúvať údajnú agentku americkej spravodajskej služby Bosilku Perše. Dňa 6. apríla 1950 bol zatknutý a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva. Štátny súd v Prahe ho 2. septembra 1950 odsúdil na trest smrti, Najvyšší súd rozsudok potvrdil a Rudolf Lančarič skončil 17. februára 1951 na popravisku. Lančarič riadil pri prenasledovaní Viliama Žingora (tzv. žingoriáda) Zoru Adamcovú, bývalú sekretárku politika Jána Lichnera, ktorá sa po februári 1948 dostala do vyšetrovacej väzby ŠtB. Po prepustení začala pod nátlakom spolupracovať s ŠtB. Je iróniou osudu, že Lančarič bol teda v procese so Šefikom Kevičom a spol. odsúdený skôr ako Viliam Žingor, ktorého pomáhal dostať do väzenia. „...spolčili sa navzájom a s ďalšími osobami na pokus o zničenie samostatnosti alebo ústavnej jednotnosti republiky, o rozvrátenie ľudovodemokratického zriadenia, spoločenskej a hospodárskej sústavy republiky (…) a za tým účelom vstúpili do priameho styku s cudzou mocou“ a tejto cudzej moci vyzradili štátne tajomstvá. V prípade Rudolfa Lančariča bolo obzvlášť závažnou okolnosťou, že bol osobitne povinný zachovávať štátne tajomstvo, k čomu sa zaviazal služobnou prísahou. Prokurátor sa vo svojej argumentácii opieral o výsledky vykonštruovaných procesov s Lászlóm Rajkom, z ktorých mal údajne vyplynúť zámer Josipa Broza Tita o vybudovanie tzv. „Dunajskej federácie“ ktorá by bola mimo dozoru ZSSR. Rudolf Lančarič bol popravený 17. februára 1951 v Prahe. Rehabilitovaný bol v roku 1964 na základe vyšetrenia Inšpekcie Ministerstva vnútra.
Vojenské úspechy Územné rozširovanie Mongolskej ríše Po úteku sa pridal k Togrilovi, ktorý bol priateľ jeho otca a náčelník príbuzného kmeňa. Niekoľko nasledujúcich rokov sa odohrávali bratovražedné vojny. Počas nich si Temüdžin vybojoval moc. Vďaka diplomacii, krutosti a vojenským schopnostiam sa mu podarilo spojiť všetky kmene pod svoje velenie. Roku 1206 ho zhromaždenie mongolských náčelníkov vyhlásilo za veľkého chána, „vládcu vesmíru“ - Čingischána. Čingischán napadol štát Si Sia na severozápade Číny a neskôr ríšu Ťin na severe Číny. Počas bojov nastal spor medzi Čingischánom a šáhom Muhammadom, ktorý vládol Chórezmskej ríši . V roku 1219 viedol Čingischán svoje vojsko proti Muhammadovi. Stredná Ázia a Perzia, v ktorej sa Chórezmská ríša nachádzala, bola zničená. Kým jeho ďalšie vojská útočili na Rusko, Čingischán začal nájazdy na Afganistan a severnú Indiu. Domov sa vrátil roku 1225. Čingischán mal 4 synov - Jochi, Chagatai, Ogotaj, Tolui. Jeho nástupcom sa stal tretí syn Ogotaj.
Georgij Vasilievič Čičerin (; 24. november 1872, Karaul, Tambovská oblasť, Ruská ríša, teraz Rusko – † 7. júl 1936, Moskva, Sovietsky zväz, teraz Rusko) bol ruský marxistický revolucionár a sovietsky politik, ktorý od marca 1918 do júla 1930 pôsobil ako prvý ľudový komisár zahraničných vecí v sovietskej vláde.
