TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Klubový hokej S hokejom začínal v roku 1991 v tíme MHK Dubnica nad Váhom. Od roku 1998 hrával za dorast, kde pokračoval v roku 2000 popri štúdiách na tunajšom Športovom gymnáziu za juniorov v Dukle Trenčín. Už ako 17-ročný hrával zámorskú juniorskú súťaž QMJHL za klub Quebec Remparts. V Quebecu odohral celú sezónu 2002/03. V roku 2003 (17.25. máj) sa zúčastnil v kanadskom meste Quebec Juniorskej hokejovej súťaže Memorial Cup. Ďalšiu sezónu začal v Quebecu, ale dohral ju už v klube Val d Or Foreurs. Tam začal aj sezónu 2004/05, ktorú však dokončil už v klube Acadia-Bathurst Titan. V sezóne 2005/06 sa vrátil na Slovensko do klubu Dukla Trenčín. Tam pôsobil až do konca sezóny 2008/09. Ďalšiu sezónu začal v českej extralige v klube HC Oceláři Třinec, odkiaľ prestúpil do klubu HC ’05 Banská Bystrica. Ročník 2011/12 odohral celý v tíme HC 05 Banskej Bystrica. Pred sezónou 2012/13 podpísal zmluvu z klubom Ertis Pavlodar, ktorý hráva najvyššiu súťaž v Kazachstane. Počas sezóny ale prestúpil do klubu HC Mulhouse, ktorý hrá najvyššiu francúzsku ligu Ligue Magnus. Pred sezónou 2013/14 podpísal zmluvu s Duklou Trenčín. Po skončení sezóny na Slovensku si predĺžil sezónu na Novom Zélande. Za klub Canterbury Red Devils v miestnej lige NZIHL odohral 7 stretnutí. S klubom získal novozélandský titul. Pred sezónou 2014/15 podpísal zmluvu s nórskym klubom Manglerud Star. Po deviatich zápasoch ale prestúpil do anglického klubu Guildford Flames hrajúceho v súťaži EPIHL. Novú sezónu začal v rovnakej lige, ale v klube Telford Tigers. Sezónu, ale dokončil v Rakúsku v klube EHC Kundl hrajúcom 4. ligu. V sezóne 2016/17 sa stal hráčom nórskeho klubu Nidaros Ishockeyklubb v 1.divízii, čo je 2 najvyššia súťaž v Nórsku. S klubom vyhral ligu a získal tak zlatú medailu. Zároveň išli hrať baráž o najvyššiu súťaž, ale v nej klub neuspel. Po sezóne sa vrátil domov do Dubnice nad Váhom. V sezóne 2017/18 sa stal hráčom nováčika 1. hokejovej ligy SR, klubu MHK Dubnica nad Váhom. V sezóne 2018/19 získal s klubom bronzovú medailu. Po sezóne ukončil aktívnu kariéru.
Klubová kariéra S hokejom začínal v Dubnici, v školských rokoch prestúpil do Dukly Trenčín, za ktorú nastupoval v mládežníckych kategóriach. Od sezóny 2018-19 pôsobil vo Fínsku, pripojil sa ku mládežníckemu tímu TPS Turku. V najvyššej fínskej hokejovej súťaži určenej hráčom do 20 rokov nastupoval až do sezóny 2021-22. V roku 2021 debutoval v Liige. Medzi dospelými napokon odohral jediný zápas, pretože sa v priebehu ročníka rozhodol prestúpiť do juniorského klubu Seattle Thunderbirds pôsobiacom vo WHL. V sezóne 2022-23 sa pripojil ku tímu Columbus Blue Jackets, ktorý ho draftoval. Väčšinu ročníka strávil v AHL, v rezervnom tíme Cleveland Monsters naskočil do 50 stretnutí, v ktorých vsietil jeden gól a na ďalších 20 prihrával. V NHL debutoval v závere základnej časti v zápase proti Pittsburghu Penguins. Druhý štart pridal v úplne poslednom zápase sezóny proti Buffalu Sabres. Na ľade strávil takmer 22 minút a bol druhým najvyťaženejším obrancom Blue Jackets.
Klubový hokej Je odchovancom HKm Zvolen. V slovenskej extralige sa po prvýkrát objavil v sezóne 2005/06. Za Zvolen v nej odohral len 7 zápasov. V nasledujúcej sezóne odohral za klub 16 zápasov ale zaznamenal len 2 body, a tak prestúpil do HC 07 Detva kde odohral 4 zápasy. V ďalšej sezóne opäť hral za HKm Zvolen, odohral 44 zápasov a získal 3 body. V sezóne 2008/09 sa získal stále miesto v základnej zostave HKm Zvolen, ktorý končil v semifinále. Odohral v základnej časti 53 zápasov a nazbieral 44 bodov, v play-off odohral 12 zápasov a nazbieral 13 bodov. Kategória:Slovenskí hokejisti Kategória:Slovenskí hokejoví útočníci Kategória:Hráči HKm Zvolen Kategória:Slovenskí hokejbalisti Kategória:Osobnosti zo Zvolena
Klubový hokej S hokejom začínal v klube HK Spartak Dubnica. Od ročníka 1999/00 bol hráčom Dukly Trenčín, zaradil sa medzi najlepších strelcov súťaže, v druhom roku svojho pôsobenia strelil v základnej časti 31 gólov. Bol draftovaný v roku 2000 klubom Phoenix Coyotes, v 9. kole z 281. miesta. Časť sezóny 2001/02, ako aj nasledujúcu, pôsobil v zámorskej AHL v klube Springfield Falcons, výraznejšie sa nepresadil a vrátil sa do Trenčína, kde hrával ďalšie dva roky. V sezóne 2003/04 získal majstrovský titul po finálovom víťazstve nad HKm Zvolen. V ďalšom ročníku počas lockoutu v NHL Dukla prehrala v semifinále so Slovanom Bratislava. Ročník 2005/06 začal vo švédskej Elitserien, za klub Mora IK odohral 18 zápasov (zaznamenal len dva body) a dohodol sa s vedením na ukončení spolupráce. Následne prestúpil do českého mužstva HC Oceláři Třinec. Pred sezónou 2006/07 podpísal zmluvu s HC Lasselsberger Plzeň. V januári 2007 s ním klub predĺžil kontrakt o ďalšie dva roky. Od sezóny 2009/10 hrával za BK Mladá Boleslav, v priebehu nasledujúceho prestúpil do HC Košice, klub sa stal majstrom extraligy, keď vo finále porazil HK Poprad. Počas ďalšej sezóny sa vrátil do Trenčína a v ročníku 2012/13 bol hráčom bieloruského klubu Neman Grodno. V sezóne 2013/14 hral za kazašský Ertis Pavlodar, ktorý trénoval Július Pénzeš a pôsobilo v ňom ďalších šesť slovenských hokejistov. Celkovo tu odohral štyri sezóny, v ktorých dvakrát získal titul majstra Kazachstanu. V lete 2017 prestúpil do klubu SC Csíkszereda, účastníka Erste Ligy. Klubová štatistika Sezóna Klub Liga Základná časť Play-off Z G A B TM +/- Z G A B TM +/- 1996/97 HK Spartak Dubnica SE 1 0 0 0 0 1997/98 HK Spartak Dubnica 1. SHL 38 4 4 8 26 1998/99 MsHK Žilina 1. SHL 26 7 8 1999/00 Dukla Trenčín SE 54 20 11 31 34 +1 5 1 1 2 0 -6 2000/01 Dukla Trenčín SE 52 31 22 53 94 +13 14 4 6 10 60 +4 2001/02 Dukla Trenčín SE 28 14 11 25 65 Springfield Falcons AHL 6 0 0 0 2 2002/03 Springfield Falcons AHL 33 5 7 12 25 +3 1 0 0 0 0 0 2003/04 Dukla Trenčín SE 50 18 18 36 60 +34 14 8 6 14 16 +1 2004/05 Dukla Trenčín SE 53 18 18 36 95 +24 12 7 7 14 6 +13 EPM 2 1 0 1 0 VTJ Piešťany 1. SHL 1 1 1 2 0 2005/06 Mora IK Elitserien 18 0 2 2 6 HC Oceláři Třinec ČE 23 5 5 10 28 -9 4 1 1 2 6 +1 2006/07 HC Lasselsberger Plzeň ČE 47 16 7 23 58 2007/08 HC Lasselsberger Plzeň ČE 49 18 13 31 24 +12 4 0 0 0 0 +2 2008/09 HC Lasselsberger Plzeň ČE 34 17 15 32 14 2009/10 BK Mladá Boleslav ČE 52 16 15 31 40 -1 10 2 2 4 6 -3 2010/11 BK Mladá Boleslav ČE 15 4 4 8 6 HC Košice SE 12 4 3 7 2 +7 14 3 9 12 0 +11 2011/12 HC Košice SE 25 6 11 17 2 Dukla Trenčín SE 28 16 9 25 10 -4 10 6 2 8 6 -1 2012/13 Dukla Trenčín SE 5 2 2 4 4 Neman Grodno BHL 38 16 11 27 22 +15 8 1 2 3 16 +3 2013/14 Jertis Pavlodar KAZ 12 4 4 8 4
Klubový hokej S hokejom začínal v MHk 32 Liptovský Mikuláš. V tomto klube pôsobil až do sezóny 2001/02, keď prestúpil do Slovana Bratislava, kde získal dva majstrovské tituly v rade. Od ročníka 2004/05 hral v HK Aquacity ŠKP Poprad, kde patril k najproduktívnejším hráčom. Od sezóny 2008/09 hral v rodnom Liptovskom Mikuláši, kde po dvoch rokoch ukončil aktívnu kariéru.
