TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
23. decembra 1990 sa v Slovinsku konalo referendum o nezávislosti. Referenda sa zúčastnilo 93% obyvateľov a až 95% sa vyjadrilo za nezávislosť. V apríli 1991 bolo jasné, že slovinský návrh na premenu Juhoslávie na konfederáciu nebude prijatý. 9. mája 1991 informoval slovinský parlament, že slovinská nezávislosť bude vyhlásená v súlade s výsledkami referenda najneskôr do 26. júna 1991.
Od mája 1991 boli pod vedením Lojze Peterleho zriaďované pracovné skupiny, ktoré prijali balíky opatrení potrebných na vyhlásenie nezávislosti. Už v apríli 1991 bola vytvorená taktika vedenia obrannej vojny - Slovinci mali obkľúčiť jednotky a kasárne Juhoslovanskej ľudovej armády v Slovinsku, zabrániť cestnými blokádami postupu JĽA z Chorvátska a aktívne bojovať tam, kde by mala slovinská Teritoriálna obrana vojenskú výhodu.
V Slovinsku boli umiestnené silné zložky JĽA. 8. marca 1991 slovinský parlament rozhodol, že brancov bude posielať len do jednotiek TO a polície. Začiatkom mája 1991 zvýšila JLA, na čele ktorej stáli v tej dobe dvaja Srbi, osem Chorvátov, dvaja Slovinci, dvaja Macedónci a jeden moslim, bojovú pohotovosť jednotiek v Slovinsku, Chorvátsku a Bosne. Mobilizovala juhoslovanských záložných vojakov v zámienke účasti na cvičení "Zákopo". Cvičenie simulovalo napadnutie SFRJ zo strany Talianska a Rakúska.
Výsledky podľa volebných obvodov (podiel hlasov proti v percentách). 20. decembra 2015 sa v Slovinsku konalo referendum o legalizácii manželstiev osôb rovnakého pohlavia . Zákon, uznávajúci rovnakopohlavné manželstvá bol v referende zamietnutý, keďže väčšina zúčastnených (63,51%) hlasovala proti zákonu. Zároveň volebná účasť v referende dosiahla viac ako 36 percent - hlasovania sa zúčastnilo vyše 623-tisíc ľudí (36,38%), pričom ich muselo byť aspoň 343 104 (20 percent) z celkového počtu oprávnených voličov asi 1,714 milióna - čo je podmienka záväznosti referenda v Slovinsku. V roku 2012 sa v Slovinsku konalo podobné referendum, v ktorom 54,55 percenta voličov pri volebnej účasti 30,31 percenta zamietlo rozšírenie práv registrovaných partnerstiev osôb rovnakého pohlavia.
Náboženstvo Sú prevažne rímskokatolíci. V období reformácie sa medzi nimi rozšírilo aj luteránstvo, ale v následnom období rekatolizácie sa väčšina Slovincov vrátila späť k rímskokatolíckej cirkvi.
Predohra k vojne 23. decembra 1990 sa v Slovinsku konalo referendum o nezávislosti. Referenda sa zúčastnilo 93% obyvateľov a až 95% sa vyjadrilo za nezávislosť. V apríli 1991 bolo jasné, že slovinský návrh na premenu Juhoslávie na konfederáciu nebude prijatý. 9. mája 1991 informoval slovinský parlament, že slovinská nezávislosť bude vyhlásená v súlade s výsledkami referenda najneskôr do 26. júna 1991. Od mája 1991 boli pod vedením Lojze Peterleho zriaďované pracovné skupiny, ktoré prijali balíky opatrení potrebných na vyhlásenie nezávislosti. Už v apríli 1991 bola vytvorená taktika vedenia obrannej vojny - Slovinci mali obkľúčiť jednotky a kasárne Juhoslovanskej ľudovej armády v Slovinsku, zabrániť cestnými blokádami postupu JĽA z Chorvátska a aktívne bojovať tam, kde by mala slovinská Teritoriálna obrana vojenskú výhodu. V Slovinsku boli umiestnené silné zložky JĽA. 8. marca 1991 slovinský parlament rozhodol, že brancov bude posielať len do jednotiek TO a polície. Začiatkom mája 1991 zvýšila JLA, na čele ktorej stáli v tej dobe dvaja Srbi, osem Chorvátov, dvaja Slovinci, dvaja Macedónci a jeden moslim, bojovú pohotovosť jednotiek v Slovinsku, Chorvátsku a Bosne. Mobilizovala juhoslovanských záložných vojakov v zámienke účasti na cvičení "Zákopo". Cvičenie simulovalo napadnutie SFRJ zo strany Talianska a Rakúska.
Pozadie Slovinskí poslanci schválili 3. marca 2015 v parlamente zákon, ktorý zmenil definíciu manželstva zo zväzku muža a ženy na zväzok dvoch osôb . Oponenti zákona následne zozbierali dostatočný počet podpisov (v Slovinsku je potrebných na vypísanie referenda o schválenom zákone 40-tisíc podpisov, po zozbieraní vyše 48-tisíc sa oponenti zákona obrátili na parlament) na vypísanie referenda, ktorého úspešnosť znamená automatické zamietnutie zákona prijatého parlamentom. Následne 26. marca schválil slovinský parlament zablokovanie referenda na základe jeho protiústavnosti, keďže slovinská ústava neumožňuje ľudové hlasovanie o zákonoch, ktoré sa dotýkajú ľudských práv a základných slobôd. Zástanci referenda napadli rozhodnutie na Ústavnom súde, ktorý sa 22. októbra 2015 uzniesol, že parlament nemá právomoc vyhlásiť referendum za protiústavné. Referendum bolo následne parlamentom vypísané na 20. decembra 2015. Proti zákonu sa postavila katolícka cirkev aj pápež František. Množstvo politikov z EÚ, vrátane slovinskej eurokomisárky Violety Bulcovej, volalo po hlasovaní za zákon.
Vyhlásenie nezávislosti 25. júna 1991 vyhlásili Chorvátsko a Slovinsko nezávislosť. Chorvátsko zatiaľ len formálne. Nezávislosť Slovinska bola verejne vyhlásené 26. júna večer na Ľubľanskom Námestí republiky. V Slovinsku začala okamžitá realizácia nezávislosti. Jednotky TO mali celkom 16 000 príslušníkov, polícia mala 10 000 príslušníkov. Okamžite boli zriadené hraničné kontroly na slovinsko-chorvátskej hranici. V noci na 25. júna vydala zväzová vláda pohraničným jednotkám rozkaz zvýšiť bojovú pohotovosť na hraniciach s Rakúskom, Maďarskom a Talianskom. Chorvátsko sľúbilo predsedovi Prezídia SFRJ Markovičovi, že nebude brániť intervencii v Slovinsku.