Rodina  otec Juraj Činčár matka Anna rod. Voroňáková manželka: Maria, rod. Tomaschevska deti: Stanislav, Marián, Jana vnuci: Stanislava, Mária, Matúš, Marián, Daniel, Jana, Martin, Filip, Lukáš
Prírodná rezervácia Radomilická mokřina je ohrozovaná vysúšaním mokrade a zmenou v hospodárení na lokalite aj v okolí. Keďže sa na mieste postupne upúšťa od hospodárenia na priľahlých lúkach, môže dôjsť k rozpadu cenných lúčnych spoločenstiev. Taktiež poľnohospodárska činnosť v blízkosti má za následok vyšší prísun živín na stanovište a teda postupné vytláčanie pôvodných druhov nitrofilnými. Tento prísun materiálu nastáva prevažne v čase výdatných dažďov, kedy sa Radomilický potok môže na lokalitu rozliať a priniesť jemnozrnný sediment bohatý na živiny a prípadne s vysokým obsahom pesticídov. Ďalším potenciálnym nebezpečenstvom by bola snaha obnoviť rybárčenie na zarastenom a čiastočne vypustenom rybníku, ktorý tvorí významnú časť lokality. Tento rybník bol obnovený v roku 2004 zo zdrojov revitalizácie riečnych systémov. Starostlivosť o rezerváciu zabezpečuje podľa zákona Juhočeský kraj.
Novořecké močály je prírodná rezervácia ev. č. 1723 neďaleko obce Stříbřec v okrese Jindřichův Hradec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR Správa CHKO Třeboňsko. Objektom ochrany je rozsiahly komplex mokraďových ekosystémov v inundácii Novej řeky.
Brčálnické mokřady je prírodná rezervácia ev. č. 2294 neďaleko obce Železná Ruda v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Predmetom ochrany sú dynamicky sa vyvíjajúce bylinné i drevinné spoločenstvá vrátane tu žijúcich živočíšnych druhov.
Ohrozenie Radomilická mokřina v jari Prírodná rezervácia Radomilická mokřina je ohrozovaná vysúšaním mokrade a zmenou v hospodárení na lokalite aj v okolí. Keďže sa na mieste postupne upúšťa od hospodárenia na priľahlých lúkach, môže dôjsť k rozpadu cenných lúčnych spoločenstiev. Taktiež poľnohospodárska činnosť v blízkosti má za následok vyšší prísun živín na stanovište a teda postupné vytláčanie pôvodných druhov nitrofilnými. Tento prísun materiálu nastáva prevažne v čase výdatných dažďov, kedy sa Radomilický potok môže na lokalitu rozliať a priniesť jemnozrnný sediment bohatý na živiny a prípadne s vysokým obsahom pesticídov. Ďalším potenciálnym nebezpečenstvom by bola snaha obnoviť rybárčenie na zarastenom a čiastočne vypustenom rybníku, ktorý tvorí významnú časť lokality. Tento rybník bol obnovený v roku 2004 zo zdrojov revitalizácie riečnych systémov. Starostlivosť o rezerváciu zabezpečuje podľa zákona Juhočeský kraj. V súčasnosti dochádza k regulácii hladiny vody v rybníku a teda k ovplyvňovaniu hydrologických pomerov. K tomu sa využíva postavený priepust z 90. rokov 20. storočia na odvodňovacej stoke pri severozápadnom okraji lokality. Tento priepust bol koncom roka 2004 znovuvybudovaný. Význam priepustu spočíva v tom, že v čase dlhodobého sucha zadržiava vodu na lokalite. Ale pre jeho správnu funkčnosť je potrebné jeho pravidelná kontrola. Tá sa nepodarila zabezpečiť v roku 2005, čo sa nepriaznivo prejavilo na rozmnožovaní kunky červenobruchej. Taktiež na miestach kultúrnej a ostricovej lúky dochádza ku kosbe vzrasteného porastu, čím sa darí spomaľovať postup sukcesie (predovšetkým zazemňovaniu).
