Prípravy na boje 19. marca 1945 Hitler vydal rozkaz známy ako ARLZ-Maßnahmen, na základe ktorého mala armáda a obyvateľstvo ničiť všetky objekty, ktoré by mohol nepriateľ využiť. Rozkaz sa týkal aj domov a priemyslu a nebol v plnej miere aplikovaný, pretože medzi samotnými nacistami vyvolával rozpaky. Jedným z prvých, kto sa proti rozkazu postavili bol nemecký minister zbrojenia Albert Speer. Východný front od januára do mája 1945 V apríli 1945 zaujala nemecká skupina armád Visla pod vedením generála Heinriciho spolu s niektorými jednotkami skupiny armád Stred obranné pozície pozdĺž rieky Odry. Nacistické Nemecko, ktoré v tej dobe postrádalo bojaschopných mužov do obrany oblasti intenzívne mobilizovalo aj jednotky Volkssturmu (domobrany) a Hitlerjugend. V jednotkách domobrany slúžili najmä starší muži, zatiaľ čo v Hitlerjugend prevažne mladí chlapci, mnohí vo veku 12 – 13 rokov. Hitler pri obrane oblasti disponoval 85 divíziami a radom menších jednotiek o sile asi 750 000 až milión mužov a chlapcov, s asi 500 tankmi a 1 000 samohybnými delami , 10 400 delami a mínometmi a približne 3300 lietadlami. Nemeckú obranu na najkratších prístupových cestách k Berlínu zabezpečovala 9. armáda. Jeho predstavy o možnosti obrany však boli čisto iluzórne. Stále veril, že pri týchto bojoch dôjde k zastaveniu sovietskeho postupu kvôli roztržke medzi Spojencami, a že Berlín obsadia anglo-americké vojská, ktoré sa po kapitulácií Modelovej armády v Porúrii zastavili zhruba od Berlína. Pre neustále nezhody s náčelníkom svojho generálneho štábu, ktorý navrhoval začať rokovať o mieri odvolal Heinza Guderiana a pokračoval v riadení operácií zo svojho bunkra, pod ríšskym kanclérstvom v Berlíne. Hitlerove nádeje na zlepšenie vojenskej situácie Tretej ríše sa však nesplnili. Sovietsky zväz sa rozhodol do predpokladanej poslednej bitky nasadiť zvyšok svojich síl. Sovietske ozbrojené sily totiž koncom vojny začali pociťovať nedostatok ľudských rezerv. Vojenské jednotky pred bitkou boli doplnené materiálom, zbraňami a predovšetkým obrnenou technikou, oproti predošlým operáciám však boli doplnky živej sily malé. 9. apríla sa po ťažkých bojoch vzdal Königsberg vo Východnom Prusku. Rokossovského 2. bieloruský front tak mohol uvoľniť väčšinu svojich síl a začal sa urýchlene presúvať na západ k rieke Odre Počas prvých dvoch aprílových týždňov jednotky 1. bieloruského frontu maršala Žukova uskutočnili presun veľkej časti svojich síl, jeden z najväčších a najrýchlejších presunov obrovského množstva ľudí a techniky v druhej svetovej vojne, keď sa z oblasti od Frankfurtu a Baltského mora, kde uvoľnili pozície pre prisúvajúci sa 2. bieloruský front presunuli na juh pred Seelowské výšiny, odkiaľ mali útočiť cez Odru priamo na západ smerom na Berlín. Niektorým nemeckým jednotkám sa pri tomto sovietskom presune podarilo uniknúť dierami vo frontovej línii, išlo najmä o zvyšky obkľúčenej 2. armády generála Dietricha von Sauckena z Gdanska do delty rieky Visly. Južnejšie sa 1. ukrajinský front maršala Koneva presunul z Horného Sliezska do oblasti Nisy. Jeho úlohou bolo preniknúť z juhovýchodu cez Odru a Nisu a v prípade dostatočne rýchleho postupu obchvátiť Berlín z juhozápadu. Podobnú úlohu zverilo najvyššie velenie aj 2. bieloruskému frontu maršala Rokossovského, ktorý mal útočiť na Žukovovom pravom krídle a obchvátiť Berlín zo severozápadu. Celkovo tieto sovietske vojská sčítali 2 062 200 vojakov, 41 000 diel, raketometov a mínometov, 6 250 tankov a samohybných diel a tiež okolo 7 500 lietadiel.