TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Životopis Ján Ušiak sa narodil v obci Budiná v okrese Lučenec. Jeho rodina sa v roku 1921 presťahovala do obce Bakta (dnes mestská časť Rimavskej Soboty). Po skončení základnej školy pracoval na otcovom hospodárstve a furmančil. V rokoch 1937 narukoval do vojska Česko-slovenskej armády, do posádky v Moste. Po rozbití Česko-Slovenska sa z vojenčiny predčasne vrátil do Bakty s hodnosťou slobodníka. Keďže Bakta pripadla Maďarsku, pokúšal sa o získanie slovenského občianstva. Snáď i kvôli jeho nedávnym vojenským skúsenostiam sa mu však slovenské občianstvo v Maďarsku získať nepodarilo. V roku 1942 narukoval do maďarskej armády, s ktorou bojoval na východnom fronte. Tam sa dostal do zajatia, v ktorom požiadal o vstup do československých jednotiek. Od decembra 1943 sa stal členom Prvého Československého armádneho zboru v ZSSR. Absolvoval výcvik v partizánskej škole Ukrajinského štábu partizánskeho hnutia v Sviatošine. Bol veliteľom jednej z ôsmich rôt Brigády Jana Žižku, ktorej dvadsaťjedenčlenné jadro bolo 21. augusta 1944 v dvoch fázach vysadené pri Sklabini. Z tohto výsadku sa sformovala Prvá československá partizánska brigáda M. R. Štefánika, ktorá sa podieľala na obsadení Martina, Vrútok a úspešne zasiahla aj do bojov o Strečno. Po skončení bojov prišiel začiatkom septembra 1944 z Ukrajinského štábu partizánskych hnutí v Kyjeve rozkaz prebiť sa na Moravu a začať s pomocou moravských odbojárov partizánske akcie. Začiatkom septembra 1944 sa Ušiakova partizánska brigáda, premenovaná na Prvú česko-slovenskú partizánsku brigádu Jana Žižku z Trocnova, začala presúvať na Moravu, pričom operačným strediskom sa stal priestor Štiavnika. Brigáda sa o prechod pokúšala 21. a 22. septembra 1944 pri Malých Karloviciach a 24. a 25. septembra pri Veľkých Karloviciach v priestore Podťaté. Skupina vedená D. B. Murzinom prešla na Moravu 29. septembra 1944, druhá skupina pod vedením Jána Ušiaka sa prebila až v prvej polovici októbra 1944. Ján Ušiak bol po mnohých úspešných akciách 2. 11. 1944 v lokalite Čertovho mlyna po zrade poranený Nemcami do oboch rúk. 3. 11. 1944 sa v Čeladnej v obkľúčení Nemcov sám zabil.
Život Koncom roku 1939 sa pokúsil utiecť cez Maďarsko do Juhoslávie, bol však zatknutý a 3 mesiace väznený v Budapešti. Po návrate sa zapojil do protifašistického hnutia v Myjave. Udržiaval spojenie s utečencami zo zajateckých a koncentračných táborov. Roku 1943 založil spolu s V. Medvedevom sovietsko-česko-slovenskú partizánsku skupinu. Onedlho nadviazal spojenie s pionierskym (ženijným) práporom v Novom Meste nad Váhom, odkiaľ získal zbrane. V deň vypuknutia Slovenského národného povstania 29. augusta 1944 túto jednotku v Lubine vyzbrojil. Od septembra 1944 velil oddielu Hurban 2. československej partizánskej brigády J.V. Stalina. 27. februára 1945 bola táto jednotka v Cetune napadnutá oddielom Abwehrgruppe 218-Edelweiss a POHG. Padlo aj najmenej 15 partizánov, medzi nimi aj Miloš Uher. Podcast k teme: https://www.podbean.com/ei/dir-xht7y-1511c870
uš Uškovskij
Rudolf Uher ( 19. júl 1913, Lubina – † 27. august 1987, Bratislava) bol slovenský sochár.
vs Vsevolod Emilievič Mejerchoľd
Rodáci  Vladimir Iľjič Ulianov (Lenin) – revolucionár. Alexandr Fiodorovič Kerenskij – politik.
Pavol Uhrin ( 17. január 1924, Lišov – † 23. február 1987, Bratislava) bol slovenský pedagóg a výskumný pracovník. Pseudonym: Lišovský
Dielo a literatúra Autor dvoch kníh memoárov z obdobia vojny: Na kryliach mužestva (Na krídlach odvahy) / На крыльях мужества . (Moskva, 1986) Radi žizni na zemle (Pre život na zemi) / Ради жизни на земле . (Kyjev, 1980) Jeho vojnové osudy popisuje aj kniha Rudé hvězdy válečného nebe (Votobia, 1998, Jiří F. Šiška) a Jediný v letectvu Rudé armády (Svět křídel, 2011, Jiří F. Šiška).
Prof. h. c. PhDr. Anton Uherík , DrSc. ( 12. september 1930) je slovenský vedec - psychofyziológ, spisovateľ a publicista, bývalý vedúci vedecký pracovník pôsobiaci na Ústave experimentálnej psychológie Slovenskej akadémie vied.
Štefan Uher ( 4. júl 1930, Prievidza – † 29. marec 1993, Bratislava) bol slovenský režisér a scenárista. Štúdium filmovej réžie absolvoval na FAMU v Prahe (1950 – 1955). Najprv sa venoval filmovému dokumentu, neskôr najmä hraným filmom. Bol predstaviteľom „novej vlny“ v česko-slovenskej kinematografii. Spolupracoval so spisovateľom a scenáristom Alfonzom Bednárom a kameramanom Stanislavom Szomolányim.
Pavel Uhrin ( 16. december 1840, Békéscsaba – † 9. máj 1887, Békéscsaba) bol maďarský pedagóg. Narodil sa 16. decembra 1840 v Békéscsabe. V Sarvaši študoval na gymnáziu a v štúdiu pokračoval na evanjelickom lýceu v Bratislave, kde bol jeden rok poslucháčom evanjelickej teologickej akadémie. Čabianska evanjelická cirkev si ho v decembri 1861 zvolila za učiteľa ľudovej školy pri Kereši. Zastával aj funkciu organistu a mal na starosti – udržiaval v poriadku organy vo všetkých troch čabianskych evanjelických chrámoch. V Békéscsabskej pobočke Pedagogickej spoločnosti Békéscskej župy zastával funkciu knihovníka a pokladníka. Okrem dvoch mluvníc maďarského jazyka pre slovenské deti napísal Krátky prírodozpyt pre vyššie elementárne školy (v Pešti, 1871). Uhrinov Krátky prírodospyt je učebnica s najmenším obsahom (27 strán) zo všetkých slovenských učebníc fyziky, ktoré vznikli v druhej polovici minulého storočia. Nie sú v nej nijaké obrázky. Napriek tomu zaujíma popredné miesto. Vyšla v tom istom roku ( 1871) ako Radlinského školník, teda, ak odhliadneme od Jaloveckého Prostonárodnej Bibliotéky, sú to po Zochovej gymnaziálnej učebnici fyziky prvé slovenské učebnice pre vyššie triedy národných škôl. Uhrin tiež významne prispel k utváraniu slovenskej fyzikálnej terminológie. Najväčším názvoslovným prekvapením je nadpis článku na s. 25 Draľovina (magnet). V samotnom článku sú ešte tvary dralné železo, dralné poly, dralka (magnetická ihla). Nie je nám známe, odkiaľ tento zaujímavý – pritom veľmi pekný názov pochádza. Zomrel 9. mája 1887 v Békéscsabe.