Klubový hokej V roku 2005 ho draftoval v štvrtom kole z celkového 92. miesta klub NHL – Tampa Bay Lightning. Sezóny 2005-2007 odohral v Ontario Hockey League (OHL) v drese Owen Sound Attack. V sezóne 2007/2008 už pôsobil v klube HC Košice, kde sa mu ale strelecky nedarilo. V 48 zápasoch základnej časti skóroval iba trikrát a v priebehu sezóny bol poslaný na hosťovanie do prvoligového Trebišova, kde v siedmich zápasoch získal 13 bodov (7+6). Sezónu 2008/2009 začal v Košiciach, no následne sa dohodol na zmluve s Popradom. V nasledujúcej sezóne 2009/2010 sa stal v drese MHK 32 Liptovský Mikuláš najlepším strelcom v základnej časti slovenskej extraligy, keď v 47 zápasoch strelil 28 gólov a pridal k nim aj 21 asistencií. Pred sezónou 2010/2011 sa upísal českému klubu HC Sparta Praha, kde odohral 50 zápasov, v ktorých zaznamenal 17 bodov (9+8). Po sezóne ho Sparta uvoľnila na ročné hosťovanie do tímu HC Karlovy Vary, odkiaľ následne putoval do bratislavského Slovana. V základnej časti odohral 36 zápasov, v ktorých zaznamenal 27 bodov, v play-off pomohol Slovanu k zisku titulu ďalšími 12 bodmi v 16 zápasoch. V sezóne 2012/2013 vo veľkej konkurencii útočníkov v KHL nedostal šancu a sezónu začal v Skalici, kde si v 14 zápasoch pripísal rovnaký počet bodov a patril medzi najproduktívnejších hráčov mužstva. Sezónu dohral na hosťovaní v českých Vítkoviciach. Sezónu 2013/2014 začal v extraligových Piešťanoch. Následne sa dohodol na kontrakte do 31. decembra 2013 s druholigovým švajčiarskym klubom HC Ajoie. V januári podpísal zmluvu do konca sezóny s extraligovými Košicami. V Košiciach zotrval aj nasledujúce dve sezóny, v sezóne 2015/2016 bol kapitánom mužstva. V máji 2017 prestúpil do tímu majstra HC Banská Bystrica. V jeho drese získal dva majstrovské tituly.
Ľadové pleso (oficiálne), nesprávne Zbojnícke ľadové pleso (správnejšie má sa volať Ľadové pleso vo Veľkej Studenej doline alebo zriedkavejšie Zbojnícke Ľadové pleso), ({{vjz|pol| Zmarzly Staw, Zmarzly Staw Staroleśny}}, ''Eisee'' (deu), ''Jegestó'' alebo ''Nagytarpataky Jegestó'' (hun)) je pleso vo  Veľkej Studenej doline v kotline pod juhovýchodnou stenou Hranatej veže a Kresaným rohom nad Starolesnianskym plesom Vysokých Tatrách. Pleso býva do leta zamrznuté. Meno mu dal jeho ľad. Má rozlohu . Dosahuje maximálnu hĺbku 17.8 m. Leží v nadmorskej výške 2057 mnm.
Názov Pleso je uzavreté vysokými štítmi a preto do neskorého leta je pokryté ľadom. Maďarský názov Jeges-tó znamená Ľadové pleso , rovnaký význam má nemecký názov. Obmeny Zamrzlé pleso, Zamrznuté pleso a Zmrznuté pleso zavádzajú k nežiaducim zámenám so Zamrznutým plesom pod Poľským hrebeňom.
Názov Hladina plesa býva väčšinou do neskorého leta pokrytá snehom a ľadom. Tým, že na rozdiel od Ťažkého plesa v Ťažkej doline bol pre neho ustálený názov Zamrznuté pleso, možno ich od seba jasne rozlišovať, lebo ležia v spoločnom dolinnom systéme a aj začiatok cesty k nim cez Bielovodskú dolinu vedie jedným smerom.
Pozri aj  Čierne pleso
Belasé pleso () leží v Doline Zeleného plesa v prostrednom dolinnom stupni Červenej doliny. Vyplňuje hlboký ľadovcový kar, v dolnej časti je prehradené vysokou morénou.
Trojrohé pleso , Trojuholníkové pleso , Trojhranné pleso (, , ) je druhé najväčšie jazero zo skupiny Bielych plies ležiacich na juh od Veľkého Bieleho plesa v Doline Bielej vody vo Vysokých Tatrách. Leží na východ od magistrály medzi Žeruchovým prameňom a Veľkým Bielym plesom. Pleso dostalo názov od trojuholníkového tvaru. Je to morénové jazero. Má rozlohu . Je dlhé, široké a hlboké. Leží v nadmorskej výške
Názov Hlboké pleso odráža reflexy na hladine, ktoré dodávajú vode zdanlivo zelenkasté zafarbenie.
Názov Pleso bolo spolu s Mengusovskou dolinou v chotári obci Mengusovce. Aj napriek tomu nesie meno vzdialeného mesta Poprad. Pravdepodobne preto, lebo cez neho preteká rieka Poprad, ktorá vyviera z plesa pod Ostrvou. Popradské pleso ako () spomína v latinskom diele Bibliotheca, seu Cynosura Peregrinantium, hoc est: Viatorium in duas partes digestum (Liber Secundus) (Ulm 1644) Kežmarčan Dávid Fröhlich. Polyhistor Matej Bel v roku 1736 ho spomína ako Rybie oko . Hovorí o ňom ako o plese, v ktorom, ako jedinom na južnej strane Vysokých Tatier žili ryby. Názov prevzali Maďari aj Nemci, ale pretože na poľskej strane Tatier, Rybím plesom nazývali Morské oko, hovorili Popradskému plesu Malé rybie oko alebo Popradské rybie oko . Dokonca sa o plese hovorilo ako o Mengusovskom plese , čo malo racionálny základ. Nakoniec sa ujal a ustálil názov Popradské pleso.