Oleksovická mokřina je prírodná pamiatka ev. č. 1897 neďaleko obce Hostěradice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 205 - 210 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Prírodná rezervácia Meandry Smědé bola vyhlásená 1. júla 1998 na ochranu krajinársky hodnotného územia údolnej nivy rieky Smědej s vyvíjajúcimi sa meandrami a slepými ramenami a štrkopieskovým náplavami. Má chrániť prirodzený charakter riečneho koryta so spoločenstvami rastlín a živočíchov mokradí, riečnej nivy a svahového lesa. Rezervácia má rozlohu 137 hektárov, leží v nadmorskej výške 220270 metrov, nachádza sa v katastroch obcí Višňová a Černousy. Súčasťou chráneného územia je aj Dubový rybník, ornitologicky významná lokalita severných Čech. Geologicky sa územie nachádza na rumburskej žule a kvartérnych sedimentoch.
Kříženecké mokřady je prírodná rezervácia ev. č. 12800 neďaleko obce Hartmanice v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Predmetom ochrany je zachovanie prirodzeného charakteru horskej jelšiny, podmáčané smrečiny. Ochrana rastlinných spoločenstiev na bezlesnej časti, samovoľne sa vyvíjajúce bylinné a drevinné spoločenstvá.
Lokalita Radomilická mokřina sa nachádza severne od obce Radomilice a západne od obce Záblatí, obe časti obce Dříteň v okrese České Budějovice. Lokalita leží na pravom a ľavom brehu Radomilického potoka v nadmorskej výške medzi 393 až Spomínaný potok cez prírodnú rezerváciu preteká a vlieva sa neďaleko hranice rezervácie do Strpského rybníka. Rezervácia sa tak čiastočne nachádza na nive tohto potoka. Južný až západný okraj rezervácie je lemovaný železničnou traťou Protivín-Zliv. Na severe a východe sa nachádzajú poľnohospodárske plochy využívané ako lúky a polia. Detailný pohľad na rybník v oblasti mokrade Z morfologického hľadiska je oblasť situovaná v rámci Českobudejovickej panvy. Povodím spadá oblasť rezervácie do povodia rieky Otavy.
Ochrana prírody Na území Dokeskej pahorkatiny pôsobí CHKO Kokořínsko a CHKO České středohoří. Je tu rad chránených lokalít, NPP Peklo, PP Kaňon potoka Kolné, NPR Novozámecký rybník, NPP Swamp, NPR Břehyně - Pecopala, PR Veľký a Malý Bezděz, PR Kokořínský důl, PP Špičák u Střezivojic, PP Husa.
Ochrana pamiatky Územie prírodných rezervácií mokradí hornej i dolnej Liběchovky bolo spoločne zapísané na zoznam svetovo dôležitých mokradí Rámsarského dohovoru pod názvom Mokřady Liběchovky a Pšovky. Do súpisu prírodných rezervácií pod CHKO Kokořínsko boli mokrade zapísané Správou CHKO 31. marca 1996 s účinnosťou od 15. apríla 1996. Odborným pracoviskom je AOPK ČR, lokalite je pridelené číslo 1803. Blízko tejto rezervácie je celý rad ďalších chránených území, napospol pod správou CHKO Kokořínsko. Na niektorých lúkach v území sa vykonáva kosenie a likvidácia náletových drevín.
Geológia Väčšia časť oblasti je tvorená zvrásnenými starohornými bridlicami a časťami stredočeského Barrandienu s vložkami silicitov a vyvretých hornín. V členitej juhozápadnej časti CHKO sa vyskytujú výlevné vyvreliny z obdobia starších prvohôr – andezity, ryolity a dacity. Pri Skryjách vystupujú na povrch kambrické bridlice a zlepence, ktoré sa preslávili nálezmi trilobitov a ďalších skamenelín. Úzke chrbáty pri juhovýchodnom okraji CHKO sú tvorené ordovickými kremencami. Pozdĺž Berounky sa zachovali štrkopieskové riečne terasy.