Pred prevratom 1989 V auguste 1986 odišiel do Kladna, kde pracoval tri mesiace vo výpočtovom stredisku, neskôr do Prahy, kde sa zamestnal ako robotník a začal pracovať pre hnutie Charta 77. V tomto roku podpísal svoje členstvo v Charte 77. Prišiel do kontaktu s účastníčkou charty a jej hovorkyňou PhDr. Libušou Šilhánovou, od ktorej preberal zakázanú politickú literatúru a šíril ju ďalej. Pani Libuše Šilhánová napísala neskôr jeho matke, že si naňho spomína, že boli v kontakte, tento e-mail bol uverejnený v knihe „Matkin hrob na Tahiti“ . Zúčastňoval sa tiež demonštrácií do konca roku 1988. V roku 1989 sa zamestnal v BEZ ako programátor. V septembri 1989 mu prišlo od pražskej polície obvinenie z marenia výkonu verejného činiteľa na demonštráciách v predošlom roku. Toto obvinenie bolo vznesené na základe zistení policajnej prehliadky jeho izby v ubytovni v Bratislave, kde mu našli materiály Charty 77. Preto sa rozhodol radšej emigrovať do Rakúska.
MUDr. Ferdinand Uhryk alebo Nándor Uhryk ( 18. marec 1848, Košice, Slovensko – † 1909, Budapešť, Maďarsko) bol menej známy, ale pre uhorskú aj slovenskú entomológiu veľmi významný prírodovedec, lekár, entomológ a jeden so spoluautorov entomologickej časti rozsiahlej práce "Fauna regni Hungariae", ktorú spracoval spoločne s Lajosom Abafi-Aignerom a Jánosom Pávelom. Biografia Narodil sa v rodine Ondreja Uhrika a jeho manželky Apolónie rodenej Visznerovej. Ferdinand Uhryk bol maďarskej národnosti, ale pôvodom zo Slovenska. V roku 1905 je uvedený v Entomologen Adressbuch W. Junka v Berlíne. Má význam hlavne ako výskumník lepidopterofauny Uhorska, ale i niektorých oblastí Slovenska. Ferdinand Uhryk sa narodil v Košiciach roku 1849. Po skončení základnej a strednej školy študoval medicínu a potom pôsobil ako lekár v Budapešti. Počas svojho života publikoval niektoré svoje príspevky s entomologickou tématikou hlavne v maďarskom entomologickom časopise Rovartani lapok, kde publikoval v rokoch 1896 - 1903. Pre entomológiu majú význam hlavne jeho články, ktoré pojednávajú hlavne o motýľoch Uhorska a tiež z územia Slovenska. Zaoberal sa i štúdiom malých motýľov – Microlepidoptera. MUDr. Ferdinand Uhryk zomrel v Budapešti roku 1909. Jeho zbierka hmyzu je uložená v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
Rodina  otec Ján Uhrin matka Zuzana rod. Ďurková
Michoacán-Guanajuato je v súčasnosti neaktívne vulkanické pole, tvorené viac než tisíckou rôznych vulkanických foriem, nachádzajúce sa na ploche 200 × 250 km hranici medzi štátmi Michoacán a Guanajuato v Mexiku. Dominantnou vulkanickou formou sú troskové kužele, no vyskytujú sa aj lávové dómy, maary a menšie štítové sopky. Vek poľa sa odhaduje na pleistocén, najznámejšími a zároveň aj najmladšími členmi komplexu sú troskové kužele Jorullo (aktívny v 18. storočí) a Paricutín (aktívny v rokoch 1943 až 1952).
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - podmorský vulkán Tafu-Maka na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Tongy Kategória:Sopky Tichého oceánu Kategória:Aktívne sopky
[[Ekvádor]] Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Antisana stratovulkán 5 753 1802 Atacazo stratovulkán 4 463 320 pred Kr. Cayambe stratovulkán 5 790 1786 Cotopaxi stratovulkán 5 911 1940 Cuicocha kaldera 3 246 950 pred Kr. Guagua Pichincha stratovulkán 4 784 2009 Chacana kaldera 4 643 1773 Chimborazo stratovulkán 6 310 ??? Illiniza stratovulkán 5 248 ??? Imbabura stratovulkán 4 609 5550 pred Kr. Licto troskové kužele 3 336 ??? Mojanda stratovulkán 4 263 ??? Pululagua kaldera 3 356 450 pred Kr. Quilotoa kaldera 3 914 1150 Reventador stratovulkán 3 562 2009 Sangay stratovulkán 5 230 2009 Soche stratovulkán 3 995 7720 pred Kr. Sumaco stratovulkán 3 990 1895 Tungurahua stratovulkán 5 023 2009 Galapágy Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Alcedo štítový vulkán 1 130 1993 Cerro Azul štítový vulkán 1 640 1998 Darwin štítový vulkán 1 330 1813 Ecuador štítový vulkán > 790 1150 Fernandina štítový vulkán 1 476 2009 Genovesa štítový vulkán 64 ??? Marchena (ostrov) štítový vulkán 343 1991 Pinta štítový vulkán 780 1928 San Cristóbal štítový vulkán 759 ??? Santa Cruz štítový vulkán 864 ??? Santiago štítový vulkán 920 1906 Sierra Negra štítový vulkán 1 490 2005 Wolf štítový vulkán 1 710 1982
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Fueguino na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Čile Kategória:Lávové dómy
Zoznam vulkanických foriem komplexu Guayaques  Lávové dómy Cerro Chascon (5 465 m) Cerro Santo Domingo (5 391 m)
Michoacán-Guanajuato je v súčasnosti neaktívne vulkanické pole, tvorené viac než tisíckou rôznych vulkanických foriem, nachádzajúce sa na ploche 200 × hranici medzi štátmi Michoacán a Guanajuato v Mexiku. Dominantnou vulkanickou formou sú troskové kužele, no vyskytujú sa aj lávové dómy, maary a menšie štítové sopky. Vek poľa sa odhaduje na pleistocén, najznámejšími a zároveň aj najmladšími členmi komplexu sú troskové kužele Jorullo (aktívny v 18. storočí) a Paricutín (aktívny v rokoch 1943 až 1952).
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkány Sabancaya na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Peru Kategória:Stratovulkány Kategória:Aktívne sopky
[[Peru]] Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Cerro Auquihuato troskový kužeľ ~ 4 980 ??? Cerro Nicholson troskový kužeľ ~ 2 520 Coropuna stratovulkán 6 377 ??? El Misti stratovulkán 5 822 1784 Huambo troskové kužele ~ 4 550 700 pred Kr. Huaynaputina stratovulkán 4 850 1600 Nevado Chachani stratovulkán 6 057 ??? Nevados Casiri stratovulkán 5 650 ??? Quimsachata lávový dóm 3 923 4450 pred Kr. Sabancaya stratovulkán 5 967 2003 Sara Sara stratovulkán 5 522 ??? Ticsani lávové dómy 5 408 ??? Tutupaca stratovulkán 5 815 ??? Ubinas stratovulkán 5 672 2009 vulkanické pole Valle de los Volcanes troskové kužele 4 713 ??? Yucamane stratovulkán 5 550 1902
Externé odkazy  www.volcano.si.edu – vulkanické pole Huambo na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Peru Kategória:Troskové kužele Kategória:Štvortisícovky v Peru
Geológia Pohorie sa začalo formovať v pliocéne. Jeho vznik, ako aj pretrvávajúca vulkanická aktivita je zapríčinená subdukciou platne Juan de Fuca pod severoamerickú platňu. Pred 50 miliónmi rokov tvorila platňa Juan de Fuca minikontinent, ktorý sa neskôr spojil so Severnou Amerikou.