Poloha a rozmery Kolové pleso má nepravidelný podlhovastý tvar. Ako napovedá jeho názov v minulosti malo zaoblený tvar. Pleso je plytké, jeho hĺbka sa pohybuje okolo 1 metra. Pleso je v nadmorskej výške , plocha: , objem: , hĺbka: . Z plesa vyteká Kolový potok, ktorý smeruje do Javorinky.
Názov Názov plesa vyplýva zo zdanlivého zafarbenia vody vyvolávaného reflexmi na hladine plesa. V starších slovenských prameňoch sa objavuje ako Belavé pleso , prípadne Belavé Kežmarské pleso .
Plesá Ľadové pleso mengusovské
Okolie plesa Pleso na západnej strane lemuje Popradský hrebeň a na ňom Malá Kôpka () a Veľká Kôpka (), na severe je Ťažký štít (), Vysoká (), na východe Dračie sedlo, Veľká Dračia hlava () a na juhovýchode Zlomisková veža (). Blízko plesa sú Malé Dračie pleso a Dračie oká. K plesu nevedie turistický chodník.
Slepé pleso tiež Slepé pliesko () je takmer vyschnuté pleso asi 100 metrov na severozápad od Štrbského plesa. Postupne ho vytláča rašelina a dnes sa objavuje už len príležitostne, keď prší a je viac vody.
Názov Názov dostalo od jeho čierneho bahnitého dna. Pôvodný ľudový názov je len krátko Čierne pleso.
Okolie plesa Pleso na západnej strane lemuje Popradský hrebeň a na ňom Malá Kôpka () a Veľká Kôpka (), na severe je Ťažký štít (), Vysoká (), na východe Dračie sedlo, Veľká Dračia hlava () a na juhovýchode Zlomisková veža (). K plesu nevedie turistický chodník.
Ľadové pleso mengusovské Ľadové pleso mengusovské (keďže vo Vysokých Tatrách je viac plies s podobnými alebo rovnakými názvami spresňuje sa meno polohopisnými prívlastkami) (, , ) je pleso vo Vysokých Tatrách, v ľadovcovom karovom kotle v Zlomiskovej doline, ktorá je vetvou Mengusovskej doliny. Má rozlohu . Dosahuje maximálnu hĺbku . Leží v nadmorskej výške .
Dlhé pleso vo Velickej doline (, , ) leží v kotlinke Velickej doline medzi masívom Gerlachovského štítu a Guľatým kopcom blízko ústia Krčmárovho žľabu, z ktorého padajú do plesa kamene a preto sa neustále zmenšuje. Jeho názov vyplynul z podlhovastého tvaru. V názvosloví sa spresňuje názvom Dlhé pleso vo Velickej doline , ale vyskytujú sa aj pomenovania Velické Dlhé pleso , (v poľskej Wikipédii) a Dlhé pleso pod Gerlachom . Nachádza sa v nadmorskej výške . Podľa meraní pracovníkov TANAPu má hĺbku a rozlohu .
Vodný režim Pleso nemá povrchový prítok ani odtok. Teplota vody v lete dosahuje asi 20 °C. Asi od neho je nestále Malé Tiché pleso. Široký jarok, ktorý vyúsťuje do Javorinky, sa objavuje až nižšie v doline.
Dlhé pleso , spresnene sa označuje ako Dlhé pleso vo Veľkej Studenej doline na rozdiel od Dlhého plesa vo Velickej doline (, , ) leží na dne Dlhej kotliny vo Veľkej Studenej doline pod Východnou Slavkovskou vežou. Jeho nadmorská výška je Je to stále bezprítokove pleso. Vyteká z neho potok ktorý napája Vareškové oko a neskôr Vareškové pleso.
Červené pleso v staršej literatúre Červené pleso kežmarské , Červené kežmarské pleso (, , ) je najväčšie z plies v Červenej doline na jej dolnom stupni, bezprostredne nad jazerným prahom.
Turistika K plesu nevedie žiaden turistický chodník. Pleso je v prísne chránenej prírodnej rezervácii.
Malé Čierne pleso () je pleso vo Vysokých Tatrách. Leží severozápadne od Čierneho plesa kežmarského neďaleko Zeleného plesa a Chaty pri Zelenom plese v Doline Zeleného plesa. Má rozlohu a je dlhé a široké. Maximálna hĺbka . Leží vo výške . Názov plesa vyplýva z jeho malých rozmerov a z jeho polohy v susedstve Čierneho plesa kežmarského.
Okolie Okolo plesa rastie kosodrevina. Na juhozápade sa dvíhajú Žeruchové kopy. Vo vzdialenosti 200 metrov od neho je Veľké Biele pleso.
Zelené pleso pod Predným Zeleným Zelené pleso pod Predným Zeleným (iné názvy: Zelené pliesko, Zelené pliesko pod Predným Zeleným, Žabie pliesko, Opálové pliesko , ) je malé jazierko v Západných Tatrách v Spálenej doline. Má rozlohu 0,027 ha, je 37 metrov dlhé a 13 metrov široké. Jeho maximálna hĺbka je 2,1 m a maximálny objem je 162 m³. Nachádza sa v nadmorskej výške . Do plesa ústia dva potoky, jeden z juhu a jeden z východu. Tieto potoky pramenia kúsok nad plesom. Z plesa odteká Spáloný potok, ktorý sa vlieva do Roháčskeho potoka. Po južnom brehu vedie modrá turistická značka z rázcestia Adamcuľa na Horné Roháčske pleso.
Okolie Okolo jazera rastie kosodrevina, v okolí sú malé lúky. Neďaleko plesa stála do roku 1974, kedy vyhorela, Kežmarská chata. Na juhozápade sa dvíha hrebeň Žeruchovej kopy a asi 200 metrov južne je Trojrohé pleso. Pleso má povrchový prítok z Nižnej Žeruchovej kotlinky a vyteká z neho Biely potok, ktorý po spojení so Zeleným potokom vytvára Kežmarskú Bielu vodu
Študoval na gymnáziu v Krupine a v Banskej Štiavnici, filozofiu v Trnave, teológiu vo Viedni, Ostrihome a v Bratislave, 1847 vysvätený za kňaza. Vychovávateľ v Bratislave, kaplán v Dolnom Petre, v Bratislave, farár v Zohore a i., egerský kanonik, rektor seminára v Budapešti, biskup v Banskej Bystrici (1871 – 1886), od 1886 biskup v Oradei. Zaoberal sa ľudovou slovesnosťou a hmotnou kultúrou, neskôr uh. výtvarnými dejinami a archeológiou, priekopník ochrany  umeleckých pamiatok. V knihách systematicky spracúval predovšetkým stredoveké uh. pamiatky, podnietil zakladanie múzeí vo väšších mestách. Autor asi 50 publikácií, v ktorých spracoval uhorské stredoveké staviteľstvo, sochárstvo, zlatníctvo,  emailérstvo atď., písal o dejinách Bratislavy, Trnavy, Banskej Bystrici, Spiša a pod. Na jeho žiadosť je v kaplnke sv. Barbory v Banskej Bystrici pochované jeho srdce. Od 1858 člen korešpondent, 1861 akademik, 1874 riadny člen, 1881 – 1886  predseda sekcie Uhorskej akadémie vied.
Zakladateľom umenovedy v Uhorsku Od roku 1841 sa stal korešpondentom Uhorskej akadémie vied. V roku 1846 mu vyšla knižka Kassa városának ó-német stylű templomairól (Košické kostoly staronemeckého štýlu), ktorá bola jeho prvou prácou o košických pamiatkach a prvým dielom v tomto odbore v Uhorsku vôbec. V tom istom roku sa v Košiciach konal celokrajinský kongres lekárov a prírodovedcov, kde pod jeho taktovkou vznikla požiadavka na vznik pamiatkovej obnovy v Uhorsku. V roku 1873 sa stal riadnym členom Uhorskej akadémie vied a vedúcim katedry archeológie budapeštianskej univerzity.
