TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Začiatky vlády Henricha VIII. (roky 1509 – 1525) Osemnásťročný Henrich VIII. po svojej korunovácii v roku 1509. Dva dni po korunovácii dal Henrich VIII. zatknúť dvoch otcových neobľúbených ministrov, sira Richarda Empsona a Edmunda Dudleyho. Boli bezdôvodne obvinení z vlastizrady a následne boli v roku 1510 popravení. Tento čin začal Henrichovu krutovládu a mal slúžiť ako výstraha pre všetkých, ktorí by mladému kráľovi stáli v ceste. Henrichovým prvým ministrom sa stal kardinál Thomas Wolsey, ktorého roku 1515 menoval za Lorda kancelára a predsedu kráľovskej rady, čím došlo k tomu, že kráľovskú politiku viedol kardinál. Neskôr mu pápež udelil doživotnú hodnosť legáta a on sa stal najvyššou cirkevnou autoritou v Anglicku. Henrich bol všestranne vzdelaný človek a kráľovský dvor bol za jeho vlády centrom vedy a umenia. Henrich sa tiež zaraďoval medzi vynikajúcich hudobníkov, autorov a básnikov. Jeho najznámejšie hudobné diela sú Zábava s dobrou spoločnosťou ( Pastime with Good Company ) alebo The Kynges Ballade . Bol taktiež vášnivým hráčom kociek a vynikal aj v športe, obzvlášť v rytierskych súbojoch, poľovačke a tenise. V tom čase bol známy aj pre svoje zanietenie pre kresťanstvo. V roku 1521 vydal polemiku Obrana siedmich sviatostí , ktorou útočil na Martina Luthera. V tzv. Šiestich článkoch bola určená smrť každému, kto by bol proti transsubstanciácii (pretváranie, premieňanie podstaty) a iným cirkevným dogmám. Za to mu pápež Lev X. v októbri 1521 udelil titul obranca viery (lat. defensor fidei). Vystúpil tiež proti Tyndalovmu anglickému prekladu biblie (v tom čase bolo totiž zakázané prekladať bibliu do anglického jazyka). Francúzsko a Španielsko Mince s podobizňou kráľa Henricha VIII. V roku 1511 povolal pápež Július II. tzv. Cambraiskú ligu proti Francúzsku. Táto nová aliancia okrem Španielska a Rímskonemeckej ríše zahŕňala aj Anglicko. Henrich sa rozhodol využiť túto príležitosť ako zámienku na rozšírenie jeho dŕžav v severnom Francúzsku. V novembri 1511 uzavrel westminsterskú zmluvu so Španielskom, ktorá zaručovala vzájomnú pomoc proti Francúzsku. Začal sa pripravovať na vstup do vojny. V roku 1513 zaútočil Henrich na Francúzsko a jeho vojsko porazilo francúzsku armádu v spurskej bitke. Jeho švagor, Jakub IV., škótsky kráľ, zaútočil na Anglicko na príkaz francúzskeho kráľa Ľudovíta XII., ale nepodarilo sa mu dostať Henrichove jednotky z Francúzska. Škótska armáda bola 9. septembra 1513 katastrofálne porazená v bitke na Floddenskom poli. Medzi mŕtvymi bol aj škótsky kráľ a táto bitka ukončila krátku škótsku účasť vo vojne. Tehotenstvá Kataríny Aragónskej 18. februára 1516 porodila kráľovná Katarína princeznú Máriu, ktorá neskôr vládla Anglicku ako kráľovná Mária I. Pred Máriou priviedla na svet aj dvoch synov, pričom obidvaja sa volali Henrich, cornwallský vojvoda , no obaja synovia (jeden sa narodil v roku 1511 a druhý v roku 1514) zomreli niekoľko týždňov po svojom narodení.
Rímsky kráľ Hneď po zvolení za kráľa dali kurfirsti Henrichovi najavo svoju averziu voči kráľovskej moci, ktorú by chcel uplatňovať v oblasti ich záujmu. To viedlo Henricha k rozhodnutiu zamerať svoj záujem k uskutočneniu rímskej jazdy a vykonaniu cisárskej korunovácie. Chcel po viac ako pol storočí obnoviť osobný výkon vlády a presadiť práva ríše v ríšskej časti Talianska, Arelatsku, a tiež vystúpiť ako mierotvorca medzi znepriatelenými stranami v Taliansku. Už v júni 1309 vyslal k pápežovi posolstvo, ktoré v Avignone nakoniec dohodlo detaily cisárskej korunovácie, ktorá sa mala uskutočniť 2. februára 1312. Podporu pre rímsku jazdu u ríšskych kniežat chcel získať na ríšskom sneme v Speyeri v septembri 1309. Ešte predtým sa vyrovnal s Habsburgovcami, ktorým 17. septembra 1309 potvrdil ich všetky ríšske léna. Habsburcovci mu za to prisľúbili, že pod vedením vojvodu Leopolda budú na vlastné náklady sprevádzať kráľa na rímskej jazde. Ďalej sa snažil vyriešiť problém okolo württemberského grófa Eherharda I., ktorému nakoniec pre jeho útoky na ríšsky majetok bola vyhlásená ríšska vojna (nebola však rozhodnutá do Henrichovej smrti). Na ríšskom sneme v Speyeri kráľ vytýčil termín rímskej jazdy na jeseň roku 1310. Aj keď nemal veľkú podoru zo strany ríšskych kniežat, v jeho rozhodnutí ho utvrdzovali ghibellini, ktorí ho presviedčali, že je v Taliansku vítaný a očakávaný. Pred odchodom sa snažil upraviť svoje vzťahy s Francúzskom, ktoré vyvíjalo silný tlak na západné hranice ríše. 26. júna 1310 uzavrel s francúzskym kráľom dohodu, ktorej súčasťou bol prisľúb ríšskeho léna pre Filipa Dlhého, syna francúzskeho kráľa Filipa IV. Po obsadení Lyonu francúzskymi vojskami však došlo k zhoršeniu vzťahov a dočasnému prerušeniu kontaktov. Rok 1310 priniesol Henrichovi aj zisk budúcej mocenskej základne jeho rodu na východe ríše, Českého kráľovstva. Podarilo sa mu získať si českých pánov a zástupcov miest, ktorý v júni 1310 súhlasili s voľbou príslušníka rodu Luxemburgovcov za českého kráľa. Na ríšskom sneme, ktorý sa konal v júli vo Frankfurte, požiadal ríšske kniežatá o súhlas so zosadením Henricha Korutánskeho z českého trónu. Českí vyslanci tu zároveň presadili, aby sa kráľom stal Henrichov syn Ján, ktorý sa 1. septembra zosobášil s Eliškou Přemyslovnou, sestrou posledného českého kráľa z rodu Přemyslovcov Václava III. Zisk kráľovstva neznamenal len zisk kurfirstskej hodnosti a úradu ríšskeho arcičiašnika, ale aj zisk jednej z najbohatších krajín ríše. Pre uľahčenie synovho prevzatia moci v Čechách ako aj svojej výpravy do Talianska, vzdal sa nárokov na Durínsko a Meissensko, o ktoré sa usilovali jeho predchodcovia, a 18. decembra 1310 bola uzavretá zmlvuva s meissenkým markgrófom Fridrichom I.