Tajumulco je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na západe Guatemaly. S výškou 4 220 m je to zároveň najvyššia sopka, ako aj vrch v Strednej Amerike. Sopka má dva vrcholy, jeden s 50-70 m širokým kráterom, jej masív je tvorený prevažne andezitmi a dacitmi. Priama erupcia Tajumulca nebola nikdy doložená, aj keď existujú záznamy o údajných výbuchoch v rokoch 1921, 1863 a 1993.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu – vulkanické pole Chiquimula na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Guatemaly Kategória:Troskové kužele
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Taapaca na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Čile Kategória:Komplexné vulkány
Externé odkazy  www.volcano.si.edu – vulkanické pole Michoacán-Guanajuato na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Mexika Kategória:Troskové kužele Kategória:Maary Kategória:Lávové dómy
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex Miñiques na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Čile Kategória:Stratovulkány
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanické pole Puyuhuapi na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Čile Kategória:Troskové kužele
Zoznam vulkanických foriem poľa Huanquihue  Stratovulkány Caririne Chihuio Pirihueico () Quelguenco () Troskové kužele Cerro Escorial La Angostura ()
Oaxaca oachaka, oficiálne Estado Libre y Soberano de Oaxaca (doslova Slobodný a suverénny štát Oaxaca ) je jeden z 31 štátov, ktoré spolu s jedným federálnym dištriktom tvoria federatívnu republiku Mexiko. Na západe hraničí s Guerrero, na severozápade s Pueblom, na severe s Veracruz, na východe s Chiapas a na juhu od neho leží Tichý oceán. V predhispánskom období sa na území Oaxacy vystriedalo niekoľko mezoamerických kultúr, najvýznamnejšie z nich boli Zapotékovia. V štáte sa nachádza niekoľko kultúrnych pamiatok UNESCO - okrem historického jadra hlavného mesta Oaxaca de Juárez to sú archeologické lokality Monte Albán, Yagul, Mitla a priľahlé jaskyne.
Guanajuato guanachuato je jeden z 31 štátov Mexika. Zaberá plochu 30 607 km². Hraničí so štátmi San Luis Potosí, Querétaro, Michoacán a Jalisco. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 v štáte Guanajuato žilo 5 485 971 obyvateľov. Hlavné mesto nesie rovnaký názov ako štát, Guanajuato.
História Pôvodnými obyvateľmi Tamaulipas boli Olmékovia, Čičimékovia a Huastékovia. V polovici pätnásteho storočia sa oblasť stala vazalom Aztéckej ríše. Po príchode španielskych kolonizátorov v Tamaulipas pôsobili františkánski misionári, bola vytvorená provincia Nuevo Santander. V sedemnástom a osemnástom storočí do kraja vpadol zo severu apačský kmeň Lipanovia, ktorého príslušníci postupne splynuli so starousadlíkmi. V roku 1824 sa Tamaulipas stal jedným zo zakladajúcich štátov nezávislého Mexika. V roku 1845, kedy sa od Mexika odtrhol Texas, prišiel aj Tamaulipas o časť svojho územia ležiaceho na sever od Rio Grande. V čase francúzskej intervencie tu boli zvádzané tuhé boje najmä o strategický prístav Tampico.
Pomenovanie Tabasco je pomenované podľa jedného z mexických štátov - Tabasco.
Geografia Väčšina krajiny je hornatá, sever je však rovinatý. Strednú časť krajiny pretínajú pohoria Cordillera de los Cuchumatanes a časť Sierra Madre del Sur. Podnebie sa mení od horúceho tropického na pobreží po miernejšie na vysočinách. Väčšina veľkých miest sa nachádza v južnej časti krajiny. Najdôležitejšie mestá sú Guatemala, Quetzaltenango a Escuintla. Neďaleko karibského pobrežia sa nachádza najväčšie jazero, Izabal. V Guatemale je veľa sopiek; napríklad Tajumulco () je najvyšším vrchom v Strednej Amerike. Okrem sopečnej aktivity je krajina vystavená aj častým zemetraseniam. Nachádzajú sa v nej aj viaceré jazerá sopečného pôvodu: napríklad svetoznámy Atitlán alebo Amatitlán so sírnatými termálnymi prameňmi.
Hispanoamerické štáty Štát Populácia Rozloha (km²) Hlavné mesto HDP (biliónov USD) HDP (na obyv.)(USD) Argentína 40 677 348 2 791 810 Buenos Aires 245,6 6 038 Bolívia 9 247 816 1 098 581 Sucre 12,8 1 385 Čile 16 454 143 756 950 Santiago 160,8 9 773 Dominikánska republika 9 507 133 48 730 Santo Domingo 35,49 3 734 Ekvádor 13 927 650 283 520 Quito 44,5 3 195 Guatemala 13 002 206 108 890 Guatemala 31,35 2 411 Honduras 7 639 327 112 492 Tegucigalpa 10,06 1 317 Kolumbia 45 013 674 1 141 748 Bogota 171,7 3 814 Kostarika 4 195 914 51 100 San José 22,84 5 443 Kuba 11 423 952 110 860 Havana 45,1 3 948 Mexiko 109 955 400 1 972 550 Mexiko 886,4 8 061 Nikaragua 5 785 846 129 494 Managua 5,675 981 Panama 3 292 693 78 200 Panama 19,28 5 855 Paraguaj 6 831 306 406 750 Asunción 9,34 1 367 Peru 29 180 899 1 285 216 Lima 101,5 3 478 Portoriko 3 958 128 9 104 San Juan 77,4 19 555 Salvádor 7 066 403 20 041 San Salvador 20,23 2 863 Uruguaj 3 477 778 176 220 Montevideo 21,17 6 087 Venezuela 26 414 815 916 445 Caracas 226,9 8 590 Hispanoamerika 367 050 000 12 004 512 2 148,15 5 852
Guanajuato je mesto v centrálnom Mexiku a hlavným mestom rovnomenného štátu. Nachádza sa v úzkom údolí, ktoré sa v uliciach mesta zužuje a kľukatí. Mnohé z dopravných tepien mesta sú vedené čiastočne alebo úplne pod zemou. Historické centrum mesta je od roku 1988 vďaka zachovanému komplexu koloniálnych domov, kostolov a iných stavieb, postavených z ružového alebo zeleného pieskovca, zaradené medzi lokality svetového dedičstva. V meste a okolí sa nachádzali bohaté náleziska striebra a tamojšie bane produkovali v období vrcholu až 2/3 svetovej ťažby. Mesto je známe Múzeom múmií, ktoré obsahuje mumifikované telá, nájdené na mestskom cintoríne v 19. a 20. storočí, ako aj Festivalom Internacional Cervantino.
Yucatán je mexický spolkový štát, ktorý zaberá severozápadnú časť rovnomenného polostrova. Na západe a juhozápade hraničí s Campeche, na severe s Mexickým zálivom a na juhu a východe s Quintana Roo. Jeho rozloha je 39 524 km², má približne 2 milióny obyvateľov a je rozdelený na 106 častí. Hlavným mestom je Mérida. V tomto štáte sa nachádzajú niektoré z predchádzajúcich významných mayských miest ako sú napríklad Chichen Itzá alebo Uxmal. Z týchto miest však už ostali len ruiny.
