TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Anders Nielsen môže byť: rodné meno Andersa Kjølholma dánsky poľnohospodár, redaktor, politik a Minister poľnohospodárstva, pozri Anders Nielsen (politik) anglický badmintonový hráč, ktorý súťažil na letných olympijských hrách v roku 1992 a vyhral bulharskú medzinárodnú v roku 1995, pozri Anders Nielsen (badminton) dánsky futbalista, ktorý hral v niekoľkých belgických kluboch, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1970) dánsky fubalista, ktorý hral v niekoľkých holandských kluboch, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1972) dánsky fubalista, pozri Anders Nielsen (futbalista, 1986) dánsky športový olympijský šampión v strelbe, pozri Anders Peter Nielsen výkonný riaditeľ spoločnosti MAN Truck & Bus
Životopis Fridtjof Nansen bol pôvodným zameraním zoológ a postupne rozšíril svoj záujem aj na oceánografiu, matematiku, astronómiu a ďalšie odbory. Od mladosti sníval o polárnych výskumoch a pripravoval sa na ne predovšetkým vedeckým štúdiom a pravidelným telesným cvičením. Polárna „kariéra“ tohoto muža začala v lete roku 1882, kedy sa dal ako dvadsaťjeden ročný najať na veľrybársku loď, loviacu medzi Špicbergami a Grónskom, aby sa zoznámil s tamojšími ľadovými podmienkami. O niečo neskôr ho zaujal Nordenskjöldov pokus prejsť naprieč Grónskom a zaumienil si, že sám zdolá nekonečnú pustinu ľadového príkrovu ostrova na lyžiach. Napriek tomu že ho mnohí znalci varovali pred dobrodružným podnikom, získal nakoniec finančné prostriedky z Dánska a Nórska a starostlivo výpravu naplánoval a zaistil. V máji 1888 vyrazil spolu s ďalšími tromi Nórmi (jedným bol kapitán Sverdrup) a dvoma Laponcami z východného pobrežia a počas 40 dní zdolali na k západnému pobrežiu pozdĺž 64. rovnobežky. Čelili snehovým búrkam a celé týždne vliekli nákladné sane pri teplote až −50 °C cez terén, dosahujúci niekde výšky aj 2 700 metrov. Museli prezimovať medzi Eskimákmi a do vlasti sa vrátili až v roku 1889. Nansen priviezol výsledky početných meteorologických meraní a oproti doterajším názorom preukázal, že celé grónske vnútrozemie pokrýva ľadový príkrov. Vzápätí po návrate z Grónska začal neúnavný Nór plánovať ďalšiu, oveľa odvážnejšiu výpravu. Tentokrát hodlal dôjsť k severnému pólu, alebo sa mu čo najbližšie priblížiť na špeciálnej lodi, ktorú by (aj zamrznutú k ľadu) unášal morský prúd, smerujúci podľa niektorých zistení od východo-sibírskeho pobrežia cez centrálnu Arktídu k východnému Grónsku – teda „využiť pohyb ľadových krýh ako dopravný prostriedok“ . Fridtjof Nansen pri lodi Fram Roku 1890 sa obrátil so svojou myšlienkou na Nórsku zemepisnú spoločnosť , ale plán mal mnoho odporcov, ktorí pochybovali, či je nejaká loď schopná vydržať tak dlho v ľadovom zajatí. S „najdobrodružnejším programom, aký bol kedy predložený Kráľovskej zemepisnej spoločnosti“ , neuspel ani o dva roky neskôr v Londýne. Nakoniec poskytla väčšinu potrebných prostriedkov nórska vláda a snem a zvyšok „sponzori“ v čele s kráľom Oskarom II. Zakrátko bola skonštruovaná špeciálna 400-tonová loď Fram ( Vpred ) s vystuženým oblým trupom, ktorého tvar zaručoval, že ju strašlivý tlak ker nerozdrví, ale pozdvihne na ľad. Dňa 24. júna 1893 opustila Fram s Nansenom na palube Kristianiu (dnes Oslo) a zamierila do Arktídy. Plávali niekoľko mesiacov na rozbúrenom mori až konečne došli k pevnine, ale ďalej kvôli tvrdému ľadu museli ísť na lyžiach. Potraviny na sto dní ťahali ťažné psy, ale pred nimi ešte bolo cesty do cieľa. Došli asi za 60 dní a museli sa vrátiť späť, čo bolo ešte horšie kvôli nedostatku potravín. V lete 1896 sa všetci vrátili do vlasti od tej doby bol Nansen veľmi uctievaný, nielen obyvateľstvom, ale tiež vládou. Nansen usporiadal ešte niekoľko menších plavieb alebo výprav do nebezpečných terénov a vždy ich zdolal. V roku 1922 Nansen získal Nobelovu cenu za mier a v roku 1930 zomrel.
Detstvo Roald Jensen sa narodil a vyrastal v Eidsvågsneset, v mestskej časti Bergenu. Jeho rodičia, architekt Karl Ingolf Jensen a Kirsten Alice Rokne, mali ešte jedného syna, Kjella Jensena. Ten sa taktiež venoval futbalu a za SK Brann odohral v sezóne 1990/91, 33 ligových zápasov. Desaťročný Roald Jensen sa stal členom novovzniknutého futbalového klubu Dynamo. V jednom zápase Dynamo vyhralo 22 – 0, pričom Jensen dal 15 gólov. Bol taktiež členom Nordnæs Bataillon. Hráčom SK Brann sa stal ako 13 ročný. Už v mládežníckych kategóriach vynikal vďaka svojim technickým schopnostiam. V roku 1959 priviedol juniorský tím SK Brann k víťazstvu v národnom pohári. Ich úspech vo finálovom zápase nad tímom Skeid (2 – 0) sledovalo na Brann štadióne 16 000 divákov..
Morten Madsen ( 16. január 1987, Rødovre, Dánsko) je dánsky hokejista, hrajúci vo švédskej Elitserien za klub MODO Hockey.
Neskoršia činnosť V roku 1918 sa Amundsen vybral na expedíciu s novou loďou Maud , aby preskúmal severovýchodný priechod. Výprava sa neskončila úspešne a považuje sa za omyl. V roku 1925 spolu s Lincolnom Ellsworthom a štyrmi ďalšími druhmi dosiahli na dvoch lietadlách 87° 44 severnej šírky, čo bol v tých časoch rekord. V nasledujúcom roku Amundsen, Ellsworth a taliansky letecký inžinier Umberto Nobile uskutočnili prvý prelet Arktídy vzducholoďou Norge skonštruovanou Nobilem. Opustili Špicbergy 11. mája 1926 a pristáli na Aljaške o dva dni. Amundsen zahynul roku 1928 pri nehode lietadla v Severnom ľadovom oceáne počas záchrannej akcie, keď ďalšia Nobileho vzducholoď Italia havarovala. Amundsenovo telo sa nikdy nenašlo. Po Amundsenovi a jeho súperovi Scottovi nazvali americkú vedeckú stanicu Amundsen – Scott priamo na južnom póle. Nazvali po ňom Amundsenovo more pri pobreží Antarktídy. Obrovský kráter na južnom póle Mesiaca sa po ňom nazýva Amundsenov kráter. Nórske vojenské námorníctvo po ňom nazvalo jednu z bojových lodí - HNoMS Roald Amundsen .