Mladosť Pochádzal z nemeckej luteránskej rodiny Henszlmannovcov pôvodom z Bardejova, ktorá sa v Košiciach usadila v roku 1811. Jeho otec Imrich Henszlmann starší (17701817) si odkúpil meštiansky dom na rohu Hlavnej a Alžbetinej ulice, kde viedol prosperujúci železiarsky obchod. V roku 1813 sa mu v tomto dome, v tieni Dómu svätej Alžbety narodil syn. Hoci vyštudovaný lekár na univerzitách v Pešti, Viedni a Padove, svojej profesii sa nevenoval a začal sa zaoberať umením a architektúrou, ktorú študoval vo Francúzsku.
Životopis Narodil sa 4. februára 1825 v Ostrihome do rodiny Františka Rimelyho a Alžbety, rod. Szloboda. Deň po narodení dostal pri krste mená Karol František. Študoval na gymnáziu v Ostrihome a v Bratislave. Filozofiu absolvoval v Trnave v rokoch 1840-1842, a v rokoch 1842-1846 pokračoval štúdiom teológie vo Viedni, ktoré ukončil ziskom titulu doktor teológie. 21. júna 1848 bol vysvätený za kňaza. Pôsobil ako pedagóg na seminári v Ostrihome a na Pázmaneu vo Viedni. V roku 1867 sa stal kanonikom bratislavskej kapituly. Od roku 1868 vyučoval maďarský jazyk a literatúru následníka rakúsko-uhorského trónu korunného princa Rudolfa a jeho dve sestry Gizelu a Klotildu. V roku 1870 bol vymenovaný za titulárneho opáta opátstva Lekýr (, dnes časť obce Hronovce). V roku 1893 bol zvolený za farára v Bratislave. 25. mája 1893 bol vymenovaný za banskobystrického biskupa a 27. augusta 1893 prijal biskupskú vysviacku z rúk ostrihomského arcibiskupa kardinála Kolosa Vaszaryho. Nástupom na biskupský stolec sa stal aj členom hornej komory uhorského parlamentu. Počas svojho pôsobenia na biskupskom stolci dal prestavať na vlastné náklady (60.000 korún) banskobystrický seminár z jednoposchodového na dvojposchodový. Taktiež sa zaslúžil o rekonštrukciu biskupského sídla vo Svätom Kríži (Žiar nad Hronom). Medzi jeho najvýznamnejšia literárno-vedecké diela patria dejiny viedenského Pázmanea a bratislavskej kapituly. Tlačou mu vyšlo viacero príležitostných kázní a článkov, bol spoluautorom Magyar Egyetemes Encyklopaedie (Uhorská univerzitná encyklopédia). Zomrel 13. januára 1904 a bol pochovaný v biskupskej krypte v Žiari nad Hronom.
Biografia Stredoškolské vzdelanie absolvoval v Trenčíne, Bratislave a Trnave. V rokoch 1781 až 1788 študoval na Biskupskom seminári v Nitre. Za diakona bol vysvätený 17. augusta 1788 a nasledujúci deň kňaza. V roku 1791 sa stal profesorom teológie v Nitre. V roku 1805 sa stal kanonikom Jágerskej katedrálnej kapituly. Dňa 7. júna 1816 bol menovaný biskupom v Stoličnom Belehrade (Maďarsky: Székesfehérvár ) a 23. septembra 1816 toto vymenovanie potvrdil pápež Pius VII. Za biskupa ho v Budíne vysvätil 10. novembra 1816 v István Fischer de Nagy, Jágerský biskup. Spolusvätiteľmi boli László Kámánházy, vacovský biskup a Karol Perényi, ostrihomský pomocný biskup. Dňa 21. decembra 1821 bol menovaný biskupom vo Veľkom Varadíne, dnes Oradea. Dňa 27. mája 1827 sa stal nitrianskym diecéznym biskupom. Bol vyznamenaný Kráľovským uhorským radom sv. Štefana (Maďarsky: Magyar Királyi Szent István-rend ), ktorý mu bol v hodnosti komandéra udelený 1. mája 1836. Bol tiež významným historikom. V Nitre a v Žiline sú po ňom pomenované ulice.
Životopis Teológiu študoval na univerzite vo Viedni ako chovanec Pázmanea. Štúdia ukončil ziskom titulu doktora teológie v roku 1847. 29. augusta 1847 ho v Kalocsi vysvätili na kňaza. V roku 1869 sa stal farárom v Novom Sade. V rokoch 1878 a 1884 ho zvolili v novosadskom obvode za poslanca vládnej Liberálnej strany uhorského snemu. V roku 1886 bol vymenovaný za biskupa banskobystrickej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 24. apríla 1887 z rúk uhorského prímasa, ostrihomského arcibiskupa kardinála Jána Simora. Počas svojho pôsobenia v rámci kanonických vizitácií farností navštívil aj všetky diecézne školy. Podporoval Jozefa Murgaša pri jeho štúdiu na Maliarskej akadémii v Mníchove 19. januára 1893 bol menovaný za nitrianskeho biskupa. V Nitre podporoval výstavbu dievčenskej meštianskej školy. V roku 1901 získal titul rímskeho grófa a v roku 1904 sa stal vnútorným tajným radcom. 15. apríla 1910 z dôvodu svojho veku a zdravotného stavu sa vzdal svojich výkonných právomocí v prospech svojho pomocného biskupa Viliama Batthyányho. Počas svojho pôsobenia ako biskup presadzoval v cirkevnom živote politiku maďarizácie. Je autorom viacerých pastierskych listov a kázní, prispieval do rôznych časopisov, poväčšine náboženských. Bol členom Nábožného združenia saleziánskych spolupracovníkov (tretí rád saleziánov), ktorý založil v roku 1876 taliansky kňaz Ján Bosco.
Životopis Jeho rodičmi boli Daniel Halbschuh a Žofia Cecília Czapkay de Nemesszegh. Základné a stredné školy navštevoval v Prešove, Kežmarku a Rožňave. Právo a filozofiu študoval na luteránskom lýceu v Prešove. V roku 1842 požiadal o zmenu priezviska na Iráni. Prvý rok právnickej praxe absolvoval ako prísediaci súdu v Prešove a následne sa presťahoval do Budapešti, kde v roku 1844 zložil záverečné skúšky z verejného a dedičského práva. Bol vymenovaný za notára a stal sa jedným z najvyhľadávanejších advokátov v hlavnom meste, čo mu pomohlo k zoznámeniu sa s Ľudovítom Košutom a ďalšími predstaviteľmi reformnej opozície. Zúčastňoval sa činnosti opozičných spolkov a stal sa súčasťou mládežníckého hnutia, ktoré zohralo zásadnú úlohu v uhorskej revolúcii v roku 1848.
Biografia O jeho živote nie je známych veľa informácií. Narodil sa v roku 1836 v obci Acsa v Maďarsku. Po skončení základnej školy odchádza v roku 1848 študovať na lýceum do Banskej Štiavnice. Tu strávil celkove 5 rokov. Svoje štúdium teológie ukončil v Bratislave. V rokoch 1855 až 1857 pôsobil ako vychovávateľ v obci Beletinec (na území Chorvátska). V tomto období navštevoval Viedeň a severné Taliansko. V ďalšom období kratšiu dobu pôsobil ako vychovávateľ na severnom Maďarsku v obci Szügy. V roku 1862 bol menovaný za evanjelického farára do Levíc, kde pôsobil až do svojej predčasnej smrti. V marci roku 1871 bol vymenovaný za učiteľa náboženstva na Levickom štátnom učiteľskom ústave, kde mal dvojhodinový týždenný úväzok. Zomrel pomerne mladý, ako 43-ročný, v roku 1878 v Leviciach.
