TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Dváravatí a Nan-čao Súbor:British_Museum_Asia_3_(cropped).jpg|náhľad|Budha z Dváravatí, 9. storočia Kultúra Dváravatí sa rozvila okolo niekoľkých mestských štátov a malých kniežatstiev, z ktorých najvýznamnejším bol U Thong, k ďalším dôležitým centrám patril Nakhon Pathom. Mnoho archeologických stôp bolo nájdených aj v Khu Bua. Legendy vyryté na kráľovských urnách zaznamenali mená troch kráľov: Surjavikrama (vláda 673-688), Harivikrama (688-695) a Sihavikrama (695-718). V 10. storočí sa Dváravatí začalo dostávať pod vplyv Khmérskej ríše a nakoniec bolo napadnuté a uchvátené khmerským kráľom Súrjavarmanom II. v prvej polovici 12. storočia. Na severe sa udržalo len kniežatstvo Hariphunchai, ktoré sa neskôr začlenilo do ríše Lan Na. Je isté, že ľudia kultúry Dváravatí hovorili a písali monským jazykom. O tom, či to boli skutočne Monovia (ktorí dnes žijú na území Barmy), alebo bol jazyk prijatý rôznymi etnickými skupinami v oblasti ako kultúrny svorník či jazyk miestnej elity, vedú odborníci spory. Vyvrátená bola však teória o príchode tajov do Dváravatí. ich príchod do oblasti bol neskôr. Diskutuje sa tiež o miere centralizácie kultúry. Je evidentné, že Dváravatí bolo pod silným indickým kultúrnym vplyvom, samo slovo Dváravatí pochádza zo sanskritu a v preklade značí zhruba "to, čo má brány." Označenie bolo nájdené na niektorých minciach z tejto éry. Kultúra je často označovaná za budhistickú, silný vplyv však mal aj hinduizmus. Tradične bola kultúra umiestňovaná do 7.-11. storočia, ale novšie vykopávky posúvajú jej vznik až k roku 200. Kmérska ríša v oblasti dnešného Thajska vytvorila významné kultúrne centrum v Lopburi. Khméri boli hinduisti a postavili rad hinduistických chrámov. Väčšina z nich však bola neskôr prerobená na budhistické. Tajovia žili v ére Dváravatí na juhu Číny (v dnešných provinciách Jün-nan a S -čchuan ). Vytvorili tu štát zvaný Nan-čao (čínska historiografia však tajskú povahu tohto kráľovstva popiera a tvrdí, že ríšu vytvárali Baiovia ). Jeho existencia je doložená medzi 7. až 13. storočím, teda zhruba v čase vrcholu dváravatskej kultúry. V roku 1253 však bolo Nan-čao vyvrátené Kublajchánom a Tajovia zahájili masívnu migráciu na juh, predovšetkým do oblasti dnešného Thajska. Prvé tajské migračné vlny sú však ešte staršie. Už v 12. storočí tvorili Tajovia väčšinu populácie v oblasti centrálnych planín, ktoré ovládala Khmérska ríša. Tajovia sa usádzali hlavne okolo Lopburi. Oblasti sa potom začalo hovoriť "Sijam" (čo v preklade značí zhruba "ľudia tmavej pleti"). Názov Siam sa potom udržal dlho, hoci sami Tajovia ho používali iba zriedka. V roku 1281 Tajovia oblasť okolo Lobpuri plne ovládli a vytvorili štát zvaný Lan Na.
0. dynastia (asi 3250–3150 pred Kr.) Nazývaná tiež Nakáda III. Strediskami nakádskej kultúry sú stále Nakáda a Nechen, pribúdajú k nim navyše mestá Abydos a Cenej (This). Počas tohto obdobia sa najprv králi z Nechenu (Hierakonpolu) a po nich králi z Abydu pokúšali získať vládu nad celým Horným Egyptom a ďalej zmocniť sa aj menej rozvinutého Dolného Egypta. K prvému pokusu o zjednotenie došlo pravdepodobne za vlády kráľa Škorpióna z hierkanopolskej dynastie, ale trvalo takmer sto rokov, než sa to podarilo Menimu, kráľovi z Abydu. Je považovaný za zakladateľa prvej dynastie a zjednoteného starovekého Egypta.
Dejiny V Karnátake vládli postupne budhistické, hinduistické a moslimské dynastie. Prenikal sem aj vplyv džinizmu. V prvom tisícročí pred Kr. na celom území boli boje o moc medzi rôznymi kráľovstvami (najväčšie boje boli medzi kráľovstvami Vákátakov a Guptovcov). Od 6. do 8. storočia v Karnátake vládli Pallavovia. V 13. storočí niektoré kráľovstvá v dnešnej Karnátake porazil islamský konvertita generál Malik Kafúr. V stredoveku sa pod hrozbou moslimských výbojov spojili drobné hinduistické štáty na juhu a vytvorili alianciu na čele s rodom Vidžajanagar. Bratia Harihara a Bukka založili pompézne mesto Vidžajanagar, z ktorého ovládali celú ríšu vtedy siahajúcu od Bengálskeho zálivu až po Arabské more. Moslimská vojenská prevaha v 1565 dosiahla vrchol a zničila celé mesto Vidžajanagar. Dnes sú tam iba zrúcaniny.
Dôsledky Kartágo bolo vojnou oslabené a stratilo vplyv v Tyrhénskom mori a na Sicílii. Ťažká povojnová situácia spôsobila, že sa omeškali platby gréckym žoldnierov v kartaginských službách, ktorí sa v roku 238 pred Kr. pod velením Xanthippa vzbúrili. K vzbúrencom sa opätovne pridávali aj príslušníci domorodých kmeňov, takže Hamilkar Barkas len s vypätím všetkých síl vzburu potlačil. Kartágu čiastočne pomohol aj samotný Rím, ktorý prepustil zo zajatia kartaginských vojakov, čím Kartágo posilnilo svoje vojenské sily. Rím však využil ťažké postavenie svojho nepriateľa a roku 238 ovládol aj Sardíniu, ktorej obyvateľstvo sa takisto vzbúrilo proti kartaginskej nadvláde a požiadalo Rimanov o pomoc, a Korziku, ktorú pôvodne kontrolovalo Kartágo. To sa nemohlo zapliesť do novej vojny s Rímom a preto sa muselo s touto stratou zmieriť.