Reprezentácia Roald Jensen mal 16 rokov, keď po prvýkrát reprezentoval svoju krajinu. Bolo to v roku 1959 v mládežníckom mužstve Nórskej U19. Pozoruhodné je, že v priebehu jedného roku preskočil do mužstva U21, následne do seniorskej reprezentácie. Ako 17. ročný nastúpil za seniorský tím, pričom tri zápasy potreboval, aby vstúpil do povedomia Futbalovej verejnosti. Za Nórsko odohral dovedna 35 zápasov a vsietil 5 gólov, posledný zápas odohral v roku 1971. V súčasnosti, je stále považovaný za jedného z najlepších hráčov v Nórskej futbalovej histórii.
Fridtjof Wedel-Jarlsberg Nansen (10. október 1861, Store Frøen pri Osle – 13. máj 1930, Lysaker) bol nórsky prieskumník, vedec a diplomat.
Roald Engelbregt Gravning Amundsen ( 16. júl 1872, Borge pri Sarpsborgu – † asi 18. jún 1928, pri záchrannej akcii v Severnom ľadovom oceáne) bol nórsky polárny bádateľ. V rokoch 1910 – 1912 viedol antarktickú výpravu, ktorá ako prvá dosiahla južný pól. Amundsen sa narodil v rodine nórskych lodiarov a námorných kapitánov. Na život polárneho bádateľa ho inšpiroval Nansenov prechod Grónskom v roku 1888.
Zaujímavosti  Na jeho počesť nazval nórsky polárnik Roald Amundsen pri svojej úspešnej výprave na južný pól v roku 1911 pobrežie a vrchy v Antarktíde - Pobrežie princa Olafa a Hory princa Olafa v roku 1961 získal cenu Fridtjofa Nansena za činnosť v prospech utečencov; v roku 1973 bol pri príležitosti svojich 70. narodenín ocenený najvyšším štátnym nórskym vyznamenaním, Medailou za veľké občianske zásluhy jeho vášeň a prínos pre lyžovanie bola v roku 1968 ocenená Medailou Holmenkollen 17. decembra 2005 bol v ankete nórskej televízie NRK vyhlásený za Nóra 20. storočia
Thorvaldsenov význam Bertel Thorvaldsen patrí k národným hrdinom Dánska. Jeho diela boli niekoľkokrát vydané na známkach, jeho portrét sa objavil na dánskej bankovke z roku 1935.
Socha slobody ( , plným názvom Liberty Enlightening the World – „Sloboda osvetľujúca svet“) stojí v New Yorku v USA na ostrove Liberty Island. Jednotlivé časti samotnej sochy boli zhotovené vo Francúzsku pod vedením sochára Frédérica Auguste Bartholdiho a následne prevezené a v roku 1886 spojené v celok na podstavci v Spojených štátoch amerických.
Opis Socha je vysoká 93 metrov a váži necelých 205 ton. Spolu so 47-metrovým podstavcom je vrchol fakle vo výške 93 metrov nad zemou. V páse má socha obvod 10,6 metra. Pravá ruka, držiaca fakľu, je dlhá 12,8 metra, len ukazovák je dlhý 2,4 metra. V ľavej ruke drží dosku (tzv. tabula ansulata) s dátumom JULY IV MDCCLXXVI (4. júla 1776, čo je deň deklarácie nezávislosti USA). Pri nohách sochy ležia rozťaté putá, symbolizujúce zrušenie otrokárstva. Jej koruna so siedmimi lúčmi je symbolom slnka žiariaceho ponad sedem morí a sedem kontinentov a podobne ako fakľa znázorňuje osvietenie sveta slobodou. Socha získala svoju charakteristickú zelenkastú farbu až po roku 1900 vplyvom oxidácie. Pôvodne bola vo farbe medi.
Odraz v umení Najdramatickejší moment z tohto príbehu zachytáva najväčšie súsošie, ktoré sa zo staroveku zachovalo, Farneský býk z Neapola , vytvorený sochármi Apollóniom a Tauriskom v 1. stor. pred Kr.
Vznik a dejiny Jednou z pôvodných myšlienok Sochy slobody bolo pripomenutie priateľstva a pomoci, ktorú Francúzsko poskytlo americkým osadníkom v ich boji za nezávislosť od Británie. Iba Francúzsko totiž poslalo do Ameriky svojich vojakov, aby bojovali na strane kolónií. Socha, primárne ako symbol slobody a nezávislosti, mala teda tiež stelesňovať priateľstvo medzi oboma národmi. Sochár Frédéric Auguste Bartholdi začal na projekte pracovať v roku 1876. Ešte predtým navrhol a vytvoril viacero menších modelov. Jednotlivé časti tela vytváral postupne, pričom niektoré z nich boli verejnosti vystavené už pred samotným dokončením sochy. V roku 1880 sa mu podarilo získať služby Gustava Eiffela, ktorý navrhol vnútornú opornú konštrukciu. Jednotlivé dokončené časti tela boli v roku 1885 preplavené do USA na francúzskej lodi. V newyorskom prístave sa potom socha opätovne skladala a napokon bola umiestnená na podstavec, ktorý navrhol americký architekt Richard Morris Hunt. Formálne bola venovaná 28. októbra 1886 na ceremónii za účasti prezidenta USA Grovera Clevelanda. Stojí na ostrove Liberty Island, ktorý sa do roku 1956 volal Bedloe s Island. V Paríži od roku 1889 existuje jej zmenšená kópia, odovzdaná Američanmi, pripomínajúca jej francúzsky pôvod. Časom sa socha stala jedným zo symbolov USA a v roku 1984 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Počas storočia, ktoré ubehlo od jej darovania, došlo k jej značnému poškodeniu, medzi rokmi 1984 až 1986 bola zrekonštruovaná aj vďaka verejným zbierkam. Práve pri oslave stého výročia vztýčenia sochy na Liberty Island prisahalo v New Yorku v roku 1986 vtedajšiemu predsedovi Najvyššieho súdu USA Warrenovi E. Burgerovi vernosť Spojeným štátom takmer 300 imigrantov, čím sa stali naturalizovanými Američanmi. Ďalších 25 000 imigrantov bolo pri tejto príležitosti naturalizovaných v ďalších amerických mestách.
Opis Celková výška sochy od nôh po vrch krídel je 20 metrov a 34 centimetrov; rozpätie krídiel je 14 metrov a 38 centimetrov. Zaujímavosťou je, že do dutiny pazúra stredného prsta sa zmestí viac ako 5 litrov vody.
Galéria Head_of_the_Statue_of_Liberty_on_display_in_a_park_in_Paris.jpg|Vystavená hlava sochy na Svetovej výstave 1867 v Paríži Detroit_Photographic_Company_(0707)_(cropped).jpg|Fotografia sochy približne z roku 1900, vidieť pôvodnú farbu 2016-11_Statue_of_Liberty_02.jpg|Osvetlená socha počas noci Liberty_Island_photo_D_Ramey_Logan.jpg|Pohľad na sochu z diaľky Height comparison of notable statues (vector).svg|Porovnanie sôch postáv (vrátane podstavca): 1. Socha jednoty, 2. Čung-jüan ta-fu, 3. Socha slobody 4. Matka vlasť volá!, 5. Socha Krista Spasiteľa, 6. socha Dávida
Porovnanie V čase svojho venovania bola Socha slobody druhou najvyššou sochou postavy na svete, vyšší bol len Budha z Le-šanu v Číne. Odvtedy ju výškou predbehlo už niekoľko desiatok sôch postáv. Ak nerátame podstavec, tak napríklad Matka Vlasť volá! na Mamajovej mohyle vo Volgograde meria celkovo 85 metrov. Najvyššia socha postavy na svete vôbec je Socha jednoty , znázorňujúca indického bojovníka za nezávislosť Sardára Vallabhbháího Patéla, stojaca v Gudžaráte, ktorá dosahuje 182 metrov (resp. spolu s podstavcom 240 metrov).