Život Henrich sa pravdepodobne narodil v kráľovskom paláci v dolnosaskom Goslare ako syn cisára Henricha III. zo sálskej dynastie a jeho druhej manželky Anežky z Poitou. Už vo svojich štyroch rokoch bol – ešte za života svojho otca – 17. júla 1054 korunovaný za kráľa. Po nečakanej smrti otca v roku 1056 bol bez problémov uznaný za jeho nástupcu, pričom regentstvo nad neplnoletým chlapcom pripadlo jeho matke Anežke. Tá však nedokázala zabrániť tomu, aby skutočnú moc prebrali najvplyvnejšie kniežatá, ktorí pre seba ukoristili cisárske územia a statky. Sám Henrich slúžil ako bábka. Nakoniec sa ho zmocnil kolínsky arcibiskup Anno II., keď vylákal dvanásťročného chlapca na prehliadku lode, s ktorou odrazil od brehu a zabránil Henrichovi v úteku. Anno si vďaka tomuto ťahu vynútil pozíciu regenta mladého kráľa a odstavenie cisárovnej-vdovy od moci, cenou bola strata dôvery Henricha k svojim blízkym. Jeho radcovia sa nechceli svojho vplyvu vzdať ani potom, kedy bol Henrich vyhlásený v roku 1065 za dospelého. Henrich musel ťažko dobývať späť cisársku autoritu a preto sa spojil s nižšou šľachtou a mestami.
Záver vlády a smrť V bitke pri Lewes v máji 1264 sa Henrichove vojenské sily ocitli v zraniteľnej pozícii, boli premožení a porazení. Henrich sám bol zajatý a prinútený podpísať Mier z Lewes, čím svoju moc preniesol na Simona de Montfort. Našťastie pre Henricha sa jeho synovi a nástupcovi Eduardovi podarilo utiecť a o rok neskôr porazil Simona de Montfort v bitke pri Eveshame, čím konečne oslobodil svojho otca. Zomrel v roku 1272 a zanechal svojmu nástupcovi a prvorodenému synovi Eduardovi horúcu politickú a spoločenskú scénu.
Politika V domácom prostredí bol Henrich považovaný za zdatného vládcu, zbožného a ťažko pracujúceho muža. Vynikal v administratíve ako aj vo veciach zahraničnej politiky.
Manželstvo Oženil sa s Eleonórou Provensálskou a mali päť detí. Jeho manželstvo bolo relatívne šťastné a hovorilo sa, že svojej manželke zostal verný počas ich spoločných tridsaťšesť rokov. Zabezpečil tiež, aby plnila významnú úlohu kráľovnej, spoliehajúc sa na svoj vplyv v politických záležitostiach a udeľoval jej záštitu, ktorá jej zabezpečila finančnú nezávislosť. Dokonca ju v roku 1253 prinútil vládnuť, keď bol v zahraničí. Okrem podporného a silného vzťahu bol známy aj svojou zbožnosťou, ktorá ovplyvnila jeho charitatívnu prácu. Za jeho vlády bolo Westminsterské opátstvo prestavané; napriek tomu, že mal málo financií, Henrich cítil, že je to pre neho dôležité a dohliadal na jeho dokončenie. Vo vnútornej politike, ako aj v medzinárodnej politike, Henrichove rozhodnutia nemali veľké dôsledky, s výnimkou zavedenia politiky segregácie a diskriminácie vo vzťahu k Židom.
Narodenia  6. december – Henrich VI., anglický kráľ († 1471)
Najprv si získal slávu vynachádzavým používaním liekov a uplatňovaním nových liečebných postupov počas morových epidémií v Aix a Lyone v rokoch 1546 až 1547. Predstavivosť svojich súčasníkov potom zaujal zbierkou rýmovaných veštieb výrazne apokalyptického ladenia, nazvanou Proroctvá. Zbierku vydal roku 1555. Jeho sláva mu získala kráľovskú priazeň. Druhé, rozšírené vydanie zbierky z roku 1558 venoval práve francúzskemu kráľovi Henrichovi II. Po nástupe Karola IX. na trón v roku 1560 bol Nostradamus vymenovaný za kráľovského lekára. Jeho proroctvá aj naďalej vyvolávali špekulácie a spory. V roku 1781 ich rímskokatolícka cirkev odsúdila.
1 – 1700 ;150 Ptolemaios napísal Almagest . ;964 as-Súfí vydal Knihu stálic ;1252 Alfonz X. Kastílsky vydal Alfonzínske tabuľky , ktoré sa používali až do čias Kopernika. ;1430 Ulugbeg vypracoval svoje tabuľky hviezd a panét. Presnosťou sa vyrovnali Braheovým tabuľkám. ;1543 Mikuláš Kopernik vydal dielo De revolutionibus orbium coelestium ( O pohyboch nebských sfér ), v ktorom dokazoval, že Zem obieha okolo Slnka. Dielo zaradila cirkev do Zoznamu zakázaných kníh v roku 1616. ;1609 Galileo Galilei prvýkrát použil ďalekohľad na pozorovanie nebeských telies. ;1618 Kepler dokončil dielo Harmonices Mundi ( Harmónia sveta ), v ktorom opísal zákony pohybu nebeských telies. ;1687 Isaac Newton vydal dielo Philosophiae Naturalis Principia Mathematica ( Matematické princípy prírodnej filozofie ), v ktorom sformuloval gravitačnú teóriu.
Zoznamy siedmich divov sveta Prvá zmienka o divoch sveta pochádza z 5. storočia pred Kr. od Herodota. Práve on medzi ne zahrnul egyptské pyramídy a visuté záhrady v Babylone. Ďalšou významnou osobnosťou, ktorá sa zaoberala divmi sveta, bol v roku 225 pred Kr. matematik Filón Byzantský (čo je dnešný Istanbul), ktorý o nich napísal svoje známe dielo O siedmich divoch ( On the Seven Wonders ). Po ňom, okolo roku 130 pred Kr., ich spísal spisovateľ Antipatros zo Sidónu, ktorého zoznam sa dnes považuje za prvú verziu. V čase, keď spisovali svoj zoznam, však ešte nestál Alexandrijský maják na ostrove Faros. Preto medzi svoje divy sveta zahrnuli monumentálne hradby Babylonu. Do dnešných čias sa zachovali jedine pyramídy v Egypte. Ďalšie dva divy zničil oheň a tri z nich zničilo zemetrasenie.
Epistemológia Parmenides vytvoril priestor pre skutočný prelom v antickej filozofii. Tento obrat spočíval v revolučnom rozpoznaní nového filozofického problému, ktorého charakter je výhradne gnozeologický. Práve Parmenides nastolil v dejinách západnej filozofie otázku protikladnosti pravého a nepravého poznania, pričom v týchto dvoch protikladoch videl konfrontáciu ľudského rozumu a ľudského zmyslového vnímania: Cesta nepravého poznania, resp. zdania - jedná sa o spoznávanie prostredníctvom zmyslových orgánov, ktoré sú klamné. Keďže Parmenides prijíma vo svojom diele základný ontologický princíp, že nič nemôže zároveň byť aj nebyť, tak súčasne akceptuje, že premenlivosť, ktorú eviduje naša zmyslovosť v tomto svete, musí byť nevyhnutne ilúziou. Je tomu tak preto, že premenlivosť počíta so vznikaním a zanikaním, ktoré sú však rozumom vyvrátené na podklade myšlienky, že vznik by implicitne musel zahŕňať ideu, že súcno najprv nebolo, a potom zrazu bolo, a pri zániku zase že súcno istý čas bolo a zrazu už nie je. To je však podľa Parmenida v rozpore s tézou, že súcno nemôže byť aj nebyť. Buď jestvuje a jestvuje stále, a preto je bytím, alebo nejestvuje nikdy, a preto je nebytím, ktoré ani nemôže vlastne nikdy byť. Parmenides touto explanáciou zdanlivosti zmyslového poznania nevylučuje jeho dostatočnosť pre praktický život, avšak usudzuje, že je radikálne nepostačujúce pre poznanie skutočného bytia a skutočnej pravdy. Cesta pravého poznania - ide o cestu rozumu a myslenia, ktoré dokáže ako jediné odhaliť skutočnú pravdu a rozpoznať pravé bytie, ako i pravú podstatu bytia (starogr. arché).
