TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Veľká cena Belgicka 2021 (angl. Formula 1 Rolex Belgian Grand Prix 2021 ) boli preteky Formuly 1, ktoré sa konali dňa 29. augusta 2021 na okruhu Circuit de Spa-Francorchamps v Spa. Bola to dvanásta Veľká cena sezóny 2021. Kvôli silnému dažďu bol štart pretekov odložený o viac než tri hodiny. Po štarte sa napokon odjazdilo iba jedno hodnotené kolo za bezpečnostným vozidlom. S celkovou dĺžkou ca. sedem kilometrov to bola najkratšia Veľká cena v dejinách Formule 1. 27. augusta, v piatok pred Veľkou cenou, oznámil tím Red Bull Racing, že predĺžil zmluvu s mexickým pretekárom Sergiom Pérezom o jeden rok. Tým pádom bude Red Bull súťažiť v roku 2022 s nezmenenou jazdeckou zostavou s Maxom Verstappenom a práve s Pérezom.
Veľká cena Španielska 2013 ( Formula 1 Gran Premio de España Santander 2013 ) boli preteky Formule 1, ktoré sa konali dňa 12. mája 2013 na okruhu Catalunya v Barcelone v Španielsku. Boli to piate preteky sezóny 2013 a 23. Veľká cena Španielska na tomto okruhu.
Veľká cena Kanady 2022 (fra. Formula 1 AWS Grand Prix du Canada 2022 ) sa uskutočnila 19. júna 2022 na mestskom okruhu Circuit Gilles Villeneuve v Montréale, v kanadskej provincii Québec. Boli to deviate preteky sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1 a prvá Veľká cena Kanady od roku 2019, potom ako predchádzajúce dva ročníky boli zrušené kvôli pandémii koronavírusu. Tri dni pred Veľkou cenou Kanady bolo oznámené, že zmluva s organizátormi Veľkej ceny Austrálie, ktorá je platná do roku 2025, bola predčasne predĺžená o ďalších desať rokov až do roku 2035. Zmluva zaručuje, že preteky v Austrálii budú počas tohto obdobia najmenej päťkrát úvodnými pretekmi sezóny. Pred Veľkou cenou sa nachádzali obaja piloti tímu Red Bull Max Verstappen a Sergio Pérez na prvých dvoch miestach priebežného poradia jazdcov. Na treťom mieste v šampionáte ležal Charles Leclerc.
Kalendár Krajiny a miesta hosťujúce preteky Formuly 1 v roku 2022 Kolo Veľká cena Okruh Dátum Veľkej ceny 1 Veľká cena Bahrajnu Bahrain International Circuit, Sachir 20. marec 2 Veľká cena Saudskej Arábie Jeddah Corniche Circuit, Džidda 27. marec 3 Veľká cena Austrálie Albert Park Circuit, Melbourne 10. apríl 4 Veľká cena Emilia Romagna Autodromo Enzo e Dino Ferrari, Imola 24. apríl 5 Veľká cena Miami Miami International Autodrome, Miami Gardens 8. máj 6 Veľká cena Španielska Circuit de Barcelona-Catalunya, Montmeló 22. máj 7 Veľká cena Monaka Circuit de Monaco, Monte Carlo 29. máj 8 Veľká cena Azerbajdžanu Baku City Circuit, Baku 12. jún 9 Veľká cena Kanady Circuit Gilles Villeneuve, Montréal 19. jún 10 Veľká cena Veľkej Británie Silverstone Circuit, Silverstone 3. júl 11 Veľká cena Rakúska Red Bull Ring, Spielberg 10. júl 12 Veľká cena Francúzska Circuit Paul Ricard, Le Castellet 24. júl 13 Veľká cena Maďarska Hungaroring, Mogyoród 31. júl 14 Veľká cena Belgicka Circuit de Spa-Francorchamps, Spa 28. august 15 Veľká cena Holandska Circuit Zandvoort, Zandvoort 4. september 16 Veľká cena Talianska Autodromo Nazionale di Monza, Monza 11. september 17 Veľká cena Singapuru Marina Bay Street Circuit, Singapur 2. október 18 Veľká cena Japonska Suzuka International Racing Course, Suzuka 9. október 19 Veľká cena USA Circuit of the Americas, Austin 23. október 20 Veľká cena Mexika Autódromo Hermanos Rodríguez, Mexico City 30. október 21 Veľká cena São Paula Autódromo José Carlos Pace, São Paulo 13. november 22 Veľká cena Abú Zabí Yas Marina Circuit, Abú Zabí 20. november Zdroj: Nasledujúce preteky boli zrušené v dôsledku prebiehajúcej ruskej invázie na Ukrajinu: Veľká cena Okruh Veľká cena Ruska Sochi Autodrom, Soči
Veľká cena Kanady 2013 ( Formula 1 Grand Prix du Canada 2013 ) boli preteky Formule 1, ktoré sa konali dňa 9. júna 2013 na okruhu Circuit Gilles Villeneuve v Montreale, v hlavnom meste provincie Québec, v Kanade. Okruh sa nachádza na umelo vytvorenom ostrove Île Notre-Dame, na Rieke svätého Vavrinca, neďaleko centra Montrealu. Boli to siedme preteky sezóny 2013 a päťdesiaty ročník Veľkej ceny Kanady.