Pozostatky Približná dispozícia Atonovho chrámu v Karnaku Dnes sú na území bývalého mestského intravilánu „rozptýlené tucty svätýň“ . Panorámu na východnom brehu tvoria ruiny hlavných chrámových komplexov: v Karnaku Ipet-isut – „Najvyberanejšie z miest“ tvorili ohradené chrámové komplexy Amon-Rea, Mut a Montua, s ďalšími objektami a v Luxore Amonov chrám, ktorý Egypťania nazývali Ipet-resejet – „Južný hárem“. Na západnom brehu sa pri úpätí skalnej steny nachádzajú tisícky skalných hrobov a hrobiek, súkromných zádušných chrámov a iných kultových stavieb. Tiahnu sa v dĺžke 7,5 km. V skalných údoliach sa našlo viac než 50 kráľovských hrobiek z obdobia 11.–17. a 18.–20. dynastie. Okrem toho sú tu ruiny zádušných chrámov niektorých panovníkov – domov miliónov rokov , ako sa zvykli v staroveku nazývať. Na južnej hranici mesta na západnom brehu dodnes stoja pozostatky kráľovského paláca Amenhotepa III. Atonov chrámový komplex (chrámový komplex Amenohotepa IV., Gem-pa-Aton – „Aton je nájdený“), ktorý stál východne od chrámového komplexu Amon-Rea, sa nezachoval. Bol použitý ako stavebný materiál pre neskoršiu výstavbu a zmizol takmer bez stopy. Z ďalších pozostatkov, ktoré sa našli, je zrejmé, že aj keď Achnaton budoval predovšetkým svoje nové sídelné mesto Achetaton, nezabúdal ani na Téby. Zachované objekty Zo staroveku sa dodnes zachovali pozostatky týchto hlavných objektov, ktoré boli kedysi súčasťou antických Téb: Východný breh Luxor : Amonov chrám. Karnak : chrámový komplex Amon-Rea; Montuov chrámový komplex; chrámový komplex Mut; Chonsov chrám; Chrám Ipet; Ptahov chrám; niekoľko ďalších menších chrámov a kaplniek z obdobia od 12. dynastie po ptolemaiovské obdobie. Západný breh Dér el-Medina : sídlisko remeselníkov (18.–20. dynastia). Chámy Dér el-Bahrí : zádušný chrám Nebhepetreho Mentuhotepa (II.) (11. dynastia); zádušný chrám Hatšepsut (18. dynastia); zádušný chrám Thutmoseho III. (18. dynastia); Thovtov vrch Medínit Habu : Amonov chrám (18. dynastia a neskôr); zádušný chrám Ramesseho III. (20. dynastia); Kurna : zádušný chrám Sethiho I. (19. dynastia). Ramesseum (zádušný chrám Remesseho II, 19. dynastia) chrám Amenhotepa III. (tzv. Memnonové kolosy , 18. dynastia); ďalšie menšie zádušné chrámy. Kráľovské hrobky el-Tarif : hrobky z 11. dynastie; Dra Abú el-Naga : hrobky zo 17. dynastie; Wádí el-Muluk (Údolie kráľov); Biban el-Harim (Údolie kráľovien). Nekráľovské hrobky el-Tarif , Dra Abú el-Naga , Dér el-Bahrí , el-Chocha , Asasif , Šéch Abd el-Kurna , Dér el-Medína a Kurnet Muraaj : hroby a hrobky od ranodynastického po grécko-rímske obdobie.
Situácia v Kartágu Napriek ťažkým likvidačným mierovým podmienkam sa Kartágo snažilo obnoviť svoje hospodárstvo. Na území, ktoré zostalo pod kontrolou Kartága, sa rozvíjala poľnohospodárska výroba. Pracovné postupy, používané na veľkostatkoch, sa stali neskôr inšpiráciou aj pre rímskych veľkostatkárov. Kartaginskí remeselníci vyrábali ešte stále dostatok výrobkov, ktoré ponúkali na trhoch v Afrike i mimo nej. Obchodníci naďalej zabezpečovali obchod s drahými kovmi (zlato, striebro), luxusnými surovinami (slonovina) a ďalšími výrobkami. Mnohí Rimania navštívili v prvej polovici 2. stor. pred Kr. Kartágo a boli prekvapení jeho ekonomickou prosperitou. Popredný rímsky politik Marcus Porcius Cato tiež navštívil Kartágo a do Ríma priviezol košík čerstvých fíg na dôkaz toho, že Kartágo prosperuje a stále je nebezpečným súperom Ríma.
Dynastia Čakrí Taksin bol v roku 1782 vyhlásený za nepríčetného svojimi dvoranmi, a potom zabitý. Vlády sa ujal vojenský veliteľ Phra Phutthayotfa Chulalok a nastúpil na trón ako Ráma I. Nová dynastia Čakrí presunula hlavné mesto na opačný breh rieky Čaophraja, do Bangkoku. Pokračovala v mocenskej expanzii, začaté už Taksinom, a vynútila si hegemóniu na celom území medzi Barmou a Vietnamom. Koloniálne prenikanie Británie a Francúzska do regiónu však predstavovalo vážnu hrozbu aj pre Siam. Králi Mongkut (Ráma IV., 1851-1868) a Čulalongkorn (Ráma V., 1868-1910) reagovali ústretovú diplomaciou, územnými ústupkami a reformami, ktoré mali za úlohu zvýšiť prestíž Siamu v očiach mocností, upevniť centralizovanú štátnu moc na územiach, ktoré boli doteraz voči Bangkoku vo voľnom vazalskom pomere. Takto vznikol moderný thajský štát v súčasných hraniciach.
História Na pevnine sa uchytilo, keď králi z Rillanonu dobyli mesto Bas-Tyra. Severnú časť kontinentu ovládalo cisárstvo Veľká Kesh, ktoré bolo zrovna v tej chvíli oslabené vojnou s Južnou konfederáciou. Kým sa cisárstvo znovu posilnilo, ovládalo Ostrovné Kráľovstvo celý sever kontinentu a hranica medzi ním a cisárstvom bola Údolie Snov. O toto údoli sa viedli nekonečné drobné pohraničné boje. Niekolkokrát muselo zvádzať ťažké vojny, najprv Trhlinovú vojnu, potom Hadie Vojny. Kategória:Ságy z Midkémie
Anaun (Анаун (rus)) je v súčasnosti (jún 2014) neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v pohorí Stredokamčatský chrbát na Kamčatke, niekoľko kilometrov východne od štítovej sopky Vulkan Geodezistov. Vek vzniku vulkánu sa odhaduje na koniec kvartéru (neskorý pleistocén až holocén) a jeho masív je tvorený prevažne bazaltami. Juhozápadne, resp. juhovýchodne od masívu sopky sa tiahnu dve reťaze mladších troskových kužeľov geneticky previazaných s vulkanizmom sopky Anaun. Vek poslednej erupcie nie je známy.
Hutapanjang je pomerne neznámy neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti ostrova Sumatra asi 15 km severozápadne od stratovulkánu Sumbing. Vek poslednej erupcie sopky nie je známy.
Talang je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej časti ostrova Sumatra, asi 20 km juhovýchodne od mesta Padang. Zaujímavosťou sopky je to, že nemá vrcholový kráter, všetky erupcie sa odohrávali z trhlín na severovýchodnom úbočí. Na svahu sopky sa nachádzajú aj dve jazierka, väčšie z nich má rozmery 1 × 2 km. V 19. storočí bolo zaznamenaných niekoľko menších erupcií, sopka sa neskôr ozvala aj v roku 1963 a naposledy v rokoch 2001, 2005, 2006 a 2007.