Doprava Sieť diaľnic Cestná doprava Slovinsko, ležiace na rozhraní Balkánu, Strednej a Západnej Európy, malo už počas éry Rímskej ríše veľký dopravný význam. Územím viedli dôležité cesty (medzi nimi slávna Jantárová cesta), po ktorých smerovali obchodníci i vojaci a prepravovali sa zásoby do provincii Panónia, Norikum a Dalmácia. V súčasnosti vedú krajinou dva hlavné európske dopravné koridory; prvý vedie západo-východným smerom v trase Terst – Ľubľana – Budapešť, druhý v severo-južnom smere v trase Salzburg – Ľubľana – Záhreb. Významným je tiež koridor Graz – Maribor – Záhreb, ktorý je mimo tranzitnej nákladnej dopravy dôležitou cestou pre dovolenkárov, smerujúcich zo strednej a západnej Európy do Dalmácie. Medzi najdôležitejšie dopravné tepny tak patria tzv. európske cesty s medzinárodným významom, ktorými prechádza väčšina tranzitu. Celková cestná sieť v Slovinsku dosahuje 38 985 km, z toho je 769 km rýchlostných ciest (sav v roku 2012). Križovatka A1 a A2 Malence pri Ľubľane ;Európske cesty E 57: (Graz) → ŠentiljMariborCeljeĽubľana E 59: (Graz) → ŠentiljMariborKozminci → Záhreb E 61: (Villach) → HrušicaĽubľanaPostojnaDivača → Terst E 70: (Terst) → DivačaĽubľanaObrežje → Záhreb ;Diaľnice A1: Šentilj – Maribor – Ľubľana – Srmin () A2: Karavanken – Kranj – Ľubľana – Novo mesto – Obrežje () A3: Gabrk – Fernetiči () A4: Maribor – Gruškovje () A5: Maribor – Pince () Železničná doprava Železničná sieť Slovinska Železničná doprava využíva štandardný rozchod koľají 1435 mm, čo zjednodušuje medzinárodnú prepravu. Hornatý reliéf krajiny limituje používanie železnice do rovinatejších oblastí nížin a horských kotlín, ktorými vedie väčšina hlavných tratí. Celková dĺžka železničnej siete je 1 229 km (v roku 2014), z toho elektrifikovaných jednosmerným napätím 3 kV je 503 km a dvojkoľajných tratí je 331 km. Významným je železničný uzol v Ľubľane a pre nákladnú dopravu prístav Koper. Nezastupiteľnú úlohu v rámci turistického ruchu v hlavnom meste zohráva pozemná lanová dráha na Ľubľanský hrad. V minulosti v meste premávali električky, ktoré však boli v roku 1959 zrušené. Veľkú obľubu má v hlavnom meste cyklodoprava. Lodná doprava Najvýznamnejším prístavným mestom krajiny je Koper, kde je jediné významnejšie prekladisko námorných lodí v Slovinsku. Na jadranskom pobreží je niekoľko malých prístavov a mol. Vnútrozemská riečna doprava má zanedbateľný význam a plní skôr rekreačnú funkciu. Letecká doprava V krajine je 16 letísk, z ktorých je 9 s nespevnenou dráhou. Z hľadiska prepravy dominuje medzinárodné letisko Joža Pučnika pri Ľubľane, ktoré v roku 2019 odbavilo cca 31,5 tisíc letov a viac ako 1,72 mil. cestujúcich. Medzinárodné sú ešte letiská v Maribore a v Portoroži, slúžiace najmä doprave turistov na jadranské pobrežie. Vnútroštátna letecká doprava je vzhľadom na rozlohu krajiny a existujúcu diaľničnú sieť využívaná minimálne.
Prvá písomná zmienka o miestnom osídlení je z roku 1429. V roku 1534 sa písomne uvádza ako Bolyaperci. Patrila hradnému panstvu Revište, od roku 1672 časť pripadla Pavlínom z Lefantoviec. Po zrušení rehole patrila táto časť verejným základinám, časť dovtedy patriaca rodine Dóczyovcov prešla pod správu Banskej komory v Banskej Štiavnici. Obec sa skladala z osád (štálov): Abrahámov štál, Bachhübl, Bartošov štál, Bauer, Borovička, Danielovci atď. Obyvatelia sa zoberali hlavne poľnohospodárstvom a prácou v lese. Po druhej svetovej vojne boli z obce obyvatelia nemeckej národnosti vysídlení a usadili sa tu obyvatelia z vypálených obcí.
Pozri aj  Zoznam kultúrnych pamiatok v Žarnovici
Pamiatky V obci sa nachádza socha sv. Floriána z 19. storočia, socha sv. Magdalény z 18. storočia, pomník zosnulým z 1. a 2. svetovej vojny a rímskokatolícky kostol sv. Magdalény z roku 1860.
Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1241.
Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1141.
Polohopis Bývalá obec ležala v údolí Telinského potoka, na rozhraní Hronskej pahorkatiny (podcelok Podunajskej pahorkatiny) a Kozmálovských vŕškov (podcelok Štiavnických vrchov). Severozápadne leží zalesnený vrch Dobrica (), východným smerom dominuje Veľká Vápenná ().
História Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1131.
Dejiny Prvá písomná zmienka o miestnom osídlení je z roku 1429. V roku 1534 sa písomne uvádza ako Bolyaperci . Patrila hradnému panstvu Revište, od roku 1672 časť pripadla Pavlínom z Lefantoviec. Po zrušení rehole patrila táto časť verejným základinám, časť dovtedy patriaca rodine Dóczyovcov prešla pod správu Banskej komory v Banskej Štiavnici. Obec sa skladala z osád (štálov): Abrahámov štál, Bachhübl, Bartošov štál, Bauer, Borovička, Danielovci atď. Obyvatelia sa zoberali hlavne poľnohospodárstvom a prácou v lese. V roku 1944 bola veľká časť civilných nemeckých obyvateľov Píly mučená a zavraždená spolu s obyvateľmi Veľkého Poľa na železničnej stanici v Banskej Štiavnici. Pochovaní boli do masových hrobov na opustenom cintoríne určenom pre obete moru. Po druhej svetovej vojne boli z obce zvyšní obyvatelia nemeckej národnosti vysídlení a usadili sa tu obyvatelia z vypálených obcí.
Polohopis Obec leží na rozhraní juhozápadnej časti Slovenského krasu a Rimavskej kotliny, na nive a terase rieky Slanej, na polceste medzi Rožňavou a Tornaľou. Rozloha obce je 1 286 ha.
Polohopis Katastrálne územie obce susedí s 5 obcami: sever – Žarnovica, severovýchod – Voznica, severozápad – Nová Baňa, juhozápad – Brehy (všetky okres Žarnovica), juhovýchod – Uhliská (Nitriansky kraj, okres Levice). Kataster obce sa rozkladá v 3 geomorfologických celkoch: Štiavnické vrchy, Vtáčnik a Žiarska kotlina. Väčšina územia sa rozprestiera v CHKO Štiavnické vrchy. Najvyšším bodom katastra je vrch Veľký Žiar (), najnižším hladina Hrona (okolo ). Celé katastrálne územie je zväčša hornaté, vulkanického (sopečného) pôvodu. Horninové podložie tvoria najmä treťohorné sopečné horniny ako andezit, ryolit a ich tufy. V oblasti, ktorou pretekajú vodné toku sú to štvrtohorné štrkové a piesčité sedimenty. Rieka Hron a jej prítoky Cez katastrálne územie obce preteká rieka Hron v dĺžke okolo juhozápadným smerom. Ďalej jeho ľavostranný prítok Rudniansky potok, pravostranný prítok Mokráň a ďalšie menšie vodné toky. Rudniansky vodopád Zaujímavosťou je chránená prírodná pamiatka Rudniansky vodopád. Rudniansky vodopád je jediným vodopádom v CHKO Štiavnické vrchy. Je vysoký asi a vznikol pri tektonickom zlome geologického podložia, tvoreného sopečnými horninami, andezitmi. Tvorí ho viacero prúdov, obtekajúcich skalu, ktoré v zime vytvárajú nádhernú cencúľovú výzdobu. V roku 1995 bol vyhlásený za prírodnú pamiatku. Nachádza sa na hornom toku Rudnianskeho potoka, ktorý preteká obcami Uhliská a Rudno nad Hronom, asi nad obcou Rudno nad Hronom v katastrálnom území obce Uhliská.