Prírodné pomery  Geológia Podložie tvorí devónske líšeňské súvrstvie s hádsko-říčskymi a křtinskými vápencami s prechodom do bazálnych klastík. V nive Říčky sú uložené kvartérne fluviálne sedimenty. Pôdy reprezentuje rendzina typická a luvizem typická, okolo vodného toku glej typický. Flóra Z drevín sú zastúpené borovica lesná, breza previsnutá, buk lesný, dub zimný, hrab obyčajný, javor horský, významný je výskyt mohutných jedincov jarabiny brekyňovej, na sutinách rastie lipa veľkolistá, v nive jelša lepkavá, medzi kríkmi drieň obyčajný, klokoč perovitý, čerešňa mahalebková. Rastlinstvo zastupuje ľalia zlatohlavá, lykovec jedovatý, medúnka medovkolistá, prvosienka jarná, vtáčia prilba biela, ohrozená prilbica žltá, vemenník dvojlistý a ďalšie. Fauna Z bezstavovcov je tu piadivka netýkavková, piadivka klenová, chochlatka buková, blyšťavka liesková, vtáky zastupuje muchárik bielokrký alebo ďateľ veľký.
Fojtecký mokřad je prírodná pamiatka ev. č. 2210 neďaleko obce Mníšek v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.
Terajší stav Správa CHKO České středohoří sa stará o rad maloplošných chránených území. Prevažná väčšina lokalít v správe CHKO České středohoří sa nachádza v Českom středohoří, ale niektoré aj v susedných oblastiach (napr. V Lužických horách). Uvedený zoznam nie je kompletný. Národná prírodná rezervácia (NPR) Veľmi cenné sú tieto lokality: Lovoš, Milešovka, Oblík, Raná, Sedlo Národná prírodná pamiatka (NPP) Rad ďalších je zaradená tu: Biele stráne, Boreč, Březinské tisy, Dubí hora, Jánský vrch, Kamenná slunce, Panská skála v okrese Česká Lípa a Vrkoč. Prírodná rezervácia (PR) Predmetom ochrany sú ďalej: Bohyňská lada, Březina (prírodná rezervácia), Číčov (prírodná rezervácia), Holý vrch, Hradišťanská louka, Kalvárie, PR Kamenná hůra, Kozí vrch, Lipská hora, PR Milá, Sluneční stráň a Vrabinec Prírodná pamiatka (PP) Posledný zo skupín patriacich pod maloplošné ochranné územia: Babinské louky, Bobří soutěska v okresoch Česká Lípa a Děčín, Divoká rokle, Farská louka v okrese Česká Lípa, PP Hradiště, Jílovské tisy, Košťálov, Kuzov, Loupežnická jeskyně, Lužické šipáky, Magnetovec - Skalní hřib, Nebočadský luh, Plešivec, Radobýl, Stříbrný roh, Štěpánovská hora, Tobiášův vrch, Třtěnské stráně
Charakteristika územia Je to fluviálna akumulačná rovina na pravom brehu Labe medzi Lysou nad Labem a sútokom s Vltavou s plošinami nižších stredopleistocénnych (Ris 2) a mladopleistocénnych terás (würm), miestami s pokryvom, návejmi a presypmi viatych pieskov. Podložie tvoria turónske slieňovce a piesčité slieňovce. Na povrchu würmských terás sú opustené korytá. Pri najspodnejšej Jizere mohutné akumulácie ríšskych a würmských terás (s vloženými terasami) zatlačili Labe na južný okraj údolia. Rovina je zalesnená z 50% prevažne borovicovými porastami, miestami s prímesou dubu alebo smreka, fragmentami dúbrav. Pri Sojoviciach na dolnej Jizere sa vykonáva zachytávanie riečnej vody a umelá infiltrácia (Káranská vodáreň). Sú tu pieskovne. Pri Jizere a miestami pri Labe sú početné rekreačné chaty. Okrsok zahŕňa chránené územia Všetatská černava, Černý orel, Písčina u Tišic, Hrbáčkovy tůně (časť).
Ochrana Predmetom ochrany je údolná niva okolo prirodzene meandrujúceho Šebkovického potoka so zvyškami potočných jelšín uprostred monokultúr smreka. Jedno z posledných nálezísk bledule jarnej na okrese Třebíč.