Učenie Empedokla Je pokusom o syntézu Herakleitovho učenia o večnej zmene Parmenidovho učenia o nemennom súcne. Základom všetkého sú podľa Empedokla štyri elementy (živly): oheň, vzduch, zem a voda. Elementy sú nemenné v tom zmysle, že kvalitatívna zmena jedného na druhý nie je možná. Rozmanitosť vecí a dianie vzniká podľa Empedokla tým, že Láska (spájajúca sila) a Svár (oddeľujúca sila) zmiešavajú čiastočky elementov v rôznych proporciách. Z tohto nepretržitého zápasu protikladov vzniká celý svet čiže kozmos. V kozme každá jednotlivá vec ďalej podlieha tomuto istému zákonu boja protikladov, v dôsledku čoho všetko vzniká – stáva sa – všetko bez prestávky hynie, aby znovu vzniklo. Tento proces sa uskutočňuje na základe vírivého pohybu, v ktorom vzniká najskôr vzduch, neskoršie kozmický oheň, nato zem a voda a z vody znovu vzduch a potom nasledujú ďalšie vírivé cykly. Zo zeme vzniká rastlinný a živočíšny svet i človek.
Diela Xenofónové spisy,boli hlavne Anabáza (alebo Kýrova výprava ), sú často čítané študentmi, ktorí sa prv začínajú učiť gréčtinu. Jeho Hellénika je jedným z hlavných historických prameňov udalostí v starovekom Grécku v rokoch 411 až 362 pred Kr. Historické a biografické diela Anabáza ֗ Cyropaedia Hellénika Agesilaus Sokratovoské diela a dialógy Spomienky na Sokrata Oikonomikos Symposion Obrana Sokrata Hierón Krátke pojednania O jazdeckom umení O veliteľovi jazdy Spôsoby a prostriedky Ústava Sparty O lovectve O hospodárstve
Dejiny Mesto je preslávené najmä ako bydlisko veštca Michela de Nostradame, ktorý sa tu usadil v roku 1547. Veštby si u neho objednávala aj kráľovná Katarína Medicejská a jeho predpovede sú slávne dodnes. Nostradamov dom sa zachoval a slúži ako múzeum jeho života a diela. Nad mestom sa týči majestátny zámok, bývalé sídlo arcibiskupov z Arles.
Dielo  História (Dejiny) Nedokončený historický spis, v ktorom popisuje historický vývoj Byzantskej ríše od roku 1034 do roku 1080. Najväčšia časť diela sa venuje vláde Nikéfora III. Botaneiata, ktorému je dielo venované. Túto časť diela možno označiť i ako pangeriku - oslavnú chválu, hoci si stále zachováva istý uhol objektívnosti. Dielo obsahuje viacero popisov prírodných ale i spoločenských a kultúrnych javov. Jazykovo sa dielo blíži ku komnénovskému archaizujúcemu štýlu, namiesto Boha napríklad v istých okamihoch ako príčinu náhody, či šťastia spomína Tyché (Fortúnu). právnická príručka Ponema Nomikon Vznikla v roku 1072 pre cisára Michala VII. Popísal v nej vývoj rímskeho práva od republiky až po vydanie Bazilík.
Empedokles (alebo Empedoklés ) z Akragantu/Agrigenta (, asi 483 pred Kr. — † 423 pred Kr.) bol starogrécky filozof. Mnohotvárnosť vecí vyrastá podľa neho zo štyroch koreňov (elementov, živlov): zeme, vody, vzduchu a ohňa. Zjednocovanie a rozdeľovanie elementov spôsobujú podľa Empedokla dve protikladné sily: Láska (príťažlivosť) a Nenávisť (odpudivosť). Štádiá vývinu sveta sa rozlišujú podľa toho, ktorá z týchto síl prevláda. Empedokles dokazuje vo svojej koncepcii prírody nutnosť zhody medzi večnou zmenou a tým, čo je v prírode nemenné, čím chce odstrániť dve krajné antinómie – Herakleitovu a Parmenidovu. Prichádza s novou hypotézou, že stávanie sa, vznikanie a zanikanie jednotlivých vecí je v podstate len pretváraním sa akéhosi pre celú skutočnosť spoločného súcna, čohosi jediného, večného a stále sa meniaceho a ďalej, že poznanie sveta si vyžaduje aj poznanie opierajúce sa o zmyslové údaje, ako aj poznanie racionálne. Empedokles sa túto hypotézu pokúša zdôvodňovať spôsobom, ktorý by sme dnes označili ako prírodovedný.
Zdroje  Herodotos, História , VI, 51 – 52; VIII, 131. Apollodóros, Kronika 2,8,2. Ploutarchos, Lykurgos 2. Strabón, Geogafia , VIII, 5,4. Cicero, De divinatione , II, 43. Pausanias, Periégésis tés Hellados , 3,16,6; 3,1,7 – 8. Euripides, Deti Herakleovcov ,
Zdroje  Nostradamus - Poverčiví holubi Neobehaviorismus Kategória:Psychológia Kategória:Manažment Kategória:Personalistika
Dielo  kronika 13-dielne historické dielo popisujúce udalosti rokov 12551308 (do roku 1261 len stručne). Dielo autor písal na základe svojich vlastných skúseností, využíva ale aj početné písomné podklady, ktoré nielen kopíruje, ale aj uvádza. Značnú pozornosť venuje cirkevným udalostiam (napr. spory o úniu so Západom). Jeho vyjadrenia sa javia byť objektívne a nestranné, zároveň však obsahujú aj autorove názory a kritiku. Významne sa venuje byzantsko-osmanským vojnám a úpadku byzantskej moci v Malej Ázii. Kroniku nepísal typickým byzantským štýlom, ale inšpiráciu hľadal v antickej historiografii, najmä v Thoukydidovi. Hýbateľom svetových udalostí uňho podľa antickej tradície alegorická Tyché, verí teda historickému determinizmu. Filozofia , súhrn Aristotelovej filozofie komentár k Proklovi parafráza na spisy Dionýza Areopagitu spis o pôvode Ducha svätého spis Syntagma ton tessarón mathématón o matematike, komentár k Diofantovi veršovaná autobiografia napísaná v klasických hexametroch, zachovala sa len v zlomkoch ďalšie rétorické diela (progymnasmata), či právne diela
Zdroje  Herodotos, História , VII,204; VIII, 131. Ploutarchos, Lykurgos 2,13. Polyainos, Stratégie , 2,13. Pausanias, Periégésis tés Hellados , 3,7,1 – 2. Thomas Falconer, Chronologické tabuľky, počnúc panovania Šalamúna a končiac smrťou Alexandra Veľkého ,
Zdroje  Herodotos, kniha VII, 204; Kategória:Vládcovia Sparty
Obyvateľstvo Champoléon má 127 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Gréoux-les-Bains má 2510 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Agnicourt-et-Séchelles má 200 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Désaignes má 1182 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Barzy-en-Thiérache má 302 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Rouairoux má 373 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Le Chambon má 56 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Obyvateľstvo Bourg-Saint-Christophe má 1147 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Mestá  Auch Bordeaux Bayonne Lourdes
Obyvateľstvo Le Nouvion-en-Thiérache má 2809 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Externé odkazy  Rodostrom antických bohov a hrdinov
Pozri aj  Zoznam postáv gréckej mytológie