Súčasnosť V súčasnosti je okolo sochy už dlho pokoj. V roku 2012 sa stal menší incident, kedy bola zhodená nákladným autom pri cúvaní, ale nič dramatické sa vtedy neudialo a socha sa o chvíľu znova vrátila na svoje pôvodné mieto. Každý rok si ju pozrie asi 2,5 milióna turistov, ktorí navštívia Amsterdam. Socha "Het Lieverdje" dodnes symbolizuje lásku, mier a slobodu, za ktorú vtedy bojovalo toľko mladých ľudí.
Signatúry na sochárskych dielach Signatúry sa pri sochárskych dielach umiestňujú buď na samotnej soche alebo na podstavci. Často sa stáva, že signatúry starogréckych sochárov na podstavcoch dokumentujú sochy, ktoré nie sú uvedené v písomných zdrojoch. Napríklad vďaka signovaným podstavcom zo sôch vieme, že okrem už známym sochám aténski sochári Leóchares a Praxiteles so svojmi rodinami prevádzkovali čulý obchod s portrétnymi sochami. AGMA Base Kleiokrateia 2.jpg|Podstavec sochy Kleiokrateie a ďalšieho člena jej rodiny (?), nesúci podpis Praxitela, cca 360 – 350 pred Kr. Draped woman Louvre Myrina1005-S3637.jpg|Stojaca zahalená žena s podpisom Difilos. Terakotová figúrka, koniec 1. stor. pred Kr. Base with reliefs and inscription, 650-600 BC, Delos, A 728 or 720, 177130.jpg|Báza sochy kúra s nápisomː „Vyrobil a venoval Euthykartides z Naxu", 650 – 600 pred Kr. Base of column, inscription zig-zag, archaic, AM Naxos, MN 6543, 143340.jpg|Mramorový podstavec s nápisom (nápis typu bústrofédon): "Léukarion ma zhotovil ako pomník Theolista", koniec 6. stor. pred Kr. Banská Bystrica - socha drevorubača - F. Gibala.jpg|Signatúra slovenského sochára Františka Gibalu na soche drevorubača v Banskej Bystrici
Zničenie Ďalšie zobrazenie Rodoského kolosa . Rodoský kolos stál len asi 56 rokov. V roku 226 pred Kr. zasiahlo ostrov Rodos silné zemetrasenie. Konštrukcia sochy taký nápor nevydržala a praskla pravdepodobne v mieste kolien, čo malo za následok jej pád na zem. Kolos sa tak stal najkratšie stojacim divom sveta, z ktorého sa nám navyše zachovalo len niekoľko opisov. Ptolemaios III. ponúkol finančnú pomoc na rekonštrukciu sochy, ale delfská veštica Pýtia vydesila svojou veštbou obyvateľov Rodosu, že ak by znovu postavili Heliovu sochu, mohol by sa boh uraziť. Ako zaznamenal gréchy historik, geograf a filozof Strabo vo svojich spisoch, zostali pozostatky sochy cez 800 rokov na miestach, kde pri páde sochy dopadli. V roku 654 po Kr. arabská armáda pod vedením moslimského kalifa Muawiyaha I. obsadila ostrov Rodos a následne predala pozostatky sochy židovskému obchodníkovi z Edessy. Tento obchodník zvyšky sochy ešte viac rozčlenil a bronzové úlomky prepravil na chrbtoch deväťsto tiav do svojej domoviny.
Námestie slobody je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je to jedno z najznámejších a najväčších námestí v Bratislave. Má rozmery približne 200 x 200 metrov.
Snahy o obnovu pamätníka I keď sa na mieste pôvodného pamätníka Márie Terézie vystriedali sochy M. R. Štefánika a štúrovcov, medzi Bratislavčanmi neustali túžby o navrátenie pôvodného pamätníka na toto miesto. Iniciatívy sa chopil Bratislavský okrášľovací spolok, ktorý dokonca dal zhotoviť tretinový čiastočný model pôvodnej sochy a vystavil ho v parčíku na dunajskom nábreží. Súčasne spustil petíciu za návrat pomníka Márie Terézie a súčasné premiestnenie tu stojaceho pamätníka štúrovcov na iné, vhodnejšie miesto.
Schodisko so súsoším Rady hrobov Nástupové schodisko vedie od vstupných monumentálnych súsoší, ktoré boli vytvorené tepaním a zváraním ich jednotlivých častí. Vľavo je súsošie „Prísaha“ od akademického sochára Miroslava Ksandraa vpravo „Oslobodenie“ od akademického sochára Alfonza Gromu, ktoré tam boli osadené v roku 1961. Na ľavom podstavci súsošia je aj tento nápis v slovenskom jazyku: „Vy drahí, vraciate nám drahú mať. Kľakáme k hrobom, kde už spíte nemí. A šepkáme len: Viečnaja pamiať! Žijúcim mŕtvym v našej rodnej zemi.“ Na pravom podstavci je ten istý text napísaný v jazyku ruskom. Schodisko je lemované bočnými podstavcami s kovovými vencami a po kamenných schodoch vedie návštevníka na plateau celého areálu.
Odstránenie pamätníka Pamätník nasledujúcich dvadsaťštyri rokov krášlil priestor námestia a tvoril neodmysliteľnú kulisu tejto časti mesta. Celkový výzor dotvárala aj štylizovaná pseudorokoková železná ohrada, ktorá pamätník obkolesovala, spolu s udržiavaným trávnikom a kvetinovou výsadbou. V roku 1918 sa Rakúsko-Uhorsko rozpadlo a na jeho troskách vznikali nové nástupnícke štáty. V rokoch 1920 a 1921 však posledný rakúsky cisár a uhorský kráľ Karol IV. a jemu verní prívrženci podnikli kroky snažiace sa o obnovu monarchie čo mladá Československá republika vnímala ako ohrozenie svojej existencie. V stupňujúcich sa protimaďarských a protiuhorských náladách sa príslušníci československých légií „vrhli“ na sochu Márie Terézie a za asistencie polície ju zničili. Následne bol celý pamätník odstránený. Očitým svedkom tejto udalosti bol známy bratislavský sochár Alojz Rigele. V umelcovom rodinnom archíve sa v rukopisnej podobe nachádza osobné svedectvo, ktorému dal výstižný názov Zbúranie bratislavského pamätníka Márie Terézie v čase 26. – 29. októbra 1921 :
Súčasnosť Pred pamätníkom sa pravidelne konajú oficiálne oslavy a ceremónie pri príležitosti rôznych sviatkov a podujatí.
Poloha Nachádza sa na vyvýšenej terase na južnom konci Námestia SNP. Popri západných a severných hradbách vedú cestné komunikácie, na juhu železničná trať.
Súbor:Fadrusz Mária Terézia.jpg|náhľad|Celkový pohľad na pamätník, ktorý takmer štvrťstoročie krášlil priestor vtedajšieho Korunovačného námestia Pamätník Márie Terézie bolo monumentálne mramorové jazdecké súsošie uhorskej kráľovnej Márie Terézie od významného prešporského umelca Jána Fadrusza, ktoré v rokoch 1897 – 1921 stálo na dnešnom Námestí Ľudovíta Štúra v Bratislave.
Námestie slobody je námestie v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto. Je to priestor južne od Dómu svätej Alžbety, ktorý bol pôvodne mestským cintorínom. Po roku 1867 je tento priestor nazývaný Námestie slobody na pamiatku revolúcie z rokov 1848 – 1849. V južnom cípe nájdeme plastiku košického erbu, kedysi tam stáli sochy Štefánika i Gottwalda. Nachádza sa tu Kaplnka sv. Michala a park s fontánou, nižšie nájdeme podzemné múzeum Dolná brána.
