História Pohľad na Jazd, ktorého panorámu tvoria bádgiry, lapače vzduchu V staroveku bol Jazd známy ako Katha. Podľa legendy mal pôvodne ísť o pevnosť a väzenie založené Alexandrom Veľkým. Mesto pravdepodobne vzniklo niekedy začiatkom vlády Sásánovcov (3.4. storočie). Už v sásánovských časoch bolo známe krásnymi hodvábnymi textíliami. Správy o predislamskej histórii Jazdu sú však zriedkavé a neisté. V meste mal dva mesiace porážke pri Nahávande v roku 642 stráviť posledný Sásánovec Jazdagird III. predtým, ako sa vydal do Mervu. Táto informácia je však spochybňovaná. V 7. storočí sa mesto stalo súčasťou Arabskej ríše. Za vlády kalifa ’Uthmána bol do mesta dosadený arabský správca a v oblasti sa usadili Arabi z kmeňa Banú Tamím. Za Uthmánovho kalifátu malo podľa Ahmada ibn Husajna al-Kátiba tiež dôjsť ku konverzii väčšiny obyvateľstva na islam. V skutočnosti išlo ale zrejme o proces dlhodobejší, keďže v meste i po stáročiach pretrvávala aj zoroastrijská populácia, ktorá podliehala náboženskej dani (džizja). O dejinách mesta za vlády Abbásovcov sa mnoho nevie. Ibn Hawkal opisuje Jazd v 10. storočí ako dobre opevnené sídlo vystavané najmä z pálenej tehly. Do mesta bola kanálmi privádzaná voda z hôr. Takmer každý dom v meste mal vystavanú cisternu na vodu. Typickým architektonickým prvkom v meste boli a dodnes sú „klimatizačné“ veže, bádgiry, ktoré slúžia na prívod vánku do spodných, často podzemných priestorov budov. Súbor:Iran_Yazd_Fahadan_Great_Hotel_Vue_Prison_Alexandre_Mausolee_Douze_Imams_-_panoramio.jpg|vľavo|náhľad|Mauzóleum Dovázdeh Imám, 11. storočie, vláda Kákújovcov V 11. storočí mesto patrilo k doménam Kákújovcov, ktorí v polovici storočia uznali nadvládu Seldžuckej ríše. Posledný Kákújovec Garšáp ibn ’Alí ibn Farámurz zomrel v bitke na Katwánskej stepi v roku 1141. Následne mesto spravovali Garšápove dcéry. Správcom provincie (atabegom) bol Seldžukmi dosadený Rukn ad-Dín Sám ibn Langar, ktorý si jednu Gáršápových dcéru zobral za ženu a začal v meste vládnuť. Pre svoju neschopnosť bol nahradený svojím bratom ’Izz ad-Dínom Langarom, ktorý založil novú panovnícku dynastiu miestnych vládcov, vazalov Seldžuckej ríše. ’Izzov syn Kutb ad-Dín v meste nechal vystavať mnoho budov. Kutbov syn Mahmúd uznal nadvládu mongolského chána Hülegüa, vďaka čomu po ňom mohol moc prevziať jeho syn Takí Šáh a vnuk ’Alá’ ad-Dín. V roku 1274/5 mesto zasiahla obrovská povodeň. Historické pramene tiež spomínajú, že Jazd bol podobne, ako aj iné perzské mestá kruto sužovaný mongolskými vyberačmi daní. Marco Polo Jazd opísal ako „vznešené mesto“ . Posledným jazdským atabegom bol Hádždží Šáh, ktorý bol v niekedy v rokoch 1318/1319 zvrhnutý po bojoch s Muzafarovcami a Índžúovcami. O rok neskôr ílchán Abú Sa’id oficiálne uznal Mubáriza ad-Dína Muhammada ibn Muzaffara ako správcu Jazdu. Masdžed-e Rig, koniec 14. storočia Muzzafarovci postupne ovládli celé územie centrálnej Perzie a priniesli Jazdu prosperitu. Boli vystavané nové kanáty (kanály), mešity, bazáry, madrasy a knižnice. V roku 1392 bol Muzaffarovec Šáh Mansúr v boji porazený Tímúrom a takmer všetci členovia jeho rodu boli popravení. Tímúrovci mesto dobre opevnili a ich správcovia vytvorili viacero dobročinných benefícií. Pohľad na staré mesto Súbor:Amir_Chakhmaq_Mosque_-_Dome.jpg|vľavo|náhľad|Masdžed-e Amír Čachmak, 30. roky 14. storočia Súbor:DSC_0054_(1600x1200).jpg|náhľad|Pohľad na mesto s dominantným Mauzóleom Sajjida Rukn ad-Dína Stredoveký Jazd bol preslávený výrobou textílií. Miestny hodváb, brokát a koberce boli predávané nielen po Perzii, ale aj do Egypta. Ich výrobu a kvalitu spomínajú nielen miestni historici, ako Al-Istachrí, Ibn Hawkal či Al-Kazvíní, ale aj európski cestovatelia ako Marco Polo, Odorico Mattiussi či Giosafat Barbaro. V meste žili okrem sunitských moslimov naďalej aj zoroastrijci, ktorí si takisto dokázali udržať dobré spoločenské postavenie. Pozoruhodný je rozsah, v akom vyznávači oboch náboženstiev vynakladali svoje bohatstvo na verejné budovy, náboženské i svetské donácie v meste, ako aj na rozvoj poľnohospodárstva v provincii. V rámci moslimskej populácie v meste sídlil významný