Životopis Narodil sa ako Imre Lipschitz . Štúdium v odboroch matematika, fyzika a filozofia ukončil na univerzite v Debrecíne v roku 1944. Počas II. svetovej vojny väčšina jeho rodiny zahynula v koncentračnom tábore v Osvienčime, on sám bol aktívnym členom komunistickej strany a aby sa vyhol prenasledovaniu zo strany nacistov, zmenil si meno na Imre Molnár . Po vojne pokračoval v štúdiu v Budapešti a pracoval ako vyšší úradník na ministerstve školstva; zmenil si tiež priezvisko na Lakatos . V roku 1947 obhájil na univerzite v Debrecíne dizertačnú prácu, ktorá sa ale za neznámych okolností stratila. Jej obsah je možno zhruba vyvodiť na základe v tom čase publikovaných článkov, napríklad článok Kritika fyzického idealizmu . V roku 1950 v dôsledku vnútorných bojov o vládu v maďarskej komunistickej strane bol uväznený a obžalovaný z revizionizmu – roky 1950–1953 strávil vo väzení. Po opustení väzenia vedecky pracoval ako matematik, preložil tiež klasickú knihu George Polyu Ako to vyriešiť do maďarčiny. Formálne bol naďalej komunista, ale jeho názory sa menili – je známe, že v období pred revolúciou roku 1956 bol členom skupiny disidentov. Po sovietskej invázii do Maďarska v roku 1956 utiekol do Viedne, a odtiaľ do Veľkej Británie. V roku 1958 začal písať doktorskú prácu z filozofie matematiky Essays in the Logic of Mathematical Discovery na univerzite v Cambridge. Jeho promotorom bol Karl Popper. Doktorát získal v roku 1961. V roku 1960 sa stal prednášajúcim v London School of Economics, kde viedol prednášky z filozofie a matematiky vedľa takých známych osobností ako jeho učiteľ Karl Popper a John Watkins. Pracoval tam až do smrti.
Životopis Gymnaziálne štúdium absolvoval v Stoličnom Belehrade a Budíne. Filozofiu študoval od roku 1830 v Trnave a od roku 1833 teológiu na viedenskom Pázmaneu. 28. októbra 1836 bol vysvätený za kňaza. V roku 1841 získal doktorát z históre. V roku 1857 bol vymenovaný za biskupa v Rábe (Győr). Biskupskú vysviacku prijal 19. júna 1857 v Ostrihome. Po smrti ostrihomského arcibiskupa Ján Scitovského sa 20. január 1867 stal jeho nástupcom. Dokončil stavebné práce na ostrihomskej bazilike, založil v Ostrihome Kresťanské múzeum, ako aj samostatnú prímasskú knižnicu. V rokoch 18691870 sa zúčastnil zasadaní 1. vatikánskeho koncilu. V roku 1873 ho pápež Pius IX. vymenoval za kardinála-kňaza s pridelil mu titulárny kostol San Bartolomeo all’Isola.
Životopis Narodil sa v roku 1718 v Malmö vo Švédsku. V roku 1759 sa oženil s Marie-Suzanne Giroustovou. Žil v Štokholme, Bayreuthe, Taliansku a od roku 1758 predovšetkým v Paríži, kde tiež 5. júla roku 1793 zomrel. Portrétoval väčšinou ženy z bohatých rodín, šľachticov, alebo iné osobnosti z vyšších vrstiev. Slávny je aj jeho portrét s názvom Dáma so závojom (1768), na ktorom vyobrazil svoju ženu, alebo portrét Carla Linného z roku 1775.
Životopis Už od detstva sa zaujímal o prírodu, pozoroval a študoval rastliny. Tento záujem prevzal po svojom otcovi farárovi, ktorý bol vášnivým záhradkárom. Rovnako ako jeho otec však nemal v úmysle pokračovať v úradníckej kariére a v roku 1727 začal študovať medicínu na univerzite v Lunde, aby po roku prestúpil na univerzitu v Uppsale, ktorá bola v tom čase považovaná za najlepšiu univerzitu vo Švédsku. Celý čas sa venoval svojej záľube - botanike. S pomocou profesora biológie Olofa Rudbecka získal Karol miesto záhradníka v univerzitnej botanickej záhrade. V tom čase bola botanika súčasťou vzdelávania lekárov, ktorí používali bylinky na liečbu. Svoje botanické znalosti výrazne rozšíril aj počas expedície v roku 1732 v Laponsku, počas ktorej prešiel viac ako 7 000 km a opísal mnoho nových druhov rastlín. Výsledkom tejto výpravy bola podrobná správa, ktorá obsahovala aj podrobnosti o živote obyvateľov a lekárske pozorovania. Miesta, na ktorých Karl Linné pracoval Po návrate z expedície si ešte nejaký čas zarábal prednáškami, v ktorých informoval o svojich pozorovaniach v Laponsku, vrátane minerálov, o ktoré sa tiež zaujímal. Príjmy z týchto prednášok stačili na financovanie jeho druhej expedície, na ktorú sa vydal dva roky po prvej. Počas druhej výpravy sa zamiloval do Sáry, dcéry lekára z Falunu, a požiadal ju o ruku. Jeho budúci svokor mu však stanovil podmienku - najprv musí dokončiť štúdium medicíny, aby mal stály zdroj príjmu. Preto odišiel študovať do Holandska, napísal dizertačnú prácu o malárii a získal doktorát na univerzite v Harderwijku. Jeho návrat do Švédska sa oneskoril, pretože v Holandsku sa mu podarilo spriateliť s niekoľkými bohatými ľuďmi, ktorí financovali vydanie jeho životného diela Systema naturae . Neskôr dielo ešte rozšíril, takže v roku 1770 malo nakoniec viac ako 6 000 strán v troch zväzkoch. Potom navštívil Paríž, Londýn, pracoval v niekoľkých botanických záhradách v Holandsku a vydal tam niekoľko menších vedeckých prác. Napokon sa v roku 1738 vrátil do Švédska, už ako uznávaný vedec, a oženil sa so Sarou Moraeusovou. V Štokholme si otvoril lekársku prax a v roku 1742 sa stal profesorom na univerzite v Uppsale. Jeho úspechy boli uznané, stal sa prvým prezidentom práve zakladanej Kráľovskej švédskej akadémie vied (aktívne sa podieľal na jej založení), bol poctený šľachtickým titulom, funkciou lekára kráľovského dvora a zahraničným členstvom na mnohých univerzitách. V meste Råshult sa nachádza Dom Karla Linného, ktorý bol zrekonštruovaný v štýle Linnaeusovej éry a je v ňom umiestnené vybavenie, ktoré bádateľ zozbieral. Kvetinová záhrada z 18. storočia je stále zachovaná a rastú v nej rovnaké druhy rastlín ako v jeho dobe. S manželkou Sarou mal sedem detí - dvoch synov (Carla a Johannesa) a päť dcér (Elisabeth Christinu, Saru Magdalénu, Lovisu, Saru Christinu a Sophiu). V roku 1774 mu v práci na univerzite zabránila mozgová príhoda. Odvtedy sa jeho zdravotný stav zhoršoval, napriek tomu prežil infarkt a zomrel v roku 1778.