Administratívne delenie regiónu Región sa ďalej delí na 3 provincie a 33 komún. Provincia Komúna Cachapoal 1 Codegua 2 Coínco 3 Coltauco 4 Doñihue 5 Graneros 6 Las Cabras 7 Machalí 8 Malloa 9 Mostazal 10 Olivar 11 Peumo 12 Pichidegua 13 Quinta de Tilcoco 14 Rancagua 15 Rengo 16 Requínoa 17 San Vicente de Tagua Cardenal Caro 18 La Estrella 19 Litueche 20 Marchihue 21 Navidad 22 Paredones 23 Pichilemu Colchagua 24 Chépica 25 Chimbarongo 26 Lolol 27 Nancagua 28 Palmilla 29 Peralillo 30 Placilla 31 Pumanque 32 San Fernando 33 Santa Cruz 250px
História Pred tým než prišli do tejto oblasti pyrenejskí dobyvatelia v 16. storočí, toto územie bolo obývané pôvodnými etnickými skupinami, z ktorých boli niektoré riadené indiánskym náčelníkom menom „Guatapé“. Na jeho počesť bolo mesto pomenované po ňom. Názov „Guatapé“ pochádza z Kečuánčiny a znamená „kamene a voda“. V minulosti bolo mesto taktiež nazývané „La Ceja de Guatapé“.
Prírodné podmienky Väčšina Yucatánského polostrova je tvorená veľkou vápencovou krasovou tabuľou. Vápencové pôdy sú pórovité a umožňujú zrážkovej vode filtrovať do hlbších vrstiev pôdy. Pod povrchom sa vytvárajú ohromné ​​podzemné zásobárne vody - tzv. akvifery. Vyskytujú sa tu cenotes - prírodné studne veľkých rozmerov. Pobrežie štátu lemuje druhý najväčší koralový útes na zemeguli - Mezoamerický koralový útes. Panuje tu tropické podnebie so striedaním medzi obdobím sucha (február - máj) a obdobím dažďov (jún - október).
Administratívne rozdelenie  Concepción Talcahuano Penco San Pedro de la Paz Lota Coronel Hualpén Hualqui Chiguayante Tomé Santa Juana Florida
Michoacán de Ocampo je jeden z tridsaťjeden štátov Mexika. Zaberá plochu 58 599 km². Hraničí s mexickými štátmi Colima a Jalisco na západe, Guanajuato a Querétaro na severe, Mexiko na východe, Guerrero na juhovýchode a s Tichým oceánom na juhu. V roku 2012 v štáte Michoacán žilo 4 412 767 obyvateľov. Hlavným mestom je Morelia. Názov štátu pochádza z jazyka nahuatl, kde michhuah znamená "rybár" a cān znamená miesto . Odkazuje k tradícii rybolovu na jazere Pátzcuaro. Priezvisko "de Ocampo" pripomína niekdajšieho politika Melchora Ocampa. Pôvodnými obyvateľmi boli Purepečovia, časť z nich doteraz hovorí vlastným jazykom. Domorodé Taraskánske kráľovstvo si dokázalo udržať nezávislosť od Aztéckej ríše, pamiatkou na toto obdobie sú pyramídy v Tzintzuntzan. V roku 1530 oblasť dobyli Španieli, v roku 1540 bol založený v Patzcuaro kňazský seminár ako prvá vysoká škola na americkom kontinente, jeho nástupcom je od roku 1917 Universidad Michoacana de San Nicolás de Hidalgo. Michoacán bol jedným z centier vojny za nezávislosť, pochádzal odtiaľto cisár Agustín de Iturbide. Prudké boje tu prebiehali za mexickej revolúcie, kedy región ovládal Francisco Madero. Ako guvernér Michoacán začal svoju politickú kariéru aj prezident Lázaro Cárdenas del Río, na ktorého počesť bolo v roku 1970 významné prístavné mesto Los Llanitos premenované na Lázaro Cárdenas. Územím štátu prechádza horské pásmo Sierra Madre del Sur, v tunajších lesoch prezimuje danaus sťahovavý. Vulkanická činnosť je doposiaľ živá, o čom svedčí vznik sopky Paricutín v roku 1943. Najdôležitejšími riekami sú Lerma a Balsas, ktoré vďaka svojej prudkosti a vysokému prietoku slúžia na výrobu elektrickej energie. Poľnohospodárstvo Michoacánu je závislé od sezónneho zavlažovania, pestuje sa kukurica, cirok, avokádo a cukrová trstina, rozvinutá je aj živočíšna výroba. Ťaží sa železo a zinok. Dôležitým zdrojom príjmov je turistika: mesto Morelia bolo pre svojráznu architektúru zaradené na Zoznam svetového dedičstva, množstvo návštevníkov lákajú tradičné búrlivé oslavy 2. novembra ( Día de Muertos ).
Ekonomika Tamaulipas sa podieľa na HDP Mexika 3,3 percentami. Základom ekonomiky je pestovanie kukurice, paradajok a citrusových plodov, rozšírené je aj pastierstvo dobytka a rybolov. Pobrežie na juhu okolo miest Tampico a Altamira je mexickým strediskom ťažby a spracovania ropy. Rozvíja sa aj turistika, vyhľadávané sú najmä pláže okolo mesta La Pesca. Vzhľadom k blízkosti americkej hranice je v Tamaulipas mnoho montovní vlastnených zahraničným kapitálom, zvaných maquiladoras. V hlavnom meste sídli vysoká škola Universidad Autónoma de Tamaulipas.
Chiquimula je vulkanické pole, nachádzajúce sa vo juhovýchodnej časti Guatemaly neďaleko rovnomenného rovnomenného mesta. Pole je tvorené niekoľkými troskovými kužeľmi bazaltového zloženia. Vulkanické pole leží na staršom kriedovom granitovom plutóne. Jeho vývoj sa začal v pleistocéne výlevmi bazaltových láv pozdĺž severojužného zlomového systému. Najmladšie lávové prúdy nemajú viac ako 1 000 rokov.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - vulkanické pole Nejapa-Miraflores na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Nikaraguy Kategória:Troskové kužele Kategória:Maary
Guatemala Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Acatenango stratovulkán 3 976 1972 Agua stratovulkán 3 760 ??? Almolonga stratovulkán 3 197 1818 Atitlán stratovulkán 3 535 1853 Fuego stratovulkán 3 763 2009 Chingo stratovulkán 1 775 ??? Ipala stratovulkán 1 650 ??? Ixtepeque lávové dómy 1 292 ??? Jumaytepeque stratovulkán 1 815 ??? Moyuta stratovulkán 1 662 ??? Pacaya komplexný vulkán 2 552 2009 Santa María stratovulkán 3 772 2008 Santo Tomás stratovulkán 3 542 pleistocén Suchitán stratovulkán 2 042 ??? Tahual stratovulkán 1 716 ??? Tajumulco stratovulkán 4 220 ??? Tecuamburro stratovulkán 1 845 960 pred Kr. Tolimán stratovulkán 3 158 ??? vulkanické pole Cerro Santiago troskové kužele 1 192 ??? vulkanické pole Cuilapa-Barbarena troskové kužele 1 454 ??? vulkanické pole Flores stratovulkány > 1 600 ??? vulkanické pole Chiquimula troskové kužele 1 192 ??? vulkanické pole Quezaltpeque ??? 1 200 ???