Sundoro je v súčasti neaktívny stratovulkán nachádzajúci sa na ostrove Jáva asi 8 km severozápadne od stratovulkánu Sumbing. Masív vulkánu má tvar symetrického kužeľa, typického pre stratovulkanickú stavbu. Sopka bol pomerne aktívna na prelome 19. a 20. storočia, na konci roku 1906 sa odmlčala a svoju aktivitu jednorazovo obnovila na jeseň roku 1971. Väčšina erupcií bola stredne silného charakteru, centrom erupcií bol vrcholový kráter, resp. parazitické krátery nachádzajúce sa na severozápadnom až južnom svahu.
right|200px|Schéma erupcie vulkánskeho typu. Popis: 1. plynovo-popolový mrak, 2. lapili, 3. lávová fontána, 4. spád vulkanickéh popola, 5. vulkanická bomba, 6. lávový prúd, 7. vrstvy lávy a popola, 8. stratum, 9. sill, 10. prívod magmy, 11. magmatický kozub, 12. dajka. Vulkánska erupcia (odvodené z názvu sopky Vulcano) označuje sopečnú erupciu explozívneho typu, ktorej prejavy popísal taliansky vulkanológ Giuseppe Mercalli, prítomný pri erupciách Vulcana v rokoch 1888-1890: „..ako delostrelecká paľba s dlhými intervalmi...“ Vulkánsky typ erupcie prebieha nasledovne: viskózna magma (prevažne bazaltovo-andezitového zloženia) s vyšším obsahom rozpustených plynov (často aj väčšieho množstva vodných pár pochádzajúcich z odparenej spodnej vody) je vyvrhovaná z krátera v dlhších, pravidelne sa opakujúcich intervaloch. Jej vyvrženiny sú často pevné a sú sprevádzané mrakom tvaru karfiolu, tvoreného plynmi a popolom. Tefra a pyroklasty bývajú často uložené v širokom okolí sopky.
Hasan Dağı je názov vyhasnutého stratovulkánu, nachádzajúceho sa v strednej Anatólii v Turecku. Vývoj vulkánu je previazaný s vývojom štyroch kaldier, najmladšia (4-5 km široká) je umiestnená na vrchole sopky. Sopka samotná je vytvorená z ryolitových až dacitových komplexov, ktoré sú datované od stredného miocénu. Okolo dvoch kráterov sú umiestnené andezitovo-dacitové dómy a s nimi spojené depozity pyroklastických prúdov a na pláňach v okolí stratovulkánu početné troskové kužele, maary a lávové prúdy štvrtohorného veku.
Marsabit je názov masívnej, v súčasnosti neaktívnej štítovej sopky, nachádzajúcej sa v severnej Keni, asi 170 km východne od centra Východoafrického riftového systému. Jej hlavná aktívna fáza prebehla ešte v pliocéne. Neskoršie erupcie boli značne explozívnejšieho charakteru a vytvorili početné maary ( Gof Angar , Gof Boro , Gof Kolbo , atď...) a troskové kužele na severozápadno-severovýchodných svahoch sopky. Najmladšie lávové prúdy sú datované K-Ar metódou na 0,68 ± 0,16 mil. rokov, no jestvuje predpoklad, že určitá aktivita prebiehala aj po tomto čase a niektoré prúdy sú ešte mladšie ako pleistocénne.
Kunyit je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti ostrova Sumatra. Vrchol prevažne dacitového vulkánu je ukončený dvoma krátermi, v jednom z nich sa nachádza menšie jazierko. Vek poslednej erupcie vulkánu nie je známy, no v okolí vrcholu sa nachádzajú aktívne fumaroly.
Sinabung je v súčasnosti aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra, asi 50 km juhozápadne od mesta Medan a neďaleko komplexu Sibayak. Masív vulkánu je tvorený prevažne andezitmi a dacitmi, jeho vrchol je ukončený sériou prekrývajúcich sa kráterov, z ktorých najmladší je najjužnejšie položený. Vek poslednej erupcie nie je známy, jediným prejavom aktivity boli fumaroly v okolí vrcholu sopky, pozorované v roku 1912. Sopka začala prejavovať aktivitu 29. augusta 2010.
Ungaran je neaktívny stratovulkán nachádzajúci sa v centrálnej časti indonézskeho ostrova Jáva, asi 15 km juhozápadne od mesta Semarang. Svahy vulkánu sú silne erodované, vek poslednej erupcie nie je známy. Jediným prejavom toho, že sopka nie je úplne vyhasnutá sú dve fumarolické polia nachádzajúce sa na svahoch vulkánu.
Penanggungan je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vu východnej časti ostrova Jáva, severne od komplexu Arjuno-Welirang a asi 20 km južne od mesta Surabaja. Na severnom a západnom svahu vulkánu sa nachádzajú početné sakrálne stavby, pochádzajúce z prvej polovice 2. tisícročia nášho letopočtu. Vek vulkánu je približne rovnaký ako vek stratovulkánu Semeru, neaktívny je viac ako 1 000 rokov.
Anunnaki, starý sumerský znak Anunna po sumersky alebo Anunnak(k)ú/Annunaki/Enunaki (po akkadsky) alebo Igigú/Igigi je pojem z najmä sumerskej a akkadskej mytológie, ktorý spravidla označoval skupinu najvýznamnejších bohov.
Život Karna sa narodil Kuntí, manželke Pándua, ktorá ho splodila s bohom slnka Súrjom. Bol prvorodeným no nechceným synom, a podľa védskeho práva sa stal najstarším z Pánduovcov. Nikdy však s nimi neuzavrel priateľstvo a nenávidel tak Ardžunu, ako aj Bhímu. Počas jeho života ho ešte pred bitkou na Kurukšétre obidvaja porazili. Prvé stretnutie Karny s Ardžunou bolo na prehliadke bojového umenia. Po ukážke Ardžunovej sily sa chcel tiež zúčastniť a Ardžunu prekonať a potom vyzvať k súboji, no zabránila mu v tom žiadosť Draupadí a tichá modlitba ich spoločnej matky Kuntí.
nú Númará · Núnu
Anaun () je v súčasnosti (jún 2014) neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v pohorí Stredokamčatský chrbát na Kamčatke, niekoľko kilometrov východne od štítovej sopky Vulkan Geodezistov. Vek vzniku vulkánu sa odhaduje na koniec kvartéru (neskorý pleistocén až holocén) a jeho masív je tvorený prevažne bazaltami. Juhozápadne, resp. juhovýchodne od masívu sopky sa tiahnu dve reťaze mladších troskových kužeľov geneticky previazaných s vulkanizmom sopky Anaun. Vek poslednej erupcie nie je známy.
Externé odkazy  Informácie ministerstva pre rozvoj o Henbandú - anglicky Kategória:Ostrovy atolu Núnu
Poloha Jaunac má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Apána (sanskrit) je druhý z desiatich váju, ktorý sa prejavuje ako funkcia prány, druh pránickej aktivity spojenej s výdajom z organizmu. Apánu umiestňujú do oblasti vylučovacích orgánov, kde vládne podvedomým komplexom. Apánu pokladajú za nižší oheň, ktorý jogín mení na vyšší tým, že ho zdvíha v tele pomocou vôle. Keď sa mu podarí zdvihnúť ju ako istý druh napätia zo spodku trupu do stredu přs, premieša ju s pránou, čím vzniká pránajama, čiže vnímanie dychu, ktorý pôsobí kladne na nižšie sklony a všetky duchovné hodnoty bytosti.
Poloha Gannat má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Anaa (iné názvy Nganaa-nui alebo Ara-ura ) je atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Nachádza sa v strede súostrovia na južnej strane a najbližším susedom je atol Faaite, vzdialený približne na sever. Centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na západ.
Prána (sans.) je životná energia, univerzálna životná sila, absolútna energia. V čínsko-japonskej tradícii chi alebo ki. Predstavuje prazdroj všetkých foriem energií a prejavuje sa v rôznych oblastiach bytia na rôznych frekvenciách. Jednou z jej foriem prejavu je dych, jeden zo spôsobov, ktorým nám je umožnené pránu prijímať. Úroveň vedomia každej životnej formy závisí od frekvencie prány, ktorú dokáže prijímať a udržiavať. Pri zvieratách sú to nižšie frekvencie ako pri ľuďoch a u vyvinutých ľudí vyššia frekvencia ako u tých, ktorí stoja na začiatku svojho vývoja.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkán Soputan na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Indonézie Kategória:Stratovulkány Kategória:Aktívne sopky
Malang je vulkanický komplex pozostávajúci z deväťčlennej skupiny maarov a troskových kužeľov, nachádzajúci sa vo východnej časti ostrova Jáva neďaleko mesta Malang a asi západne od stratovulkánu Semeru. Komplex sa nachádza nad oslabenou tektonickou zónou a niektoré jeho súčasti vznikli parazitickým odvodom magmy z kaldery Tengger.
