Od The Quarrymen po The Beatles: 1956–1970  Formovanie, sláva a turné: 1956–1966 Ringo Starr, George Harrison, Lennon a Paul McCartney v roku 1963 Ako pätnásťročný John Lennon v septembri v roku 1956 založil skupinu hrajúcu v štýle skiffle, ktorá dostala názov podľa miestnej strednej školy, The Quarrymen. Od leta 1957 kapela hrala „oduševnený súbor piesní“, ktoré spolovice zneli ako skiffle a spolovice ako rock and roll. Lennon sa s McCartneyom prvýkrát stretol na druhom koncerte Quarrymen, ktorý sa konal na kostolnej záhradnej slávnosti vo Wooltone dňa 6. júla 1957. Lennon sa vtedy McCartneya spýtal, či sa nechce k ich kapele pridať. McCartney hovoril, že Lennonova teta Mimi si „uvedomovala, že Johnovi priatelia boli z nižšej triedy“ a podporovala to, že ho navštevoval. Podľa Paulovho brata, Mikeho, ich otec mal obavy, Lennon dostane jeho syna do problémov a preto veľmi nebol ich priateľstvom nadšený. Napriek tomu súhlasil, aby skupina mohla skúšať v prednej izbe ich bytu na Forthlin Road. Počas tejto doby Lennon napísal svoju prvú pieseň, „Hello Little Girl“, ktorá sa neskôr v roku 1963 stala Top 10 britským hitom popovej skupiny The Fourmost. McCartney v tejto dobe doporučil do skupiny aj ich ďalšieho sólového gitaristu, ktorým bol jeho kamarát George Harrison. Podľa Lennona bol vtedy štrnásťročný Harrison do kapely príliš mladý. Neskôr do kapely prijali na miesto basgitaristu spolužiaka Johna Lennona z umeleckej školy, Stuarta Sutcliffea. Začiatkom roka 1960 bola ich skupina premenovaná na „The Beatles“. V auguste toho istého roka dostali príležitosť na 48 nocí hrať v kluboch v západonemeckom Hamburgu. Na túto akciu začali zúfalo zháňať bubeníka. Nakoniec sa hráčom na bicie v kapele stal Pete Best. Lennonova teta bola z Johnových plánov zdesená, a prosila ho, aby namiesto hrania radšej pokračoval v štúdiu umenia. Po prvej návšteve v Hamburgu skupina prijala v apríli 1961 ďalšiu a potom ešte v apríli 1962 aj tretiu ponuku. Rovnako ako ostatní členovia kapely, Lennon v tomto období prvýkrát skúsil psychotropnú látku, fenmetrazín. Túto drogu pravidelne všetci užívali, aby vydržali existovať počas ich dlhých nočných hudobných vystúpení. Lennon v roku 1964 Od roku 1962 až do jeho smrti v roku 1967 bol manažérom kapely Brian Epstein. Brian síce nemal žiadne predchádzajúce skúsenosti s manažovaním umelcov, no napriek tomu silne ovplyvnil to, ako sa skupina začala na pódiu obliekať a ako sa začala prezentovať. Lennon spočiatku voči jeho snahe budovať ich profesionálny imidž protestoval, no neskôr tomu s konštatovaním, že pre peniaze to teda spraví, vyhovel. Potom, ako sa Sutclife rozhodol zostať v Hamburgu, stal sa basgitaristom v kapele Paul McCartney a Petea Besta za bicími nahradil Ringo Starr. Tým sa skompletizovala známa štvorica hudobníkov, ktorá zostala spolu až do ich rozpadu v roku 1970. Prvý singel skupiny „Love Me Do“ vyšiel v októbri 1962 a dostal sa na 17. miesto v britských hudobných rebríčkov. Ich debutový album, Please Please Me , nahrali dňa 11. februára 1963 za menej ako desať hodín. V ten deň bol Lennon ešte k tomu prechladnutý a aj je to počuť na albume v skladbe „Twist and Shout“. Dvojica Lennon–McCartney na tento album spolu zložila osem zo štrnástich skladieb. Až na niekoľko výnimiek, vrátane názvu albumu, sa v textoch ešte nevyžívali v slovných hračkách. Podľa Lennonových slov vtedy ešte „Len písali piesne... popové piesne bez toho, aby pri nich mysleli na viac – chceli len vytvoriť zvuk a slová boli pre nich takmer irelevantné." V rozhovore z roku 1987 McCartney povedal, že ostatní členovia The Beatles zbožňovali Lennona: „Bol ako náš vlastný malý Elvis... Všetci sme vzhliadali k nemu. Bol starší a bol do značnej miery vodcom, bol najrýchlejší a najmúdrejší." McCartney, Harrison a Lennon, v roku 1964 The Beatles dosiahli mainstreamový úspech vo Veľkej Británii začiatkom roku 1963. Lennon bol na turné, keď sa mu v apríli narodil jeho prvý syn, Julian. Počas vystúpenia Royal Variety Show, na ktorom sa zúčastnila aj kráľovná matka a iní britskí členovia kráľovskej rodiny, si Lennon robil srandu z publika: „Pre našu ďalšiu skladbu by som vás rád poprosil o pomoc. Pre ľudí na lacnejších miestach, tlieskajte rukami... a vy ostatní, stačí ak budete len strngať šperkami." Po roku Beatlemánie v Spojenom kráľovstve, sa konal historický debut skupiny vo februári 1964 v USA v programe The Ed Sullivan Show , ktorý znamenal ich prielom k tomu, že sa stali medzinárodnými hviezdami. Nasledovalo dvojročné obdobie neustálych koncertných turné, nakrúcania filmov a písania piesní, počas ktorého Lennon napísal dve knihy, In His Own Write a A Spaniard in the Works . Skupina The Beatles získala uznanie aj od britského establišmentu. V roku 1965 boli v rámci vyznamenania Queen s Birthday Honors vymenovaní za členov Rádu Britského impéria (MBE). Neskôr začalo Lennona znepokojovať to, že fanúšikovia, ktorí navštevovali koncerty Beatles, nemohli vďaka vreskotu publika počuť ich hudbu. Hovoril, že pieseň „Help!" z roku 1965 vyjadruje jeho pocity, ktoré začal mať z týchto frustrujúcich situácií. Pribral na váhe (neskôr to nazval „obdobím tučného Elvisa“) a začal mať pocit, že potrebuje zmenu. V marci toho roku on a Harrison nevedomky užili LSD. Bolo to potom, ako zubár usporiadajúci večeru, na ktorej sa zúčastnili spolu s manželkami, pridal hosťom túto drogu do kávy. Keď sa chystali odísť, hostiteľ im prezradil, čo sa stalo a odporučil im, aby kvôli pravdepodobným následkom radšej nevychádzali z domu. Neskôr, vo výťahu v nočnom klube, všetci uverili predstave, že horí. Lennon spomínal, že „Všetci vo výťahu vtedy hystericky kričali že horí(!)" V marci 1966, počas rozhovoru s reportérkou londýnskeho denníka Evening Standard , Maureen Cleaveovou, Lennon poznamenal: „Neviem, či skôr zanikne kresťanstvo, alebo rokenrol, ale teraz sú The Beatles populárnejší ako Ježiš . “. Výrok zostal v Anglicku prakticky nepovšimnutý. Keď ho ale o päť mesiacov neskôr citoval časopis Teen, v USA spôsobil veľké pohoršenie. Výsledkom bol veľký rozruch. Boli pálené nahrávky The Beatles, rozhlasové stanice odmietali vysielať ich piesne, a boli rušené ich koncerty. Dokonca Lennonovu poznámku odsúdil aj Vatikán. Dňa 11. augusta 1966 The Beatles zorganizovali tlačovú konferenciu v Chicagu, na ktorej sa vyjadrili k rastúcim vášňam. Počas konferencie sa Lennon za svoje výroky ospravedlnil. Vatikán jeho ospravedlnenie prijal a situácia sa po čase upokojila, no aktivity Ku-klux-klanu a vyhrážky Lennonovi, prispeli k tomu, že sa kapela rozhodla prestať koncertovať.thumb Štúdiové roky, rozpad Beatles a sólová tvorba: 1966–1970 Lennon v roku 1967 Po poslednom koncerte skupiny 29. augusta 1966 Lennon nakrútil protivojnovú čiernu komédiu How I Won the War . bolo to jeho jediné vystúpenie v celovečernom filme, v ktorom účinkoval mimo skupiny The Beatles. Po nakrúcaní filmu šiel v novembri spolu s kapelou do štúdia, kde sa dlhodobo venovali nahrávaniu hudby. Lennon v tom období začal vo zvýšenej miere užívať LSD a podľa spisovateľa, Iana MacDonalda, jeho neustále užívanie psychotropných látok viedli k tomu, že Lennon začal byť blízko svojej psychickej smrti. V roku 1967 vyšla skladba „Strawberry Fields Forever“, ktorú magazín Time ospevoval za jej „úžasnú vynaliezavosť“ a najvýznamnejší, prelomový album skupiny Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band , ktorý obsahoval Lennonove texty, ktoré silne kontrastovali s jednoduchými milostnými piesňami z prvých rokov účinkovania skupiny. Koncom júna ako príspevok Británie do satelitného vysielania Our World , skupina The Beatles zahrala Lennonovu skladbu „All You Need Is Love“. Počulo ju medzinárodné publikum, ktoré bolo odhadnuté na 400 miliónov ľudí. Zámerne zjednodušujúca pieseň vo svojom posolstve formalizovala jeho pacifistický postoj a stala jednou z hymien pre Leto lásky. Potom ako sa skupina The Beatles zoznámila s Mahariši Mahéšom Jógím sa skupina zúčastnila augustového víkendu osobnej výučby na jeho seminári transcendentálnej meditácie v Bangore vo Walese. Počas seminára sa dozvedeli o Epsteinovej smrti. „Vedel som, že sme vtedy mali problémy," povedal Lennon neskôr. „Nemal som žiadne mylné predstavy o našej schopnosti robiť čokoľvek iné ako hrať hudbu. Bál som sa - pomyslel som si: Teraz sme to kurva mali ." McCartney vtedy zorganizoval prvý post-Epsteinov projekt skupiny, televízny film Magical Mystery Tour , ktorý on sám napísal, vyprodukoval a zrežíroval a ktorý vyšiel v decembri toho roku. Zatiaľ čo samotný film sa ukázal byť ich prvým kritikou zaznávaným prepadákom, jeho vydanie soundtracku, na ktorom bola skladba, v ktorej sa Lennon inšpiroval dielom Lewisa Carrolla, „I Am the Walrus“, bolo úspešné. Pod vedením Harrisona a Lennona odcestovali Beatles vo februári 1968 do Maharishiho ášramu v Indii, aby tam získali ďalšie rady. Počas pobytu zložili väčšinu skladieb, ktoré vyšli na ich dvoalbume The Beatles , ale zmiešané skúsenosti členov kapely s transcendentálnou meditáciou vniesli ostrý rozdiel vo vzťahoch členov skupiny. Po návrate do Londýna sa čoraz viac zapájali do obchodných aktivít vytvorením Apple Corps, multimediálnej korporácie zloženej z Apple Records a niekoľkých ďalších dcérskych spoločností. Lennon opísal tento podnik ako pokus o dosiahnutie „umeleckej slobody v rámci obchodnej štruktúry“. Debutový singel skupiny pre značku Apple, vydaný uprostred protestov v roku 1968, zahŕňal Lennonovu B-stranu „Revolution“, v ktorej volal po „pláne“ namiesto toho, aby sa zaviazal k maoistickej revolúcii. Pacifistické posolstvo piesne viedlo k výsmechu od politických radikálov v tlači Novej ľavice. Napätie na nahrávaniach Beatles v tomto roku vystupňoval navyše Lennon tým, že trval na tom, aby mal vedľa seba svoju novú priateľku, japonskú umelkyňu Yoko Ono. Porušil tým pravidlo kapely týkajúce sa manželiek a priateliek v štúdiu. Zvlášť si cenil svoj skladateľský podiel na dvojalbume a označil ho za nadradené dielo predchádzajúcemu projektu Sgt. Pepper s Lonely Hearts Club Band. Na konci roku 1968 sa Lennon zúčastnil v televíznom špeciáli The Rolling Stones Rock and Roll Circus , ktorý