Občianska vybavenosť V Rimavskej Píle stojí krčma, 2 obchody, materská škola, kultúrny dom, evanjelický kostol, komunitné centrum. Je tu železničná zastávka na trati Jesenské - Brezno.
Píla (nemecky Paulisch) je obec na Slovensku v okrese Žarnovica. Obec je typická roztrateným osídlením kopanicového typu, štálmi.
pí Píla (okres Lučenec) · Píla (okres Pezinok) · Píla (okres Žarnovica)
Obec, história Chotár je hornatina, ktorú tvoria rozličné druhy andezitov a ich pyroklastiká. Okolie obce je odlesnené, priľahlé lesy sú dubové, jedľové a bukové. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 585 m, chotár 490-882 m. Prvýkrát sa obec spomína v roku 1266. Historické názvy: roku 1266 Kulpah, 1773 Kolpachy, 1948 Banský Studenec. V roku 1352 patrila mestu Banská Štiavnica, neskoršie komore a lesnému eráru. Od roku 1730 sú v obci dve vodné nádrže. Veľký Kolpašský tajch bol dokončený 1730 a Malý Kolpašský tajch v roku 1763. Voda z tajchov sa viedla aj cez jedinečný akvadukt pre prechod ponad železničnú trať v Kysihýbli, do úpravárenských zariadení pri bývalej šachte František v Banskej Štiavnici. V roku 1715 mala obec 18 domácností, 1828 tu bolo 66 domov a 398 obyvateľov. Zaoberali sa prevažne hutníctvom.
Polohopis Obec leží v strednej časti Žiarskej kotliny medzi Kremnickými a Štiavnickými vrchmi. Leží pri ceste I/65 do Žiaru nad Hronom a cez obec vedie cesta do Banskej Štiavnice cez neďaleké Sklené Teplice. Nachádza sa tu lom, z ktorého sa čerpá surovina pre blízku fabriku, ktorá vyrába tepelnoizolačný materiál perlit.
Dejiny Obci s názvom Píla je na Slovensku niekoľko. Táto leží v údolí pod vrchom Javor. Vznikla v 14. storočí ako osada drevorubačov a patrila k divínskemu panstvu Balassovcov. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1456 a spomína sa pod názvom Fyryz. Pôvodne obec ležala v dolinke povyše dnešného mlyna. V roku 1742 ju celú zničila veľká povodeň. Tí, ktorí besnenie živlov prežili novú obec postavili v mieste osady Gúrovci. Staré a cudzojazyčné pomenovania obce boli: Fyryz (1456), Fyreez (1502), maďarsky Fürész. Dnešné pomenovanie obce Pila je od roku 1808. Patrila Divínskemu panstvu. V 1. polovici 18. storočia obec pre povodne spustla. V roku 1828 mala zase 24 domov a 142 obyvateľov. Zaoberali sa málo výnosným poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Poľnohospodárstvo bolo hlavným zamestnaním aj za I. ČSR. Stredom obce preteká miestny potôčik Pilňanka, ktorý napája množstvo malých prítokov. Pilňanka sa vlieva do Krivánskeho potoka, ktorý je vyhlásený za prírodnú pamiatku, po jeho brehoch rastie vzácna rastlina Perovník pštrosí. Od začiatku 20. storočia pôsobila v obci cirkevná evanjelická škola. V roku 1938 k nej pribudla cirkevná katolícka škola, v súčasnosti sú obidve bez žiakov. Po druhej svetovej vojne bola v obci vybudovaná budova terajšieho obecného úradu, obecné maštale pre spolok súkromne hospodáriacich roľníkov, ktorý svoju činnosť ukončil až v roku 1981. V 70. rokoch v čase najväčšieho rozkvetu obce si miestni občania svojpomocne vybudovali budovu kultúrneho domu, pohostinstva a rozličného tovaru, domu smútku a vybudoval sa tiež nový podjazd do obce, ktorý je jediným vstupom do nej. Pôvodný slúži teraz iba pre potok Pilňanka.
Doprava Južným okrajom územia vedie rýchlostná cesta R1 (Nitra – Zvolen) i cesta I/65, rovnako i Železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Zo Žarnovice vedie údolím riečky Kľak cesta II/512, z ktorej odbočujú miestne komunikácie.
Polohopis Obec leží na ľavej strane rieky Hron medzi mestami Žarnovica a Nová Baňa. Kataster obce lemuje z východu Chránená krajinná oblasť Štiavnické vrchy a zo západu Pohronský Inovec. Obcou preteká potok Richňava s ústím do rieky Hron. Najvyšším miestom je Drastvica s nadmorskou výškou 820 m n. m.
Významné budovy v obci  Kaštieľ a kaplnka V obci sa nachádza pôvodne barokový kaštieľ z 18. storočia, ktorý bol v 19. storočí úplne prestavaný. Pred kaplnkou stojí kamenná socha Svätého Floriána – patróna hasičov – postavená v roku 1773, (zrekonštruovaná v roku 2002 – 2003) a dňa 22. 9. 2003 v roku návštevy Slovenska pápežom Jánom Pavlom II., vysvätená. Socha Jána Nepomuckého Socha Jána Nepomuckého bola zrekonštruovaná aj s podstavcom v roku 2009.
Symboly obce Mestský znak Žarnovice tvorí jednoznakový erb-zlatý žarnov v červenom gotickom štíte. Za mestský znak sa považuje aj jeho jednofarebné zobrazenie, ak vyobrazením zodpovedá mestskému znaku Žarnovice. Vlajka mesta Žarnovica sa skladá z troch pozdĺžnych pruhov vychádzajúcich z farieb mestského znaku, žltého v 1/3, v 1/3 červeného a v 1/3 opäť žltého, usporiadaných pod sebou. Pečať mesta Žarnovica je kruhová s priemerom 3,7 cm. Je na nej v strede mestský znak a po obvode kruhopis-mesto Žarnovica. Reťaz (insígnie) mesta Žarnovica je tvorená 25 článkami s motívom Žarnovica. Reťaz je ukončená štítovou medailou s vyobrazením erbu mesta a s nápisom: mesto Žarnovica. <!--
Občianska vybavenosť V obci sa okrem reformovaného a rímskokatolíckeho kostola nachádza aj moderný evanjelický kostol, vybudovaný po druhej svetovej vojne presídlencami z Dolnej zeme a baptistická modlitebňa.