Poloha Súsošie sa nachádza v severnej časti Hlavnej ulice a Hlavného námestia, z južnej strany je ohraničené parkom s fontánou znamení a Štátnym divadlom. Zo severnej strany zase Čermeľským pôtôčikom.
História V stredoveku sa na mieste súčasného námestia nachádzali vinice. Námestie vzniklo pravdepodobne v 17. storočí, kedy tu bol postavený letný arcibiskupský palác, ktorý v súčasnosti slúži ako Úrad vlády Slovenskej republiky. Námestie bolo neskôr upravené ako trávnik, ktorý bol predelený stromoradím. Stromoradie sa nazývalo Kniežacie alebo Fürstenallee a Hercegfasor . Z výrazu Fürstenallee vzniklo slovo Firšnál . Počas socializmu sa námestie volalo Gottwaldovo námestie na počesť prvého česko-slovenského komunistického prezidenta Klementa Gottwalda (1896 – 1953), ktorý mal od roku 1980 pomník v jednom z rohov námestia. Súsošie (plastika) Klementa Gottwalda obklopeného robotníkmi a robotníčkami mala výšku 6 m. Do roku 1948 námestie bolo najväčším voľným priestorom v meste. V 40. a 50. rokoch 20. storočia tu bol postavený Poštový palác a budovy Slovenskej technickej univerzity (Strojnícka fakulta a Fakulta architektúry), čím sa námestie zo všetkých strán uzavrelo. Voľný priestor zmenil aj na parkovisko, ktoré však bolo málokedy využité. Koncom 70. rokov 20. storočia pripravili v Projektovom ústave kultúry projekt námestia, ktorý ho zmenil na betónové námestie. Kvety aj trávniky sa ocitli v betónových kvetináčoch. Hotové dielo malo mať hodnotu 25 miliónov Kčs. Za účasti generálneho tajomníka ÚV KSČ a prezidenta ČSSR Gustáva Husáka bol 13. novembra 1980 odhalený pamätník a súčasne bolo námestie odovzdané verejnosti do užívania. Nachádza sa tu tiež najväčšia fontána v Bratislave, Družba. Priemer fontány je 45 metrov a v jej strede je 9 metrová kovová plastiky lipového kvetu s hmotnosťou 12 ton. Od roku 2007 bola fontána mimo prevádzky.
Pravidlá Kamene sa uložia na krajný rad polí dosky v jednom rade oproti súperovým kameňom. Začína hráč s čiernymi kameňmi. Cieľom hry je vyhodiť súperovi všetky kamene z hracej plochy, až kým mu ostane len jeden a to tak, že súperov kameň alebo kamene obkľúči z dvoch náprotivných strán medzi dva svoje kamene alebo v rohu hracej plochy obkľúčením z dvoch vedľajších strán. Kamene sa môžu pohybovať len po líniách a neobmedzene, podobne ako veža v šachu. Za jeden ťah smie hráč urobiť len jeden takýto pohyb. Keď je v hre aj kráľ (zvyčajne má ihlanový tvar na rozlíšenie od ostatných kameňov, ktoré bývajú okrúhle), vyhráva ten hráč, ktorému sa podarí znehybniť kráľa, čo sa dosiahne jeho obkľúčením zo všetkých štyroch strán. Kráľ sa na rozdiel od kameňov nedá vyhodiť, možno len znemožniť jeho pohyb. Inak má rovnaké vlastnosti ako kamene. Kráľ sa na začiatku umiestňuje na jedno na pravé pole z dvoch stredných, rad pred ostatnými kameňmi, ktorých počet sa umiestnením kráľa do hry nemení.
Pravidlá Hracia doska má tvar šesťuholníka, ktorý je rozdelený čiarami na 60 priesečníkov. Na priesečníky hracej dosky sa pokladajú hracie kamene. Každý hráč má k dispozícii 30 kameňov svojej farby, ktoré sa skladajú z troch druhov: 6xTzaar, 9xTzarra, 15xTott. Jeden z hráčov má kamene čiernej farby, druhý hráč má kamene bielej farby. Na začiatku hry sa na hraciu dosku náhodne rozmiestni všetkých 60 kameňov (30 bielych a 30 čiernych). Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom každý ťah sa skladá z dvoch častí, z ktorých prvá je povinná a druhá voliteľná. Hru začína biely hráč. Branie súperovho kameňa Hráč presunie svoj kameň po priamej čiare buď na susedný súperov kameň, alebo (keď na hracej doske vzniknú volné miesta) cez ľubovolný počet voľných priesečníkov na súperov kameň hneď za nimi. Tento súperov kameň si vezme a svoj kameň ponechá na jeho mieste. Nie je možné preskakovať kamene. Pri braní nezáleží na druhu kameňov. V priebehu hry vzniknú na doske stĺpce viacerých kameňov rovnakej farby. Stĺpec môže byť braný len stĺpcom, ktorý obsahuje rovnaký alebo väčší počet kameňov. So stĺpcami sa pohybuje rovnakým spôsobom ako s jednotlivými kameňmi, bez ohľadu na počet kameňov v stĺpci. Biely vo svojom prvom ťahu vykonáva len túto časť. Vo všetkých ďalších ťahoch môže hráč vykonať aj druhú časť ťahu. V druhej časti ťahu má hráč 3 možnosti: Vynechať túto časť ťahu. Zajať ďalší súperov kameň alebo stĺpec, rovnakým spôsobom ako v prvej časti. Posilniť svoj kameň alebo stĺpec. Hráč presunie na svoj kameň alebo stĺpec iný svoj kameň alebo stĺpec rovnakým spôsobom ako pri braní súperovho kameňa (t. j. presunie sa na susedný priesečník alebo cez ľubovolný počet voľných priesečníkov). Počet kameňov v stĺpci nie je obmedzený a vytvorený stĺpik sa do konca hry už nerozdelí. V jednom stĺpci môžu byť ľubovolné typy kameňov, ale stĺpec je takého typu, akého typu je kameň na vrchu stĺpca. Hra končí jedným z dvoch spôsobov: Jeden z hráčov príde o všetky kamene jedného typu na doske (to nastane aj vtedy, keď na doske kamene tohoto typu má len vo vnútri stĺpikov). Tento hráč prehral. Hráč, ktorý je na ťahu, nemôže v prvej časti ťahu zajať žiadny súperov kameň. Tento hráč prehral.
Pravidlá Hracia doska má tvar trojuholníka a obsahuje polia v tvare šesťuholníka. Existujú rôzne varianty hracích dosiek s rôznym počtom polí. Na doske s menším počtom polí je hra zameraná viac na taktiku, na doskách s väčším počtom polí je hra zameraná viac na stratégiu. Každý z hráčov má k dispozícii hracie kamene svojej farby (čierne a biele). Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom v každom ťahu umiestni hráč na hraciu dosku jeden kameň svojej farby. Hráč, ktorému sa ako prvému podarí spojiť pomocou kameňov všetky tri strany hracej dosky, sa stáva víťazom. Rohy patria obom stranám hracej dosky, ktoré spájajú.
Hra Pri tradičnom použití má tanečnica pri tanci kastanety navlečené špagátom na palci. Jedna polovica spočíva na dlani. Zvuk, ktorý sprevádza rytmus hudby aj tanca, potom vydáva rýchle klapnutie prstov do druhej polovice. Možno tak docieliť aj dlhšiu séria rýchlo sa opakujúcich úderov. Obyčajne tanečník alebo hudobník používa dva páry kastanet so zvukom mierne odlišnej výšky, v každej ruke má jeden pár. V pravej ruke sa zvyčajne drží pár s vyšším zvukom, zvaný hembra (ženský), v ľavej ruke ruke potom pár s hlbším zvukom, zvaný macho (mužský).