sa napokon neodvysielal. Lennon vystupoval so superskupinou Dirty Mac, v ktorej s ním účinkoval aj Eric Clapton, Keith Richards a Mitch Mitchell. Skupina tiež sprevádzala vokálne vystúpenie Yoko Ono. Filmová verzia z tejto akcie vyšla v roku 1996. Súbor:John Lennon en echtgenote Yoko Ono vertrekken van Schiphol naar Wenen in de vert, Bestanddeelnr 922-2496 (cropped).jpg|right|upright=0.85|thumb|Yoko Ono a John Lennon v marci v roku 1969 Koncom roku 1968, Lennonove zvýšené užívanie drôg a rastúca posadnutosť Yoko Ono v kombinácii s neschopnosťou The Beatles dohodnúť sa na tom, ako by mala byť spoločnosť riadená, spôsobili, že v Apple sa rozhodli, že potrebujú profesionálny manažment. Lennon požiadal lorda Beechinga, aby túto úlohu prevzal, ale on odmietol a poradil Lennonovi, aby sa vrátil k nahrávaniu. Lennona oslovil Allen Klein, ktorý v období britskej invázie manažoval The Rolling Stones a ďalšie kapely. Začiatkom roku 1969 bol Lennonom, Harrisonom a Starrom Klein vymenovaný za výkonného riaditeľa spoločnosti Apple, no McCartney nikdy túto manažérsku zmluvu nepodpísal. Lennon a Yoko Ono sa zosobášili 20. marca 1969 na Gibraltáre a čoskoro vydali sériu 14 litografií s názvom „Bag One“, na ktorých boli zobrazené scény z ich medových týždňov. Z týchto obrázkov bolo osem považovaných za neslušné a väčšina z nich bola zakázaná a skonfiškovaná. Lennonovo kreatívne zameranie sa naďalej posúvalo za hranice Beatles. V rokoch 1968 až 1969 spolu s Ono nahrali tri albumy experimentálnej hudby: Unfinished Music No. 1: Two Virgins (známy skôr pre obal ako pre hudbu), Unfinished Music No. 2: Life with the Lions a Wedding Album . V roku 1969 založili skupinu Plastic Ono Band a vydali Live Peace in Toronto 1969 . V rokoch 1969 až 1970 vydal Lennon single: „Give Peace a Chance", ktorý bol všeobecne prijatý ako hymna proti vojne vo Vietname, „Cold Turkey". ktorý dokumentoval jeho abstinenčné príznaky po tom, čo sa stal závislým na heroíne a „Instant Karma!". Na protest proti zapojeniu Británie do Nigerijskej občianskej vojny, jej podpore Ameriky vo vojne vo Vietname a (skôr žartovne) proti tomu, že pieseň „Cold Turkey" padla v rebríčkoch, Lennon vrátil svoju medailu MBE. ku kráľovnej. Toto gesto nemalo žiadny vplyv na jeho status MBE, ktorého nie je možné sa vzdať. Medaila spolu s Lennonovým listom je uložená v Centrálnej kancelárii rytierskeho rádu rytierov Lennon od skupiny Thel Beatles odišiel v septembri 1969, ale súhlasil s tým, že o tom nebude informovať médiá, až kým skupina neprerokuje ich nahrávaciu zmluvu. Pobúrilo ho neskôr, že McCartney v apríli 1970 zverejnil svoj vlastný odchod pri vydaní svojho debutového sólového albumu. Lennonova reakcia bola: „Ježiš Mária! On za to dostáva všetky zásluhy!" Neskôr napísal: „Založil som kapelu. Rozpustil som ju. Je to také prosté." V decembri 1970 v rozhovore s Jannom Wennerom z magazínu Rolling Stone verejne odhalil svoju zatrpknutosť voči McCartneymu, keď povedal: „Bol som blázon, keď som neurobil to, čo urobil Paul, ktorý to použil na propagáciu predaja svojej nahrávky." Lennon hovoril aj o Paulovom nepriateľstve, ktoré vnímali aj ostatní členovia, voči Yoko Ono a o tom, ako on, Harrison a Starr „už mali dosť toho, že sú pre Paula len pomocníkmi... Po smrti Briana Epsteina sme skolabovali. Paul nás prevzal a údajne nás viedol. Ale čo nás viedlo, keď sme sa točili v kruhu?"