Dejiny V chotári obce boli objavené významné paleotologické nálezy a morské lastúrniky. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1439. Patrila rozličným zemepánom. Počas vojen v 17. storočí spustla. Obnovili ju v 18. storočí. Obyvatelia sa zoberali hlavne poľnohospodárstvom.
Národnostné zloženie Ako vyplýva z nasledovných štatistík bývalé obce karpatských Nemcov dnes pomaly vymierajú: 1919: Veľké Pole: 2468 obyvateľov (z toho Nemcov 2390) Píla (Tekovská): 1828 obyvateľov (z toho Nemcov 1652) 2012: Veľké Pole: 399 obyvateľov Píla: 144 obyvateľov
Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1368. 24. júna 2021 obcou prešlo tornádo s extrémnou búrkou, ktoré polovicu obce v podstate zrovnalo so zemou, u mnohých domov zostali len obvodové múry bez strechy, kostol prišiel o strechu i o vežu.
Dejiny Počas druhej svetovej vojny, 3. decembra 1944 do obce vpadli nemecké jednotky a zatkli 56 mužov z obce za pomoc partizánom. 50 z nich neskôr odvliekli do koncentračných táborov, 45 z nich zahynulo.
Dejiny Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1430. Druhá svetová vojna Cez druhú svetovú vojnu obyvatelia poskytovali pomoc sovietskym partizánom. 19. novembra 1944 zatkli nemecké jednotky všetkých 34 mužov z obce a za pomoc partizánom ich postrieľali asi 1 km severne od obce. Prežili iba dvaja zranení. Nasledujúceho dňa obec nacisti obkľúčili, ženy a deti vyhnali z domovov a obec zapálili. Nepoškodený zostal iba kostol. Súčasnosť V súčasnosti (k 31. 12. 2015) žije v obci 101 obyvateľov.
Polohopis Obec sa nachádza 2 km južne od Hronského Beňadika, na ceste I/76 (10km južne od Novej Bani a 18km severne od Levíc) a pri železničnej trati Kozárovce - Zvolen.
Doprava Údolím Hrona vedú Žarnovickým podolím dôležité komunikácie nadregionálneho významu, rýchlostná cesta R1 (súčasť E 58), cesta I/65 a železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Z hlavných ciest v Žarnovici odbočuje cesta II/512 (Žarnovica – Oslany).
Dejiny Obec bola založená niekedy okolo roku 1291, z tohto obdobia pochádza prvá písomná zmienka ako o baníckej obci. Po roku 1989 banícky priemysel v obci zanikol a väčšina obyvateľov sa zamestnáva v blízkej Rožňave, prípadne v poľnohospodárstve a službách v obci.
Administratívne členenie  Mestá Nová Baňa Žarnovica Obce BrehyHodruša-HámreHorné HámreHrabičovHronský BeňadikKľakMalá LehotaOrovnicaOstrý GrúňPíla PsiareRudno nad HronomTekovská BreznicaVeľká LehotaVeľké PoleVoznicaŽupkov
Od prameňa tečie smerom na severozápad, zľava priberá krátky prítok prameniaci severovýchodne od kóty 1 020 m, sprava dva krátke prítoky z južného svahu Kýčerského grúňa (939 m n. m.) a znovu zľava prítoky Horná Strmá a Dolná Strmá. Následne sa stáča viac na SSZ, z ľavej strany priberá Snohy, z pravej strany prítok zo západného svahu Kýčerského grúňa a oblúkom sa stáča smerom na západ. Na dolnom toku ešte priberá krátky pravostranný prítok spod Kýčerského grúňa a tiež potok zvaný Tajšok zľava, esovito sa stáča a na južnom okraji Dobroče, juhovýchodne od stredu obce Čierny Balog, ústi v nadmorskej výške približne 579 m n. m. do Čierneho Hrona.
Opis toku Od prameňa tečie najprv severoseverovýchodným smerom, následne na sever, potom sa stáča na severozápad a preteká Čiernou dolinou. Tu priberá dva ľavostranné prítoky prameniace juhovýchodne, resp. severovýchodne od kóty a tečie popri horárni Čierna dolina na pravom brehu. Napokon sa oblúkom stáča na severoseverovýchod, vstupuje do Liptovskej kotliny, podteká železničnú trať č. 180 a južne od obce Východná ústi v nadmorskej výške cca do Bieleho Váhu. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Váhu Kategória:Vodné toky v Kozích chrbtoch Kategória:Vodné toky v Liptovskej kotline Kategória:Vodné toky v okrese Liptovský Mikuláš
Opis toku Od prameňa tečie najprv smerom na severovýchod k horárni Sedmák, v blízkosti ktorej priberá zľava Lopatu a Sedmák a na krátkom úseku tečie na východ. Následne sa oblúkom stáča na severovýchod, sprava priberá prítok tečúci západne od Dobročského pralesa, zľava dva krátke prítoky z východného svahu Ramže (1 029 m n. m.) a sprava Hatiarovu dolinku a Fajtovie salaš. Odtiaľ pokračuje smerom na sever k sútoku s ľavostranným prítokom zvaným Pod Skalicou, následne znovu severovýchodným smerom, z oboch strán priberá na strednom toku viaceré krátke prítoky (z pomenovaných Horná Suchá a Dolná Suchá zľava a Podstrungovú v blízkosti horárne v Brôtove sprava) a na dolnom toku už tečie smerom na sever. Z ľavej strany ešte priberá Jaškovú a Prednú jamu, koryto sa esovito stáča a vytvára výrazný oblúk prehnutý na východ. Napokon vteká do intravilánu obce Čierny Balog, kde sa v blízkosti centra miestnej časti Dobroč vlieva v nadmorskej výške cca 558 m n. m. do Čierneho Hrona. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky vo Veporských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Čierny potok je potok na Horehroní, v južnej časti okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Kamenistého potoka, meria 6,4 km a je tokom V. rádu. Pramení na Poľane, v podcelku Vysoká Poľana, na severovýchodnom svahu Kopcov (1 334,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 125 m n. m. Na hornom toku tečie severovýchodným smerom, pričom nepriberá prítoky, následne sa esovito stáča, pričom najprv vytvára oblúk prehnutý na sever. Potom tečie na krátkom úseku na východ, vstupuje do Veporských vrchov, do podcelku Sihlianska planina, sprava priberá prítok z oblasti Kľuky, stáča sa a ďalej už pokračuje smerom na sever. Následne vytvára oblúk ohnutý na východ, priberá pravostranný prítok z oblasti Koliesky a dva ľavostranné prítoky, najprv dlhší prítok (1,8 km) pretekajúci dolinou Veľká ráztoka, potom prítok vznikajúci juhozápadne od kóty 850,6 m. Napokon sa pri osade Čierny Potok vlieva v nadmorskej výške cca 708 m n. m. do Kamenistého potok. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Opis toku Na hornom toku tečie sprvu smerom na SSZ dolinou Pod Rozsypkom, zľava najprv priberá Podrôsypok, potom sprava prítok zvaný Pod Machyniarkou, prechodne sa stáča viac na severozápad a zľava priberá Kaliská. Následne priberá Podpomyváč sprava (v blízkosti Jilemnického horárne), z tej istej strany Martinovú, prechodne pokračuje smerom na západ a z ľavej strany postupne priberá Krivú, Hlbokú a Brozmanovú, pričom už tečie cez Starú dolinu|, stáča sa na severozápad a zľava priberá tri krátke prítoky prameniace na juhozápadnom, resp. západnom svahu Kýčerného grúňa (939 m n. m.). Na strednom toku tečie potom na krátkom úseku na sever k sútoku s pravostranným Pomývačným potokom, z tej istej strany priberá aj Boldišku a definitívne sa stáča západným smerom. Na dolnom toku postupne priberá Jankovú a Kráľovstvo sprava, Kušnierovú a Dolnú Kušnierovú zľava, Šafranku, Šopík, Drábovú, Valašku sprava a vteká do intravilánu obce Čierny Balog. Preteká miestnou časťou Dobroč, postupne ešte priberá Ondríkovú, Zasranú a Prvú dolinku sprava a východne od centra Dobroče sa v nadmorskej výške približne 575 m n. m. vlieva do Čierneho Hrona. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky vo Veporských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Čierny potok je krátky potok na Strednom Pohroní, v juhovýchodnej časti okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok Bariny, meria 2,2 km a je tokom V. rádu. Preteká pohorím Vtáčnik, pramení v podcelku Vysoký Vtáčnik, v masíve Predný Kľak, na východnom svahu Jarabej skaly (1 169,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 990 m n. m. V pramennej oblasti tečie na krátkom úseku na východ, sprava priberá krátky prítok z východoseverovýchodného svahu Jarabej skaly a ďalej tečie juhovýchodným smerom. Na dolnom toku sa stáča severojužným smerom, sprava priberá prítok (1,7 km) z lokality Veľký Báň na juhovýchodnom svahu Jarabej skaly a v nadmorskej výške cca 575 m n. m. ústi v Kľackej doline do Bariny. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky v okrese Prievidza
Smer toku Spočiatku tečie na západ až severozápad údolím na južnom okraji zastavaného územia dediny Koniaków, prechádza do katastra dediny Jaworzynka, kde sa postupne stáča na juh a tečie stále údolím na okraji zástavby smerom k štátnej hranici, ktorú dosahuje v lokalite Kotelnica . Po prekročení hranice v katastrálnom území obce Skalité sa stáča na juhozápad, kde vytvára hlboké údolie, ktoré premosťuje Most Čadečka na diaľnici D3. Tesne pred ústím potok vstupuje do katastra obce Čierne.
Kýčerný potok je potok na Horehroní, v južnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Čierneho Hrona, meria 4,5 km a je tokom IV. rádu
Opis toku Z ráztoky tečie juhozápadozápadným smerom poľnohospodárskym extravilánom, striedavo lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, pravým brehom obmýva pasienok a vinicu Pod vinicami , nižšie trvalý trávny porast Rožok , ďalej pole Čierťaž , v nadmorskej výške vteká na obecnú hranicu medzi obcou Priekopa a obcou Vojnatina, ktorú sleduje až po nadmorskú výšku , kde ju opúšťa, pokračuje územím obce Vojnatina a po krátkom úseku v poľnohospodárskom extraviláne v nadmorskej výške ústi do Breznického potoka na severnom okraji nevýrazného vrchu Tibavská tabla ako jeho ľavostranný prítok. Breznický potok ďalej ústi do Kruhovského potoka v povodí Uhu, čiže do južnejšieho ramena Kruhovského potoka, ktoré vzniklo rozdelením pod ráztokou v nadmorskej výške ; toto rameno i pod ráztokou nesie názov Kruhovský potok . Čierťažský potok nemá prítoky. Čierťažský potok sa začína v ráztoke Kruhovského potoka a horný úsek toku preteká v poľnohospodárskom extraviláne obce Priekopa, kratšiu dolnú časť toku tečie v poľnohospodárskom extraviláne obce Vojnatina vrátane ústia, v okrese Sobrance, v Košickom kraji, v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina, v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina.
Priebeh toku Pramení vo Veporských vrchoch v masíve Fabovej hole () v nadmorskej výške cca Tečie juhozápadným smerom, vytvára dolinu Kopačno, na konci ktorej sa stáča na západ. Zľava priberá Svetlú a mení smer toku na severozápad. Preteká obcou Pohronská Polhora, tu priberá potok Lipianka sprava a vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Breznianska kotlina. Ďalej tečie cez Michalovú, v obci priberá z pravej strany Lieskový potok, následne Michalkovský potok sprava, Chmeľúsku a Zubákovú zľava a Zadný Hliník sprava. Preteká osadou Rohozná (súčasť mesta Brezno) a pri Zadných Halnách sa v nadmorskej výške cca vlieva do Hrona.
Opis toku Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom viac-menej juhovýchodným smerom. Preteká osadou Prievrana a okrajom obce Nové Hony. Sprava priberá Bolín a pri obci Veľké Dravce napája rovnomennú vodnú nádrž, do ktorej vteká po prekonaní dvoch výrazných oblúkov vypnutých na západ k obci Nové Hony. Do Suchej ústi neďaleko obce Veľké Dravce v nadmorskej výške cca 197 m n. m. na území tzv. Novohradských terás. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Ipľa Kategória:Vodné toky v Lučenskej kotline Kategória:Vodné toky v okrese Lučenec Kategória:Vodné toky v okrese Poltár
Opis toku Od prameňa tečie najprv smerom na sever, esovito sa ohýba, sprava priberá prítok zo severného svahu Zadnej hole a prechodne tečie severozápadným smerom. Následne sa stáča na sever, preteká rovnomennou dolinou a v jej hornej časti postupne priberá niekoľko prítokov: najprv sprava spod Sedla pod Veľkým bokom (), potom zľava z juhovýchodného svahu Domárky () a tiež pravostranný z južného svahu Veľkého boku (). V strednej časti doliny pokračuje severozápadným smerom, sprava priberá prítok zo západného svahu Veľkého boku, zľava prítok zo severného svahu Domárky a na krátkom úseku tečie na sever. Potom preteká popri horárni Škarkétka na pravom brehu, pri ktorej priberá pravostranný prítok zo severoseverozápadného svahu Malého boku () a v dolnej časti doliny potom tečie západo-severozápadným smerom. Sprava následne priberá prítok z južného svahu Pukanca (), zľava dva krátke prítoky z lokality Široká, opäť sprava prítok z juhojuhozápadného svahu Doliniek () a napokon zľava ďalší krátky prítok z lokality Široká. Potom už pokračuje k ústiu západným smerom, tečie popri horárni Predné na ľavom brehu a neďaleko nej, juhovýchodne od obce Malužiná, ústi v nadmorskej výške cca do potoka Malužiná.