Pravidlá Hracia doska je štvorcová a skladá sa z 36 polí tvaru pologule, rozložených v šiestich radách a šiestich stĺpcoch. Hracia doska je rozdelená na štyri menšie dosky s 9 poľami, rozloženými v troch radách a troch stĺpcoch. Hracie kamene sú bielej a čiernej farby v tvare gule. Hráči striedavo ukladajú hracie kamene svojej farby na hraciu dosku, pričom po každom položení svojho kameňa musí hráč otočiť menšiu hraciu dosku, na ktorú svoj kameň položil, o 90 stupňov ľubovolným smerom. Víťazom je ten z hráčov, ktorému sa ako prvému podarí vytvoriť vertikálnu, horizontálnu, alebo diagonálnu radu piatich kameňov. V prípade, že po zaplnení všetkých polí hracej dosky nevznikne rada piatich kameňov, hra končí remízou.
Hra go v rozohranej fáze Hracia doska s rozohratou partiou Go je strategická dosková hra pre dvoch hráčov pochádzajúca zo starej Číny medzi rokmi 2000 pred Kr. až 200 pred Kr.. Je veľmi populárna vo východnej Ázii, ale rozširuje sa aj prostredníctvom internetového hrania po celom svete. V Číne sa volá 圍棋 (Pinyin: weiqi , Wade-Giles: Wei-ch i), v Kórei 바둑 baduk a v Japonsku 囲碁 igo , z ktorého sa odvodilo anglické Go z japonského znaku 碁. Hoci pravidlá Go sú veľmi jednoduché, stratégia hry je extrémne komplexná. Go je deterministická strategická hra ako šach, dáma alebo otelo, avšak jej hĺbka prekonáva tieto hry. Veľkou výhodou tejto hry je tiež prepracovaný systém handicapov, ktorý umožňuje hrať partiu s otvoreným koncom aj dvom hráčom s veľmi rozdielnou silou.
Jazdec , hovorovo nazývaný aj kôň , je v šachu jediným kameňom, ktorý môže skákať ponad iné kamene. Pohybuje sa v tvare písmena L a jeho zrkadlových obrazov, dve polia jedným smerom horizontálne alebo vertikálne a jedno pole druhým smerom. Jazdec je najsilnejší v strednej oblasti šachovnice, kde má najväčší manévrovací priestor, kontroluje 8 polí, najslabší je v rohu, kde kontroluje iba dve polia.
Základné polohy Poznáme 3 základné polohy pri hádzaní gúľ a bibu: v podrepe so skrčenými kolenami v stoji Výber polohy závisí od dĺžky a druhu hodu.
Pravidlá  Hrá sa so šiestimi hracími kockami. Hráči majú vytvoriť nasledujúce druhy figúr: Jednotky, dvojky, trojky, štvorky, päťky a šestky - body získa z násobku počtu kociek na ktorých padlo príslušné číslo dvojice - 3 x po dve čísla, body za súčet všetkých čísel trojice - 2 x po tri čísla, body za súčet všetkých čísel štvorice - štyri rovnaké čísla, body za súčet rovnakých čísel pätice - päť rovnakých čísel, body za súčet rovnakých čísel postupka - čísla od 1 do 6, 21 bodov kamerun - pyramída tri najväčšie čísla, dve menšie čísla, jedno najmenšie číslo: napr. 666,55,4, body za súčet všetkých čísel generál - šesť rovnakých čísel, body za súčet všetkých čísel V každom ťahu má hráč tri hody, ak vytvorí niektorú z figúr, ušetrené hody si pripíše pod čiaru, v niektorom z ďalších ťahov môže hádzať navyše Hra končí v kole, v ktorom jeden z hráčov získal už všetky druhy figúr. Vyhráva hráč, ktorý má najväčší súčet bodov Existujú tri subvarianty hry: Povinná: hráč postupuje od jednotiek cez dvojky až po generála. Polopovinná: hráč po prvom hode oznámi, akú figúru chce vytvoriť. Voľná: hráč až po poslednom hode oznámi, kam chce dosiahnutý výsledok zapísať Hráči môžu hrať aj trojboj, v ktorom postupne odohrajú všetky varianty hry. Hráči môžu byť dohodnutí, že ušetrené hody sa premieňajú na body a nie na hody navyše. Kategória:Hry s hracími kockami
Pravidlá Hracia doska má tvar šesťuholníka o dĺžke strany 9 polí (v rohoch šesťuholníka polia niesu). 19 polí v centrálnom šesťuholníku, o dĺžke strany 3 polia, sú vyfarbené. Každý z hráčov má k dispozícii 18 hracích kameňov o veľkosti troch polí. Tieto sa skladajú z troch druhov: 6 rovných, 6 uhlových a 6 trojuholníkových kameňov. Na každom kameni je jedno políčko vyfarbené. Toto políčko sa nazýva PÜNCT. Ku každej farbe je jeden PÜNCT žetón. Hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy, pričom hru začína biely. Hráč má vo svojom ťahu dve možnosti: Položenie kameňa Presunutie kameňa Položenie kameňa Hráč položí na dosku jeden zo svojich kameňov tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na prázdnych poliach. Prvý hráč v prvom ťahu nesmie položiť kameň na centrálny šesťuholník. V ďalších ťahoch môžu hráči pokladať kamene na centrálny šesťuholník bez obmedzenia. Presunutie kameňa Hráč presunie a otočí jeden zo svojich kameňov, ktorý už leží na doske na ľubovolné miesto tak, aby ležal všetkými tromi bodmi na poliach a aby jeho PÜNCT ležal v priamej rade políčok od miesta, kde ležal pred tým. Pre lepší prehľad hráč môže dočasne položiť svoj PÜNCT žetón na miesto, kde ležal PÜNCT presúvaného kameňa, a potom sa rozhodnúť, ako kameň presunie a otočí. Po vykonaní ťahu ho však musí odstrániť. Žetón nemá inú než túto pomocnú funkciu. Je povolené presunúť kameň na iné kamene, ktoré už ležia na doske. V takomto prípade musia všetky tri kolečka ležať v rovnakej výške (t. j. kmeň bude stále ležať na doske vodorovne) a PÜNCT presúvaného kameňa musí ležať na kameni rovnakej farby. Priamy a uhlový kameň môžu vytvoriť mostík nad ostatnými kameňmi: krajné body kameňa ležia v rovnakej výške, ale pod prostredným bodom je menej kameňov (alebo žiadny). Trojuholníkový kameň nemôže vytvoriť mostík. Je zakázané presunúť kameň, na ktorom leží iný kameň (aj kameň, ktorý sa nachádza pod mostíkom). Koniec hry Hra končí vo chvíli, keď niektorý hráč vytvorí zo svojich kameňov súvislú cestu medzi dvoma protiľahlými okrajmi hracej dosky. Na výške umiestnenia kameňov v tejto ceste nezáleží. Tento hráč sa stáva víťazom. Pokiaľ oba hráči položili na dosku všetky svoje kamene, ale žiadny nevytvoril takúto cestu, hra končí remízou.
Architektúra pomníka Na základnom podstavci pomníka je umiestnený druhý, rozlohovo menší podstavec, na ňom je postavená vzpriamená socha básnika v nadživotnej veľkosti. Básnik drží v ľavej ruke šabľu. Po spisovateľovej pravici stojí na základnom podstavci socha múzy, tvárou je otočená k básnikovi a v ľavej ruke drží palmovú ratolesť, ktorá sa vinie poza básnikov chrbát. Pomník je vyrobený z bieleho mramoru.