Ochrana prírody V katastrálnom území Pohoří na Šumave sa nachádza viacero maloplošných chránených území: PP Myslivna PP Pohořské rašeliniště PP Prameniště Pohořského potoka PP Stodůlecký vrch PP U tří můstků
Zhořská mokřina je prírodná pamiatka ev. č. 887 na severnom okraji obce Zálesná Zhoř v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Rezervácia je dôležitým stanovišťom kunky červenobruchej (Bombina bombina), ktorá sa tu vyskytuje v počte niekoľkých desiatok volajúcich samcov v dobe rozmnožovania. Okrem kunky červenobruchej sa tu vyskytuje aj celý rad ďalších obojživelníkov, hlavne skokan ostropyský (Rana arvalis), skokan zelený (Rana kl. esculenta) a rosnička zelená (Hyla arborea). Z bezstavovcov sa tu vyskytuje napríklad vážka Sympecma fusca a Lestes barbarus, piliarka Croesus varus alebo kobylka Conocephalus dorsalis. Oblasť slúži tiež ako významné hniezdisko vodného a mokraďového vtáctva. Ide napríklad o cíbika chochlatého (Vanellus vanellus), kalužiaka červenonohého (Tringa totanus) alebo močiarnicu mekotavú (Gallinago gallinago).
Upresnenie fauny a flóry Z rastlín sa tu vyskytuje predovšetkým: rašelinník ( Sphagnum sp.), ostrica čierna ( Carex nigra ), sitina ostrokvetá ( Juncus acutiflorus ), rosička okrúhlolistá ( Drosera rotundifolia ), všivec lesný ( Pedicularis sylvatica ), vres obyčajný ( Calluna vulgaris ). Vzácni zástupcovia živočíchov sú: vretenica severná ( Vipera berus ), jašterica živorodá ( Lacerta vivipara ), slepúch lámavý ( Anguis fragilis ), chrapkáč poľný ( crex crex ), sluka hôrna ( Scolopax rusticola ).
Ochrana Predmetom ochrany sú údolné jaseňovo-jelšové luhy, hercynské dubohrabiny, stredoeurópske bazifilné teplomilné dúbravy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín, skalná vegetácia s kostravou tvrdou (Festuca pallens) . Z rastlín je predmetom ochrany oman hodvábny (Inula oculus-christi) a lopúšik rôznoostnitý rôznoplodý (Lappula heteracantha subsp. heterocarpa) , z hmyzu ohrozený roháč veľký (Lucanus cervus) a z obojživelníkov veľmi ohrozená salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra) .
Predmet ochrany Predmetom ochrany je biotop: 91E0 Lužné vŕbovo-topoľové a jelšové lesy Predmetom ochrany sú tieto druhy: bobor vodný Castor fiber čík európsky Misgurnus fossilis lopatka dúhová Rhodeus sericeus amarus pásikavec veľký Cordulegaster heros plocháč červený Cucujus cinnaberinus pĺž podunajský Cobitis elongatoides uchaňa čierna Barbastella barbastellus
Ochrana Predmetom ochrany je biotop dvoch rybníkov a naň nadväzujúce mokraďové biotopy a podmáčané jelšiny s výskytom významných druhov rastlín a živočíchov, populácia kunky červenobruchej (Bombina bombina) , hrabavky škvrnitej (Pelobates fuscus) , skokana ostronosého (Rana arvalis) a mloka hrebenatého (Triturus cristatus) .
Ochrana Predmetom ochrany sú aluviálne lúky zväzu Cnidion venosi a lužné dubovo-brestovo-jaseňové lesy v okolí nížinných riek. Ďalším predmetom ochrany je kunka červenobruchá ( Bombina bombina ). Lokalita je zároveň významným liahniskom obojživelníkov. Medzi negatívne vplyvy patrí nekosenie lúk a zanechávanie pokosenej biomasy. Nepriaznivo vplývajú občasné záplavy alebo naopak suchá. Zarastanie inváznymi a ruderálnymi druhmi, či emisie z neďalekej tepelnej elektrárne. Navrhované manažmentové opatrenia odporúčajú kosiť a raz ročne odvážať biomasu. K starostlivosti o územie patrí udržiavanie vodného režimu, v prípade potreby odstránenie inváznych druhov, či monitoring biotopov určených k ochrane.