Arjuno-Welirang je v súčasnosti neaktívny stratovulkanický komplex v centrálnej časti Jávy, pozostávajúci z dvojice stratovulkánov Arjuno () a Welirang (). Komplex prekrýva dva staršie vulkány ( Ringgit na východnej a Linting na západnej strane). Jediná historicky zaznamenaná erupcia sa odohrala v auguste 1952 – išlo o menšiu freatickú erupciu. V súčasnosti sú jedinými prejavmi aktivity fumaroly, vyskytujúce sa na viacerých lokalitách na svahoch komlpexu.
Zoznam vulkanických foriem komplexu Platanar  stratovulkány Azufrado - 2 242 m Palmira - 2 184 m Pelon - 2 320 m Platanar - 2 183 m Porvenir - 2 267 m El Siete - 2 260 m
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkán Rungwe na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Tanzánie Kategória:Stratovulkány Kategória:Vyhasnuté sopky Kategória:Dvojtisícovky
Ol Doinyo Eburru (niekedy aj krátko Eburru , alebo Burru ) je komplexný vulkán, nachádzajúci sa severozápadne od jazera Naivasha v Keni. Hlavný vývoj komplexu prebiehal v pleistocéne, keď staršie, prevažne fonolitické a trachytické lávové prúdy prekryli obsidiánové ryolitové lávy. Jeho hlavná stavba je síce silne erodovaná, ale niektoré ryolitové dómy, prevažne na východnom svahu sú relatívne mladé (začiatok holocénu). Masív Eburru pretína severojužný zlomový systém, kde sa nachádzajú aktívne fumaroly.
Bukit Daun je názov komplexu dvoch stratovulkánov ( Bukit Daun a Gedang ), nachádzajúcich sa v riedko obývanej oblasti na juhozápade ostrova Sumatra. Masív stratovulkánu Gedang je silne rozrušený kalderou s priemerom 3 km. Vrchol Bukit Daun je ukončený 600 m širokým kráterom, v rámci ktorého sa nachádza jazero. V historickej dobe nie sú žiadne záznamy o erupciách, jediným prejavom aktivity sú fumaroly nachádzajúce sa na svahoch sopky.
Bunyaruguru (známe aj ako Kichwambe ) je vulkanické pole, pozostávajúce z približne 150 maarov (27 z nich je zaliatych vodou), nachádzajúce sa v Ugande, južne od jazera George. Vek maarov bol určený na vrchný pleistocén až súčasnosť.
[[Vanuatu]] Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Ambrym troskové kužele 1 334 2009 Aneityum stratovulkány 852 ??? Aoba štítový vulkán 1 496 2006 Epi stratovulkán 833 2004 Gaua stratovulkán 797 1982 Kuwae kaldera 1974 Lopevi stratovulkán 1 413 2006 Mere Lava stratovulkán 1 028 ??? Motlav stratovulkán 411 ??? North Vate stratovulkán 594 ??? Suretamatai komplexný vulkán 921 1966 Traitor s Head stratovulkán 837 1881 Yasur stratovulkán 361 2009 Ostrovy Matthew a Hunter Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Île Hunter stratovulkán 297 1835 Île Matthew stratovulkán 177 1949
[[Kamerun]] Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka Kamerun stratovulkán 4 095 2000 Manengouba stratovulkán 2 411 ??? vulkanické pole Ngaoundéré troskové kužele ??? holocén vulkanické pole Oku maary 3 011 ??? vulkanické pole Tombel maary ~ 500 ???
Kars je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa na severovýchode Turecka v provincii rovnakého mena. Pole pliocénno-strednopleistocénneho veku pozostáva z dvoch troskových kužeľov: Ala Dag a Yaglica Dag . Niektorí vulkanológovia sa domnievajú, že najmladšia aktivita komplexu pochádza z holocénu, ale nie je to ničím potvrdené.
Karpinar je názov vulkanického poľa nachádzajúceho sa v strednej Anatólii v Turecku. Pole sa skladá z piatich bazaltových troskových kužeľov, dvoch lávových prúdov a niekoľkých explozívnych kráterov a maarov. Meke Dag je s výškou najvyšší troskový kužeľ strednej Anatólie. Explozívne krátery a maary sa rozkladajú pozdĺž juhozápadno-severovýchodnej línie až k vulkánu Karaca Dağ. Maary a troskové kužele vznikli vývojom z hyaloklastových tufových kužeľov.
Namarunu je rozľahlý štítový vulkán je tvorený prevažne trachytickými horninami. Nachádza sa v na severe Kene, asi 70 km južne od jazera Turkana. Jeho povrch je pokrytý početnými troskovými kužeľmi prevazne pleistocénneho až holocénneho veku. Počas skorého holocénu aktivita nabrala na intenzite, čo dokladajú početné lávové prúdy a množstvo tektonicky porušených menších troskových kužeľov na severných, východných a južných svahoch sopky. Posledné erupcie predchádzali dobe vyschnutia blízkeho jazera Sugata (čo nastalo asi pred 3 000 rokmi) a to že sopka nie je celkom vyhasnutá dokladajú horúce pramene v riftovom údolí na východnej strane Východoafrického riftu.
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkán Tigalalu na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Indonézie Kategória:Stratovulkány
Zoznam vulkanických foriem komplexu Dieng  Stratovulkány Alang - 2 300 m Kemulan - 1 900 m Ngesong - 2 210 m Prahu - 2 565 m Troskové kužele Binem - 2 134 m Bisma - 2 365 m Butak - 2 222 m Butak Petarangan - 2 135 m Gunung Bucu Jimat - 2 100 m Merdada - 2 100 m Pagerkandang - 2 075 m Pakuwaja - 2 398 m Pagnonan - 2 308 m Prambanan - 2 300 m Sigluduk Sikunang Sileri - 2 241 m Sinila Sroja - 2 300 m Timbang Lávové dómy Kendil Kunir Prambanan Watusumbul Krátery Dringo - 2 063 m Kawah Bitingan Menjer - 1 400 m Sumur Telogopasir
Externé odkazy  www.volcano.si.edu - stratovulkán Kunyit na Global Volcanism Program Kategória:Sopky Indonézie Kategória:Stratovulkány
[[Tanzánia]] Názov Forma Výška (m) Súradnice Posledná erupcia Zem. šírka Zem. dĺžka „bez mena“ troskové kužele ??? ??? Igwisi Hills troskové kužele ??? ??? Izumbwe-Mpoli troskové kužele 1 568 ??? Kieyo stratovulkán 2 175 1800 Kilimandžáro stratovulkán 5 895 ??? Meru stratovulkán 4 565 1910 Ngozi kaldera 2 622 ??? Ol Doinyo Lengai stratovulkán 2 960 2009 Rungwe stratovulkán 2 961 ??? plošina Usangu lávové dómy 2 179 ???