Zoznam vulkanických foriem poľa Huambo  Troskové kužele Cerro Keyocc Cerro Marbas Grande Chico Marbas Marbas
Externé odkazy  www.volcano.si.edu – vulkanické pole Huanquihue na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Argentíny Kategória:Sopky Čile Kategória:Troskové kužele Kategória:Vrchy v Argentíne Kategória:Vrchy v Čile Kategória:Vrchy v Andách Kategória:Dvojtisícovky
Je to historická časť Bratislavy medzi historickými mestskými hradbami s obrannými vežami, cvingrami a baštami a medzi štyrmi bývalými mestskými bránami, ktorými boli Michalská brána, Laurinská brána, Rybárska brána a Vydrická brána. Dnes tvorí časť mestskej časti Staré Mesto a je to turisticky najnavštevovanejšia časť mesta, obsahujúca početné kultúrne a historické pamiatky. Jeho rozloha je iba okolo 0,2 km². Dodnes sa zachoval pôvodný pôdorys, ulice a námestia v takmer pôvodnej podobe. Sídlili tu významné inštitúcie, bývala uhorská šľachta, boli tu korunovaní králi a istý čas tu zasadal Uhorský snem.
Bratislavské Hlavné námestie Michalská Laurinská Mapa vnútorného mesta (Innere Stadt) z roku 1905 Bratislava v 15. storočí Bratislava v 17. storočí Bratislava v 18. storočí Vnútorné mesto je časť Bratislavy vo vnútri bývalých mestských hradieb, t. j. pôvodné vlastné mesto Bratislava.
Pozri aj  Zoznam námestí v Bratislave Zoznam ulíc v Bratislave Historické administratívne členenie Bratislavy
Hospodárstvo a ekonomika Bratislavská burza cenných papierov Bratislavský región (Bratislavský kraj) je najbohatší slovenský región a v rámci nových krajín Európskej únie je na prvom mieste (druhá je Praha) v poradí podľa HDP na obyvateľa vyjadrený v parite kúpnej sily (PPS), kde dosahuje 186 % priemeru Európskej únie – 51 200 € na obyvateľa (v roku 2014), čo je 6. miesto zo všetkých regiónov Európskej únie. Je tu pomerne nízka nezamestnanosť (3,7 % v júli 2017) a veľa obyvateľov z iných regiónov Slovenska sem cestuje za prácou. Priemerná mzda v Bratislavskom kraji bola v prvom až štvrtom kvartáli roku 2012 vo výške 1220 €. Dôležité firmy Jednou z najdôležitejších firiem v Bratislave je automobilka Volkswagen, nachádzajúca sa na okraji mesta severovýchodne od Devínskej Novej Vsi. Veľký rozmach zažila Bratislava najmä na začiatku 21. storočia, keď si tu otvorili svoje prevádzky viaceré medzinárodné korporácie, ako Accenture, AT&T, Dell, Hewlett-Packard, IBM, Lenovo či SAP. Medzi významné domáce či zahraničné podniky sídliace v meste patria Doprastav, ESET, Henkel Slovensko, Kraft Foods Slovakia, Orange Slovensko, Slovak Telekom, Slovenská sporiteľňa, Slovenský plynárenský priemysel, Slovnaft, Tatra banka, Tesco Slovakia, O2 Slovakia, Whirlpool Slovakia či Železnice Slovenskej republiky. Najznámejšie biznis centrá sa umiestňujú v lokalite Mlynské Nivy a v okolí v mestskej časti Ružinov, napríklad Bratislava Business Center IV, Apollo Business Center I a II, ktoré sa nachádzajú v mestskej časti Ružinov. Menšie biznis centrá sa nachádzajú aj v Novom Meste alebo v okolí Patrónky. Sídli tu Burza cenných papierov v Bratislave a Komoditná burza Bratislava. NBS euro final 01.jpg|Národná banka Slovenska Geothermal anywhere headquarter.jpg|Westend Tower Digital Park 2.jpg|Aupark Bratislava12Slovakia5.JPG|River Park Bratislava, Eurovea, Danube promenade.JPG|Nábrežie pri obchodnom centre Eurovea
Geografia Mesto sa nachádza v spádovej oblasti hlavného mesta Slovenska, Bratislavy, tiež leží pri rieke Dunaj, pričom centrum mesta je od Bratislavského hradu vzdušnou čiarou vzdialené asi západným smerom, od Devínskeho hradu len juhozápadne. 45,87% rozlohy mesta je zalesnených, 54,13% je využívaných na poľnohospodárske účely.
vn Vnútorné mesto (Bratislava)
Názov Označenie "vnútorné mesto" sa používalo aj ako oficiálne administratívne označenie, a to (prinajmenšom) v 18. storočí a až do roku 1848. V roku 1848 bolo totiž k Bratislave administratívne pripojené Podhradie a pri tejto príležitosti bolo okrem iného jedno predmestie premenované na Nové Mesto a Vnútorné mesto (nem. Innere Stadt ) premenované na Staré mesto (nem. Altstadt ; 1921 - 1930 nazývané I. okres Staré mesto , 1930 - 1949 I. okres ). Dnes pojem Staré mesto zahŕňa výrazne širšie územie než len vnútorné mesto.
Významné budovy Nachádza sa tu jedna z najvyšších budov v Bratislave – Tower 115 (niekdajšie Pressburgcentrum , predtým Presscentrum ) a pripravuje sa tu výstavba dvojice budov komplexu Panorama City, ktoré sa po dokončení stanú prvými mrakodrapmi na Slovensku s výškou 177,5 m. Na Pribinovej 17 sa nachádza nová budova Slovenského národného divadla.
Charakteristika Je to historická časť Bratislavy medzi historickými mestskými hradbami s obrannými vežami, cvingrami a baštami a medzi štyrmi bývalými mestskými bránami, ktorými boli Michalská brána, Laurinská brána, Rybárska brána a Vydrická brána. Dnes tvorí časť mestskej časti Staré Mesto a je to turisticky najnavštevovanejšia časť mesta, obsahujúca početné kultúrne a historické pamiatky. Jeho rozloha je iba okolo 0,2 km². Dodnes sa zachoval pôvodný pôdorys, ulice a námestia v takmer pôvodnej podobe. Sídlili tu významné inštitúcie, bývala uhorská šľachta, boli tu korunovaní králi a istý čas tu zasadal Uhorský snem.
Pozri aj  Historické administratívne členenie Bratislavy
1848{{--}}1930 Obvody/okresy v roku 1848 V rokoch 1848 až 1930 sa Bratislava skladala z 5 mestských obvodov/okresov (v rokoch 18791919 boli úradné názvy nemecké, v rokoch 18901919 aj maďarské; od roku 1919 boli úradné názvy slovenské a čiastočne aj nemecké a maďarské): Staré mesto ( Altstadt/Óváros , I) – dnes časť Starého Mesta vo vnútri bývalých hradieb Ferdinandovo mesto ( Ferdinandstadt/Nándorváros , II), od roku 1920 Vinohrady – dnes časť Starého Mesta severne od bývalých hradieb a severne od hradu Mesto Františka Jozefa ( Franz Josephstadt/Ferencz-József-város , III), od roku 1920 Dunajská štvrť – dunajské nábrežie južne od Hviezdoslavovho námestia (teda od bývalých hradieb) a územie východne od bývalých hradieb Mesto Márie Terézie/Terezino mesto ( Theresienstadt/Terézváros , IV), od roku 1920 Podzámok – Podhradie a Vydrica Nové mesto ( Neustadt/Ujváros , V; od roku 1920 Blumenthal/Virágvölgy ) – dnes najmä severovýchodná časť Starého Mesta
Stará radnica v Bratislave Radnica je verejná budova, väčšinou na námestí v centre mesta, v ktorom sa nachádza sídlo správy obce. Radnice vznikali už v staroveku, v Európe nastal ich veľký rozmach po 12. storočí. Spočiatku mali súdnu a obchodnú funkciu (boli tu aj tržnice), neskôr mali stavby predovšetkým reprezentačnú funkciu. Mnohé dôležité vládne stavby a mnoho mestských radníc je známych vďaka ich výraznej architektúre.