Sieň modlitieb Je 31 metrov vysoká, stojí na vysokom trojstupňovom mramorovom podstavci kruhového pôdorysu, má tri tmavomodré strechy nad sebou a bola postavená v rovnakej dobe ako cisársky palác, v roku 1421.
Súbor:Kostol svätého Františka z Assisi (Karlova Ves) II.jpg|náhľad|Kostol svätého Františka z Assisi (pohľad z boku) Námestie svätého Františka sa nachádza v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves. Bolo otvorené v roku 2004. Má tvar kruhu, ktorý sa smerom k ceste Karloveská voľne roztvára a jeho centrum tvorí večer podsvietená fontána, pravidelne meniaca farbu podsvietenia a intenzitu prúdu vody. Z nej pokračuje pramienok vody stredom námestia smerom ku Karloveskej. Námestie je popretkávané sieťou vlnitých cestičiek, ktoré vytvárajú architektonicky zaujímavý dojem. Medzi cestami rastie udržiavaná tráva a miestami vysadené nízke kríky. Zopár vyšších ihličnanov rastie len pri ceste, pretože pod zvyškom námestia sú podzemné garáže.
Pozri aj  Víťazný oblúk Koloseum
Pamiatky  Katedrála svätého Františka
Spoločenský a historický význam Socha sv. Václava je nielen urbanisticky významnou dominantou mesta - je tiež jeho prirodzeným stredom, ktorý je obľúbený nielen jeho obyvateľmi ako najčastejšie miesto stretnutia ľudí, a to ako rýdzo súkromným (neformálne si dávajú zraz pod ocasem , pod koňom), ako aj tým, ktoré sú určené k hromadným manifestáciám najrôznejšieho druhu. V priestore pred súsoším prebiehajú často verejné demonštrácie najrôznejších spoločenských a politických hnutí či aktivít. 28. októbra 1918 bola pri pomníku v 11. hod. dopoludnia vyhlásená Československá republika. 16. januára 1969 sa v blízkosti pomníka na protest proti sovietskej okupácii upálil Jan Palach. Sochár David Černý vytvoril parodickú parafrázu sochy, ktorá visí v Lucerne.
Opis Socha odliata z bronzu je spolu so žulovým podstavcom vysoká 7,8 metra. Na podstavci je plaketa s nápisom Svätopluk a označenie Kráľ starých Slovákov . Na podstavci je tiež citovaný začiatok textu buly Industriae tuae pápeža Jána VIII., ktorú Svätoplukovi poslal v roku 880.
Michelangelova socha Dávida Sochárske dielo alebo socha je hmotné trojrozmerné dielo, ktoré je výtvorom cielenej činnosti umelca (nazývaného sochár ). Delenie 1: skulptúra plastika kovotepecké dielo Delenie 2: socha v užšom zmysle : figúra busta jazdecká socha reliéf medaila sochársky objekt
Pozri aj  Spojené štáty Zoznam vlajok štátov Spojených štátov Sľub vernosti Hymna Spojených štátov Štátny znak Spojených štátov
Pozri aj  Spojené štáty americké Štátny znak Spojených štátov Vlajka Spojených štátov Zoznam vlajok štátov Spojených štátov
Pozri aj  Prísaha prezidenta Spojených štátov amerických Ústava Spojených štátov amerických Kongres Spojených štátov Zoznam prezidentov USA
Udalosti  19. október 1781 – kapitulácia britských vojsk v Yorktowne (vzdali sa Američanom a Francúzom). Koniec bojov o americkú nezávislosť (Versaillský mier) 1783 – koniec americkej vojny o nezávislosť (parížska mierová zmluva) 17. september 1787 – bola vo Philadelphii prijatá Ústava Spojených štátov 7. december 1787 – Delaware ratifikoval ústavu a stal sa 1. štátom USA 12. december 1787 – Pensylvánia sa stala 2. štátom USA 18. december 1787 – New Jersey sa stal 3. štátom USA 1787 – ustanovenie bernolákovčiny ako celonárodného spisovného jazyka na základe kultúrnej západoslovenčiny 2. január 1788 – Georgia sa stala 4. štátom USA 9. január 1788 – Connecticut sa stal 5. štátom USA 6. február 1788 – Massachusetts sa stal 6. štátom USA 28. apríl 1788 – Maryland sa stal 7. štátom USA 23. máj 1788 – Južná Karolína sa stala 8. štátom USA 21. jún 1788 – New Hampshire sa stal 9. štátom USA 25. jún 1788 – Virgínia sa stala 10. štátom USA 26. jún 1788 – New York sa stal 11. štátom USA 14. júl 1789 – Veľká francúzska revolúcia, bola dobytá Bastila v Paríži 21. november 1789 – Severná Karolína sa stala 12. štátom USA.
Hlavné mestá  Spojené štáty americké 32px Washington, D.C. sa stal v roku 1800 hlavným mestom USA. Od roku 1774 do 1800, sídlil kongres vo viacerých mestách: Prvý Kontinentálny kongres (First Continental Congress) Philadelphia (Pensylvánia): 5. september 1774 až 24. október 1774. Druhý Kontinentálny kongres (Second Continental Congress) Philadelphia (Pensylvánia): 10. máj 1775 až 12. december 1776 Baltimore Maryland: 20. december 1776 až 27. február 1777 Philadelphia (Pensylvánia): 4. marec 1777 až 8. september 1777 Lancaster (Pensylvánia): 27. september 1777 (jeden deň) York (Pensylvánia): 30. september 1777 až 27. jún 1778 Philadelphia (Pensylvánia): 2. júl 1778 až 1. marec 1781 Články konfederácie Philadelphia (Pensylvánia): 1. marec 1781 až 21. jún 1783 Princeton (New Jersey): 30. júna 1783 až 4. november 1783 Annapolis (Maryland): 26. november 1783 až 19. august 1784 Trenton (New Jersey): 1. november 1784 až 24. december 1784 New York (New York): 11. január 1785 až jeseň 1788 Ústava New York (New York): 4. marec 1789 až 12. august 1790 Philadelphia (Pensylvánia): 6. december 1790 až 14. máj 1800 Washington, D.C.: 17. november 1800 dodnes Leesburg (Virgínia): september 1814 – Keď bol Washington vydrancovaný britskými vojskami počas vojny v roku 1812 a vláda aj so záznamami a dokumentmi, včítane ústavy a vyhlásením nezávislosti, utiekla do neďalekého Leesburgu. Konfederované štáty americké (Confederate States of America) 32px Konfederované štáty americké mali tri hlavné mestá počas svojej existencie. Montgomery (Alabama) 4. február 1861 – 29. máj 1861 Richmond (Virgínia) 6. máj 1861 (otvorený) – 3. apríl 1865 Danville (Virgínia) 3. apríl 1865 – 10. apríl 1865 Republika Texas 32px Pred pripojením k USA sa Texas nazýval Texaská republika (Republic of Texas). Počas svojej samostatnej histórie mal Texas sedem hlavných miest: Washington on the Brazos 1836 Harrisburg 1836 Galveston 1836 Velasco 1836 Columbia 1836 Houston 1837 – 1839 Austin 1839 – 1845 Kráľovstvo a Republika Havaj 32px Pred tým, ako sa Havaj stalo teritóriom USA v 1898, Havaj bol nezávislým štátom, kráľovstvom (Kingdom of Hawai) a republikou (Republic of Hawai). Mal dve hlavné mestá: Lahaina 1820 – 1845 (Havajské kráľovstvo) Honolulu 1845 – 1894 (kráľovstvo); 1894 – 1898 (Havajská republika)
Udalosti  17. september – bola vo Philadelphii prijatá Ústava Spojených štátov 7. december – Delaware ratifikoval ústavu a stal sa prvým štátom USA 12. december – Pensylvánia sa stala druhým štátom USA 18. december – New Jersey sa stal tretím štátom USA ustanovenie bernolákovčiny ako celonárodného spisovného jazyka na základe kultúrnej západoslovenčiny
Pozri aj  Hlavné mestá štátov USA
Pozri aj  Dejiny Spojených Štátov Deklarácia nezávislosti Spojených štátov Listina práv Spojených štátov Ústava Spojených štátov
Pozri aj  Kongres Spojených štátov Senát Spojených štátov
Deň nezávislosti černochov alebo Juneteenth (oficiálne Juneteenth National Independence Day , tiež označovaný aj ako Jubilee Day , Emancipation Day , Freedom Day a Black Independence Day ) je federálny sviatok v Spojených štátoch, ktorý pripadá na 19. júna a pripomína oslobodenie afroamerických otrokov v dôsledku americkej občianskej vojny. Zároveň ide o oslavu afroamerickej kultúry. Ako federálny sviatok ho 17. júna 2021 vyhlásil prezident Joe Biden zákonom Juneteenth National Independence Day Act . Sviatok má korene v Galvestone v štáte Texas, čo bol posledný štát Konfederácie, kde otrokárstvo ešte pretrvávalo. Tam bol 19. júna 1865 vyhlásený generálny rozkaz č. 3 unijného generála Gordona Grangera, ktorý dal otrokom v Texase slobodu.