počet sajjidov, potomkov proroka Mohameda. Do roku 1453 obsadili väčšinu Perzie Turkméni z kmeňového zväzu Kara Kojunlu. Jazd mal v tomto období postihnúť krutý hladomor a následne záplavy. Benátski cestovatelia ho ale aj napriek týmto pohromám označujú ako významné ekonomické centrum. V priebehu 15. storočia Kara Kojunlu vystriedal zväz Ak Kojunlu a po páde ich ríše začiatkom 16. storočia Safíjovska Perzia. Aj napriek prekvitajúcemu rozvoju, miestni správcovia dosadzovaní centrálnou vládou, nemali zvláštny záujem o jeho kultúrny a architektonický rozvoj. Jazd bol viackrát obľahnutý počas afgánskeho vpádu do Perzie, dobytý však nebol. Po vyhnaní Afgáncov sa stal súčasťou afšárovskej Perzie. Za vlády Kádžárovcov v 18. storočí zažil Jazd nové obdobie rozkvetu. Boli vystavané nové kanáty, záhrady a charitatívne inštitúcie. Na začiatku 19. storočia bol Jazd veľkým a ľudnatým mestom. Rozkvital obchod s hodvábom, kobercami, plsťou, šálmi a hrubými bavlnenými látkami. Kapitán Christie, ktorý cez Jazd prešiel v roku 1810, uvádza, že Jazd bol obchodným strediskom bol medzi Hindustánom, Chorásánom, Bagdadom a Perziou, a mal byť najkomerčnejším mestom v ríši. Ako jedno z najprosperujúcejších miest v Perzii Jazd v 19. storočí vyzdvihol aj J. B. Fraser. Súbor:An_old_hotel_(carvanserai)_in_Yazd.jpg|náhľad|Mošírov karavanserail z 19. storočia, dnes hotel Počas rusko-perzskej vojny v rokoch 18261828 sa v meste v neprítomnosti šáhovho správcu vzbúril ’Abd ar-Ridá Chán ibn Muhammad Takí Chán Bafkí a povstanie bolo potlačené až v roku 1830. Ďalšie nepokoje vypukli v roku 1834 po smrti Muhammada Šáha. V roku 1848 v meste vypuklo povstanie bábístov. Okrem nich v Jazde naďalej pretrvávala zoroastriánska komunita. Podľa britského konzula Abbotta bolo v meste asi dvesto zoroastriánskych rodín a vyše šesťsto rodín žilo v ôsmich okolitých dedinách. Ako dhimmi boli povinní nosiť špeciálne oblečenie a podliehali istým obmedzeniam. Ku koncu storočia ich počet vzrástol, pričom ich počet mal byť do desaťtisíc. V Jazde tiež existovala malá židovská komunita, ktorá mala okolo 1 000 obyvateľov. Bahájci v Jazde získali v roku 1860 právo slobodne obchodovať a o desať rokov neskôr im bolo umožnené vytvorenie vlastných škôl. V dôsledku protibáhájských nepokojov v roku 1903 boli ale prakticky vyhladení. V 19. storočí žilo v meste aj niekoľko hinduistických obchodníkov zo Sindu. Požívali britskú ochranu a zaoberali sa najmä obchodom so svojou domovinou. V druhej polovici 19. storočia sa hospodárska orientácia mesta začala meniť. Aj napriek snahám správcu mesta, postupne klesala výroba hodvábu a čiastočne aj bavlny. Kým v roku 1870 malo v meste podľa Euana Smitha sídliť osemnásťtisíc dielní na výrobu hodvábu, koncom 19. storočia mal ich počet byť už len osemsto. Naopak výrazne vzrástol obchod s ópiom a rozvíjala sa výroba homolového cukru zo surového cukru z Indie, Jávy a Siamu. Naďalej sa udržal obchod s kobercami, plsťami, korením a orechmi. Silný bol import medi, cínu, olova, železa, liekov, korenín a čaju z Indie, ako aj oleja, sviečok, cukru, kožušín a iného tovaru z Ruska. Súbor:3408252_طراوت_بهاری_یزد.jpg|vľavo|náhľad|Amír-Čachmak Tekíjeh z 19. storočia Súbor:Masjed-e_Jomeh,_Yazd_(cropped).jpg|náhľad|Masdžed-e Džom’eh (Piatková mešita) V roku 1890 vypukli v Jazde nepokoje tabakového hnutia. V 20. storočí malo v meste silnú podporu konštitučné hnutie (tzv. perzská revolúcia). V roku 1976 mal 136 000 obyvateľov. Obyvatelia Jazdu sa aktívne zapojili do iránskej revolúcie (1978). V meste a okolí žije si tridsaťtisícová populácia zoroastrijcov (2018). Jazd dodnes zostáva jedným z hlavných centier tkania hodvábu Iráne. Má pradiarne a tkáčovne, závod na výrobu zariadení na čistenie a filtráciu vody a značnú banskú a ťažobnú činnosť. Blízke ložiská medi sa spracúvajú v zariadeniach Sar-češmeh. V roku 2011 mal Jazd 486 152 obyvateľov. Mesto je cestou a železnicou spojené s Teheránom a ďalšími významnými mestami. Má medzinárodné letisko. Historické centrum Jazdu je od roku 2017 súčasťou zoznamu kultúrnych pamiatok UNESCO. Súbor:100-Yazd_(16095259567).jpg|náhľad|Bádgir, vežový lapač vetra