Brzdy Brembo sú štandardnou výbavou mnohých superšportových automobilov ako Aston Martin, Audi, Ferrari, Lamborghini, Maserati, Mercedes-Benz, Pagani či Porsche a tiež niektorých amerických high-end športových automobilov ako Ford GT, Chevrolet Corvette, Cadillac CTS-V či Dodge Viper a ďalších športových kupé ako Chevrolet Cobalt SS či Nissan 350Z Track Edition. Ostatné značky, ktoré majú brzdy brembo (buď ako štandardné alebo voliteľné príslušenstvo) sú: Acura, Alfa Romeo, Buick, BMW (vrátane Mini), Chrysler, Fiat, Holden, Hyundai, Jaguar, Land Rover, Lexus, Mitsubishi, Nissan ,Opel, Peugeot, Infinity, Pontiac, Renault, Seat, Subaru, Vauxhall, Volkswagen, Volvo a Jeep.
BMW rad 3 či BMW 3 je automobil strednej triedy, ktorý od mája 1975 vyrába nemecká automobilka BMW. Je nasledovníkom rady BMW E115, ktorá bola vyrábaná v piatich rozdielnych generáciách a najmenej v piatich rôznych karosárskych verziách. BMW rad 3 je najpredávanejším modelom automobilky, čo predstavuje približne 30% z celkovej ročnej tržby automobilky BMW (okrem motocyklov).
Inovácie Citroën v modeli B10 v roku 1925 prvýkrát v Európe prezentoval "Tout Acier", celokovovú karosériu. Predošlé a konkurenčné automobily boli väčšinou drevené kabíny obité plechom, pripevnené na kovovom ráme. Je to pozostatok z čias kočov a koní, napríklad také nášľapy pred dverami (pozostatky schodíkov) boli odstránené až pri modeli Traction Avant. Výhodou celokovovej karoséria bola bezpečnosť, pevnosť na nerovnostiach a tichosť.
Cena Základná cena modelu s pohonom zadných kolies (RWD) bola stanovená na 39 900 USD, pričom modely s pohonom všetkých kolies (AWD) začínali na 49 900 USD. Výroba dvojmotorových AWD a trojmotorových AWD Cybertruck sa má začať koncom roku 2021 a výroba najlacnejšieho modelu RWD koncom roku 2022.
Verzie a limitované série  BX 4x4 Na podvozku BX vznikol aj variant označený 4x4 alebo 4WD s permanentným náhonom všetkých kolies. Platforma má spoločné súčasti s modelmi Peugeot 405 x4, Mi16x4 a T16. Celkovo bolo vyrobených iba 712 kusov modelu BX 4x4 a 562 kusov modelu BX Break 4x4. BX 4WD boli vybavené benzínovými aj naftovými motormi z rady XU a XUD výhradne o objeme 1905 ccm. Najsilnejšou motorizáciou bolo GTi 4x4 o výkone 125k použité iba vo verzií hatchback. Brzdy boli vybavené systémom ABS. Karoséria modelu mala upravený stredový tunel aby sa vošiel kardán pre zadnú nápravu, to malo za následok zmenšenie priestoru pre nohy spolujazdca. Tento model bol jediným hydropneumatickým vozidlom vybaveným náhonom všetkých kolies. Rozdelenie náhonu bolo 53% krútiaceho momentu pre prednú nápravu a 47% pre zadnú nápravu. Zadný diferenciál typu Torsen (citlivý na krútiaci moment), bol samosvorný. Medzinápravová rozvodovka bola ovládaná elektronickou uzávierkou diferenciálu, ktorú bolo možné spustiť pri rýchlosti pod 40 km/h, tým došlo k rozdeleniu krútiaceho momentu 50:50 medzi prednú a zadnú nápravu. Spolu s nastaviteľnou výškou podvozku sa BX stal predchodcom dnešných SUV. BX SPORT BX SPORT, jeden z 7500 vyrobených kusov V rokoch 1985 až 1987, bola uvedená špeciálna limitovaná séria BX SPORT v množstve 7500 kusov. Model sa líšil od normálnej série hlavne výkonným motorom a vonkajším vzhľadom. Dostal laminátové nárazníky podobné neskoršiemu modelu 16V, a rozširujúci laminátový bodykit. Motor o objeme 1905 cm3 mal dvojitý karburátor weber a dosahoval výkon 126 koní (93kW) a krútiaci moment 170 Nm. Pôvodne plánovaná séria 2500 kusov bola vďaka predajnému úspechu rozšírená o ďalších 5 000 kusov. BX GTi 16V BX 16V Facelift Marcello Gandini 1990 – 1993 BX GTi 16 Valve alebo francúzsky 16 Soupapes je limitovaná séria modelu Citroën BX, s najsilnejším motorom o objeme 1905 cm3, vzhľadovo odlišný s pridanými laminátovými prahmi, širšími nárazníkmi a najvyššou výbavou. Jeho akcelerácia bola impozantná v 5-dverovej strednej rodinnej triede. (0-100 7,5s). Boli použité 2 motory, motor XU9J4 (D6C Motronic ML4.1) o výkone 160 koní a XU9J4Z (DFW Motronic M1.3) o výkone 148k (katalyzátor podľa krajiny určenia) alebo 158k, líšili sa hlavne kompresným pomerom a nastavením vačkových hriadeľov. Model bol faceliftovaný v roku 1990 návrhárom Marcellom Gandinim. Pod výbavu BX 16V patrilo štandardne ABS, vyhrievané a elektricky ovládané zrkadlá, hmlové svetlá, bodykit, zadný stierač, elektricky ovládaný šíber (podľa krajiny) a klimatizácia (príplatok), palubný počítač (príplatok), vyhrievané sedadlá (príplatok). GTi 16V mali anatomické sedadlá od firmy Recaro s výrazným bočným vedením a bedrovou opierkou pre vodiča. Vpredu boli použité kotúčové brzdy s vnútorným chladením, vzadu klasické kotúčové. Boli použité hydropneumatické zásobníky („gule“) menšieho objemu kvôli aktívnejšej odozve podvozku na náklony. Celkovo vyrobili 11896 kusov Mk1 a 3 544 kusov verzie Mk2.
Pozri aj  4Motion 4Matic S-AWC ATTESA BMW xDrive
Výkony a porovnania  Špecifikácie Maximálna rýchlosť cca /h Výkon – 281 kW/382 koní pri 5 200 ot/min Zrýchlenie – 0 – /h : 5,1 s, 0 – /h : 11,1 s Krútiaci moment – 568 Nm pri 4 200 ot/min Zdvihový objem – Typ motora – Twin-turbo radový šesťvalec Konfigurácia – Motor vpredu, zadný náhon Prevodovka – 6-rýchlostná manuálna ZF Hmotnosť – Produkcia – 950 kusov Cena – 48 000 £ Výkonové porovnania 1989 – 1994 Alpina B10 BiTurbo – 360 koní 0 – /h – 5,6 s. Max. rýchlosť: /h 1989 – 1995 BMW M5 E34 – 315/340 koní 0 – /h – 6,3 / 5,9 s. Max. rýchlosť (elektronicky obmedzená): /h 1991 – 1995 Mercedes-Benz 500E – 326 koní 0 – /h – 6,2 s. Max. rýchlosť (elektronicky obmedzená): /h
BMW M Roadster Špeciálna edícia automobilov vychádzajúca prevažne z modelov Z3 a Z4 vyrábaná v Južnej Karolíne v rokoch 1998 – 2002 poskytovala na trh automobily so zameranou úpravou na zvýšený výkon. Z3 M Roadster (1998 – 2002) BMW Z3 M Roadster vyznačujúci sa najviac zmenami na tele auta, predných a zadných nárazníkoch, maske chladiče, zrkadlách či kufri, zaznamenal vysoké hodnoty vo výkone motora. Mnoho komponentov pochádzalo z pôvodných automobilov E30 M3 alebo E36 M3 Evo. Menšie zmeny boli vykonané na podvozku, kolesách, pneumatikách, ktoré takisto prispievali k zlepšeniu výkonu. Počas celej výroby bolo na globálnom trhu dostupných 15 000 automobilov M Roadster, kde základná cena pre USA bola cca 43 000 $. Z4 M Roadster (2006 – 2008) Verzia BMW Z4 M Roadster je poháňaná 3.2 L šesťvalcovým motorom s celkovým výkonom 249 kW, pričom zrýchlenie z 0 na zvláda za 4.7 sekundy pri váhe , čo sa pokladá za lepší výsledok ako Porsche Boxter či Porsche Cayman S Elektronicky obmedzená rýchlosť je /h. Základná cena automobilu BMW Z4 M Roadster je 52 100 $.
