Tvorba  Skorá tvorba Jeho prvým známym dielom je almanach El lavapiatt del meneghin che l è mort z roku 1792, ale z dvoch častí, z ktorých bol zložený, sa zachovala len jedna. Hoci prvá oficiálna tlač jeho diel pochádza z roku 1817, v zbierke najlepších diel Francesca Cherubiniho napísaných v milánskom dialekte, jeho verše sa tešili veľkej obľube v Miláne prinajmenšom v rokoch 18041805, keď pracoval na preklade Božskej komédie do milánskeho jazyka. Jeho verzia záhadného verša „Papé Satan, papé Satan aleppe“ je veľmi známa, premenená na verš detskej riekanky pre deti: „Ara, bell ara, descent cornara“. V roku 1810, aj keď anonymne, vyšli Brindes de Meneghin a l ostaria napísané pri príležitosti sobáša Napoleona s Máriou Luisou Habsbursko-Lotrinskou. V Brindes si Porta želá predovšetkým dobré riadenie Milána a Lombardska. Veľká sezóna portovskej poézie sa však začala v roku 1812 s Desgrazzi de Giovannin Bongee . Od tohto momentu až do jeho smrti bola produkcia stála a najvyššej kvality. Antiklerikálna žilka V skladbách ako Fraa Zenever (1813), On Miracol (1813), Fraa Diodatt (1814), La mia povera nonna la gh had (1810) nájdeme transkripcie v tóne populárnej karikatúry legiend stredovekej zbožnosti, s jasnými vplyvmi z osvietenstva a voltairizmu v morálnom a sociálnom postoji básnika. Takýto pôvod je zrejmý aj v satirických básňach, ktoré sa zameriavajú na reakčnú aristokraciu a ignorantské, bigotné a parazitické nižšie duchovenstvo. Spomeňte si na Modlitbu, satiru aristokratickej arogancie prezlečenú za zbožnú náboženskú horlivosť a La nomina del Cappellan , neľútostný obraz života čiernej aristokracie a najchudobnejších a hladujúcich duchovných. Je zaujímavé, že mnohé z najzúrivejších antiklerikálnych satír boli veľmi priaznivo prijaté veľkým počtom duchovných, ktorí boli sami kritickí voči zvyklostiam časti cirkvi tej doby. V rokoch Portovej činnosti sa myšlienky jansenizmu v Lombardii zľahka šírili, čím bol ovplyvnený napríklad Alessandro Manzoni. Manzoniho diela však prejavujú dobrú mienku o autorovi voči radovým duchovným, ktorí naopak, patria medzi Portove obľúbené ciele. Populárne postavy Spomínaní Desgrazzi de Giovannin Bongee vyšli v roku 1812 a boli okamžite ocenení, o dva roky neskôr nasledovali Olter desgrazzi de Giovannin Bongee . Hlavným hrdinom je mladý chlapec z obchodu obeťou série nešťastí s mocou. Porta sa rozhodne, že ich Giovannin povie anonymnému poslucháčovi takmer ako divadelný monológ. Nasleduje El lament del Marchionn di gamb avert (1816), ktorú mnohí kritici považujú za jeho majstrovské dielo a La Ninetta del Verzee (1814) ako dojímavé vyznanie prostitútky. Pri písaní v rokoch najväčšieho úspechu romantizmu a vyhlasovaní sa za romantika sa Porta odpútava od predstavy o ľuďoch typických pre tento umelecký prúd. Portov ľud nie je idealizovaný ani v sociálnom, ani vo vlasteneckom zmysle: nie sú tu žiadne stopy a priori pozitívnej vízie nižších tried, ani ich velebenia v mene rodiaceho sa talianskeho nacionalizmu – vzácneho Portovho patriotizmu, ktorý veľmi miloval svoje mesto Miláno. No medzi príčinami jeho slabého úspechu u verejnosti a kritikov počas Risorgimenta a po ňom sa okrem iného veľmi málo uvádzala myšlienka talianskeho národa. Politická satira Sonety patria predovšetkým k jeho politickej žilke, ako Paracar che scappee de Lombardia (1814), E daj cont sto chez-nous (1811), Marcanagg i politegh secca ball (1815), Quand vedessev on pubblegh funzionari (1812). Medzi básňami, ktoré nepatria do jednej z troch spomínaných oblastí, si pamätáme predovšetkým sonety na obranu voľby Milánčanov alebo na obranu Milána. Veľmi slávny I paroll d on lenguagg car sur Gorell (1812) na obranu dialektov (alebo lepšie povedané miestnych jazykov) a El sarà vera fors quell ch el dis lu (1817) na obranu Milána. Spomedzi správnejších humorných básní spomenieme Dormiven dò tosann tutti dò attacha (1810) a veľmi krátku Epitaffi per on can d ona sciora marchesa (1810). Habsburská reštaurácia z roku 1815 hlboko sklamala Portu, ktorý dúfal v nezávislosť Lombardska od cudzej nadvlády. Rozhodne však neoľutoval francúzsku okupáciu, ako je to jasne vyjadrené v mnohých sonetoch a v závere básne Paracar che scappée de Lombardia . V poézii posledných rokov sú zdôraznené antišľachtické postavy proti triede, ktorá sa nečakane vrátila k vláde. Svedkami tejto fázy „alla Parini“ sú La nomina del Cappellan (1819), ešte komickejšie, satirické prepracovanie epizódy „vergine cuccia“ na Pariniho pamiatku, v ktorej tentoraz povýšenecký kňaz kupuje plátky salámy pre svoju sučku, Ponuka Bohu (1820) a Meneghin biroeu di ex monegh (1820). V roku 1816 sa Porta pridal k znovuzrodenému romantickému hnutiu ( Sonettin col covon ), očividne svojím vlastným spôsobom. Významným kritikom a odborníkom na Carla Portu bol profesor Dante Isella. Profesor Guido Bezzola bol Portov svedomitý životopisec a pozorný historik. Dielo Poesie milanesi di Carlo Porta, Tommaso Grossi. Milano, Casa Editrice Guigoni, 1891, lom. Poesie milanesi. Roma, Mondadori, 1921 Poesie (19. storočie) Brindes de Meneghin a l ostaria, 1810 Dormiven dò tosann tutt dò attaccaa, (19. storočie) E daj cont sto chez-nous, 1811 Quand vedessev on pubblegh funzionari, (19. storočie) Desgrazzi de Giovannin Bongee, (1812) I paroll d on lenguagg, car sur Gorell, (1812) Ona vision, (1812) On miracol, (1813) Fraa Zenever, (1813) Fraa Diodatt, (1814) Paracar che scappee de Lombardia, (19. storočie) Olter desgrazzi de Giovannin Bongee, (1814) Marcanagg i politegh secca ball, (19. storočie) El viacc de Fraa Condutt, (1816) El sarà vera fors quell ch el dis lu, (19. storočie) La Ninetta del Verzee, (1815) La nomina del Cappellan (1819) Meneghin biroeu di ex monegh, (19. storočie) Offerta a Dio, (1820) La mia povera nonna la gh aveva, (19. storočie)