Dielo  Zrodenie bohov-Theogonia Je to najznámejšie Hesiodovo dielo, Hesiodos a Homér sú považovaní za stvoriteľov gréckych bohov a mytológie. Hesiodos tu spomína zrod olympijského kultu. Uranos (nebo) a Gaia (zem) splodili deti. Uranos však na ne žiarlil a rozhodol sa ich vrátiť do útrob Gaie. Tá sa však spojila so synom Kronom, ktorý svojmu otcovi usekol pohlavný úd, ktorý ešte stihol Gaiu oplodniť a tak sa zrodili Giganti a Erýnie. Úd odhodil Kronos do mora a tak sa zrodila Afrodita. Kronos si za ženu zobral svoju sestru Rheiu, svoje deti sa však tiež rozhodol zahubiť, chcel ich prehltnúť. Nešťastná Rheia sa poradila s Uranom a Gaiou, ktorí jej poradili, aby svoje dieťa porodila na Kréte. Tu sa narodil Zeus, ktorého vychovala koza a ktorý nakoniec porazil svojho otca, titanov, gigantov a draka Tyfoea a zmocnil sa vlády nad svetom aj so svojimi súrodencami a neskôr aj deťmi. Bolo to 12. tradičných božských bytostí. Práce a dni-Erga kai Hemerai Ďalším významným Hesiodovým dielom sú práce a dni. Ide tu o mravné ponaučenia z bežného života. Hesiodos tu poúča o nepremyslenom sobáši, potreba opatrnosti, roľnícke rady... Hovorí aj o bežnom pracovnom dni či o roľníckych prácach. Významnou postavou, ktorú Hesiodos neustále poučuje je jeho brat Perses. Ide však pravdepodobne iba o Hesiodom vymyslenú postavu, aby tak mohol prezentovať svoj vlastný pôvod a bežné rodinné problémy. Perses totiž prišiel neprávom k majetku, keď Hesioda pripravil o časť dedičstva. Hesiodos ho tu poučuje a radí čo má robiť, aby sa však pomohlo aj Persovi keď o majetok prišiel aj on. Perses je stálym terčom jeho rád. V tomto diele nechal Hesiodos čitateľa nahliadnuť do svojho súkromia, zároveň však spomína mytologický príbeh o Pandóre a Prometeovi. Iné jeho nedochované diela boli Katalóg žien (Katalogos gynaikon), Štít (Aspis), Veštenie z vtákov (Ornitomantheia) či Veľké Heoie (Megalai Heoiai) . Hesiodos skladal svoje básne v haxametroch tzv. homérskym jazykom. Hesiodos mal veľký vplyv na grécku poéziu, najmä helenistickú, ďalej na Vergilia a na literatúru kresťanskú.
Iné tradície Noe nie je ojedinelou postavou svojho druhu. K Noemovi sa vzťahujú aj v staromezopotámskej literatúre paralely, z ktorých je najznámejší Utnapištim (epos o Gilgamešovi).
Grécki prabohovia sú v starovekom Grécku najstarší bohovia, avšak nie sú určení jednoznačne. Každá teogónia gréckych básnikov spomína iných bohov ako prvých: V Homérovi boli na začiatku Okeanos a Tethys, rodičia všetkých bohov. V Hesiodovi stojí na počiatku Chaos (prázdny, medzera) a po ňom nasleduje Gaia, Eros, Noc, Uranos a potom Aiter. Orfická poézia urobila z Nyxi prvé božstvo. Nyx je aj prvé božstvo v Aristofanovom diele Vtáci , ktoré stvorilo Erosa z vajca. Podľa Alkmana je to vodná nymfa Thetis prvou bohyňou, ktorá splodila poros (chodník, trať), tekmor (vytyčovacia značka) a skotos (temnota) do prázdnoty bez chodníkov a bytostí. Aj grécki filozofi a myslitelia stvorili vlastné kozmogónie s vlastnými prabohmi: Ferekydés označil Chrona (čas) vo svojom diele Heptamychia za prvého boha. Afrodita a Ares boli prvými božstvami u Empedokla, ktorí vytvorili svet zo štyroch živlov pomocou svojich síl láska a svár. V Platónovom Timaeu práve Stvoriteľ vymodeluje svet podľa ideí.
Archidamos IV. alebo Archidámos IV. () z kráľovského rodu Eurypontovcov bol kráľom Sparty približne od roku 305 pred Kr. do roku 275 pred Kr. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol Areus I. Po smrti Alexandra Veľkého (323 pred Kr.) prebiehali v celej ríši boje o následníctvo. Počas mocenských zápasov diadochov (následníkov), ktoré sa viedli o Macedónsko a priľahlé oblasti gréckeho sveta, zvíťazil v roku 296 pred Kr. Démétrios Poliorkétés syn macedónskeho kráľa Antigona Jednookého nad kráľom Sparty Archidamom IV. v bitke pri Mantinei. Ríše diadochov v čase vlády spartského kráľa Archidama IV. Sparta sa v ďalších bojoch prebiehajúcich v Lakónii ubránila a onedlho vďaka strategickým schopnostiam Archidamovho spolukráľa Area opäť zaujala na Peloponéze ako také postavenie. Hlavným úsilím Sparty bolo v tomto období udržať si v prvom rade územné a politické pozície na Peloponéze. Informácie týkajúce sa panovania Archidama IV. nám antickí autori nezanechali. Presný dátum prevzatia trónu, ako aj jeho úmrtia je neznámy. Archidamovým nástupcom sa stal jeho syn Eudamidas II.
Anaxandridas I. alebo Anaxandridás I. () bol kráľ Sparty (možno mýtický) približne od roku 675 pred Kr. do roku 665 pred Kr. Vládol v línii kráľovského rodu Eurypontovcov. Anaxandridas I. nie je historicky doloženým kráľom. Ako deviaty kráľ Sparty rodu Eurypontovcov figuruje v zázname historika Herodota, ktorý ho vo svojej knihe História označil ako jedného z predkov Leótychida II. Podľa Herodota bol synom a nástupcom Theopompa a ako nástupcu Anaxandrida I. v tomto texte označil jeho syna Archidama. Informácie o dejinných udalostiach týkajúcich sa tohto panovníka nám Herodotos nepodáva. Čo sa týka iných antických autorov tí sa o ňom ani nezmieňujú. To isté platí aj v prípade historika a geografa Pausania, ktorý je autorom najrozsiahlejšieho historického diela z tohto obdobia starovekej Sparty. (aj keď podstatnú časť jeho historického textu tvoria legendy a mýty) Pausanias vo svojom diele Opis Grécka neoznačil za Theopompovho nástupcu Anaxandrida, ale podľa neho sa nástupcom Theopompa stal jeho vnuk Zeuxidamos. Historici novoveku (A. Jones, J. Lazemby, W. Forrest a iní) sa vo svojich zoznamoch kráľov Sparty prikláňajú k verzii od Herodota a jeho vládu kladú do doby začiatku siedmeho storočia pred Kr. Zdroje Herodotos, História , VIII, 131. Pausanias, Periégésis tés Hellados , 3,7,56; Kategória:Vládcovia Sparty
Životopis Už za života svojho otca bol poverený vedením mesta Himera, kde si kvôli svojej násilnej a svojvoľnej vláde znepriatelil miestnych občanov tak, že uvažovali o vzbure. Obrátili sa o pomoc na Hieróna I. Syrakúzskeho, ten ich však zradil a udal Thérónovi. Thérón odsúdil ich vodcov na smrť a obnovil svoju autoritu. Nie je známe, či si po tomto Thrasydaios podržal svoju pozíciu v Himere. Po Thérónovej smrti roku 472 pred Kr. sa ujal bez odporu vlády nad oboma mestami. Jeho tyranská a násilnícka povaha sa však čoskoro prejavila a urobila ho v Akragante rovnako nepopulárnym, ako bol v Himere. Najprv obnovil vojnu s Hierónom, proti ktorému už vystúpil za vlády svojho otca. Zhromaždil veľkú armádu žoldnierov a brancov z Akragantu a Himery a vyrazil proti nemu. Bol ale porazený v krvavej a úpornej bitke, čoho okamžite využili obyvatelia Akragantu a vyhnali ho z mesta. Utiekol do Grécka, bol ale zajatý v Megare a verejne popravený.