Opis toku Po vzniku potok tečie juhozápadojužným smerom, stále vo vyrastenom listnatom poraste, ktorý je obklopený rozľahlými podmočenými lúkami a močiarmi. Po chvíli sa mierne stáča na juh, podteká miestnu účelovú komunikáciu a nakrátko opúšťa les. Preteká trsťovým močiarom a onedlho znova vstupuje do stromového porastu. Pokračuje stále južným smerom, križuje sa s moravskou cyklomagistrálou a pomaly sa začína presmerovávať na juhovýchodojuh. Vteká do väčšieho systému močarísk a koryto toku sa značne zmení, z priekopy na prirodzené, nezregulované. Asi 115 metrov pred sútokom s Malinou naposledy vteká do listnatého lesa, výraznejšie sa stáča na juhovýchod a zľava sa vlieva do spomínanej rieky v nadmorskej výške , v katastri Borinky.
Opis toku Pramení a preteká výhradne na území Spišskej Magury. Prameň leží v nadmorskej výške okolo , pod hlavným hrebeňom podcelku Repisko, pod kótou Na svojom hornom toku tečie viac-menej na severozápad, priberá niekoľko kratších prítokov z oboch strán, najdlhším je ľavostranný prítok spod Smrečín (). Potom preteká cez obec Reľov, kde sprava priberá Ščerbovú, pokračuje cez miestnu časť Hágy a pri osade Keheľ priberá ľavostranný Jezerský potok. Rieka rozširuje svoje koryto, tečie cez Spišské Hanušovce a mení smer toku na sever, popri osade Potok, v blízkosti ktorej priberá z pravej strany Zálesie (). Následne preteká cez Matiašovce a až k Spišskej Starej Vsi sa koryto výraznejšie horizontálne vlní. Na dolnom toku tečie cez mestečko Spišská Stará Ves a severne od neho ústi do Dunajca.
Opis toku V pramennej oblasti tečie severojužným smerom, severovýchodne od Kýčery () sa oblúkom stáča a pokračuje na juhovýchod. Následne postupne priberá niekoľko ľavostranných prítokov: najprv prítok z východného svahu Čierťaže, potom prítok z juhozápadného svahu Hrúbok (), krátky prítok z južného úpätia Hrúbok, ďalej prítok () zo západného svahu Kamennej lúky () a prechodne tečie východným smerom. Zľava ešte priberá Kamenistý potok, mení smer toku viac na VJV a vteká na územie Ukrajiny. Tam priberá zľava najprv občasný prítok z východného svahu Kalnice (), následne prítok z juhovýchodného svahu Kalnice, výrazne esovito sa stáča a z tej istej strany priberá významný prítok () z južného svahu Kremenca (). Napokon sa stáča smerom na juh, sprava priberá tri krátke prítoky zo severovýchodných svahov vrchu Kičera pierša () a na území obce Stužycja ústi v nadmorskej výške cca n. m. do Uhu. Stužická rieka preteká husto zalesneným, neobývaným územím národného parku Poloniny, pričom celý úsek na území Slovenska je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Stužica.
Opis toku Po vzniku potok chvíľu pokračuje na juhozápad a následne sa oblúkom stáča na západ. Tvorí zrejmú vlnu vydutú na sever, podteká miestnu účelovú komunikáciu a mierne sa stočí na severozápad. Priberá svoj prvý prítok, sprava spod Krížnice (), pokračuje stále severozápadným smerom a ústi doňho ďalší pravostranný potôčik, taktiež spod Krížnice. Krátko po sútoku sa potok jemne stáča na západ, následne, prudšie na juhozápad a vytvára miernu vlnu smerujúcu na juhovýchod. Potok teraz po prvý raz opúšťa les (doteraz tiekol len v dorastenom listnatom lese) a vteká nakrátko do trávnatého porastu, pokračuje ďalej na juhozápad, teraz už však opäť v listnatom lese. Následne sa tok stočí zase na západ, vlní sa a vteká do zastavaného územia obce Pernek. Postupne sa oblúkom stáča na juhozápad, preteká v blízkosti miestneho kostola od ktorého je názov potoka odvodený a po chvíli sa ešte výraznejšie stočí na juhozápad. Napokon ešte podteká cestu II/503, tečie zregulovaným korytom a nakoniec v nadmorskej výške ústi pravostranne do Perneckého potoka.
Opis toku Od prameňa tečie najprv smerom na severoseverovýchod, zľava priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Salašíkov(852 m n. m.), stáča sa na sever a opäť zľava priberá krátky prítok zo severovýchodného svahu Salašíkov, pričom preteká Krížnou dolinou. Na dolnom toku už pokračuje severovýchodným smerom, nepriberá ďalšie trvalé prítoky, vteká do intravilánu obce Čierny Balog, kde sa v miestnej časti Pusté vlieva v nadmorskej výške cca 550 m n. m. do Čierneho Hrona. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky vo Veporských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Opis toku Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Paráč, pod vrchom Paráč () v nadmorskej výške približne Najprv tečie na severozápad, zľava priberá Brveník, pri horárni Flajšová sa stáča na sever, tečie okrajom Kysuckej vrchoviny a sprava priberá Novú rieku. Ďalej vteká do intravilánu obce Oravská Lesná (a zároveň aj do Podbeskydskej vrchoviny) a smeruje na severovýchod. Tu zľava najprv priberá Katrenčíkovský potok (), za Oravskou Lesnou tečie veľkým oblúkom, priberá najprv z pravej strany Zimnú vodu a potom z ľavej strany Juríkov potok. Nasleduje zľava Požehovka a vteká na územie obce Zákamenné. Na území obce Zákamenné priberá ľavostrannú Zásihlianku. Ďalej preteká obcou Lomná, priberá Lomnicu sprava, cez Krušetnicu, kde z ľavej strany priberá Klinianku, neskôr Mútňanku () a pri obci Breza Kýčeru. Následne vytvára meander, veľkým oblúkom tečie popri Lokci a priberá významný prítok Hruštínka. Potom už tečie viac-menej severovýchodným smerom, okrajom Oravskej kotliny, kde priberá prítoky: Nevolajku pri Ťapešove sprava, Veselianku pri Oravskej Jasenici zľava a Adamku z pravej strany. Ústi do vodnej nádrže Orava južne od Námestova v nadmorskej výške
Opis toku Od prameňa potok pokračuje východoseverovýchodným smerom v medzi uprostred lúky, kde preteká pomedzi stromy a trávu. Tok sa mierne stočí na východ a vzápätí na juhovýchod pričom jeho koryto ostáva stále rovnakého charakteru. Následne sa potok stáča na východ, tečie v listnatom lese, podteká cestu II/501 a priberá zľava spomínaný kanál, ako svoj najvýznamnejší prítok. Pokračuje viac-menej východným smerom, potom sa tok presmeruje na severovýchod, mierne sa vlní a podteká aj železničnú trať Zohor-Plavecký Mikuláš. Tečie v zmiešanom lese, na východ, ústi do neho ľavostranný kanál a následne je premostený mostom miestnej účelovej komunikácie v obci Lozorno. Úsek od mosta preteká v menovanej obci, v umelom koryte, kde ho následne križuje elektrické vedenie vysokého napätia. Pokračuje v princípe na severovýchod a hneď sa mierne oblúkom stočí zase na východ. Priberá pravostranný prítok, stále tečie východným smerom, voľne meandruje, ešte podteká cestný most, až napokon, v nadmorskej výške ústi sprava do Suchého potoka.