Životopis Uprostred 16. storočia debutoval s mladíckymi prácami vrátane návrhov pre okná a tapisériami pre katedrály v Miláne a Monze a fresky pre katedrálu v Como. Po viacerých ponukách z dvora Ferdinanda I. prijal v roku 1562 funkciu dvorného portrétistu, počas vlády Maxmiliána II. mal za úlohu organizovať slávnostné sprievody a hry a cisár Rudolf II., na dvore ktorého pôsobil v rokoch 1562-1587, mu udelil za jeho fantastické obrazy zostavené z rastlín, živočíchov a vecí šľachtický titul a erb. Vynašiel typ podobizne, skladajúcej sa z maľovaných zvierat, kvetín, ovocia a predmetov komponovaných do podoby ľudskej hlavy. Niektoré obrazy sú satirické portréty osobností z dvora, iné sú alegorické personifikácie. Vytvoril cykly Štyri ročné obdobia , ako aj známy portrét cisára Rudolfa II., ktorého stvárnil ako rímskeho boha pravidelného striedania ročných období. Arcimboldov štýl bol mnohokrát napodobňovaný v ďalších storočiach a je niekedy ťažké priradiť ho. Bol v ňom videný akýsi predchodca surrealizmu 20. storočia, ale skôr by mal byť chápaný v súvislosti s koncom renesancie. Bola to doba, kedy ľudia (zberatelia a vedci rovnako) začínali venovať viac pozornosti prírode. Arcimboldo naozaj vytvoril fantastický obraz dvora v Prahe, ďalej navrhoval kostýmy, vytváral situované návrhy a ozdoby. Cisár Rudolf II. mu zveril za úlohu skúmanie a kúpu umeleckých diel a prirodzených kuriozít a zadal mu množstvo zákaziek na obrazy. V roku 1587 sa Arcimboldo vrátil do Milána, ale zostal v kontakte s cisárom. Ku koncu svojho života poslal cisárovi jeho výstredný portrét v podobe boha Vertumnusa. Najslávnejšou Arcimboldovou kresbou je jeho autoportrét, ktorý prezrádza zmysel pre noblesu, tajomnosť a pýchu. Arcimboldo vraj vynikol aj ako staviteľ hydraulických strojov, vynašiel spôsob, ako zaznamenávať hudbu pomocou farieb a vytvoril šifrovaný kód.
Uctievanie Podľa rímskeho martyrológia pripadá jeho ľubovoľná spomienka na 20. marec. Je zobrazený na vitráži métzskej katedrály spolu s ďalšími miestnymi svätými biskupmi.
Biografia Z antických prameňov vieme o ňom len veľmi málo, len to, že pochádzal z maloázijského Trallu, niekoľko rokov prežil na Sicílii a že bol prepustencom rímskeho cisára Hadriána.
Arnulf Korutánsky na romantickom portréte Arnulf Korutánsky ( 850 – † 8. december 899, Rezno) bol vládca Bavorska, neskôr Východofranskej ríše a neskôr cisár. Viedol časté vojny proti Veľkej Morave.
Životopis Jeho život a tvorbu zrejme poznačilo, že otca stratil už vo veku dvoch rokov. Jeho matka si priala, aby sa jej syn stal evanjelickým kňazom. Začal navštevovať latinskú školu v Nürtingene, neskôr to boli evanjelické kláštorné školy vo Württembergu a Maulbronne. Univerzitu vyštudoval v Tübingene, kde sa spriatelil s filozofmi Herderom a Schellingom. Vo svojom štúdiu pokračoval na univerzite v Jene, kde sa zoznámil s Goethem, Schillerom a Fichtem. Pracoval ako domáci učiteľ. Vo svojich dielach často imitoval Schillera. Považuje sa za romantického melancholika. Väčšinu života prežil sužovaný duševnou chorobou. Silný pocit osamelosti sa snažil preklenúť hraním na klavíri, kreslením, čítaním, písaním a cestovaním. V jeho tvorbe je prítomný prvok, ktorý jeho súčasníci označovali ako „dotyk šialenstva“. Jeho básne najčastejšie vychádzali jednotlivo. Spočiatku písal hymny, ódy a elégie (Brod und Wein). Väčšiu pozornosť vzbudil až vydaním diela „Hyperion“. V tomto diele sa stáva princípom gréckej kultúry postava Diotima. Ovplyvnený bol nielen gréckou kultúrou, ale aj antikou. V znamení antiky je jeho ďalšie dielo „Der Tod des Empedokles". Po jeho smrti bolo vydané jeho dielo „Gedichte." Rovnako ako Goethe a Schiller - jeho starší vrstovníci - Hölderlin bol vášnivým obdivovateľom antickej gréckej kultúry.
Arnold Ipolyi-Stummer - Stummer de Ipoly ( 18. október 1823, Kmeťovce, dnes Drženice časť Kmeťovce, † 2. december 1886, Veľký Varadín (Oradea), dnešné Rumunsko) bol rímskokatolícky biskup, v rokoch 18711886 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1886 veľkovaradínsky. Bol priekopníkom v oblasti uhorských dejín umenia.
V posledných rokoch V rokoch 1878 – 1879 Schliemann kopal v Tróji opäť s pomocou nemeckého učenca Rudolfa Virchowa. V roku 1880 odhalili bohato zdobenú pokladnicu Minyasa, legendárneho zakladateľa mesta Orchomenos. V roku 1882 sa uskutočnili tretie vykopávky v Tróji. Od tohto roku pri hľadaní za podpory nemeckého architekta a archeológa Wilhelma Dörpfelda. V roku 1884 začal Schliemann vykopávky v Tirynse, kde odkryl ruiny starobylého paláca a zistil, že sú pamiatkou mykénsko-krétskej kultúry. V roku1886 opäť kope v Orchomene, v Tróji na sklonku roku 1890. Odhalí celkom 9 vrstiev – a myslí si, že mesto kráľa Priama sa nachádza v druhej vrstve. V roku 1889 a v roku 1890 zorganizoval dve konferencie, ktorých sa zúčastnili významní učenci. Na týchto konferenciách upozornil na nesmiernosť vykonanej práce uskutočnenej pri Hisarliku. 13. novembra 1890 podstúpil operáciu ucha v meste Halle v Nemecku a potom odišiel na odporúčanie lekárov do Talianska. Na Vianoce v roku 1890 odpadol v Neapole na námestí Piazza della Santa Carità, kde ho našli v bezvedomí bez dokladov a bez peňazí, oblečeného len v ľahkom kabáte. Schliemann, jeden z najslávnejších ľudí sveta, umrel nepoznaný nasledujúci deň v nemocnici v Neapole a až neskôr našli vo vrecku jeho kabáta list, ktorý preukázal jeho totožnosť. Pozostatky Schliemanna boli potom prenesené do Atén. Pohrebu sa zúčastnil aj grécky kráľ a dedič trónu, diplomatický zbor, členovia gréckej vlády a grécki odborníci všetkých vedeckých inštitúcií. Schliemann bol pochovaný na cintoríne v Aténach, kde mu postavili veľké mauzóleum. Široké vlysy medzi podstavcom a budovou znázorňujú na jednej strane obrovské múry, na druhej a tretej strane scény z Iliady a Odysey a na štvrtej Schliemannove vykopávky. Na rímsu nad bustu vpísali Gréci dve slová: ΗΡΩΙ ΣΧΛΙΜΑΝΝΩΙ , Héroovi Schliemanovi. Súbor:Schliemann grave.jpg|náhľad|250px| Mauzóleum Heinricha Schliemanna , Atény
Životopis Študoval na univerzite v Budapešti, v Paríži (Sorbonna) a na Friedrich-Wilhelms-Universität v Berlíne s Erichom Schmidtom a Gustavom Roethem. Štúdium ukončil v roku 1909. Potom pôsobil ako učiteľ na strednej škole a neskôr na univerzite pre pedagógov. S podporov etnológa Johannesa Bolteho, ktorý ho zahrnul do výskumu zdrojov rozprávok bratov Grimmovcov, literárneho historika Maxa Roedigera a Ulricha von Wilamowitz-Moellendorffa (rektora) bol napriek vojnovým obmedzeniam ako výnimočný expert maďarsko-nemeckých vzťahov v oblasti jazyka a literatúry vymenovaný za pridruženého profesora maďarského jazyka a literárnej histórie na Friedrich-Wilhelms-Universität 1. októbra 1916. Zároveň bol vymenovaný za prvého riaditeľa Maďarského inštitútu v Berlíne. Tento pôvodne seminár s 84 študentmi je dnes najdlhšie fungujúcim maďarským inštitútom v zahraničí bez prerušenia. Zároveň pri seminári založil knižnicu, ktorá na začiatku obsahovala 10 000 zväzkov kníh. Do jeho smrti v roku 1926 tento počet narástol na 25 000 zväzkov. V roku 1921 bol vymenovaný za riadneho profesora. O rok neskôr v rámci inštitútu zriadil Ugro-Fínske oddelenie. Collegium Hungaricum Berlin Vďaka svojim skúsenostiam bol v roku 1922 Georgom Leidingerom, vedúcim oddelenia rukopisov Bavorskej štátnej univerzity, poverený preskúmaním cudzieho textu z Latinského kódexu z 13. storočia, ktorý bol turkológom Franzom Babingerom identifikovaný ako písaný v maďarčine. Po jeho preskúmaní zistil, že ide o jeden z prvých maďarských rukopisov vôbec, takzvaný Staromaďarský nárek Panny Márie . Graggerova hlavná oblasť výskumu bola komparatívna literatúra. Taktiež skúmal vplyvy Moliéra v Maďarsku a venoval sa spisovateľom Theodorovi Stormovi, Theodorovi Fontanemu a Nikolausovi Lenauovi. V roku 1925 bol vymenovaný za čestného profesora na univerzite v Pécsi. Po veľkom úsilí, keď sa mu podarilo v októbri 1926 zabezpečiť kúpu bývalého Herz-Palais ako nového sídla pre Collegium Hungaricum, nečakane zomrel 10. novembra 1926. Je pochovaný na cintoríne v Dahleme. Jeho vedecké pozostalosti zostali na Univerzite v Berlíne.