Eurystheova smrť Zbabelý Eurystheus posielal Herakla plniť životu nebezpečné úlohy, ale sám sa bál čo i len pozrieť na výsledky ich splnenia. Ani s Heraklom sa nedokázal stretnúť tvárou v tvár. Niektoré verzie uvádzajú, že sa vo svojej prechodnej moci vyžíval natoľko, že žiadal, aby mu slúžili aj Heraklove deti. Vyhnal ich vraj z Heraklovho hradu Tirynthu, prenasledoval ich až do Atén, kde Aténčanov potom žiadal o ich vydanie. Dokonca kvôli nim pritiahol s veľkým vojskom. Aténčania ho porazili aj s pomocou bohov, o posledné sympatie bohov sa Eurystheus sám pripravil: Heraklov synovec Iolaos ho priviedol do mesta ako zajatca. Heraklova matka Alkména pod dojmom stále živých spomienok na urážky a ponižovanie jej syna sa neovládla, vyškriabala mu oči a prebodla ho dýkou. Tak sa zavŕšil život neslávneho pána, ktorý vlastnil krátky čas slávneho sluhu.
Dom umenia v súčasnosti organizuje koncerty počas sezóny a je jedným z hlavných spoluusporiadateľov medzinárodného Piešťanského festivalu, ktorý prebieha každoročne počas letných mesiacov už od roku 1955. Dom umenia Piešťany je však nielen dejiskom koncertného života, ale aj ďalších rozmanitých kultúrno-spoločenských aktivít: divadla, filmu, televíznych show, kongresov, výstav a pod. Okrem toho je mnohonásobne overeným ideálnym priestorom na organizovanie pracovných sústredení umeleckých telies (Mládežnícky orchester Gustava Mahlera, Bundesjugendorchester – SRN), majstrovských kurzov pre veľký počet účastníkov a rôznych kongresov a sympózií. Vybavenie modernou divadelnou technikou, svetelným parkom, kvalitným koncertným krídlom i koncertným organom, veľkým javiskom i hľadiskom, baletnou sálou, modernými šatňami a najmä odborným a nadšeným personálom dodáva Domu umenia všetky predpoklady na úspešné prevádzkovanie tohto kultúrno-spoločenského centra. Pobyt v ňom – krátko- či dlhodobo – čoskoro presvedčí všetkých užívateľov i návštevníkov o kvalite prostredia, okolia i poskytovaných služieb.
8. medzinárodný filmový festival Cinematik 2013 sa konal v Piešťanoch v dňoch 6.-12. septembra 2013.
Expozície  hlavná expozícia v budove Kúpeľnej dvorany - archeológia piešťanského regiónu; národopis; expozícia približujúca dejiny Piešťan a kúpeľov; expozícia venovaná najvýznamnejším vodám Slovenska a časť venovaná Milanovi R. Štefánikovi Vila dr. Lisku - expozícia dejín kúpeľov a kúpeľníctva na Slovensku; expozícia Sakrálne umenie zo zbierok Balneologického múzea a zaujímavé krátkodobé výstavy Pamätná izba Ivana Krasku - zatvorená počas letných prázdnin
Music festival Piešťany (v minulosti Piešťanský hudobný festival alebo Piešťanský festival , skratka PF ) je medzinárodný festival klasickej hudby, ktorý sa koná v Piešťanoch každoročne od roku 1956. Festival je druhým najstarším festivalom na Slovensku po Hudobnom lete Trenčianske Teplice. Hlavnými organizátormi sú Dom umenia Piešťany, ktorý je aj hlavným miestom konania koncertov, spolu s Mestom Piešťany a Slovenskými liečebnými kúpeľmi Piešťany. V desiatych rokoch 21. storočia sa festival rozšíril aj do miest Hlohovec a Nové Mesto nad Váhom. Iniciátorom a zakladateľom festivalu bol hudobný skladateľ Eugen Suchoň, ktorý ho spolu so svojimi spolupracovníkmi pozdvihol už v prvých rokoch existencie na špičkovú európsku úroveň. Počas doterajších ročníkov na ňom účinkovali najvýznamnejšie hudobné slovenské i zahraničné telesá a vynikajúci vokálni i inštrumentálni sólisti. K pravidelným účinkujúcim patria Slovenská filharmónia, Štátna filharmónia Košice, Štátna opera Banská Bystrica, Slovenský komorný orchester Bohdana Warchala, Štátny komorný orchester Žilina, Moyzesovo kvarteto, Umelecký súbor Lúčnica či SĽUK. Pred dobudovaním Domu umenia sa hlavné koncerty konali v sále hotela Slovan a v piešťanskom amfiteátri. Súbor:65. Music festival Piešťany 2020 - filharmónia.jpg|náhľad|left|Koncert Slovenskej filharmónie a Slovenského filharmonického zboru počas 65. ročníka festivalu v roku 2020.
O festivale Cinematik 2018 priniesol najlepšie európske filmy natočené za roky 2017 a 2018. Organizátori propagovali "nešťastný" 13. ročník s čiernou mačkou prebiehajúcou cez cestu na plagátoch aj v zvučke. Otvárací ceremoniál za účasti predstaviteľov štátu, diplomatických misií a miestnej samosprávy bol spojený s premiérou nórskeho filmu Čo len ľudia povedia, ďalším vrcholom podujatia bola celosvetová premiéra nového slovenského filmu Pivnica režiséra Igora Voloshina. 250px|right|Dom umenia v Piešťanoch, jedno z dejísk festivalu s najväčšou kinosálou na Slovensku.
Súbor:65. Music festival Piešťany 2020 - fanfáry.jpg|náhľad|Hlavné schodisko Domu umenia počas fanfár 65. ročníka Music festivalu Piešťany. Súbor:65. Music festival Piešťany 2020 - filharmónia.jpg|náhľad|Koncert Slovenskej filharmónie a Slovenského filharmonického zboru v hlavnej sále Domu umenia. Dom umenia Piešťany je kultúrne a spoločenské stredisko v Piešťanoch. Dom umenia (Nábrežie Ivana Krasku) je prvá mimobratislavská účelová stavba divadla po druhej svetovej vojne, realizovaná v rokoch 1974 – 1979 (v užívaní od r. 1980) podľa projektu architekta Ferdinanda Milučkého. Autor, ako sa sám vyjadril, zužitkoval "inšpiračné podnety z našej historickej aj ľudovej architektúry" a vytvoril dielo, ktoré je príkladom jednoty exteriéru a interiéru.