[[Júl]]  2. júl – Svetový deň UFO 4. júl – Svetový deň proti chovu delfínov v zajatí 5. júl – Deň workoholikov 6. júl – Svetový deň bozkávania 8. júl – Deň videohier, Svetový deň alergií 10. júl – Medzinárodný deň radosti 11. júl – Svetový deň populácie 13. júl – Medzinárodný deň hlavolamov 16. júl – Medzinárodný deň hadov 20. júl – Medzinárodný deň šachu 23. júl – Deň stromu 28. júl – Svetový deň hepatitídy 30. júl – Medzinárodný deň priateľstva
Pôvod Halloween je pomenovanie pre predvečer významného sviatku Samhain, ktorý oslavovalo keltské obyvateľstvo Britských ostrovov. Zostal významným sviatkom aj po prieniku kresťanstva na toto územie. Duchovenstvo malo záujem, aby sa pôvodne pohanský sviatok, kde sa slávili rôzne sily, ktoré mali počas tohto sviatku možnosť pôsobiť vo svete ľudí zmenil na oslavu sviatku Všetkých svätých – kde by sa oslavovali všetci známi aj neznámi svätci kresťanskej cirkvi. Pôvodne časť zvykov spojených so sviatkom Samhain prežívala, začala však nadobúdať svetský charakter. Takéto oslavy sa odohrávali v Írsku, Škótsku a severnom Anglicku. Do Spojených štátov Halloween priniesli írski a škótski prisťahovalci, ale až po 1845 – 1846 (Veľký írsky hladomor) sa z neho stala celonárodná udalosť. V súčasnosti ide o sekulárny sviatok s karnevalovým charakterom, ktorý sa počas 90. rokov 20. storočia rýchlo rozšíril do Európy.
Black Friday ( čierny piatok ) je piatok po Dni vďakyvzdania v Spojených štátoch (vždy štvrtý piatok v novembri). Čierny piatok sa považuje za začiatok predvianočnej nákupnej horúčky. V USA a Kanade väčšina veľkých obchodných reťazcov začína obdobie výpredajov za výrazne znížené ceny. V USA to nie je oficiálny sviatok, ale niektoré jeho štáty majú tzv. "Deň po Dni vďakyvzdania", kedy dávajú voľno štátnym zamestnancom (Arkansas, Kalifornia, Delaware, Florida, Georgia, Illinois, Indiana, Iowa, Kentucky, Maine, Maryland, Michigan, Minnesota, Nebraska, Nevada, New Hampshire, New Jersey, Nové Mexiko, Ohio, Oklahoma, Pensylvánia, Južná Karolína, Texas, Washington a Západná Virgínia). Postupne sa rozrástol na všeobecnú reklamnú akciu zameranú na zľavy.
Deň matiek v Nemecku, 1946 Ručne vyrobené darčeky pre mamičku Deň matiek je deň, kedy sa vzdáva úcta matkám a materstvu. Je oslavovaný v rôzne dni na mnohých miestach po celom svete, vychádza z rôznych tradícií, napr. vo Veľkej Británii (štvrtá pôstna nedeľa), inak v arabských krajinách (21. marec) a mnoho ďalších. Na Slovensku sa deň matiek oslavuje druhú májovú nedeľu. V tento deň dávajú deti svojím mamám dary, často vlastnoručne vyrobené. Podobné sviatky po celom svete existovali dávno v histórii, napríklad v starovekom Grécku sa oslavoval sviatok plodnosti a matiek, spojený s uctievaním pohanskej bohyne Rhey = Kybelé, matky bohov. Myšlienka medzinárodných a pravidelných osláv tohto sviatku vznikla v roku 1907 na počesť Anny Reeves Jarvisovej, ktorá bojovala za práva matiek. Prvýkrát bol verejne slávený o rok neskôr. V roku 1914 vyhlásil vtedajší americký prezident Woodrow Wilson prvú oficiálnu oslavu Dňa matiek ako celonárodného sviatku, konajúci sa druhú májovú nedeľu. Tento deň dopĺňa Deň otcov, ktorý oslavuje otca a slávi sa vždy v tretiu júnovú nedeľu.
Národné modlitebné raňajky (ang. National Prayer Breakfast ) je udalosť organizovaná pravidelne vo februári od roku 1953 vo Washingtone konzervatívnou kresťanskou organizáciou Fellowship Foundation . Na raňajkách sa zúčastňuje až 3 000 osobností z celého sveta. Počas raňajok má obyčajne prejav prezident USA.
Vznik sviatku Tradícia Dňa otcov vznikla v meste Spokane v štáte Washington, už v roku 1910. Američanka Sonora Smart Doddová si chcela uctiť všetkých otcov, ako bol ten jej. Veterán občianskej vojny William Jackson Smart po smrti manželky musel vychovávať šesť detí sám. Sonora vnímala svojho otca ako hrdinu a hneď, ako sa dozvedela, že matky majú svoj sviatok, navrhla, aby podobný mali aj všetci otcovia. Prvá neoficiálna oslava sa konala v deň narodenín Sonorinho otca 19. júna 1910. Popularita sviatku narastala a tretia júnová nedeľa sa postupne stala sviatkom všetkých otcov. V roku 1966 prezident Lyndon Johnson podpísal prezidentské vyhlásenie, v ktorom určil tretiu nedeľu v júni ako oficiálny sviatok Dňa otcov.