Súčasná výroba  ALPINA D3 Bi-Turbo Sedan / Touring a Coupe: na základe BMW E90/E91/E92 s motorom 123d - 157kW/214 koní / 500 Nm ALPINA B3 Bi-Turbo Sedan / Touring / Coupe a Cabrio: na základe BMW E90/E91/E92/E93 335i 265 kW/360 koní / 500 Nm ALPINA B5 Sedan: na základe BMW F10 radu 5 - s 4,4 L V8 Bi-Turbo motorom, tiež používaný v Alpina B7 373 kW/507 koní / 700 Nm ALPINA B7 Bi-Turbo: na základe BMW F01 radu 7 - s 4,4 L V8 Bi-Turbo motorom 373 kW/507 koní / 700 Nm
Obrázok:BMW Engine M88 from a M1.JPG|thumb|Vozidlový motor BMW M88 Moderný vidlicový 6-valcový motor Mercedes Vozidlový motor je motor určený pre priamy pohon cestných prípadne terénnych motorových vozidiel a samochodných strojov, schopný pracovať vo veľkom rozsahu otáčok a točivých momentov.
Audi B7 RS4 (2007) BMW M5 (E39) Mazda 6 MPS Športový sedan je typ automobilu s karosériou sedan, ktorý je dizajnovaný tak, aby vyzeral "športovo", pričom ponúka vodičovi väčší zážitok z riadenia a zároveň komfort a výbavu porovnateľnú s luxusným automobilom. Väčšina z tejto kategórie vozidiel pochádzajú zo strednej triedy. Z historického hľadiska do tejto kategórie patria automobily ako Alfa Romeo 1900, Triumph Dolomite a Lotus Cortina.
Citroën BX prvej generácie 1982 – 1985 Citroën BX I. 1982 – 1985 BX GTi Automatic interiér BX 16V MK I. pohľad zozadu Citroën BX je automobil strednej triedy, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1982 až 1994. Citroën BX má hydropneumatické odpruženie vo všetkých verziách na prednej aj zadnej náprave. V roku 1986 prešiel faceliftom. V roku 1987 sa dostala na trh najsilnejšia verzia BX 16V a po nej verzia 4x4 a 4x4 Break. Spolu sa vyrobilo 2 315 739 kusov počas 12 rokov. Hatchback sa prestal vyrábať v roku 1993 s príchodom modelu Xantia, ale Estate sa vyrábal ešte rok. Po krachu Citroenu a vzniku skupiny PSA Peugeot Citroen, bol BX prvým spoločným modelom strednej triedy. V rámci nového koncernu zaujal Citroen miesto inovatívnej a netradičnej značky a Peugeot konzervatívnej a stabilnej. Celkom nová koncepcia prevzala základ pruženia z modelu GS. Karoséria bola úplne novej koncepcie hatchback a rozmermi balancovala na hranici nižšej strednej a strednej triedy. Motorizácie boli modernizované alebo prevzaté z Peugeotu. Vďaka investíciám a technickým prínosom Peugeotu sa podarilo zmodernizovať BX zaznamenal veľký predajný úspech a zachránil automobilku pred pádom. Narozdiel od koncernovej Simcy. BX využíval hydropneumatické odpruženie na prednej aj zadnej náprave, vpredu závesy typu McPherson, vzadu vlečená náprava. Brzdy boli kotúčové na oboch nápravách, vo vyšších výbavách so systémom ABS.
Karoséria automobilu Kostra karosérie BMW 328 Rôzne typy karosérií (po nemecky) Karoséria je časť automobilu, do ktorej nastupujú cestujúci, vkladá sa do nej batožina a upevňuje sa na ňu buďto nosný rám so strojovým podvozkom, alebo jednotlivé časti strojového podvozku priamo. V prípade, že sú časti strojového podvozku montované priamo na karosériu, hovorí sa o bezrámovej karosérii , čo je dnes bežný typ karosérii. V minulosti karosérie obsahovali drevené diely, ktoré boli potiahnuté tenkými kovovými plechmi, ale po druhej svetovej vojne sa začalo od drevených častí karosérie upúšťať a do popredia sa dostali celokovové karosérie. Na pretekárske účely sa niekedy kvôli zníženiu hmotnosti automobilu vyrábajú karosérie čiastočne z hliníka, alebo laminátu. V minulosti mali niektoré nízko výkonné modely automobilov celú karosériu vytvorenú z laminátu, alebo iných plastických hmôt. V súčasnosti prebiehajú pokusy o vytvorenie celohliníkových karosérii, prípadne sú niektoré pretekárske automobily vytvorené s karosériou z uhlíkových vláken, ktorá sa vyznačuje vysokou pevnosťou a malou hmotnosťou.
Použitie Benzínové motory Prvé osobné automobily s prepĺňaným benzínovým motorom boli modely Oldsmobile Jetfire, ktorých motory Oldsmobile V8 používali turbodúchadlo montované na hliníkovom osemvalci s objemom 3,52 litra. V roku 1962 automobilka Chevrolet začala vybavovať svoj model Chevrolet Corvair turbodúchadlom, ktorý niesol názov Monza Spider a neskôr ako Monza. V Európe sa prepĺňanie turbodúchadlom dostalo do modelov Porsche 930 či Saab 99 Turbo. V Severnej Amerike bol turbodúchadlom prepĺňaný populárny model Buick Regal/T Type/Grand National. Dnes je prepĺňanie turbodúchadlom bežne používané mnohými automobilkami na naftových či benzínových motoroch. Prepĺňanie turbodúchadlom môže byť použité ná nárast výkonu pri zachovaní rovnakého objemu alebo kvôli šetreniu paliva znížením zdvihového objemu (napríklad Chevrolet Cruze s atmosférickým benzínovým motorom s objemom 1.8 litra má rovnaký výkon, 138 koní, ako jeho 1.4 litrový turbodúchadlom prepĺňaný motor). Naftové motory Prvým sériovo vyrábaným osobným automobilom s naftovým motorom preplňovaným turbodúchadlom bol model Mercedes-Benz 300SD vyrábaný od roku 1978 s turbodúchadlom Garrett. V dnešnej dobe je množstvo naftových motorov preplňovaných turbodúchadlom, hlavne pre úspornosť paliva a lepšie jazdné vlastnosti. Prvý nákladný automobil s turbodúchadlom preplňovaným naftovým motorom vyrobila spoločnosť Schweizer Maschinenfabrik Saurer v roku 1938. Motocykle Prvý motocykel s prepĺňaním turbodúchadlom bol Kawasaki ZR1 TC z roku 1978. Niekoľko japonských motocyklových spoločností vyrábalo začiatkom 80. rokov turbodúchadlom prepĺňané motocykle ako napríklad motocykel Honda CX500 Turbo, ktorý mal priečne uložený, vodou chladený vidlicový dvojvalec, ktorý bol tiež v ponuke v atmosférickej verzii.