Život Narodil sa ako Szőllőskislaki Kármán Tódor v rodine Mórica Karmana a Heleny Konnovej; jedným z jeho predkov bol pražský rabín Jehuda Löw ben Becalel. Vyštudoval technickú univerzitu v Budapešti, neskôr študoval na univerzite v Göttingene (Nemecko), kde v roku 1910 získal aj doktorát. V rokoch 1910-1912 tam aj učil. V roku 1912 prijal miesto na vysokej banskej škole v Banskej Štiavnici (vtedy Schemnitz), ale keď zistil že na škole sa nerobí výskum, vrátil sa do Göttingenu . Vo februári 1913 získal miesto riaditeľa leteckého inštitútu v Aaachene. Neskôr emigroval do USA, kde pôsobil ako profesor na Kalifornskom technickom inštitúte (Caltech) v Pasadene. Od roku 1951 pôsobil ako riaditeľ oddelenia pre letecký výskum NATO a od roku 1960 ako prvý prezident Medzinárodnej astronautickej akadémie. Zaoberal sa teoretickými otázkami letov rakiet. Bol jedným zo zakladateľov americkej astronautiky, v 30. a 40. rokoch vychoval stovky špecialistov. Po 2. svetovej vojne sa podieľal na pátraní po nemeckých raketových odborníkoch a skomponoval predstavu využitia letectva v 3. svetovej vojne.
Životopis Narodil sa vo Vranove nad Topľou lekárnikovi Eduardovi Dahlströmovi a jeho manželke Juliane rod. Krajčinovej. Po skončení základnej školy sa vyučil za obchodníka a pôsobil ako pokladník a neskôr ako riaditeľ sporiteľne v Prešove. Tento entomológ je za Rakúsko-Uhorsko uvedený tiež v knihe Wilhelma Junka „Entomologen Adressbuch“ z roku 1905. Počas svojho života sa zaoberal faunistikou a tiež výskumom niektorých druhov hmyzu. Pre entomológiu územia Slovenska majú význam hlavne jeho práce, ktoré publikoval prevažne v maďarskom časopise Rovartani lapok a ktoré pojednávajú o prieskume fauny motýľov východného Slovenska, hlavne okolia Prešova. Časť svojich prác publikoval i v Lipsku v časopise Insektenbörse . Zomrel na exkurzii v okolí Solivaru pri Prešove 13. augusta 1907. Jeho zbierka hmyzu (hlavne palearktické druhy motýľov zo skupiny Macrolepidoptera ) je uložená čiastočne v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti a druhá časť je uložená v Rákocziho múzeu v Košiciach. Okrem neho je známy i jeho syn Gyula Dahlström, ktorý okrem svojej profesie pôsobil tiež ako obchodník s hmyzom a s entomologickými pomôckami v Prešove – hlavne pre potreby regionálnej entomologickej komunity. Robil entomologický výskum hlavne v okolí Prešova. Zaoberal sa výskumom druhu mlynárika hrachorového ( Leptidea sinapis L.).
Životopis V roku 1899 ukončil štúdium na Budapeštianskej technickej univerzite a ďalej pokračoval v štúdiu v Taliansku. Istý čas strávil v Berlíne a Paríži. Za jeho najproduktívnejšie obdobie možno považovať obdobie 1906 – 1911, kedy bol v Budapešti vyhľadávaným architektom obytných budov. Jeho štýl bol ovplyvnený romantizmom, obzvlášť v severonemeckom štýle. Po roku 1919 začal spolupracovať s bratom Gejzom. Spoločne postavili rímske kúpele v Budapešti a podobný projekt v Holandsku.
Eduard Pöschl ( 11. máj 1820, Viedeň, Rakúsko – † 29. november 1898, Budapešť, Maďarsko) bol rakúsky matematik a pedagóg Študovať začal v svojom rodisku, kde absolvoval aj gymnázium a filozofické ročníky, neskôr študoval právo v Győri, baníctvo a hutníctvo na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, mineralógiu a geológiu vo viedenskom Montanistisches Museum, napokon matematiku, strojníctvo a staviteľstvo na technike, tiež vo Viedni. V r. 1850– 1887 pôsobil ako profesor na banskoštiavnickej akadémii, stál na čele katedier deskriptívnej geometrie a staviteľstva (1850– 1866), banského a hutníckeho strojníctva a staviteľstva (1866– 1872), napokon opäť deskriptívnej geometrie (1872– 1887). V r. 1873– 1876 bol prvým voleným riaditeľom školy. Venoval sa najmä konštrukčným výpočtom banských strojov, pokusom s konzervovaním dreva používaného v baníctve. V oblasti matematiky nebol publikačne činný ani napriek dlhému pôsobeniu na katedre deskriptívnej geometrie. Zomrel 29. novembra 1898 v Budapešti.
Biografia  Mladosť a vysoká škola Narodil sa v Budapešti 17. januára 1855 pod menom Ignác Schöckl, ako druhé dieťa z ôsmich. Jeho matka Mária Eiselleová pochádza z remeselníckej rodiny Wünterbergovcov, otec Matej Schöckl bol majiteľom prvého stolárskeho závodu v Budapešti. Alpár sa po skončení základnej školy sa stal murárskym učňom. Od roku 1874 pracuje v ateliéri Alajosa Huszmanna, ktorý ho povzbudzuje aby pokračoval v štúdiách na Stavebnej akadémii v Berlíne. Alpár neváha a ešte v tom roku začína študovať na škole, ktorej študentom bol aj Richard Lucaea. Práca Po skončení štúdií pracuje v rôznych berlínskych ateliéroch. V roku 1880 získa ocenenie tamojšieho stavebného spolku tzv. "Schinkelovu medailu". V tomto roku si pomaďarčil svoje meno na Alpára. V roku 1881 absolvuje dlhší študijný pobyt v Taliansku. V rokoch 1882-1888 je asistentom Technickej univerzity v Budapešti. Tu sa zdokonaľuje v projektovaní občianskych budov a vo vypracovaní projektov.