Van Persie, syn dvoch umelcov, bol povzbudzovaný ísť v šľapajach jeho rodičov, ale on namiesto toho dal prednosť futbalu a pripojil sa k mládežníckemu klubu SBV Excelsior. Prielom v jeho kariére zažil na svojom rodnom Feyenoorde, kde strávil tri sezóny a v roku 2002 sa mu podarilo získať Pohár UEFA. Bol menovaný za najlepší holandský futbalový talent roka v sezóne 2001-2002. Nezhody s manažérom nakoniec vyvrcholili zmenou klubu a Van Persie sa presťahoval do Arsenalu za 2,75 milióna britských libier v roku 2004 ako dlhodobá náhrada za Dennisa Bergkampa. V londýnskom klube však za celých osem rokov nezískal žiadnu veľkú trofej. Po vstupe do Manchestru United vyhral už vo svojej prvej sezóne titul Premier League na Old Trafford a skončil ako najlepší strelec ligy so svojimi 26 gólmi. Päťkrát sa mu podarilo stať sa hráčom mesiaca. V roku 2013 sa dostal v novinách The Guardian na zoznam 100 najlepších hráčov sveta.
Arsenal 11 júla 2008 Nasri podpísal dlhoročný kontrakt s klubom Premier League Arsenalom Londýn. Prestupová suma nebola zverejnená ale predpokladá sa, že The Gunners zaplatili za rýchlonohého mladíka okolo 16 miliónov €. V Arsenale zdedil číslo 8 po veľkých ikonách tohto klubu ako boli Ian Wright a Fredrik Ljungberg. Za Arsenal debutoval 30 júla v prípravnom zápase proti VfB Stuttgart. Hneď v úvodnom kole Premier League strelil svoj premiérový gól proti West Bromwich Albion, ktorým rozhodol zápas v pomere 1:0.
Klubová kariéra  Ajax Amsterdam V roku 2003 prišiel do mládežníckej akadémii Ajaxu Amsterdam. Svoj prvý profesionálny zápas odohral 14. februára 2004 v drese Ajaxu v zápase proti FC Volendam, v ktorom jeho tím zvíťazil 2-0 . Bol to jeho jediný zápas v sezóne, v ktorej Ajax vyhral holandskú ligu. V sezóne 2004/2005 išiel na hosťovanie do klubu RKC Waalwijk. Tam odohral 13 zápasov a dal dva góly a po sezóne sa vrátil do Ajaxu. V sezóne 2005/2006 vyhral KNVB Cup, čiže holandský pohár. O rok neskôr získal jeho tím znovu tento pohár a aj Johan Cruijff Schaal. V roku 2007 znovu vyhral Ajax Johan Cruijff Schaal. Po odchode Klaasa-Jana Huntelaara sa v sezóne 2008/2009 stal kapitánom Ajaxu. Arsenal FC Do Arsenalu prestúpil za 10 miliónov eur. Svoj debut si odbil hneď v prvom ligovom zápase nového ročníka Premier League a dal hneď aj prvý gól v novom klube. Bolo to v zápase proti Evertonu, keď dal gól v 37. minúte a stav upravil na 2-0. 16. septembra dal svoj prvý gól v Lige majstrov, paradoxne proti belgickému tímu Standard Liège. No ale najlepší výkon podal v zápase proti Wiganu, keď vsietil dva góly. Dva góly v jednom zápase dal aj 4. októbra 2009 proti Blackburnu. Po sezóne sa dostal do jedenástky sezóny v Premier League.