Opis toku Od prameňa tečie smerom na severozápad, zľava priberá krátky prítok prameniaci severovýchodne od kóty 1 020 m, sprava dva krátke prítoky z južného svahu Kýčerského grúňa (939 m n. m.) a znovu zľava prítoky Horná Strmá a Dolná Strmá. Následne sa stáča viac na SSZ, z ľavej strany priberá Snohy, z pravej strany prítok zo západného svahu Kýčerského grúňa a oblúkom sa stáča smerom na západ. Na dolnom toku ešte priberá krátky pravostranný prítok spod Kýčerského grúňa a tiež potok zvaný Tajšok zľava, esovito sa stáča a na južnom okraji Dobroče, juhovýchodne od stredu obce Čierny Balog, ústi v nadmorskej výške približne 579 m n. m. do Čierneho Hrona. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Hrona Kategória:Vodné toky vo Veporských vrchoch Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Opis toku V pramennej oblasti tečie sprvu juhojuhovýchodným smerom, následne sa stáča na juhovýchod a sprava priberá prítok z východného svahu Javorníčka (). Ďalej už pokračuje viac-menej východným smerom, zľava najprv priberá prítok z osady Zigovci, ďalej už tečie po hranici CHKO Kysuce, potom od osady Vlčkovci (obe osady sú súčasť miestnej časti Kátlina) a preteká miestnou časťou Hadoše, kde sprava priberá prítok spod Kýčerky (). Následne priberá aj pravostranný prítok zo severného svahu Širokého () a pri osade Repovci ľavostranný prítok () zo západného svahu Králikova (683,8). Napokon ešte priberá svoj najvýznamnejší prítok, Kaprinský potok sprava a pri osade Ficovci, severozápadne od centra Dolnej Marikovej, ústi v nadmorskej výške cca do Marikovského potoka.
Opis toku Na hornom toku tečie juhozápadným smerom, zľava priberá najprv prítok zo severozápadného svahu Kazíckej Kýčery (910,4 m n. m.), potom dlhší prítok (549,7 m n. m.; 1,3 km) z juhozápadného svahu Kazíckej Kýčery. Ďalej už tečie západným smerom a pri samote Kvočinovo priberá ľavostranný prítok z juhozápadného svahu Kršliska (798 m n. m.). Napokon sa pri osade Puckalovci, severne od obce Dlhé Pole, vlieva v nadmorskej výške 492,8 m n. m. do Dlhopoľky. Kategória:Potoky na Slovensku Kategória:Povodie Váhu Kategória:Vodné toky v Javorníkoch Kategória:Vodné toky v okrese Žilina
Kýčerský potok môže byť: prítok Klenovskej Rimavy v povodí Rimavy, pozri Kýčerský potok (prítok Klenovskej Rimavy) prítok Lipníka v povodí Dunajca, pozri Kýčerský potok (prítok Lipníka) prítok Stružnice v povodí Cirochy, pozri Kýčerský potok (prítok Stružnice) prítok Zubáka v povodí Váhu, pozri Kýčerský potok (prítok Zubáka)
Opis toku V pramennej oblasti tečie najprv smerom na východ, následne sa stáča na severovýchod a preteká Tichovodskou dolinou. V strednej časti doliny vytvára výrazný oblúk prehnutý na východ, obteká chránené územie Polianske rašelinisko na ľavom brehu a stáča sa na sever. Potom preteká cez Tichú vodu, kde priberá pravostranný Suchý potok a tiež ľavostrannú Henclovú. Ďalej sa prechodne stáča viac na SSV, v okolí osady Zahájnica tečie znovu smerom na sever a pod osadou sa definitívne stáča na severovýchod. Tesne pred ústím ešte podteká železničnú trať Červená Skala – Margecany i cestu II. triedy č. 546. V úseku medzi Tichou Vodou a ústím sleduje tok potoka miestami zachovaná lesná železnica.
Smer toku Od prameňa tečie severojužným smerom až k sútoku s Klínovkou, odtiaľ potom pokračuje viac-menej juhozápadným smerom.
Smer toku Od prameňa tečie najprv na západ, potom sa oblúkom stáča a na hornom toku tečie juhozápadným smerom (po obec Zázrivá). V obci sa stáča a ďalej pokračuje severojužným smerom, pričom sa niekoľkokrát esovito vlní. Za rekreačnou osadou Lučivná už tečie k ústiu juhovýchodným smerom, pri obci Párnica sa zľava oddeľuje vedľajšie rameno a potok tečie na krátkom úseku na juh.
Opis toku Od prameňa tečie najprv západným smerom, následne sa na krátkom úseku stáča na sever a sprava priberá prítok vznikajúci východne od osady Kostolište. Ďalej tečie opäť na západ cez lokalitu Ploská, opätovne mení smer a oblúkom sa stáča severozápadným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok prameniaci južne od osady Kostolište a severovýchodne od obce Príbovce sa v nadmorskej výške cca 419 m n. m. vlieva do Čierneho potoka.
Opis toku Po prameni potok tvorí jemnú dvojvlnu smerujúcu na západ a ďalej pokračuje severozápadným smerom, v listnatom lese. Následne sa mierne stáča na západ, kde tu vytvára meandre a pokračuje na rozhraní lesa a trávnatého porastu. Oblúkom sa stáča na severozápad, vlní sa a neskôr zmení smer na západoseverozápadný. Týmto smerom tečie až po svoje ústie, pričom časť toku (približne 150 metrov) je zatopená vodami Druhého rybníka. Ústi sprava do Perneckej Maliny, v nadmorskej výške
Opis toku Najprv potok tečie približne severným smerom, na rozhraní vyrasteného lesa a mladiny. Potom sa oblúkom stáča na severovýchod, preteká v dorastenom listnatom lese a neskôr sa tok mierne presmeruje na severovýchodosever. Viac-menej týmto smerom už definitívne pokračuje k svojmu ústiu, kde sa ešte presne pred ním križuje s vysokonapäťovým vedením. Nakoniec sa blízko chatovej oblasti vlieva do Perneckého potoka, v nadmorskej výške , ako jeho ľavostranný prítok.