Brzda Brembo Brembo S.p.A. je taliansky výrobca automobilových brzdových systémov, najmä pre vysokovýkonné autá a motocykle. Firma bola založená v Bergame v Taliansku v roku 1961. Skoro po svojom založení sa začala špecializovať na kotúčové brzdy, ktoré boli výhradne dovážané zo Spojeného kráľovstva. Firma v roku 1964 podpísala zmluvu s automobilkou Alfa Romeo a stala sa oficiálnym dodávateľom brzdových komponentov pre Moto Guzzi v roku 1972. V roku 1980 začala firma dodávala komponenty pre automobilky BMW, Chrysler, Lancia, Mercedes-Benz, Nissan a Porsche. Brzdy Brembo sú štandardnou výbavou mnohých superšportových automobilov ako Aston Martin, Audi, Ferrari, Lamborghini, Maserati, Mercedes-Benz, Pagani či Porsche a tiež niektorých amerických high-end športových automobilov ako Ford GT, Chevrolet Corvette, Cadillac CTS-V či Dodge Viper a ďalších športových kupé ako Chevrolet Cobalt SS či Nissan 350Z Track Edition. Ostatné značky, ktoré majú brzdy brembo (buď ako štandardné alebo voliteľné príslušenstvo) sú: Acura, Alfa Romeo, Buick, BMW (vrátane Mini), Chrysler, Fiat, Holden, Hyundai, Jaguar, Land Rover, Lexus, Mitsubishi, Nissan ,Opel, Peugeot, Infinity, Pontiac, Renault, Seat, Subaru, Vauxhall, Volkswagen, Volvo a Jeep. Medzi motocykle používajúce brzdy Brembo patria Aprilia, Bimota, BMW, Ducati, Harley-Davidson, Husqvarna, IMZ-Ural, KTM, Moto Guzzi, MV Agusta, Suzuki, Triumph, Victory a Voxan. V roku 2000 odkúpil britského výrobcu pretekárskych brzdových systémov a spojok AP Racing.
Rover Metro 1.4 GTi s jednobodovým vstrekovaním. Systém jednobodového vstrekovania paliva alebo systém centrálneho vstrekovania paliva je systém nepriameho vstrekovania paliva zážihových motorov. Palivo vstrekuje do nasávacieho potrubia, pričom miesto umiestnenia vstrekovača v nasávacom potrubí zodpovedá približne miestu, kde by bol umiestnený karburátor, ak by motor nemal vstrekovanie paliva. Ide o zastaranejší a lacnejší systém vstrekovania v porovnaní so systémom viacbodového vstrekovania. Príkladom takéhoto systému je Mono-Jetronic od firmy BOSCH. Systém jednobodového vstrekovania dosahuje v porovnaní so systémom prípravy zmesi karburátorom lepšie parametre.
Nevýhody  Pri zahriatí vplyvom dlhšieho brzdenia klesá brzdný účinok. Pri prílišnom prehriatí môže dôjsť k deformácii brzdového bubna a nerovnomernosti brzdenia Nábežná brzdová čeľusť je trecím momentom pritláčaná k bubnu, čím sa stále zvyšuje brzdná sila a pri prekročení určitej hranice môže dôjsť k tzv. „zakusnutiu“ brzdy a vyvolaniu šmyku vozidla. Naopak úbežná čeľusť je trecím momentom zo záberu vytlačovaná, čím sa znižuje jej brzdná sila a dochádza k nerovnomernému opotrebeniu brzdových čeľustí. Bubnová brzda bola používaná počas 20. storočia v osobných automobiloch, dnes je na ústupe, ale u strojov pracujúcich v ťažkých podmienkach (napríklad poľnohospodárske alebo lesnické stroje) sa pre svoju odolnosť proti nečistotám používajú stále.
Výhody  Celé ústrojenstvo brzdy je umiestnené vo vnútri bubna a tak je chránené proti nepriaznivým vplyvom nečistôt z okolia Oproti kotúčovým brzdám majú brzdy bubnové dlhšiu životnosť obloženia ľahké spojenie s parkovacou brzdou
Technické parametre <ref>[http://www.eskimo.com/~riffraff/files/W_engines.pdf ''The W Engine Concept. Self-Study Program Course Number 821203.'' Volkswagen.]</ref>  zdvihový objem: 5.998 cm3 vŕtanie: 84 mm zdvih: 90.168 mm Offset: ± 12.5 mm počet ventilov na valec: 4 presadenie susedných ojníc: +12° poradie zapaľovania: 1-12-5-8-3-10-6-7-2-11-4-9 rozmery: (l x š x v) 513 x 710 x 715 mm hmotnosť pribl.: 245 kg maximálny výkon: 309 kW maximálny krútiaci moment: 550 Nm palivo: benzín 98 RON, 95 RON riadiaca jednotka: Bosch Motronic ME7.1.1
Typy bŕzd  kotúčová brzda bubnová brzda elektrodynamická brzda adhézna brzda - na brzdenie využíva trenie medzi kolesom a dráhou, po ktorej sa vozidlo pohybuje (cesta, koľajnice) aerodynamická brzda
Vlastnosti Motor uložený nad prednou nápravou poskytuje možnosť využiť náporové chladenie motora vzduchom. V prípade vodou chladeného motora nie je potrebné ťahať automobilom dlhé rozvodné hadice, pretože chladič je umiestnený tesne pred motorom. Hmotnosť motora priaznivo pôsobí na brzdné vlastnosti vozidla, pretože kolesá prednej nápravy pri brzdení zvyšujú vplyvom hmotnosti svoju adhéziu. Naopak pri akcelerácii dochádza v prípade pohonu prednej nápravy k odľahčovaniu kolies, čo môže viesť k prešmykovaniu a pri pohone zadnej nápravy, ktorá nie je zaťažená motorom dochádza k prešmykovaniu kvôli trvale nízkemu tlaku na nápravu. Hmota motora nad prednou nápravou spôsobuje prirodzene nedotáčavé chovanie vozidla.
Technické detaily  Hmotnosť: Maximálna rýchlosť: /h pohon na zadné kolesá motor umiestnený vpredu štvorstupňová prevodovka
Špecifikácie od roku 2011  Motor so zdvihovým objemom 1,6 litra Turbodúchadlo s Antilag systémom Pohon všetkých kolies Sekvenčná prevodovka Aerodynamické diely Minimálna hmotnosť 1200 kg (1350 kg s vodičom a spolujazdcom) Posilnenie podvozku pre väčšiu tuhosť a zvýšenie bezpečnosti (Výstuž kabíny) Materiály ako titán, horčík, keramika a kompozit sú zakázané.
