Politické a filozofické názory Argumenty pre konzervativizmus Scruton prvýkrát prijal konzervatívne názory počas študentskej vzbury v máji 1968 vo Francúzsku. Nicholas Wroe napísal do „The Guardian“, že Scruton bol v Latinskej štvrti v Paríži v čase, keď študenti prevracali autá a tvorili z nich barikády a vytrhávali dlažobné kamene a vrhali ich na políciu. " Nečakane som sa ocitol na opačnej strane. To, čo som uvidel, bol nedisciplinovaný dav svojvoľných chuligánov zo strednej vrstvy. Keď som sa spýtal priateľov, že čo títo chcú dosiahnuť, všetko čo som sa dozvedel bola smiešna marxistická hatlanina. Bol som tým znechutený a preto som sa vrátil ku obrane západnej civilizácie proti týmto veciam. Preto som sa stal konzervatívcom. Radšej skúšam veci zachovávať ako ich ničiť. " "The Meaning of Conservativism"(1980), ktorý nazýva aj ako "Hegeliánska obrana Toryovských hodnôt tvárou v tvár ich zrady voľnotrhovníkmi", je kniha, o ktorej sa hovorí, že bola pohromou pre jeho akademickú kariéru. V „Gentle Regrets“ napísal (2005), že základy argumentácie Edmunda Burkeho v „Reflections of the Revolution in France“ presvedčujú. Hoci Burke písal o revolúcii, nie o socializme, Scruton bol presvedčený, že utopické sľuby socializmu sú sprevádzané abstraktnými víziami myslenia, ktoré trpí nedostatatočnými vedomosťami o tom, čo si vlastne väčšina ľudí myslí. Scruton definoval post-modernizmus ako nárok, ktorý nemá základ v pravde, objektivite a myslení a ktorého konflikty rôznych pohľadov nie sú ničím viac ako súťažením sily. Západ nemá podľa neho právo súdiť iné kultúry, západná kultúra je Scrutonom nepriaznivo posudzovaná ako etnocentrická a rasistická. Názory na náboženstvo a totalitarizmus Scruton tvrdí nasledujúc tak Immanuela Kanta, že ľudské bytosti majú transcendentálny rozmer, posvätné jadro prejavené v ich schopnosti pre sebareflexiu. Tvrdí, že sme v ére sekularizácie bez precedentu v histórii sveta. Napísal, že spisovatelia a umelci ako napr. R.M.Rilke, T.S.Eliot, Edward Hopper a Schoenberg venovali veľa energie na obnovu skúsenosti s vierou v boha, ale privátne radšej, ako verejnou formou uvedomenia. Vyhlásil, že pretože zameriavali svoje umenie na malé skupiny, nikdy to nemalo dopad na veľké. Definoval totalitarizmus ako neprítomnosť sebaovládania centrálnej moci. Obhajcovia totalitarizmu sýtia odpor, vyhlásil, a uzurpujúc moc pokračujú zakazovaním inštitúcií, napríklad zákona, vlastníctva a vierovyznania, ktoré vytvorila štátna moc. Vyhlásil tiež, že revolúcie nie sú ľuďmi vedené zdola ale zhra v mene ľudí nejakými elitami. Tvrdí, že dôležitosť „Newspeaku“ v totalitných spoločnostiach je daná preto, že má účel nahradiť popis skutočnosti iným jazykom, ktorý sa vyhýba realite. Súhlasí s Alainom Besançonom v tom, že totalitná spoločnosť zobrazená Georgeom Orwellom v 1984 môže byť vnímaná len v teologických termínoch, ako spoločnosť nachádzajúca sa v transcendentálnej negácii. Súhlasí aj s T. S. Eliotom v tom, že pôvodná pravdivosť je možná len bez tradície a že je to presne v moderných podmienkach fragmentácie, herézy a bezbožnosti; čo projekt konzervativizmu prijal je cit. Názory na potrebu sexu Jonathan Dollimore napísal, že Scrutonovo dielo Sexual Desire (1986) je založené na konzervatívnej sexuálnej etike podľa hegeliánskeho názoru, že „úplný koniec rozumnej bytosti je jej znovuvýstavbou“, čo vyvoláva poznanie inakosti. Scruton vyhlásil, že „ väčšina znakov perverzie značí sexuálne vymanenie sa zo zákazov alebo obchádzania inakosti “, čo považuje za narcisistické a solipsistické. Napísal tiež esej Sexual morality and the liberal consenzus (1989), v ktorej tvrdí, že homosexualita je perverzia rozumu: pretože telo homosexuálneho milenca náleží do tej istej kategórie ako jeho partnera. Mark Dooley napísal, že Scruton mieni, že potreba sexu nahrádza všeobecnú potrebu viery v boha. Martha Nussbaum tvrdí, že Scruton nemôže aplikovať svoj princíp "inakosti" rovnako v prípade, ak sú sexuálne vzťahy medzi dospelými a deťmi. Scruton tiež vyhlásil, že určití ľudia jednej generácie, hlavne muži, sú priťahovaní tým istým pohlavím a špeciálne k deťom toho istého pohlavia. Napísal, že pocit hanby týchto môže byť spúšťacím mechanizmom a vyhýbanie sa homosexuálnym aktom viesť k vyprchaniu záujmu v mladosti, čo sa vidieva u mladých kňazov, učiteľov a vodcov skautov, čo sa mu vidí byť blahodarným. V roku 2007 vyvolal prijatie názoru, že gejovia majú právo vychovávať a adoptovať deti. Študentská asociácia pri St. Andrews University, kde štvrťroka učil v roku 2011, vyjadrila svoje obavy kvôli tomuto jeho názoru a jeho menovaniu za učiteľa.