Ochrana Predmetom ochrany je lokalita s výskytom kunky červenobruchej (Bombina bombina) . Cieľom ochrany je zachovať vhodné podmienky pre jej existenciu a reprodukciu populácie. Jedná sa menšie územie s vodnými ekosystémami na ktorom sa nachádza sústava 4 menších rybníkov s menšou plochou litorálnych porastov tvorených prevážne sitinami a plytkými tôňami s populáciami ohrozených druhov živočíchov, ktoré sú na ne viazané.
Ochrana Predmetom ochrany je kunka červenobruchá a jej biotop, ktorý predstavujú jednak umelo vytvorené tône a sprievodné mokrade, jednak priľahlý segment lužného lesa, zvaného Knížecí les.Cieľom ochrany je zaistenie trvalej starostlivosti o predmet ochrany za účelom jeho zachovania v priaznivom stave. Hlavným cieľom je teda ochrana a vhodná údržba biotopov kunky červenobruchej (Bombina bombina). To predpokladá predovšetkým zachovanie tôní a miest s periodickým zaplavovaním vodou priesakom.
Ochrana Predmetom ochrany je prírodovedecky cenné územie s výskytom populácie kunky červenobruchej (Bombina bombina) a radu ďalších vzácnych druhov rastlín a živočíchov viazaných na biotopy mokradí a prechodne podmáčaných plôch.
Fauna a flóra Z lesných porastov prevažujú dúbravy a dubohrabiny, hostiace niektoré ohrozené a chránené druhy rastlín, napr. ľaliu zlatohlavú ( Lilium martagon ), medúnku medovkolistú ( Melittis melissophyllum ), cyklámen purpurový ( Cyclamen purpurascens ), drieň obyčajný ( Cornus mas ) a i. Pne s dostatkom tlejúceho dreva umožňujú výskyt niektorých chránených druhov vtákov, napr. ďatľa prostredného ( Dendrocopos medius ), krutohlava hnedého ( Jynx torquilla ), muchára sivého ( Muscicapa striata ) alebo vlhy obyčajnej ( Oriolus oriolus ).
Ochrana Predmetom ochrany je kunka červenobruchá a jej biotop. Cieľom ochrany je obnoviť jej stabilnú populáciu do podoby priaznivej z pohľadu záujmu ochrany prírody. Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Osoblažský výběžek č.CZ0813460
Flóra a fauna Z rastlín sa tu vyskytujú predovšetkým pieskomilné druhy, napr.: kolenec jarný (Spergula morisonii) pavinec horský (Jasione montana) silenka uškatá (Silene otites) Z živočíchovi sú to napr .: hrúz bieloplútvy (Romanogobio albipinnatus) bobor európsky (Castor fiber) jašterica zelená (Lacerta viridis) kulík riečny (Charadrius dubius) kalužiačik malý (Actitis hypoleucos) rybárik riečny (Alcedo atthis) volavka popolavá (Ardea cinerea) bocian biely (Ciconia ciconia) kalužiak červenonohý (Tringa totanus) mlynárka dlhochvostá (Aegithalos caudatus) kúdeľníčka lužná (Remiz pendulinus)
Ochrana Predmetom ochrany sú poloprirodzené suché trávniky a fácie krovín na vápnitých podložiach a skalná vegetácia s výskytom vstavača obyčajného (Anacamptis morio) , ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis) , krivca českého (Gagea bohemica) a ďalších významných a vzácnych druhov rastlín a živočíchov vrátane zvlášť chránených .
Ochrana Predmetom ochrany je európsky významný druh podkovára krpatého (Rhinolophus hipposideros) .