Pozri aj  Staromestská radnica Novomestská radnica Malostranská beseda
Externé odkazy  Starú radnicu postavil asi richtár Jakub II. Kategória:Budovy v Bratislave
Spor o dedičstvo Po Nežnej revolúcii získala Bratislava/nahlas uznanie, ba bola až mýtizovaná, jej autori uznávaní a oceňovaní avšak niektorí z nich pociťovali zároveň stratu záujmu o obsah a posolstvo. M. Huba túto situáciu nazval „sporom o dedičstvo“. Pozri nasledovné polemiky: Martin M. Šimečka: Bratislava bola mestom, v ktorom sa nedalo dýchať, 29. septembra 2017 Ján Budaj: Ku Šimečkovej gratulácii aktivistom Bratislavy/nahlas, 13. novembra 2017 Juraj Flamik: O ochranároch bez ochranárov – spor Martina M. Šimečku a Jána Budaja o Bratislavu/nahlas, 11. januára 2018 Peter Tatár: Ján Budaj a Milan Kňažko tým pomáhali otvoriť cestu k morálnemu dnu, s ktorým zápasíme dodnes.
Pozri aj  Zoznam poslancov mestského zastupiteľstva Bratislavy
Výsledky  Zvolení primátori a starostovia Mestské zastupiteľstvo v Bratislave po voľbách 1998 816 mandátov – nezávislí kandidáti 602 mandátov – Hnutie za demokratické Slovensko 401 mandátov – Strana demokratickej ľavice 224 mandátov – Strana maďarskej koalície 220 mandátov – Kresťanskodemokratické hnutie 114 mandátov – Slovenská národná strana
Dejiny výstavby  Využitie Budova sa používala ako mestská radnica od 15. storočia do neskorého 19. storočia. V tom období slúžila aj iným účelom, napríklad ako väzenie, mincovňa, miesto konania obchodov a osláv. Používala sa ako depozitár zbrojnice a mestský archív. Momentálne sa v budove nachádza Mestské múzeum s expozíciou o histórii Bratislavy. Medzi vystavované exponáty patria nástroje na mučenie, staromestské žaláre, historické zbrane, brnenia, maľby a miniatúry. Jednou z atrakcií je aj delová guľa vstavaná do steny veže, ktorú vystrelili Napoleonovi vojaci v 19. storočí. . Kategória:Budovy v Bratislave Kategória:Radnice na Slovensku Kategória:Staré Mesto (Bratislava)
Pohľad na hrad od Dunaja. Kolorovaná medirytina bratov Schäferovcov z 80. rokov 18. storočia. Nápis pod obrázkom: „Slobodné kráľovské korunovačné mesto (Pressburg - Pozsony) Bratislava“Devínsky hrad Tento článok obsahuje prehľad dejín Bratislavy . Archeologické nálezy svedčia o kontinuite osídlenia veľmi vhodne umiestneného územia mesta od nepamäti. Lokality Bratislava a hrad, Devín a hrad, Devínska Nová Ves, Dúbravka, Lamač, Vydrica (zhruba pri vjazde na Most Slovenského národného povstania pod hradom), Rača a Vajnory sú nepretržite osídlené buď už od paleolitu, alebo aspoň od neolitu. Trnávka je prerušene osídlená od halštatskej doby, Záhorská Bystrica od laténskej doby, Podunajské Biskupice a Rusovce od rímskej doby, iba Čunovo má nálezy až od slovanskej doby. Jarovce, Prievoz, Vrakuňa, Komárov (obec v polovici 20. stor. pričlenená k Podunajským Biskupiciam) a severná Petržalka sú zatiaľ doložené najskôr stredovekými listinami. Od najstarších čias sa na území Bratislavy – tam, kde sa dnes križujú Ventúrska a Panská – križovali dve v stredoveku dôležité obchodné cesty: Jantárová (spojnica Baltské more – Jadranské more) a Podunajská (pri Dunaji; spojnica západná Európa – západná Ázia). Tieto dve cesty v stredoveku vyhranili budúci tvar zakladajúceho sa osídlenia pod Bratislavským hradom.
Pozri aj  Mestské opevnenia (Bratislava)
Architektúra Bratislavy Nová architektúra sa budovala v duchu eklektiky a secesie, neogotiky a neoklasicizmu. Kultúru bývania skvalitnilo zavedenie kanalizácie, vody, plynu. Najväčší nárast počtu domov v Bratislave bol pred prvou svetovou vojnou zaznamenaný v rokoch 1900-1910: až 3 204, bytov bolo až 16 968. V historickom centre už veľa nových budov nevznikalo. Výstavba ale prekvitá na Palisádach, nábreží Dunaja či v okolí Šafárikovej ulice. Po vzniku Československej republiky bolo Šafárikovo námestie pomenované po slavistovi P. J. Šafárikovi – predtým nazývané „Andreasplatz“ podľa uhorského kráľa Ondreja II. Stavby Bratislavy z konca 19. storočia a začiatku 20. storočia sú vzhľadom veľmi podobné budovám miest bývalej Rakúsko-Uhorskej monarchie – Viedeň a Budapesť. Je tomu tak preto, že významní architekti bratislavských pamiatok často pochádzali z Rakúska alebo Maďarska. Keď sa dnes prejdeme historickým centrom jedného z týchto miest, neunikne nám ich podobnosť s centrom Bratislavy. Budova Filozofickej fakulty UK v Bratislave, pôvodne vojenské veliteľstvo, je na Slovensku najucelenejším príkladom architektúry inšpirovanej Viedňou. Koncertná sieň vnútri pripomína ešte viac ako exteriér pompéznu slávu konca dunajskej monarchie (objekt dokončený r. 1913). Dolná časť Zámockej ulice v reatislave Významnou stavbou je taktiež Reduta (budapeštianski architekti M. Komor – D. Jakab, 1913). Na fasáde eklektickej novostavby Reduty boli aplikované historické prvky, zatiaľ čo v jej jadre išlo o modernú stavbu so železobetónovými nosnými konštrukciami. Materiál železobetón rýchlo prenikol do stavebníctva. Nebol používaný iba na exponované konštrukcie verejných stavieb, ale aj napríklad na klenby v Modrom kostolíku či na orgánovú galériu, balkón a lóže Reduty. Po tom, ako sa Bratislava 1.1.1919 definitívne stala súčasťou Československa sa z tohto pôvodne provinčného mesta Rakúsko-Uhorskej monarchie stalo hlavné mesto slovenskej časti Československa. Bratislava však nemala veľkolepé verejné budovy, bulváre či promenády: a tak sa začalo medzivojnové obdobie, kedy sa malé vinohradnícke mesto začalo premieňať na metropolu. V dôsledku prerušenia hospodárskych, politických a umeleckých väzieb k Budapešti a Viedni po roku 1918 zohrali dôležitú rolu českí a moravskí architekti, ktorí navrhovali budovy so znakmi prechodného štýlu medzi funkcionalizmom a starými ozdobnými štýlmi – YMCA na Šancovej (Alois Balán, 1921), úradnícky obytný dom na Medenej (Jindřich Merganc, 1921). V tomto čase sa preslávili však aj slovenskí architekti, ktorí pomáhali budovať nové Slovensko a ktorých mená patria k tým najvýznamnejším zo slovenskej architektúry vôbec – Dušan Jurkovič (obytný súbor družstevných domov československých legionárov – Legiodomy, 1923), Emil Belluš či M. M. Harminc (ktorého preslávili jeho mohutné a veľkolepé budovy: hotel Carlton, ktorý bol roku 1928 zvýšený o tri poschodia. V jeho priestoroch sa zachovala štuková výzdoba. Mesto sa zo stredovekého jadra rozširovalo smerom na východ: a tak ku koncu dvadsiatych rokov začína Bratislava naberať ráz veľkomesta.
