V česko-slovenských ozbrojených silách Po vzniku Československa sa od 1. januára 1919 sa prihlásil do dobrovoľníckej jednotky česko-slovenského domáceho vojska 1. pluku Slovenskej slobody v Ružomberku. V jednotke zotrval vo funkcii veliteľa čaty až do jeho rozpustenia na konci marca 1919. Od apríla do júla 1919 sa zúčastnil bojov o Slovensko proti maďarskej Červenej armáde. Dňa 1. augusta 1919, ako veliteľ čaty hraničiarskeho práporu 8 v Šahách bol menovaný na ppor. Ďalšie pôsobiská Od 1. mája 1921 do 31. júla 1924 - peší pluk. 28 „Tyrša a Fügnera“ v Prahe. Od začiatku augusta 1924 pôsobil ako mladší dôstojník cvičnej roty u práporu útočnej vozby v Miloviciach. Od roku 1926 do konca marca 1931 v Miloviciach pôsobil vo funkcii veliteľa čaty Obrnených automobilov 1 . roty a súčasne aj vo funkcii plynového dôstojníka práporu útočnej vozby. Od 1. februára do 30. septembra 1928 pôsobil ako veliteľ čaty obrnených automobilov 5 u 11. divízie v Košiciach. Od 1. apríla 1931 bol ustanovený za technického pobočníka veliteľa a zároveň za veliteľa technických dielní a plynového dôst. práporu (od 15. septembra 1933 rozšíreného na – PÚV) u náhradnej roty práporu útočnej vozby v Miloviciach Od konca mája 1932 pôsobil u 1. roty obrnených automobilov v Miloviciach ako inštrukčný, aut., materiálny a plynový dôstojník PÚV. U Pluku útočnej vozby (PÚV) 1 zotrval až do 19. septembra 1937 a postupne zastával veliteľské funkcie dočasného veliteľa 2. roty tančíkov, veliteľa inštrukčnej roty, skušobného komisára útvarov útočnej vozby a technického pobočníka veliteľa PÚV 1. Od 7. augusta 1933 do 31. decembra 1934 pôsobil ako vojenský dozorný orgán vo firme ČKD v Praha Od 15. januára do 14. apríla 1935 pôsobil ako veliteľ skúšobného oddelenia Školy útočnej vozby v Miloviciach. Od 20. septembra 1937 pôsobil u Pluku útočnej vozby 2 vo Vyškove ako veliteľ 11. roty. V čase všeobecnej mobilizácie česko-slovenskej brannej moci počas mníchovskej krízy bol od 26. septembra zaradený ako veliteľ technických dielní náhradného práporu PÚV 2 v posádke vo Vyškove. V tejto funkcii pôsobil až do 4. novembra 1938. Od 5. novembra 1938 do 31. januára 1939 pôsobil na Zemskom vojenskom veliteľstve v Bratislave, na štáb 3. Rýchlej divízie na južných hraniciach Slovenska po Viedenskej arbitráži (2. november 1938), v priestore Trnava – Galanta – Nové Zámky. 15. februára 1939 - PÚV 3 v Turčianskom Sv. Martine, kde až do rozbitia Česko-Slovenska v polovici marca 1939 zastával funkciu technického. pobočníka veliiteľa PÚV 3. Školy a kurzy 1920 - kurz výcviku a výchovy pre nižších dôstojníkov pechoty v Komárne 1924 – 1925 ekvitačný pre dôstojníkov pechoty posádky Milovice, 1926 - II. arm, plynový pre aktívnych dôstojníkov vo VCHÚ v Olomouci, 1927 - motocyklistický pre dôst. v Prahe, 1930 - odborný automobilový v Prahe 1932 - Škola pre veliteľov rôt pešieho vojska v Miloviciach. Slovenský vlastenec Štefan Čáni patril k pronárodne-proslovensky orientovaným dôstojníkom medzivojnovej česko-slovenskej armády, ktorí boli nespokojní s čechoslovakistickým charakterom masarykovského Česko-Slovenska. Svoje postoje si nenechával pre seba a zúčastnil sa aj schôdzky pronárodne uvedomelých dôstojníkov, ktorá sa konala 27. decembra 1922 v Turčianskom sv. Martine (dnešný Martin), Boli na nej prítomní aj kpt. Augustín Malár, kpt. Jozef Turanec, kpt. Ladislav Bodický, Ferdinand Čatloš, npor. Emil Krivoš, npor. Jozef Martin Kristín, Na schôdzke bolo prejednávaných mnoho pálčivých otázok česko-slovenského pomeru v armáde. Hovorilo sa o tom, prečo nemajú slovenskí dôstojníci slúžiaci v Česku tzv. českí príplatok, zatiaľ Česi slúžiaci na Slovensku majú český, resp. karpatoruský. Ministerstvo národnej obrany v Prahe však takéto aktivity pokladalo za prejavy separatizmu, čo prítomným na schôdzke v kariére veľmi nepomohlo.