Park pri hoteli Thermia Kúpeľný ostrov sa nachádza na rieke Váh vo východnej časti Piešťan. Pohľadnica, Kúpeľný ostrov Vďaka prameňom s liečivou geotermálnou vodou tu vznikli svetoznáme kúpele, využívajúce tiež liečivé účinky bahna. Okrem kúpeľných budov, liečebných domov a hotelov sa tu nachádza kúpalisko Eva a golfový areál. Kolonádový most S centrom mesta ho spája Kolonádový most, ďalšie tri mosty vedú z východnej strany cez obec Banka. Prístup na ostrov je aj zo severu, kde je na krátkom úseku zasypané rameno Váhu, čo „de facto“ robí z Kúpeľného ostrova polostrov.
Vyhlasovanie cien Slávnostné odovzdávanie cien sa uskutočnilo 14. septembra v kine Fontána. Odovzdávané boli ceny v troch kategóriách. Cenu diváka za najlepší film festivalu získal anglicko-indický Oscarmi ovenčený film Milionár z chatrče. Cenu primátora mesta Piešťany získala rumunsko-anglicko-maďarská koprodukcia Katalin Varga. Hlavnú cenu festivalu, Meeting Point Europe Award, získal francúzsky film zo stredoškolského prostredia, Medzi stenami.
Grand Hotel Royal je bývalý hotel v Piešťanoch. Budova sa nachádza v juhovýchodnej časti Sadu A. Kmeťa, na konci Winterovej ulici č. 82. Hotel dal postaviť v roku 1906 Adolf Rónai, kaviarnik z Budapešti, podľa plánov rakúskeho architekta Adolfa Oberländera. Pri otvorení v roku 1907 mal názov Grand Hotel Rónai . Po zmene majiteľa bol premenovaný na Grand Hotel Royal , potom v období vlády komunizmu na Grand Hotel Slovan a neskôr už niesol meno len Slovan . V období prvých desaťročí 20. storočia bol jedným z najluxusnejších hotelov mesta. Je postavená v secesnom štýle a bola prvou veľkou hotelovou stavbou v Piešťanoch. Prejavuje sa v ňom autorom obľúbená symetrickosť. S početnými vikiermi, 2 arkiermi, arkádami, terasami a strešnou vežičkou je učebnicovým príkladom architektonických termínov a vytvára nepochybne obraz Piešťan. V roku 1985 bola budova hotela zapísaná na ústredný zoznam pamiatkového fondu. V tomto roku bola aj ukončená prevádzka hotela a začala sa pripravovať obnova. V 90. rokoch 20. storočia prišlo k viacerým zmenám vlastníka a súdnym sporom. Odkladaná rekonštrukcia sa začala až v marci 1993 s termínom ukončenia do roku 1995. Do roku 2020 však stále nebola ukončená, pričom na hoteli neprebiehajú žiadne stavebné práce. Okrem samotnej budovy hotela sa v jeho areáli sa nachádzajú viaceré objekty historickej záhradnej architektúry ako balustrády či podstavce šiestich sôch, ktoré sú z dôvodu ochrany dočasne uskladnené v priestoroch kúpeľov. Dominantou priestoru je 22 metrov dlhá fontána, osovo orientovaná na južný vstup hotela Slovan. Od roku 2019 začali miestni aktivisti viesť diskusie s Mestom Piešťany a vlastníkom objektu o sprístupnení aspoň priestoru okolo fontány. Podľa evidencie Pamiatkového úradu SR je budova bez využitia a jej stav je hodnotený ako dezolátny . Objekt patrí Slovenským liečebným kúpeľom Piešťany. Pred výstavbou Domu umenia sa v sále hotela s výbornou akustikou konali hlavné koncerty Piešťanského hudobného festivalu. V roku 2020 sa v priestoroch hotela nakrúcal jeden z dielov tretej série krátkych filmov z obdobia SNP, Moje povstanie 3.
O festivale Cinematik 2019 priniesol najlepšie európske filmy natočené za roky 2018 a 2019, v súťažnej kategórii zvolené ako výsledok hlasovania európskych filmových kritikov. Organizátori zvolili dizajn pre 14. ročník v oranžovo-modrých farbách, zobrazujúci v zvučke rôzne emócie, ktoré môže divák pri filmoch prežívať. Otvárací ceremoniál za účasti predstaviteľov štátu, diplomatických misií a miestnej samosprávy bol spojený s premiérou amerického filmu Kam si zmizla, Bernadette? , ďalším vrcholom podujatia bola slovenská premiéra juhokórejského filmu Parazit režiséra Joon Ho Bonga, pri ktorom sa vďaka obrovskému záujmu niekoľko stoviek divákov ani nedostalo do sály Domu umenia. 250px|right|Dom umenia v Piešťanoch, jedno z dejísk festivalu s najväčšou kinosálou na Slovensku.
Opis objektu Budova je umiestnená v kontraste medzi historickými meštiackymi domami. Dom kultúry je rozdelený na tri štvorpodlažné časti. Je výrazným architektonickým dielom, uzatvárajúcim určitú etapu úsilia o prestavbu centra mesta Trnavy. Táto stavba je odmietaná miestnym obyvateľstvom a turistami a je považovaná za symbol neúcty a ignorancie komunistického režimu voči historickej zástavbe. V časti A je na prvom podlaží vstupný priestor. O podlažie vyššie je zasadacia miestnosť, miestnosti pre nácvik hudby a tancov a priestory pre kluby. Ďalšie podlažie obsahuje priestory pre kluby a administratívne priestory. Na štvrtom podlaží sa mala nachádzať čitáreň a knižnica. V časti B sa v suteréne nachádzajú sklady, strojovňa vzduchotechniky a dielne. Hlavný vstup, šatne a sociálne zariadenie sú na prvom podlaží. Na druhom a treťom je hlavná sála pre 800 ľudí so zdvíhacím zariadením, ktorá je unikátna u nás a ojedinelá i vo svete. Posledné podlažie tvoria prevádzkové priestory a zariadenia. V časti C na prízemí sú vstupy, šatňa a prístupové schodiská. Na ďalších dvoch podlažiach sa nachádza reštaurácia s kaviarňou pre 120 miest, bar a foyer. Posledné podlažie slúži pre strojovňu osvetlenia a vzduchotechniky. Dom kultúry má obostavaný priestor: 53 467 m3; úžitková plocha: 8 686 m2. Je vytvorený z vyše 10 tisíc m3 pohľadového železobetónu a 650 ton železa. To zaraďuje budovu medzi unikáty. Pohľadový betón domu kultúry mal byť biely, s dezénom a kovové časti interiéru mali byť pochrómované. Realizované exteriéry tvoria sivé betónové masy s priznanými stopami po debnení a oceľové komponenty natreté načerveno.
Vznik Dom umenia Arteska vznikol v roku 2018, keď budovu uvoľnilo najprv Podpolianske múzeum a neskôr Mestská knižnica. V roku 2018 sa začalo so stavebnými úpravami a otvorenie pre verejnosť je v apríli 2019.
Thermia Palace je plne klimatizovaný päťhviezdičkový secesný kúpeľný hotel v meste Piešťany dokončený v roku 1912. Má 111 izieb, z toho 14 apartmánov. V roku 2006 sa stal prvým päťhviezdičkovým kúpeľným hotelom na Slovensku.