Vplyvy Je to zvláštne, ale existujú pozorovania, ktoré vedú k záverom, že piatok trinásteho je pre niekoho naozaj nešťastný. Psychológovia objavili, že niektorí ľudia majú nehody alebo ochorejú práve v piatok trinásteho. Je to pripisované tomu, že ľudia podvedome cítia úzkosť a obavy z tohto dňa. Inštitút pre zvládanie stresu a fóbií v Asheville (v Severnej Karolíne) odhadol, že Spojené štáty samotné každý piatok trinásteho stratia 800 až 900 miliónov dolárov len preto, že ľudia v ten deň necestujú a nejdú do práce. Tento deň je tiež veľmi známy v motocyklistickej komunite: od roku 1981 sa motocykloví nadšenci a predajcovia zhromažďujú každý piatok trinásteho v kanadskom Port Dover v provincii Ontário. Túto tradíciu začal 13. novembra 1981 Chris Simons a jeho asi 25 priatelia. Počet účastníkov stretnutí postupne rástol až na približne 100 000 ľudí v auguste 2004. Zvyšoval sa aj počet hudobných skupín a predajcov, ktorí sa zúčastňovali týchto stretnutí. V španielsky hovoriacich krajinách je za nešťastný deň považovaný utorok trinásteho (ako aj utorky vo všeobecnosti); hovorí sa En martes, ni te cases ni te embarques (v utorok sa nežeň ani nezačínaj cestu).
Galéria RussianMonument-Sofia004.jpg|celkový pohľad na areál pamätníku z východu RussianMonument-Sofia001.jpg|pohľad na pamätník zo západu RussianMonument-Sofia003.jpg|pohľad na pamätník z juhovýchodu RussianMonument-Sofia005.jpg|pamätná doska na východnej strane pamätníku Sofia-Russian-monument-west-plaque.jpg|doska s nápisom na západnej strane pamätníku Sofia-Russian-monument-east-coa.jpg|ruský erb a vojenský kríž svätého Juraja na východnej strane pamätníku Macedonia Boulevard Sofia Postcard 2.jpg|Ruský pamätník na historickej pohľadnici zo začiatku 20. storočia
Dejiny Pamätník bol postavený v roku 1882. Stavba bola financovaná z darov, ktorými prispeli ľudia z Ruska a celková cena výstavby dosiahla 25 000 bulharských zlatých levov. Slávnostné odhalenie pamätníku sa uskutočnilo 29. júna 1882. Pamätník odhalil bulharský knieža Alexander I. Battenberg. V priebehu druhej svetovej vojny v roku 1944 bol pamätník poškodený v dôsledku bombardovania Sofie, pričom následne bol reštaurovaný. V roku 1955 pamätník získal štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V roku 2015 prebehla reštaurácia pamätníku ako aj jeho okolia.
Výstavba Pomník je postavený na zvlnenom podklade od 0,5 do 2 stupňov. Na tomto základe architekt paralelne umiestnil presne 2711 betónový kvádrov, rôznych výšok a hrúbok. Hrúbky týchto dutých kvádrov sa pohybujú od 150tich centimetrov vyššie. Výšky sú rozdielne od prízemných kvádrov až po kvádre ktoré dosahujú výšku 4,7 metra. Najťažší kus váži asi 16 ton. Betón je opatrený o špeciálny povrch ktorý vytvára zabezpečenie pred graffitmi. Pomník je tiež obohatený o zeleň, ktorú predstavuje 41 stromov. Zem je dláždená o rozlohe cca a nachádza sa pod úrovňou niektorých susedných ulíc. Uličky ktoré sú vytvorené kvádrami majú šírku 0,95 metra a tak nie je vytvorený priestor pre prirodzený a pohodlný pohyb dvoch osôb vedľa seba. 2711 betónových kvádrov pravdepodobne nemá nijaký symbolický význam. Číslo len vyplýva z rozmerov miesta, ktoré architekt pre pomník vybral. Pomník má tiež podzemné priestory o rozlohe pre veľké múzeum a miesta pre informácie. Skladá sa z výstavnej miestnosti (), prednáškovej miestnosti () a kníhkupectva (). V múzeu sa nachádzajú mená všetkých obetí holokaustu. thumb
Monument Centrálnu časť pamätníka tvorí obradná miestnosť, ktorej súčasťou je aj 39,5 metrov vysoký monument v tvare obelisku. Na jeho vrchole sa nachádza 7-metrová socha sovietskeho vojaka vztyčujúceho vlajku od slovenského sochára Alexandra Trizuljaka. Vstupné kazetové dvere do obradnej siene vykladanej mramorom z vonkajšej strany zdobí bronzový reliéfny súbor R. Pribiša pripomínajúci vojnové útrapy druhej svetovej vojny. Na stenách obradnej miestnosti sú v mramore vyvedené mená slovenských miest a dátum ich oslobodenia Červenou armádou, ako aj epitaf: : Ty, ktorý vchádzaš sem odožen bôľ a súcit : nech kropky tvojich sĺz nezvonia o mohyly : za hrdosť človeka za život ľudstva súci : za tvoju jasnú tvár my smrť sme podstúpili
Dielo  pomník M. R. Štefánika, Cleveland, Spojené štáty (1921) pomník J. M. Hurbana, Hlboké (bronzová socha 1929) pomník historika Júliusa Bottu, Revúca (busta 1929) socha M. R. Štefánika, Šurany, 1934, premiestnená do Hlohovca pomník Andreja Sládkoviča, Banská Bystrica-Radvaň (socha 1940) Medailón s podobizňou J. Murgaša (1930)
Vzhľad Pamätník bol slávnostne odhalený v roku 1948 v rámci osláv štvrtého výročia Slovenského národného povstania. Pomník je tvorený pietnou obradnou sieňou, nad ktorou sa vypína jeden symbolický pilier. Sieň je umiestnená centrálne v polkruhu a z troch strán je ohradená železnými mrežami. V tejto obradnej sieni sú umiestnené dve postavy – československého vojaka a partizána s nápisom: Pod nápisom medzi stojacimi figúrami je umiestnený znak Zväzu ľudových protifašistických bojovníkov ( SĽUB ). Znak je tvorený päťcípou hviezdou v ktorej je dlaň zovretá v prísažnom geste s nápisom „ SĽUB “ a mečom s kladivom, ktoré sú umiestnené pod touto dlaňou. V obradnej sieni sa taktiež nachádza aj symbolická tumba, kde je zobrazený československý štátny znak s nápisom: Tento pamätník je zložený z trachytu, andezitu a travertínu a je národnou kultúrnou pamiatkou.
Areál V areáli pamätníka sa nachádzajú ďalšie sochárske diela od mnohých slovenských sochárov 20. storočia, Ladislava Snopeka, Tibora Bártfaya, Jána Kulicha, Jozefa Kostku a Jána Svetlíka. V areáli sa nachádza súsošie Po boji od Jána Kulicha, súsošie Nad hrobom spolubojovníka od Tibora Bártfaya, Súsošie vďaky od Jozefa Kostku a pri vstupe do areálu je reliéf Prísaha na bojovú zástavu od Ladislava Snopka. Slavín je miestom, ktorému sa počas návštevy v socialistickom Československu musela prísť pokloniť každá zahraničná delegácia. V súčasnosti je navštevovaný, často aj neoficiálne, najmä zahraničnými štátnikmi z krajín, ktoré boli súčasťou bývalého Sovietskeho zväzu.
Galéria Pamätník Milanovi Rastislavovi Štefánikovi.jpg Memorial at the Place of an Accident.jpg Nápis na Mohyle.JPG
Opis Pomník tvorí podstavec, obložený mramorovými doskami, na ňom stojí bronzová socha partizána so zbraňou, v nadživotnej veľkosti. Po stranách pomníka stoja stožiare na umiestnenie vlajok. Na podstavci je nápis: „Nehynúcej pamiatke hrdinov Slovenského národného povstania 1944“. V dolnej časti pred pomníkom, na zemi, je inštalovaná tabuľka s nápisom: „Ján Rašo 26. IX. 1944Štefan Morávka 14. I. 1945Česť ich pamiatke!“ Autorom sochy je Ladislav Snopek. Socha nesie prvky socialistického realizmu.