Je to jednoloďová stavba s polygonálne uzavretým presbytériom, ktoré bolo pravdepodobne prvou časťou stavby a rebrovou krížovou klenbou. Na severnej strane presbytéria je gotická vežička s kružbovými oknami. Po oboch stranách lode sú barokové kaplnky. Nad gotickým portálom je trojdielna edikula so sochami. Jednoduchý hlavný oltár v pseudogotickom slohu pochádza z konca 19. storočia. V južnej kaplnke je oltár Muža bolesti z obdobia okolo roku 1700, v strede so sochou Božského srdca a po stranách s neskorogotickými oltárnymi krídlami z obdobia okolo roku 1500. V severnej kaplnke sa nachádza bočný oltár s obrazom Panny Márie Loretánskej z rokov 1725 – 1728. Organ v kostole zhotovil staviteľ Karl Neusser z Nového Jičína pred rokom 1900. V roku 1766 dali do veže zvon sv. Alžbety a o päť rokov neskôr zvon sv. Heleny. Kríž na priečelí kostola bol vytesaný v roku 1739 trnavským majstrom Ignácom Melczerom.
Dielo  Ranobarokový univerzitný kostol v Trnave (SAVU, Bratislava 1948)
Katedrálny kostol sv. Jána Krstiteľa Katedrála je prvou ranobarokovou stavbou na Slovensku a v čase univerzity slúžila ako univerzitný kostol. Postavili ju talianski architekti Pietro Spazzo a Antonio Canevale. Stojí na pôdoryse pôvodného gotického dominikánskeho kostola rovnakého patrocínia. Kostol je jednoloďový, je stavbou typu Il Gesú s mohutným dvojvežovým priečelím na západe. Loď kostola uzatvára rovné presbytérium, ktoré šírkou nadväzuje na šírku lode. Loď je lemovaná po oboch stranách štvoricou kaplniek. Postavený bol v rokoch 1629 – 1635 (1637), hlavným donátorom bol palatín Mikuláš Esterházy z Galanty a vybudovať ho nechal arcibiskup jezuita Peter Pázmaň. Kostol bol spolu s univerzitnými budovami fakúlt jednou z prvých budov Trnavskej univerzity. Kostol vysvätil biskup z Jágeru, Juraj Lippai, 30. augusta 1637. Prvú svätú omšu v chráme slúžil ostrihomský arcibiskup Imrich Lóši, nástupca zomretého arcibiskupa Petra Pázmaňa. Potom sa začalo so stavbou hlavného oltára. Jeho výstavba bola dokončená v roku 1640. Oltár je ranobarokovým skvostom, je vysoký a široký a na jeho tvorbe pracovali Viedenčania Baltazár Knilling a Vít Knoth, Trnavčan Vít Stadler, ktorému pomáhali Ferdinand z Cífera a Kristián Knerr. V rokoch 1639 – 1700 prebiehala postupná výzdoba interiéru chrámu a podielali sa na nej talianski štukatéri (výzdoba trvala pol storočia) Giovanni Battista Rooso, Giacomo Tornini (1639 – 1655) a Pietro Antonio Conti, Luca Antonio Colomba, Ján Keller, Erhard Jozef Gruber (1697 – 1700) a viedenskí maliari Carl Ritsch a Franz Joseph Graffenstein. Fresková výzdoba s motívom života patróna kostola sv. Jána Krstiteľa od jeho narodenia až po popravenie je hlavným významovým prvkom výzdoby. Vo vstupnej časti kostola sú dva chory podopierané mohutnými stĺpmi, ktoré slúžili hudobníkom a spevákom. V bočných stenách svätyne sú umiestnené mortuáriá ôsmich členov rodiny Esterházyovcov. Pochovaní boli v krypte pod kostolom, spolu s ďalšími poprednými šľachticmi Uhorska a zosnulými členmi jezuitského rádu. Po presťahovaní univerzity do Budína bol nazývaný invalidským, neskoršie gymnaziálnym, roku 1937 sa stal seleziánskym, tiež ho spravovala duchovná správa armády. V rokoch 1948 – 1977 bol spravovaný rímskokatolíckym farským úradom sv. Mikuláša. Po vyhlásení Trnavskej arcidiecézy v roku 1977 sa stal v roku 1978 oficiálne jej katedrálnym chrámom. V roku 2008 po vyhlásení Bratislavskej arcidiecézy prestáva byť metropolitnou katedrálou. Sídlia na adrese Univerzitné námestie č. 3.
Kostol svätej Heleny v Trnave je gotický kostol zo 14. storočia, barokovo upravený v 17. storočí. Pravdepodobne bol kostol pôvodne zasvätený sv. Michalovi archanjelovi, v 14. alebo 15. storočí bolo patrocínium zmenené na sv. Helenu. V stredoveku slúžil ako špitálsky kostolík. Budova mestského xenodochia (špitála a chudobinca) vedľa kostola bola v prvej polovici 19. storočia prestavaná v klasicistickom slohu. Najstaršia zachovaná písomná správa z roku 1490 hovorí o škodách spôsobených na kostole a jeho zariadení. Je to jednoloďová stavba s polygonálne uzavretým presbytériom, ktoré bolo pravdepodobne prvou časťou stavby a rebrovou krížovou klenbou. Na severnej strane presbytéria je gotická vežička s kružbovými oknami. Po oboch stranách lode sú barokové kaplnky. Nad gotickým portálom je trojdielna edikula so sochami. Jednoduchý hlavný oltár v pseudogotickom slohu pochádza z konca 19. storočia. V južnej kaplnke je oltár Muža bolesti z obdobia okolo roku 1700, v strede so sochou Božského srdca a po stranách s neskorogotickými oltárnymi krídlami z obdobia okolo roku 1500. V severnej kaplnke sa nachádza bočný oltár s obrazom Panny Márie Loretánskej z rokov 17251728. Organ v kostole zhotovil staviteľ Karl Neusser z Nového Jičína pred rokom 1900. V roku 1766 dali do veže zvon sv. Alžbety a o päť rokov neskôr zvon sv. Heleny. Kríž na priečelí kostola bol vytesaný v roku 1739 trnavským majstrom Ignácom Melczerom. Od roku 2010 kostol plní aj funkciu farského kostola gréckokatolíckej Farnosti sv. apoštola a evanjelistu Lukáša v Trnave.
Kostol svätého Jakuba nazývaný aj Františkánsky kostol je jednoloďový barokový kostol s kláštorným komplexom v Trnave. Stavať sa začal v roku 1632 na mieste staršej gotickej stavby. Konečnú podobu získal v roku 1712. Mesto dalo pristaviť druhú polovicu uličného krídla v roku 1749. Kostol má dĺžku 54,4 m, šírka hlavnej lode je 16,9 m a výška 16,8 m. Maximálna šírka svätyne je 11,4 m a jej výška je 15,3 m. Predpokladá sa, že v prvej polovici 13. storočia, ešte pred príchodom františkánov do Uhorska, stál na mieste dnešných objektov kláštor iného rádu, pravdepodobne benediktínske opátstvo. Františkáni prišli do Trnavy niekedy v 30. rokoch 13. storočia a pravdepodobne sa usadili v menšom dome pri kostolíku sv. Heleny, kde stál mestský špitál. Slovakia-Trnava-Kostol frantiskanov vstup.JPG|Portál kláštornej budovy Slovakia - Trnava - Frantiskansky kostol RB01.jpg|Pohľad od hradieb a Bernolákovej brány
Evanjelický kostol v Trnave je kostol postavený architektom Josefom Marekom v tesnej blízkosti mestských hradieb v roku 1924. Kostol je zaujímavý amfiteátrovým usporiadaním interiéru a závesným stropom. Bol postavený v štýle funkcionalizmu na námestí SNP.