Klubová kariéra  Začiatky kariéry Van der Sar začal svoju kariéru v lokálnom klube Foreholte. Potom prestúpil do klubu VV Noordwijk kde ho sledovali skauti Ajaxu. Po tom čo prešiel cez mládežnícke mužstvá Ajaxu sa dostal do prvého tímu, kde hral sedem úspešných sezón. V roku 1995 vyhral s Ajaxom Ligu majstrov a okrem nej vyhral ešte ďalšie trofeje vrátane Pohára UEFA v roku 1992. Celkovo odchytal za Ajax 226 zápasov. V roku 1995 získal ocenenie najlepší európsky brankár. Po anabáze v Ajaxe odišiel do Juventusu, kde sa napokon stal brankárskou dvojkou, prvým brankárom sa stal Gianluigi Buffon. Celkovo odchytal za taliansky klub 66 zápasov. Bol vôbec prvým netalianskym brankárom v Juventuse. Prestup do Premier League V roku 2001 prestúpil za sumu okolo 7,7 milióna libier do Fulhamu. S Fulhamom podpísal kontrakt na 4 roky a celkovo tu odchytal 126 zápasov. 3. júna 2005 prestúpil do ďalšieho anglického klubu Manchester United za sumu približne 2 milióny libier aj keď presná suma nebola zverejnená. Van der Sarov príchod vyriešil dlhotrvajúci brankársky problém v Manchestri, ktorému chýbala stabilná brankárska jednotka. Manažér Sir Alex Ferguson ho považuje za najlepšieho brankára United od čias Petera Schmeichela. V decembri 2006 predĺžil svoj dvojročný kontrakt o ďalší rok čím bol hráčom Manchestru do konca sezóny 2007 – 08. Sir Alex Ferguson verejne vyhlásil že nevidí dôvod prečo by Edwin nemohol v klube pokračovať aj po vypršaní kontraktu (vzhľadom na jeho vyšší vek) a povedal: „Edwin je zdravý, ohybný a žiadostivý a môže hrať pokojne ďalšie 2 roky“. To je ale minulosť a Vand der Sar ukončil svoju kariéru vo finále Ligy Majstrov 28. mája 2011, keď prehrali červení diabli s Barcelonou 3:1. Edwin má prezývku Jolly Green Giant (Veselý zelený obor), pretože meria a v Manchestri chytá v zelenom drese. 4. februára 2007 si v zápase proti Tottenhamu Hotspur zlomil nos po zrážke s írskym útočníkom Robbie Keanom. 5. mája 2007 v zápase proti Manchestru City chytil penaltu útočníkovi Dariusovi Vassellovi. Cristiano Ronaldo na opačnej strane premenil penaltu a zabezpečil výhru United. Neskôr znamenalo toto víťazstvo potvrdenie ich 9. ligového titulu. 15. augusta 2007 pomohol Manchestru vyhrať po 16-krát Community Shield. Chytil všetky 3 pokutové kopy FC Chelsea v rozstrele po tom čo zápas skončil 1:1 v riadnom hracom čase. Chytil strely Claudia Pizzara, Franka Lamparda a Shauna Wright-Phillipsa. 21. mája 2008 vo finále ligy majstrov proti FC Chelsea vychytal Manchestru United víťazstvo 2 – 1 po penaltovom rostrele, keď chytil strelu Johna Terryho a Nicolasa Anelku. Tento ročník vyhral aj anglickú ligu. 21. februára 2009 v súboji proti Blackburnu sa skončil jeho rekord v počte minút bez inkasovaného gólu (1334 minút). Van der Sar však prekonal britský a európsky rekord Petra Čecha.
Klubová kariéra Van Persie v drese Arsenalu proti hráčom Swansea Robin Van Persie prešiel mládežníckou akadémiou klubu SBV Excelsior, kde je dnes po ňom na štadióne Woudestein pomenovaná jedna z tribún. Neskôr prešiel do Feyenoordu.