Život Súbor:LHH Color etching 1868.jpg|náhľad| German Hospital v New Yorku, 1868 Jeho otec pôsobil v Uhorskej revolúcii, jeho strýko Anton Gerster, sa podieľal na uhorskej vojne za nezávislosť a neskôr bol dôstojníkom v Americkej občianskej vojne. Jeho sestrou bola Etela Gersterová-Gardiniová, ktorá v New Yorku pracovala niekoľko rokov. Arpád študoval na košickom premonštrátskom gymnáziu. Lekárske štúdie získal na Viedenskej univerzite. Štúdium začal v roku 1866 no už v roku 1872 dokončil štúdium a získal úplnú chirurgickú a pôrodnícku kvalifikáciu. Od 1. októbra 1872 do 1. októbra 1863 bol dobrovoľníkom na chirurgickom oddelení vojenskej nemocnice vo Viedni. Po jeho ceste v Nemeckom na začiatku roka 1874 sa v marci 1874 rozhodol emigrovať do amerického New Yorku. V roku 1878 sa zamestnal v New Yorkej nemocnici German Hospital (teraz Lenox Hill Hospital) na Manhattane. V roku 1879 sa taktiež stal chirurgom v Mount Sinai Hospital v Mannhattane. V roku 1882 bol zvolený za chirurgického učitela na New Yorkskej poliklinickej škole. Na škole oôsobil do roku 1894. Columbia University ho vymenoval za profesora operácií v roku 1910. Na univerzite bol členom tzv "Century Club" od roku 1890. Bol aktívne zapojený do činností lekárskych profesijných združení a na komunitných fórach amerických Maďarov. V tejto súvislosti predsedal desať rokov na maďarskom združení v New Yorku. Medzi Američanmi si ako slávny chirurg držal veľkú úctu, ovládal anglický jazyk aj nemčinu. Rodina Dňa 15. decembra 1875 sa oženil s Annou Bernard Wynne, s ktorou mal jedno dieťa – Jána Karola Arpáda Gerstera, ktorý vykročil po stopách svojho otca a tiež vstúpil na lekársku dráhu života. Významné členstvá Chirurgické združenie mesta New York (prezident od 1891) Americká chirurgická asociácia (prezident od 1911) Maďarská spoločnosť New Yorku (prezident) Budapeštianska lekárska komora (člen od 1891) Chirurgická spoločnosť v Nemecku (člen od 1891)
Štúdiá Nizšie školy vychodil vo svojom rodisku. Od roku 1672 na vandrovkách. Výučný list rezbára získal pravdepodobne v Regensburgu.
Životopis Za umeleckého zlievača sa vyučil u A. Fernkorna, u H. Gassera, 1870-1872 študoval na AVU vo Viedni u F. Bauera, krátko u K. Zumbuschsa. Od 1871 pôsobil v Budapešti, 1897 prof. Všeobecnej kresliarskej školy. Popredný reprezentant maď. monumentálneho sochárstva, charakteristický akademickým štýlom. Podnikol študijnú cestu po Nemecku a Taliansku. Na Slovensku sú jeho práce z mladosti v banskobystrickom múzeu, neskoršie vo Východoslovenskom múzeu v Košiciach.
Životopis Narodil sa v Mosonmagyaróvári. Do jezuitskej rehole vstúpil v roku 1720, vysokoškolské štúdiá absolvoval vo Viedni a Grazi, získal doktorát filozofie i teológie. Spočiatku vyučoval na gymnáziách v Győri a Kluži, potom bol profesorom na univerzite v Košiciach (1737 – 1741), resp. v Trnave ( 1742– 1745, 1748– 1749), prednášal matematiku, fyziku, filozofiu a teológiu. Neskôr sa venoval najmä výuke teológie na rôznych jezuitských školách (Eger, Budín, Záhreb, Šopron, Győr) a bol kazateľom v Šoproni. Zomrel ako prefekt a riaditeľ konviktu v Győri. Publikačne najplodnejšie bolo jeho pôsobenie v Košiciach, vtedy vydal svoju algebru – prvú učebnicu tohto predmetu na Slovensku aj v Uhorsku (Košice 1738), filozoficko-fyzikálnu rozpravu Statica… a ďalšiu astronomicko-kozmologickú prácu. Bol prvým autorom na Slovensku, ktorý sa na pôde neoscholastiky venoval aj Descartovmu a Newtonovmu učeniu. Kým v otázkach kinematiky, zväčša aj dynamiky, sa prikláňal k Newtonovi, gravitáciu vysvetľoval v súlade s Descartom ako tlak čiastočiek éteru. V svojej astronomickej práci už jednoznačne zamietal Ptolemaiov systém, Kopernikov však prijíma len ako hypotézu a prikláňa sa ku „kompromisu“ Tycha Braheho.
Entomologické aktivity Asi od roku 1876 sa zaoberal ornitológiou, ale neskôr sa venoval hlavne zberu, faunistike a štúdiu chrobákov a motýľov, ktoré zbieral prevažne vo svojom okolí (Topoľčany a Nitra), ale tiež na území celého Uhorska, ako aj na Balkáne (Bosna a Hercegovina). Svoje výsledky zberateľskej expedície z tohoto územia zhrnul v svojej práci: „Coleopterologische Reise nach Bosnien“, ktorá vyšla v roku 1900 v Rovartani lapok. Udržiaval priateľské styky s mnohými entomológmi a vymieňal zbierkový materiál s viacerými domácimi, nemeckými, anglickými i francúzskymi entomológmi. Je autorom viacerých článkov v odborných časopisoch. Jeho najvýznamnejšia práca je prehľad chrobákov a motýľov Nitrianskej župy, ku ktorej vydával postupne doplnky o ďalších, neskôr zistených druhoch. V roku 1905 bol za Rakúsko-Uhorsko uvedený v „Entomologen Adressbuch“ Wilhelma Junka v Berlíne.
Biografia V entomologických kruhoch je známy predovšetkým ako významný entomológ – lepidopterológ a známy antropológ. Svoje antropologické štúdie prevádzal vo východnej Afrike. Napísal i viacero prác s touto tematikou. Zaoberal sa aj biografiou Karola Linného a napísal viacero prác o jeho živote. Počas svojho života spolupracoval hlavne s Curtom Jacobusom Eisnerom, s ktorým sa zaoberal štúdiom motýľov z rodu Parnassius – (Parnassinae).
Dr. Árpád Soós , DrSc. ( 20. september 1912, Budapešť, Uhorsko – † 1. jún 1991, Budapešť, Maďarsko) bol menej známy maďarský zoológ, muzeológ a entomológ – dipterológ, homopterológ a hemipterológ. Narodil sa v Budapešti v rodine Lájosa Soósa (= akademik Maďarskej akadémie vied: 1879 - 1972), preto mal ihneď od začiatku excelentné zázemie pre štúdium prírodovedy. Po skončení základnej a strednej školy začína študovať prírodné vedy na Univerzite v Budapešti, ktorú ukončil v roku 1935. Počas svojho života sa zaoberal viacerými skupinami živočíchov, hlavne však mäkkýšmi, pijavicami a z radu hmyzu hlavne dvojkrídlovcami, homopterami a hemipterami. Spolupracoval s mnohými významnými vedcami vtedajšej doby a bol členom mnohých maďarských i medzinárodných prírodovedeckých inštitúcií. Pre svetovú entomológiu má význam hlavne jeho mnohozväzkové dielo, ktoré napísal spoločne s Lászlom Pappom: „Catalogue of Palaearctic Diptera“. Zomrel v roku 1991 v Budapešti.
Životopis Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a Váci, filozofiu v Bratislave, 1806-1808 externe na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od študenstských čias sa venoval mineralógii, pri zbere minerálov precestoval celé Uhorsko. Zúčastnil sa geologického prieskumu Banskej Bystrice, Smolníka a i. Kustód prírodovedeckých zbierok Národného múzea v Budapešti, člen viacerých zahraničných učených spoločností. Autor článkov v odbprných i zahraničných časopisoch.