Bratislava (, , , ; do roku 1919 Prešporok / Prešporek iné názvy pozri nižšie) je hlavné a rozlohou aj počtom obyvateľov najväčšie mesto Slovenska. Podľa posledného sčítania obyvateľov v Bratislave k 31. decembru 2020 žilo 475 503 obyvateľov. Nachádza sa na úpätí pohoria Malé Karpaty, medzi Záhorskou a Podunajskou nížinou. Mestom preteká rieka Dunaj, mimo centra aj rieka Morava. Bratislava leží na hranici s Rakúskom a Maďarskom, čím sa stáva jediným hlavným mestom na svete ležiacim na hranici troch suverénnych štátov. Je sídlom prezidenta, parlamentu aj vlády; samosprávneho kraja, vznikajúceho Európskeho orgánu práce, niekoľkých miestnych centrál medzinárodných organizácií, ako aj viacerých divadiel, múzeí, galérií, univerzít a ďalších inštitúcií. Dominantou mesta je Bratislavský hrad s charakteristickými štyrmi vežičkami a Dóm svätého Martina. Spomedzi moderných stavieb je najvýraznejší Most SNP na Dunaji. V historickom centre je vyhlásená pamiatková rezervácia. V mestskej časti Devín leží zrúcanina rovnomenného hradu.
Rozdelenie Bratislavy na okresy a mestské časti Katastrálne územia Bratislavy Bratislava sa delí na 5 okresov a tie spolu na 17 mestských častí. Z hľadiska rozlohy sú najväčšou mestskou časťou Podunajské Biskupice, s podielom 11,5 % a najmenšou mestská časť Lamač s podielom 1,8 % z celkovej rozlohy mesta. Bratislava je rozdelená na 20 katastrálnych území, pričom katastrálne územia sú identické s mestskými časťami, výnimkou je mestská časť Nové Mesto, ktorá je rozdelená na katastrálne územia Nové Mesto a Vinohrady a mestská časť Ružinov, ktorá je rozdelená na katastrálne územia Ružinov, Trnávka a Nivy. Kurzívou sú uvedené miestne časti, ktoré nemajú samosprávne orgány:
Historické centrum Bratislavy Historické centrum Tábora Staré Mesto, Štetín, Poľsko Historické centrum alebo historické jadro alebo staré mesto je zvyčajne časť mesta, ktorá sa nachádza na pôdoryse ohraničenom obrysom pôvodných stredovekých hradieb. Nachádzajú sa tu väčšinou najvýznamnejšie a historicky najhodnotnejšie starobylé budovy a stavby z rôznych období (gotika, renesancia, barok a i.), ktoré majú veľkú stavebno-historickú a umelecko-remeselnú hodnotu a sú turisticky atraktívne. Z tohto dôvodu sa v historických centrách často uplatňuje v nejakej forme pamiatková ochrana (napr. mestská pamiatková rezervácia).
Poloha Vnútorné mesto nezahŕňa dunajské nábrežie (patrilo k predmestiam), Podhradie (kam patrí Vydrica a Zuckermandel) ani Bratislavský hrad, ktorý bol oddelený od mesta vodnou priekopou, ktorá sa nachádzala zhruba v miestach dnešnej Staromestskej. V súčasnosti ho ohraničuje na západe Staromestská, na severe Kapucínska, Hurbanovo námestie a Námestie SNP, na východe Kamenné námestie a na juhu Hviezdoslavovo námestie a Gorkého ulica.
Označenie "vnútorné mesto" sa používalo aj ako oficiálne administratívne označenie, a to (prinajmenšom) v 18. storočí a až do roku 1848. V roku 1848 bolo totiž k Bratislave administratívne pripojené Podhradie a pri tejto príležitosti bolo okrem iného jedno predmestie premenované na Nové Mesto a Vnútorné mesto (nem. Innere Stadt) premenované na Staré mesto (nem. Altstadt; 1921 - 1930 nazývané I. okres Staré mesto, 1930 - 1949 I. okres). Dnes pojem Staré mesto zahŕňa výrazne širšie územie než len vnútorné mesto.
Symbolika Súbor:BAerboválistina.jpg|náhľad|Erbová listina Bratislavy z roku 1436 Erb Prvý erb v podobe strieborných veží a padacej mreže v mestských hradbách udelil mestu Prešporku cisár Žigmund Luxemburský listinou z 8. júla 1436, ktorou potvrdil právo užívať už predtým zaužívanú symboliku. Mesto používa tento erb v prakticky nezmenenej podobe do súčasnosti. Zákon o hlavnom meste Slovenskej republiky Bratislave udelil v roku 1990 mestu ako symboly erb, zástavu a pečať. Podľa zákona erb Bratislavy tvorí „ v červenom neskorogotickom štíte strieborné trojvežové opevnenie s bránou, na červených strechách veží sú po dve zlaté gule so zlatými hrotmi a v bráne zlaté, do polovice vytiahnuté mreže “. V Heraldickom registri Slovenskej republiky je zaregistrovaný erb obce Bratislava s rozdielnym blazonovaním: „ V červenom štíte strieborné trojvežové opevnenie s oknami a bránou, na červených strechách veží vždy po dve zlaté gule, v bráne zlatá, do polovice vytiahnutá mreža “. Zaregistrovaný blazón na rozdiel od znenia v zákone neopisuje tvar štítu (ktorý nie je vyobrazený ani na pôvodnej donačnej listine), trojvežovému opevneniu pridáva do opisu okná, zlatým guliam neopisuje zlaté hroty a množné číslo mreže mení na jednotné číslo mreža . Na vyobrazení erbu v registri zlaté hroty na guliach skutočne chýbajú, a na prostrednej veži zobrazuje pod strechou štyri okná, na rozdiel od troch okien vyobrazených na donačnej listine, aj na oficiálnej modernej verzii. Opevnenie v erbe Bratislavy sa zvykne nesprávne vysvetľovať ako vyobrazenie hradu, alebo ako vyobrazenie troch bratislavských brán: Michalskej brány, Vydrickej brány a brány svätého Vavrinca (Laurinskej). Ide však o všeobecný stredoveký symbol mesta. Zástava Súbor:European, Slovakian en Bratislava flag.jpg|náhľad|Zástava Bratislavy po boku vlajky Slovenska a vlajky Európy Zástavu Bratislavy tvoria dva vodorovné pruhy horný biely a spodný červený rovnakej šírky. Jej rozmery sú 2:3 a je ukončená lastovičím chvostom (zástrihom) siahajúcim do jednej tretiny jej dĺžky. Pečať Donačná listina Žigmunda Luxemburského z roku 1436 udelila mestu právo používať „pečať v tvare kruhu“, a cisár ďalšou listinou z roku 1459 udelil mestu právo používať červený pečatný vosk. Modernú pečať tvorí erb Bratislavy s kruhopisom „Pečať mesta Bratislavy“ v slovenskom a v latinskom jazyku „Sigillum civitatis Posoniensis“.
