Prípravy na let Dňa 20. novembra 1967 NASA zverejnila zloženie posádok misií Apollo 8 a 9, ktoré mali nasledovať po Apolle 7, čiže prvom pilotovanom lete programu Apollo. Veliteľom Apolla 8 sa stal Jim McDivitt, pilotom veliteľského modulu David Scott a pilotom lunárneho modulu Russell Schweickart. V záložnej posádke sa začali pripravovať Pete Conrad, Richard Gordon a Alan Bean. Hlavným cieľom Apolla 8 bola prvá pilotovaná skúška lunárneho modulu na obežnej dráhe Zeme. Za veliteľa Apolla 9 bol určený Frank Borman, pilotom veliteľského modulu sa stal Michael Collins a pilotom lunárneho modulu William Anders. Záložnou posádkou sa stali Neil Armstrong, Jim Lovell a Edwin „Buzz“ Aldrin. Apollo 9 malo simulovať na vysoko eliptickej obežnej dráhe Zeme všetky kroky a úkony skutočného pristátia na Mesiaci. left|Nosná raketa Saturn V roluje z montážnej haly Vehicle Assembly Building (VAB) k štartovaciemu komplexu 39A, 9. október 1968 Ciele týchto misií a zostavy posádok sa čoskoro zmenili. Výroba lunárneho modulu pre jeho prvý pilotovaný let na obežnej dráhe Zeme sa neustále zdržiavala a čoraz viac bolo zrejmé, že jeho prvý let sa oneskorí. Výcvik posádok medzitým pokračoval. V júli 1968 však vypadol z hlavnej posádky Apolla 9 Michael Collins kvôli operácii kostných výrastkov na chrbtici, ktorú podstúpil 23. augusta. Collinsovo miesto nahradil Jim Lovell zo záložnej posádky a na Lovellovo miesto sa posunul Aldrin, čiže stal sa záložným pilotom veliteľského modulu. Na uvoľnené miesto záložného pilota lunárneho modulu bol dosadený Fred Haise. Dňa 9. augusta 1968 sa oficiálne rozhodlo, že nasledujúci pilotovaný let programu Apollo, čiže Apollo 8, poletí v prípade úspechu Apolla 7 k Mesiacu. Riaditeľ operácií letových posádok Deke Slayton si 10. augusta zavolal do svojej kancelárie Jima McDivitta, veliteľa Apolla 8, a oznámil mu, že jeho posádka sa presúva na Apollo 9 a k Mesiacu poletí Bormanova posádka s Apollom 8 bez lunárneho modulu. McDivitt s tým bez problémov súhlasil, pretože posledné dva roky participoval na vývoji lunárneho modulu a chcel byť tak prvým, kto v ňom poletí. O dva dni neskôr si Slayton zavolal do kancelárie Franka Bormana. Predostrel mu ponuku na zrušenie jeho plánovaného letu na vysoko excentrickú obežnú dráhu Zeme výmenou za misiu na obežnú dráhu Mesiaca. Borman, vždy stručný a jasný, mu povedal jediné slovo: „Áno.“ Verejnosť sa o týchto plánoch zatiaľ nedozvedela. V októbri 1968 Apollo 7 úspešne otestovalo veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo na obežnej dráhe Zeme. Dňa 28. októbra NASA vo svojej tlačovej správe uviedla, že Apollo 8 je momentálne plánované ako misia na obežnú dráhu Zeme pomocou rakety Saturn V s tým, že na základe vyhodnotenia misie Apollo 7 sa cieľ letu môže zmeniť na jeden z troch scenárov, medzi ktorými boli let na vysoko eliptickú obežnú dráhu Zeme, oblet Mesiaca a let na obežnú dráhu Mesiaca. Dňa 11. novembra sa definitívne rozhodlo, že Apollo 8 prvýkrát zamieri aj s ľudskou posádkou na obežnú dráhu Mesiaca. Nasledujúci deň to NASA oznámila verejnosti. Medzitým pokračovali aj prípravy kozmickej lode a nosnej rakety pre let, ktorý potom letel ako Apollo 8. Ešte na konci decembra 1967 začali na Kennedyho vesmírne stredisko prichádzať prvé časti nosnej rakety Saturn V s výrobným číslom SA-503 a zároveň sa začalo s jej zostavovaním vo Vehicle Assembly Building (VAB) na pohyblivom vypúšťacom zariadení. Dňa 9. januára 1968 prišla na kozmodróm záťaž simulujúca lunárny modul ( LM test article B ). Vtedy sa ešte počítalo s tým, že pôjde o ďalšiu nepilotovanú skúšku nosnej rakety Saturn V. Aj napriek čiastočnému neúspechu bezpilotného letu Apollo 6 sa vedenie NASA rozhodlo, že ďalší let už bude pilotovaný. Dôvodom bola cena 280 miliónov dolárov, ktorú stál každý štart tejto rakety. Na konci apríla 1968 sa tak raketa Saturn V (SA-503) musela rozobrať, aby sa jej druhý stupeň mohol otestovať pre nadchádzajúci pilotovaný let. Druhý stupeň sa zo skúšok vrátil 27. júna a v zostavovaní rakety sa pokračovalo od 6. augusta. O šesť dní neskôr prišiel na kozmodróm servisný modul lode Apollo a o ďalšie dva dni aj veliteľský modul. Následne začali ich skúšky vo vákuovej komore. V auguste sa tiež dokončilo zostavovanie rakety. Koncom septembra sa skúšky veliteľského a servisného modulu skončili a začalo sa s montážou lode Apollo. Dňa 7. októbra sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do montážnej haly VAB a tam ju pripevnili na vrchol nosnej rakety. Celá zostava sa napokon 9. októbra presunula na štartovací komplex 39A a 19. novembra bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety. V priebehu 10. a 11. decembra sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie. V pondelok 16. decembra astronauti Frank Borman, Jim Lovell a William Anders absolvovali dôkladnú lekársku prehliadku, ktorá trvala tri hodiny a dopadla k veľkej spokojnosti lekárov i posádky. Keďže v USA vtedy práve vyčíňala hongkonská chrípka, všetkých troch proti nej zaočkovali a spolu s nimi aj väčšinu pozemného personálu. V priebehu odpočítavania sa objavila jediná porucha. Pri kontrole sa v zásobe kvapalného kyslíka pre palivové články zistili stopy dusíka. Kyslík bol preto v priebehu jedného zo šiestich plánovaných prerušení príprav vymenený. Podľa názoru riaditeľa príprav štartu Roccoa Petroneho k znečisteniu došlo pravdepodobne v pozemnom zariadení, ktoré sa chladilo kvapalným dusíkom. Dňa 19. decembra o 20:51:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred plánovaným štartom, sa začalo finálne odpočítavanie.