Miesta premietania Dom Umenia Piešťany Dom umenia Piešťany Kino Fontána Kino Klub (MsKS) Amfiteáter pod holým nebom, takzvané PN.ky Cinema
Terasa reštaurácie na západnej strane budovy Vchod do Balneologického múzea Imricha Wintera z južnej strany Terasa Apolin v Kursalone Kursalon (známa aj ako Kúpeľná dvorana ) je veľká jednoposchodová budova s dvoma átriami v mestskom parku oproti Grandhotelu Royal (dnes Slovan ) v Piešťanoch. Je to kultúrna pamiatka, architektom bol Ignác Alpár. Jednoposchodová budova s dvoma átriami situovaná v mestskom parku. Postavená v roku 1894 podľa plánov budapeštianskeho architekta Ignáca Alpára. Je zároveň najväčšou zachovalou pamiatkou z 19. storočia v Piešťanoch.
Konštrukčné riešenie Konštrukčne je stavba riešená ako kombinácia železobetónového skeletu a muriva. Skelet výstavných siení má vo veľkej sieni rozpon 9 m a 7,5 m v malej sieni. Prestrešené sú rámovou konštrukciou stropu. Spoločenská časť je z tehlového muriva. Celá stavba je založená na betónových pásoch.
Dispozícia Z hľadiska dispozície je objekt rozdelený na viacero celkov. Podzemné podlažie je určené pre parkovanie (100 parkovacích státí). Taktiež sa tu nachádzajú skladové priestory, technické priestory, viacúčelová sála pre 135 osôb a priestory dokumentačného centra. Na prízemí sa nachádza niekoľko prevádzok : dokumentačné centrum (náväznosť na podzemné parkovanie), kaviareň a obchodík(prístupná aj z podzemných garáží), a najdôležitejšia časť – výstavné priestory (hlavný vstup z 1np). Ďalšie podlažia sú určené len na galerijné účely. Jednotlivé prevádzky sú navzájom nezávislé a súčasne sa vhodne doplňujú. Vstup : Ku galérii sa dostávajú návštevníci úzkou cestou ktorá vedie popri skupine jednopodlažných objektov, v ktorých sa nachádzajú doplnkové služby ako kaviareň, papiernictvo a ateliéry. Dlhé priečelie je prerušované malými zapustenými dvormi a svojim jemným rytmom vás priťahuje bližšie ku galerií. Celá hmotovo priestorová koncepcia je navrhnutá tak aby ste boli navádzaný k hlavnému vstupu , kde sa naskytne neopakovateľný pohľad smerom hore pomedzi prstence ochôdzí. Vnútorné átrium : Vnútorné átrium je monumentálny priestor cez štyri podlažia. Tvarovanie stien, rámp a plných zábradlí vytvára zaujímavú hru svetlých a tmavých plôch, ktorá je ešte umocnená bielou farbou omietky. Na každom kroku sa človeku naskytne nový pohľad. Priestorová koncepcia výchadza z dvoch princípov : ortogonálne výstavné priestory a zakrivené rampy . Použité materiály sú biela omietka stien a stropov a leštená drevená podlaha. Rampy : Tieto tri rampy vychádzajú z hlavnej hmoty budovy a vytvárajú náruč ktorá láka prichádzajúcich návštevníkov. Sú to pomerne tmavé a stiesnené priestory prepájajúce jednotlivé podlažia. To že sú také stiesnené len umocňuje pocit monumentálnosťi pri výstupe z nich do priestoru átria. Výstavné priestory : Galerijné priestory sú koncipované racionálne, aj vzhľadom na to že vystavené diela sú zväčša obrazy, ktoré vyžadujú rovné plochy na zavesenie. Práve tieto ortogonálne priestory sú v kontraste so zakrivenými rampami. Osvetlenie je umelé respektíve tlmené denné cez strešné svetlíky. Mobiliár a zariadenie je minimalistické, čo je nevyhnutné aj z hľadiska funkčného využitia. Povrchové úpravy sú totožné s ostatnými priestormi – biela omietka (neutrálny podklad pre výtvarné diela) a leštená drevená podlaha.
Realizované práce  Piešťany: Sanatóriá Rozner, International, Vila Astoria a Hotel Pavla Trenčianske Teplice: Termálne kúpalisko Sina, Hudobný pavilón, Liečebný dom Esplanade Bánovce nad Bebravou: Pošta, dom lekára Dr. Ondreičku Martin, Šala, Komárno: domy lekárov Topoľčany: Finančné úrady Bratislava: Ortodoxná synagóga, Sanatórium Caritas, Bytový dom K. Kempného, Penzió Grunhut (neskôr Perugia), Nárožný obytný dom V. Kohna, Frosygov dom, Rodinný dom na svahu Uhrovec: Pamätník SNP na Jankovom Vŕšku Diviaky: rekonštrukcia renesančného kaštieľa Trnava: Synagóga a pamätník obetiam holokaustu Piešťany, Skalica, Krompachy, Prievidza, Poprad, Zvolen: regulačné plány miest
Súčasnosť Dom umenia v súčasnosti organizuje koncerty počas sezóny a je jedným z hlavných spoluusporiadateľov medzinárodného Piešťanského festivalu, ktorý prebieha každoročne počas letných mesiacov už od roku 1955. Dom umenia Piešťany je však nielen dejiskom koncertného života, ale aj ďalších rozmanitých kultúrno-spoločenských aktivít: divadla, filmu, televíznych show, kongresov, výstav a pod. Okrem toho je mnohonásobne overeným ideálnym priestorom na organizovanie pracovných sústredení umeleckých telies (Mládežnícky orchester Gustava Mahlera, Bundesjugendorchester – SRN), majstrovských kurzov pre veľký počet účastníkov a rôznych kongresov a sympózií. Vybavenie modernou divadelnou technikou, svetelným parkom, kvalitným koncertným krídlom i koncertným organom, veľkým javiskom i hľadiskom, baletnou sálou, modernými šatňami a najmä odborným a nadšeným personálom dodáva Domu umenia všetky predpoklady na úspešné prevádzkovanie tohto kultúrno-spoločenského centra. Pobyt v ňom – krátko- či dlhodobo – čoskoro presvedčí všetkých užívateľov i návštevníkov o kvalite prostredia, okolia i poskytovaných služieb. Panoráma z exteriéru Domu Umenia . V roku 2014 prešiel Dom umenia do vlastníctva Umeleckého súboru Lúčnica, predtým bol tiež súčasťou Slovenskej filharmónie. V roku 2019 požiadala skupina architektov a aktivistov z hnutia Čierne diery o zapísanie Domu umenia medzi národné kultúrne pamiatky Slovenskej republiky. V roku 2020 Pamiatková komisia schválila podnet, takže už nič nebráni zápisu Domu umenia medzi národné kultúrne pamiatky.