Posledná súvislá zachovaná časť mestských hradieb Bratislavské mestské opevnenie obyčajne označuje stredoveké mestské hradby, z ktorých sa dodnes zachovala jedna brána. Bratislavský hrad bol tiež značne opevnený. Ďalšie systémy opevnenia boli postavené počas nasledovných storočí, vrátane delostreleckého opevnenia z prvej svetovej vojny a kryty, systém bunkrov a opevnení postavených počas prvej Československej republiky medzi dvoma svetovými vojnami, lietadlové útočiská, opevnenia postavené nacistickým Nemeckom počas druhej svetovej vojny a nakoniec obrana mesta počas studenej vojny vrátane systému 8602 náletových a jadrových krytov schopných pojať 760 000 ľudí, čo je omnoho viac, ako počet obyvateľov. Vrcholom obrany počas komunistickej éry bola vojenská raketová základňa na Devínskej Kobyle, čo je najvyšší bod v meste. Vonkajšie mestské opevnenia mali 5 brán: Kozia brána, Brána na Suchom mýte, Schöndorfská brána, Špitálska brána a Dunajská brána.
19. storočie V 19. storočí sa pred rokom 1848 Bratislava skladala z 3 častí: Vnútorné mesto (v roku 1840 to boli domy číslo 1 až 223) Vnútorné predmestia (v roku 1840 domy číslo 224852) Kvetná dolina (v roku 1840 domy číslo 8531392)
Významné mestá v abecednom poradí
Obyvateľstvo Obyvateľstvo mesta pozostáva zo zmesi európskych potomkov, ázijských prisťahovalcov a pôvodných obyvateľov.
Obyvateľstvo Počet obyvateľov mesta je (). Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Súčasnosť Centrum mesta je chránené ako mestská pamiatková rezervácia.
Súčasnosť Mesto je významná cestná a železničná križovatka, rozvinutý priemysel (najmä elektronický – známa továreň na výrobu televízorov a rádií). Staré mesto bolo po rokoch chátrania zrekonštruované, rozmáhajú sa služby a cestovný ruch.
Opis mesta Mesto podľa veľkosti vykopávok mohlo mať až štyridsať tisíc obyvateľov. Malo celkove dvanásť blokov, z ktorých 11 bolo obytných a jeden tvoril administratívne centrum mesta. Dláždené ulice boli stavané v pravom uhle, najväčšie boli široké od deviatich do štrnástich metrov. V meste bola rozvinutá krytá kanalizácia. Domy boli stavané z pálených tehál a mali až dve poschodia. V tých najväčších bol vnútorný bazén. Menšie domy boli v obytných komplexoch, mali spoločný dvor so studňou. V kúpeľniach domov boli dokonca primitívne splachovacie záchody. Do dvora viedli veľké okná, do ulice iba vetracie otvory. Mesto obklopovali úrodné územia a vďaka svojej polohe mohlo ovládať aj riečny obchod.
Dejiny Súčasné mesto bolo založené na prelome 16. a 17. storočia.
Názov Bratislava získala súčasný názov začiatkom roka 1919. Pred rokom 1918 sa v 19. storočí volala po slovensky Prešporok , Prešpurek alebo zriedkavo Bratislava , Břetislava či Požúň, po maďarsky Pozsony, po nemecky Preßburg (súčasným pravopisom Pressburg ). V maďarčine sa dodnes prevažne používa názov Pozsony , v nemčine sa dnes používa aj názov Pressburg , aj názov Bratislava . Latinský názov znie Posonium alebo staršie aj (z gréčtiny) Istropolis . Bratislava je známa aj pod označeniami Krásavica na Dunaji , Mesto fontán a Mesto Mieru (titul mestu udelila Svetová rada mieru). Bratislava má aj viacero slangových označení, asi najznámejším je názov Blava, ktorý pravdepodobne vznikol skrátením viacslabičného názvu Bratislava . Výraz Blava je pomenovaním vodného toku okresu Trnava.
Politika Súbor:Matúš Vallo. 2017.jpg|alt|náhľad|Primátor Bratislavy Matúš Vallo Sídlo Úradu vlády Slovenskej republiky Súbor:Bratislava-grassalkovičov palác.jpg|Grasalkovičov palác, sídlo prezidenta Slovenskej republiky|náhľad Súbor:Bratislava, Primaciálny palác, Slovensko.jpg|náhľad|Primaciálny palác, miesto zasadnutí mestského magistrátu Verejné ustanovizne Bratislava je ako hlavné mesto Slovenska sídlom Národnej rady Slovenskej republiky, Prezidenta Slovenskej republiky, ministerstiev, Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a Národnej banky Slovenska. Je tiež sídlom Úradu Bratislavského samosprávneho kraja. Nachádzajú sa tu aj viaceré veľvyslanectvá. Mestská samospráva Zákon Národnej rady Slovenskej republiky z 13. septembra 1990 o hlavnom meste Slovenskej republiky Bratislave č. 377/1990 Zb. určil Bratislave štatút hlavného mesta spravovaného magistrátom, mestským zastupiteľstvom a primátorom hlavného mesta SR Bratislavy. Mestské zastupiteľstvo hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy je orgánom samosprávy mesta a zastupiteľským zborom obyvateľov mesta. Má 45 poslancov, ktorí sú volení priamo v komunálnych voľbách na obdobie štyroch rokov. Primátor hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy je výkonným a štatutárnym orgánom mesta. Je volený priamo na 4-ročné volebné obdobie. Vedie zasadnutia mestského zastupiteľstva a mestskej rady a podpisuje ich uznesenia. Má troch námestníkov. Mestská rada je iniciatívnym, výkonným a kontrolným orgánom mestského zastupiteľstva. Skladá sa z 10 členov, ktorých volí mestské zastupiteľstvo zo svojich poslancov, starostov všetkých mestských častí a námestníkov primátora. Schádza sa najmenej raz za mesiac. Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy plní odborné, administratívne a organizačné práce súvisiace s plnením úloh mestských orgánov. Na čele stojí riaditeľ. Hlavné mesto SR Bratislava je ďalej delené na 17 samosprávnych mestských častí, ktoré sú spravované vlastnými miestnymi zastupiteľstvami na čele so starostami. + Okresy a mestské časti Okres Mestská časť Rozloha km² Počet obyvateľov ( 31. 12. 2018) Mapa Bratislava I Staré Mesto 9,59 9,59 41 095 41 095 400px Bratislava II Ružinov 39,70 92,49 73 250 115 653 Vrakuňa 10,30 20 267 Podunajské Biskupice 42,49 22 136 Bratislava III Nové Mesto 37,48 74,67 38 938 67 913 Rača 23,66 23 006 Vajnory 13,53 5 969 Bratislava IV Dúbravka 8,65 96,71 33 448 97 261 Karlova Ves 11,02 33 485 Devín 13,98 1 636 Devínska Nová Ves 24,22 15 839 Lamač 6,54 7 234 Záhorská Bystrica 32,30 5 619 Bratislava V Petržalka 28,68 94,20 102 982 110 942 Jarovce 21,34 2 345 Rusovce 25,56 4 114 Čunovo 18,62 1 501 Primátori 19901998: Peter Kresánek 19982002: Jozef Moravčík 20022010: Andrej Ďurkovský 20102014: Milan Ftáčnik 20142018: Ivo Nesrovnal od 2018: Matúš Vallo