Priebeh Tisíce rodinných príslušníkov, vrátane žien, detí a neplnoletých boli pre odpor ku kolektivizácii za odvetu deportovaní. Ženy „kulakov“ pri práci v lese na severe krajiny. V roku 1928, po tom čo Stalin začal upevňovať svoju moc v boľševickej strane na úkor jej ostatných vodcov (odstránením Trockého, Zinovieva a Kameneva), krajina vyhlásila svoj prvý päťročný plán. Novými cieľmi bola industrializácia a získanie kontroly nad výrobou potravín, ktorá bola hlavne v rukách drobných a stredných roľníkov. Sovietsky režim spočiatku vykupoval od roľníkov potraviny (kontingenty) za štátom stanovené ceny a ďalej ich predával do zahraničia, čím získaval podstatnú časť financií na nákup drahých zahraničných priemyselných zariadení. Keď však neboli roľníci ochotní predávať štátu svoje produkty za nízke ceny, ohrozovali tak ďalšie pokračovanie Stalinových plánov. To mala pomôcť dosiahnuť kolektivizácia poľnohospodárstva. V pôvodnom pláne prvej päťročnice sa počítalo, že dobrovoľne ku kolektivizácii prikročí 16 - 18 % roľníkov. Plánu kolektivizácie od začiatku odporovali viacerí predstavitelia strany, napr. Bucharin. Štátny aparát nútil roľníkov aby sa pridali do poľnohospodárskych družstiev - kolchozov a sovchozov. Medzi roľníkmi to prirodzene vyvolalo odpor a kolektivizácia neprebiehala tak rýchlo ako sa očakávalo. Stalin v danej situácii obvinil roľníkov, ktorých sovietska propaganda nazývala kulakmi, z toho že sú vidieckymi boháčmi obohacujúci na úkor pracujúcej triedy. Pričom tvrdil, že kolektivizáciu podporuje väčšina chudobných roľníkov, čo však nebola pravda. 30. januára 1930 v dobe vrcholiacej kolektivizácie, vydalo Politbyro nariadenie „O spôsobe likvidácie kulackých hospodárstiev v regiónoch úplnej kolektivizácie“, v ktorom sa hovorilo o likvidácii kulakov ako triedy . Toto nariadenie delilo kulakov na 3 kategórie, podľa závažnosti ich protištátnej činnosti, pričom jedna z kategórií nemala žiadnu definíciu - ostatní kulaci . V krátkom období rokov 1929 - 1930 došlo k masovým deportáciám asi 380 000 rodín odporujúcich roľníkov, čo predstavovalo asi 1 800 000 osôb. Zväčša do pustých oblastí Sibíri a Kazachstanu bez infraštruktúry. Veľké množstvo ďalších bolo násilne presídlených v rámci svojich oblastí a krajov. V priebehu roku 1930 tak s kolektivizáciou pod tlakom súhlasilo asi 50 % všetkých roľníkov, čo znamenalo, že spolu s tými, ktorí tak urobili predtým tvorili asi 60 až 65 % všetkých roľníkov. Deportácie postupne prestali po roku 1933. 2. marca 1930 vyšiel v sovietskych novinách Pravda Stalinov článok Závrat z úspechu , v ktorom hovoril o potrebe umiernenejšej kolektivizácie, údajne pre jej doterajšiu implementáciu s prílišným entuziazmom, ktorý nebol na mieste. Veľa roľníkov následné oslabenie tlaku reagovalo tak, že asi 10 % z kolchozov vystúpilo. Odpor roľníkov nebol len pasívny, došlo aj k viacerým útokom na sovietskych predstaviteľov a vykonávateľov kolektivizačnej politiky. Až 800 takýchto prípadov muselo byť potlačených zbraňami. Tlak však opäť pokračoval najmä vysokými daňami pre tých, ktorí ďalej hospodárili sami a do roku 1939 bolo 90 % sovietskych poľnohospodárskych výrobcov sústredených v kolchozoch alebo sovchozoch. Výsledky kolektivizácie výrazne ovplyvnili neúrody, najmä v roku 1932. Neúroda bola zapríčinená objektívnou nepriazňou počasia, avšak aj celkovou apatiou roľníkov a neochotou pracovať v kolchozoch, tak ako predtým na vlastnej pôde. Predsedovia kolchozov však boli povinní odovzdať predom určené dávky úrody, čo malo neraz za následok aj chýbanie osiva na ďalší rok. Štát väčšinu obilia predal do zahraničia. Táto situácia viedla k hladomoru, ktorý sa prejavil hlavne na Ukrajine, Južnom Rusku - Povolží a Severnom Kaukaze a v Kazachstane - tradičných poľnohospodárskych oblastiach krajiny, kde boli dopady kolektivizácie a dekulakizácie najtvrdšie. Od hladu alebo na jeho následky zomrelo podľa rôznych odhadov asi 3 až 10 miliónov ľudí. Roľníkom bolo zakázané opúšťať hladové oblasti a informovanie o hladomore bolo považované za kontrarevolučnú a protištátnu činnosť. Nedostatok potravín sa však prakticky neprejavoval v mestách, kam množstvo ľudí z vidieka odchádzalo za prácou v nových továrňach.