O festivale Cinematik každoročne prináša to najlepšie z európskych filmov natočených za posledný rok (2012 až 2013). Divákom sa počas týždňa predstavilo viac ako sto filmov. Premietanie prebiehalo v Dome umenia Piešťany, kine Fontána, kine Klub, v bari ŽiWell a v open-air amfiteátri v parku. Festivalovú porotu v hlavnej súťažnej kategórii tvorilo 17 mladých európskych kritikov, Slovensko zastupoval Daniel Vadocký. Dlhoročná čestná riaditeľka festivalu Božidara Turzonovová sa ročníku nezúčastnila, keďže držala smútok po čerstvom úmrtí svojho manžela Jozefa Adamoviča. Programový riaditeľ bol opäť Tomáš Klenovský, umeleckým Vladimír Štric. Medzi organizátormi boli aj významní slovenskí filmoví kritici ako Peter Konečný z portálu kinema.sk alebo Rastislav Steranka. Medzi najvýznamnejších zahraničných hostí patril britský režisér Ben Wheatley, ktorý si tu prevzal cenu Rešpekt, prišli aj režiséri Dušan Hanák či Dušan Trančík. Priebeh Cinematiku sprevádzali aj iné kultúrne podujatia ako Lidožúr na vážskom ostrove Lido s mnohými koncertami a aktivitami či Balónová fiesta. Takisto sa každoročne konalo tajné premietanie Secret Cinematik , o ktorom sa dozvedeli iba tí ľudia, ktorí sa zapojili cez sms. Tento rok bol premietaný film Zátoka ticha . Otvárací ceremoniál za účasti štátneho tajomníka Ministerstva kultúry SR Ivana Sečíka a primátora mesta Piešťany Rema Cicutta bol spojený s premiérou nového slovenského dokumentu Zamatoví teroristi od režisérskeho tímu Pavol Pekarčík, Ivan Ostrochovský a Peter Kerekes. Interiér kina Fontána, jedného z dejísk festivalu, s logom Cinematiku a pohovkami Tuli.
250px|right|Dom umenia vo festivalovej výzdobe, v popredí autobus Bažant Kinematografu . 14. medzinárodný filmový festival Cinematik 2019 sa konal v Piešťanoch v dňoch 10.-15. septembra 2019. Hlavnú cenu pre najlepší európsky film roka získala snímka Favoritka Yorgosa Lanthimosa.
Zahajovací večer Slávnostné otvorenie sa konalo 9. septembra večer v piešťanskom Dome Umenia. Celý 5. ročník Cinematiku bol postavený v štýle mafiánskych zvučiek, a tak aj večer sprevádzali scénky v duchu 30. rokov. S prejavmi vystúpili primátor mesta Piešťany Remo Cicutto, všetci traja riaditelia festivalu - Božidara Turzonovová, Tomáš Klenovský a Vladimír Štric a po prvýkrát v histórii festivalu na zahajovanie prišiel aj Minister kultúry SR Daniel Krajcer. Ten si pri prejave dokonca odviazal kravatu: Myslím, že v tejto spoločnosti mladých ľudí si môžeme dať dole kravaty. Po slávnostnom otvorení si diváci mohli hneď aj pozrieť prvú festivalovú snímku, a to český film Kuky sa vracia, ktorý prišiel osobne odprezentovať režisér Jan Svěrák spolu s tvorcom filmovej hudby Michalom Novinskim a plyšovým medvedíkov v životnej veľkosti, Kukym.
Slávnostné otvorenie Filmový kritik Peter Konečný, PR manažér festivalu, udeľuje cenu Audience Award . Slávnostné otvorenie festivalu sa konalo v priestoroch Domu Umenia v Piešťanoch v piatok 7. septembra. Zúčastnili sa ho traja riaditelia festivalu - čestná riaditeľka Božidara Turzonovová, umelecký riaditeľ Vladimír Štric a programový riaditeľ Tomáš Klenovský, taktiež štátny tajomník Ministerstva kultúry SR Ivan Sečík. Následne režisérka Iveta Grófová odpremiérovala svoj debutový koprodukčný slovensko-český film Až do mesta Aš .
Záverečný ceremoniál - udeľovanie cien Ceremoniál sa konal v stredu 12. septembra v kine Fontána. Ako prvá bola udelená Cena pre divácky najobľúbenejší film, Audience Award , ktorú, ako prezradil slovenský filmový kritik a šéfredaktor portálu Kinema.sk obdržala koprodukčná dráma Carnage režiséra Romana Polanského. Ako druhú v poradí Cenu Primátora mesta Piešťany Rema Cicutta získal dokument Slovenky Pauly Siskovej o púti do španielskeho mesta Santiago de Compostela ...Myslím, že sa nevrátim taktiež nominovaný v kategórii Cinematik.doc. V súťažnej sekciu Cinematik. doc , zameranej na slovenské dokumenty z roku 2011 a 2012, nakoniec tesne zvíťazil film Zvonky šťastia z pera režisérskej dvojice Marka Šulíka a Jany Bučky. Film hovorí o dvoch rómskych priateľoch obdivujúcich československé popové legendy Karla Gotta a Darinky Rolincovej. Film získal cenu Film Europe Award , ktorú udeľuje spoločnosť Film Europe Media Company. Ako prezradil prezident spoločnosti, Ivan Hronec: „Podporovať a zviditeľňovať mladých šikovných režisérov považujeme za svoju povinnosť, už aj preto, že pomáhame šíreniu kvalitných európskych filmov a kvalitná tvorba zo Slovenska nemôže chýbať.“ O udelení hlavnej ceny rozhodovala aj tento rok medzinárodná porota zložená 17 mladých európskych kritikov. Český filmový kritik Petr Siska oznámil, že hlavnú cenu festivalu Meeting Point Europe Award pre najlepší európsky film roka porota udelila oscarovej francúzskej snímke Umelec režiséra Michela Hazanaviciusa. Súčasťou slávnostného udeľovania cien v stredu 12. septembra bola aj slovenská premiéra digitalizovanej kópie filmu Novej vlny Štefana Uhra Slnko v sieti z roku 1962. Na premiére pri príležitosti 50. výročia od prvého uvedenia sa zúčastnil aj kameraman pôvodného snímku, Stanislav Szomolányi. Na záver Tomáš Klenovský a Vladimír Štric poďakovali divákom za účasť na festivale a všetkých pozvali na 8. ročník. Diváci si v záverečný deň festivalu mali možnosť znovu pozrieť víťazné filmy Zvonky šťastia a Umelec v kine Fontána.
Miesta premietania  Dom Umenia Piešťany Kino Fontána Kino Klub (MsKS) Amfiteáter pod holým nebom, takzvané PN.ky Cinema Cinematik Bar
Idea festivalu Cinematik je zameraný na mladých talentovaných tvorcov filmov a dáva si za cieľ predstaviť aktuálnu európsku filmovú tvorbu. Ďalším cieľom festivalu je podpora slovenskej kinematografie. Aj preto vznikla súťažná sekcia celovečerných slovenských dokumentárnych filmov Cinematik.doc. Festival taktiež spoluorganizuje medzinárodný seminár zameraný na vývoj a koprodukovanie dokumentov v Európe. Organizátori propagujú festival v Piešťanoch ako „dovolenku na konci leta“, nakoľko hlavné premietacie sály sa nachádzajú v pokojnom prostredí hlavného piešťanského parku, Sadu Andreja Kmeťa.
Partnerské mestá  Piešťany, Slovensko
Externé odkazy  Oficiálna stránka festivalu Kategória:Hudobné festivaly na Slovensku Kategória:Kultúra v Trnave
Burberrymu sa natoľko darilo, že sa rozhodol v roku 1891 otvoriť si vlastný obchodný dom na londýnskom Haymarkete. Táto budova je dodnes hlavným sídlom spoločnosti. O desať rokov na to, britské Ministerstvo obrany, vtedajší War Office, si nechal u Burberryho navrhnúť nové uniformy pre dôstojníkov britskej armády. Burberry tiež obliekli Roalda Amundsena, prvého muža, ktorý v roku 1911 dosiahol južný pól. Amundsen za sebou nechal gabardénový stan od Burberryho, aby informoval kapitána Scotta o úspešnosti jeho výpravy. Burberry vystrojil aj Ernesta Shackletona pri jeho expedícii naprieč Antarktídou v roku 1914.