Čierny potok je častý názov vodných tokov na Slovensku: v povodí Bodrogu Čierny potok (prítok Barnova) Čierny potok (prítok Zlatianskeho potoka) v povodí Dunaja Čierny potok (prítok Dunaja) v povodí Dunajca Čierny potok (prítok Javorinky) v povodí Hornádu Čierny potok (prítok Drienického potoka) Čierny potok (prítok Štvrtockého potoka) v povodí Hrona Čierny potok (prítok Bariny) Čierny potok (prítok Bystrianky) Čierny potok (prítok Čierneho Hrona) Čierny potok (prítok Harmanca) Čierny potok (prítok Hrona) Čierny potok (prítok Kamenistého potoka) Čierny potok (prítok Píľanského potoka) horný tok Kosorínskeho potoka v povodí Kysuce Čierny potok (prítok Čierňanky) Čierny potok (prítok Olešnianky) v povodí Moravy Čierny potok (prítok Myjavskej Rudavy) v povodí Nitry Čierny potok (prítok Brezianskeho potoka) Čierny potok (prítok Radiše) v povodí Oravy Čierny potok (prítok Holického potoka) Čierny potok (prítok Hruštínky) Čierny potok (prítok Mútňanky) Čierny potok (prítok Oravice) v povodí Popradu Čierny potok (prítok Kamienky) Čierny potok (prítok Velického potoka) v povodí Slanej Čierny potok (prítok Gortvy) Čierny potok (prítok Štítnika) Čierny potok (prítok Turca, Ratkovské Bystré) v povodí Váhu Čierny potok (prítok Bieleho Váhu) Čierny potok (prítok Hradnianky) Čierny potok (prítok Lesnianky) Čierny potok (prítok Petrovičky) Čierny potok (prítok Skalného potoka) Čierny potok (prítok Striebornice) Čierny potok (prítok Turca, Košťany nad Turcom) horný tok Mlynského potoka alebo: prírodnej pamiatky v CHKO Vihorlat, pozri Čierny potok (prírodná pamiatka) Čierny Potok môže byť: obec v okrese Rimavská Sobota, pozri Čierny Potok osada na Poľane, pozri Čierny Potok (Poľana)
Opis toku Na hornom toku tečie juhozápadným smerom, následne sa stáča severojužným smerom a v lokalite Furandová priberá dva krátke ľavostranné prítoky. Napokon sa stáča opäť na juhozápad a severne od Mútňanskej Píly ústi v nadmorskej výške cca 887 m n. m. do Bystrého potoka.
Čierny Hron je významný ľavostranný prítok Hrona v regióne horné Pohronie, na území okresu Brezno. Má dĺžku , priemerný prietok v ústí /s, je tokom III. rádu a priemerná lesnatosť povodia je približne 80 %. Hydrologické poradie toku: 4-23-01-111, číslo recipienta: 4-23-01-3177. Pramení vo Veporských vrchoch pod Sedmákom () v nadmorskej výške cca . Najprv priberá ľavostranný prítok spod Dlhého grúňa () a tečie severovýchodným smerom dolinou Za dlhým grúňom, na konci ktorej priberá sprava Rakytovo a stáča sa na sever. Neskôr priberá Čierny potok z pravej strany a údolie Čierneho Hrona sa nápadnejšie rozširuje. Ďalej priberá opäť sprava Kýčerný potok a vteká do intravilánu obce Čierny Balog (postupne preteká jej časťami: Dobroč, Pusté, Jánošovka, Jergov, Krám a Nový Krám) a mení smer toku na severozápad. Následne priberá najprv sprava Šaling a potom zľava Brôtovo, ďalším významným prítokom na území obce je ľavostranné Vydrovo a pri Kráme opäť ľavostranný prítok Veľká dolina. Opúšťa obec Čierny Balog a zarezáva sa do severného okraja Balockých vrchov, kde vytvára niekoľko zaklesnutých meandrov. Zľava priberá svoj najväčší prítok, Kamenistý potok, a oblúkom sa stáča k severu. Preteká obcou Hronec, zľava priberá vody Osrblianky a vstupuje do Horehronského podolia. Tečie ešte okrajom Valaskej, stáča sa na západ a pri Chvatimechu ústi v nadmorskej výške do Hrona. Údolím Čierneho Hrona a niektorých bočných dolín vedie Čiernohronská lesná železnica, ktorá je zrekonštruovaná v úseku Vydrovo-Čierny Balog-Chvatimech.
V roku 2011 sa opäť vrátil do klubu FC Barcelona (prestupné 35 miliónov libier a ďalšie 5 miliónov libier dodatočne). V tom čase 24-ročný Fabregas súhlasil aj s tým, že v katalánskom veľkoklube bude poberať menší plat. Zároveň priznal, že sa chce zlepšiť, pretože si osobne myslí, že jeho výkony nie sú Barcelony hodné. Vyjadril sa sebakriticky aj napriek tomu, že podľa odborníkov do tímu zapadol veľmi dobre a stal sa dôležitým hráčom i strelcom. Podľa jeho vlastných slov mu viac sedí hra na hrote ako v záložnej formácii, kde musí dodržovať striktnú hernú disciplínu.redirect Šablóna:Bez citácie
Historický kontext Po smrti kardinála Mazarina (9. marec 1661) začal kráľ Ľudovít XIV. vládnuť samostatne. Vo vtedajšom vnímaní kráľa zohrávala podstatnú úlohu jeho reputácia resp. sláva (), ktorú mohol získať len tým, že by sa presadil ako vojvodca a dobyvateľ. Ľudovít tomu prispôsobil svoju zahraničnú politiku a v počiatočnom období sa zameral na expanziu na úkor dlhoročného protivníka Bourbonovcov, na Habsburgovcov. Na rozpútanie svojej prvej vojny Ľudovít využil ako zámienku uplatnenie tzv. devolučného práva (brabantského nástupníckeho práva) a krátko po smrti španielskeho kráľa Filipa IV. vzniesol nároky na územia v Španielskom Nizozemsku. Medzinárodná situácia priala Francúzsku. Španielsko viedlo vojnu s Portugalskom (16401668), ktorá pútala veľkú časť jeho vojenského potenciálu a viedla k uzavretiu portugalsko-francúzskej aliancie (lisabonská zmluva z 31. marca 1667). Spojencom Francúzska v portugalsko-španielskej vojne bolo Nizozemsko, ktoré malo dlhoročnú francúzsku podporu vo vojne so Španielskom a v apríli 1662 s ním sformovalo obrannú alianciu. Ľudovít začal v roku 1665 rozširovať francúzsku armádu a pripravovať ju na vojnu so Španielskom. 24. mája 1667 francúzske vojsko vedené maršalom Turennom vpadlo do Španielskeho Nizozemska, kde narazilo len na slabý odpor španielskych posádok. Tie nedokázali vzdorovať početnejšej armáde, ktorá obsadzovala pohraničné posádky a pomocou novej taktiky, ktorú zaviedol Vauban, obľahla opevnenia. K otvorenému boju nedošlo a Francúzom sa pomerne rýchlo podarilo dobyť viacero významných miest. K najvážnejšej konfrontácii došlo len pri obležení mesta Lille, ktoré trvajúc od 28. augusta do 26. septembra 1667 predstavovalo jediné vleklé obliehanie vo vojne. Zatiaľ čo Vauban na severe rýchlo zabral flámske mestá a mestečká, na juhu Turennova armáda vo februári 1668 bez väčšieho odporu obsadila Franche-Comté. Úspešný francúzsky postup zalarmoval Nizozemsko, ktoré rýchlo ukončilo vojnu s Anglickom, aby preskupilo loďstvo a finančné prostriedky na obranu voči Ľudovítovým teritoriálnym ambíciám. V januári 1668 Nizozemsko, Anglicko a Švédsko sformovali Trojitú alianciu. Súhlasili s vyvinutím nátlaku na Španielsko, aby odstúpilo Francúzsku územia, ale zároveň odmietali realizáciu radikálnych teritoriálnych zmien v Španielskom Nizozemsku v Ľudovítov prospech. Vyhlásili, že si Francúzsko môže ponechať územné zisky, ale pokiaľ bude pokračovať vo vojne, aliancia vstúpi do boja po boku Španielska. Ľudovít nebol pripravený na dlhodobú vojnu proti takýmto silným protivníkom, preto s uzavretím mieru súhlasil.