Životopis S kariérou začal v Ajaxe, klubu pomohol získať 3 tituly v Eredivisie po sebe, víťazstvá v Pohári UEFA v roku 1992 a v Lige majstrov v roku 1995. Davids mal prezývku „Pitbul“, ktorou ho pre jeho silnú hru označil tréner Louis van Gaal. V roku 1996 prestúpil do talianskeho klubu AC Miláno. Tu dostával len málo príležitostí, odohral 19 zápasov. V roku 1998 prestúpil do klubu Juventus Turín. V Juventuse pôsobil až do roku 2004 a získal tu viacero úspechov. 17. mája 2001 bol pozitívne testovaný na nandrolón a suspendovaný na rok. V roku 2004 hosťoval v katalánskom veľkoklube FC Barcelona. Po tomto pôsobení podpísal trojročný kontrakt s milánskym klubom FC Internazionale. Inter sa ale rozhodol nasledujúci rok zrušiť kontrakt a Davids v auguste 2005 podpísal zmluvu s anglickým klubom Tottenham Hotspur FC Od januára 2007 bol hráčom Ajaxu Amsterdam. Za holandskú reprezentáciu debutoval v roku 1994 a odvtedy bol jej stabilným členom. Reprezentoval Holandsko na MS 1998 vo Francúzsku a na Eure 1996, 2000 a 2004.
Kariéra Jeho starší brat Henry Keswick a mladší Simon Keswick sú riaditelia Jardine Matheson. Keswick bol najskôr riaditeľ Hambros Bank. Aktuálne je neexekutívnym riaditeľom spoločností Investec Bank, Persimmon plc. V júni 2013 nahradil bývalého riaditeľa Petera Hill-Wooda, ktorý mal zdravotné problémy. Taktiež je vlastníkom 0.032% akcií Arsenalu.
Súbor:Neymar PSG.jpg|náhľad|Neymar, súčasný najdrahší futbalista Toto je zoznam najdrahších futbalových prestupov v mužskom futbale, v ktorých sú uvedené najvyššie čiastky za prestup, aké kedy za hráčov zaplatili. Prvý zaznamenaný prestup bol Willieho Grovesa z West Bromwichu Albion do Aston Villy za 100£ v roku 1893 (ekvivalent 11 000£ pre súčasnosť). Súčasný prestupový rekord je za Neymara z Barcelony do Parisu Saint-Germain za 222 miliónov € v auguste 2017.
Robin van Persie Robin van Persi ( 6. august 1983, Rotterdam, Holandsko) je holandský futbalista, ktorý hrá ako útočník za Feynoord Rotterdam a je kapitánom Holandskej futbalovej reprezentácie. V mladosti hrával za holandský Feyenoord Rotterdam a v roku 2004 sa dostal do anglického Arsenalu, kde sa v roku 2011 stal kapitánom klubu. O rok neskôr ho za 24 miliónov britských libier získal súper Arsenalu, Manchester United, s ktorým podpísal 4-ročnú zmluvu. Je uznávaný ako jeden z najlepších útočníkov na svete. Jeho štýl hry a zručnosti možno prirovnať k holandskej legende Marcovi van Bastenovi. Van Persie, syn dvoch umelcov, bol povzbudzovaný ísť v šľapajach jeho rodičov, ale on namiesto toho dal prednosť futbalu a pripojil sa k mládežníckemu klubu SBV Excelsior. Prielom v jeho kariére zažil na svojom rodnom Feyenoorde, kde strávil tri sezóny a v roku 2002 sa mu podarilo získať Pohár UEFA. Bol menovaný za najlepší holandský futbalový talent roka v sezóne 2001-2002. Nezhody s manažérom nakoniec vyvrcholili zmenou klubu a Van Persie sa presťahoval do Arsenalu za 2,75 milióna britských libier v roku 2004 ako dlhodobá náhrada za Dennisa Bergkampa. V londýnskom klube však za celých osem rokov nezískal žiadnu veľkú trofej. Po vstupe do Manchestru United vyhral už vo svojej prvej sezóne titul Premier League na Old Trafford a skončil ako najlepší strelec ligy so svojimi 26 gólmi. Päťkrát sa mu podarilo stať sa hráčom mesiaca. V roku 2013 sa dostal v novinách The Guardian na zoznam 100 najlepších hráčov sveta. Robin Van Persie reprezentoval svoju krajinu na majstrovstvách sveta v roku 2006, 2010 a 2014 a majstrovstvách Európy 2008 a 2012.
Trofeje Klubové ;West Ham United FA Youth Cup (1): 1998 – 99 PFA Team of the Year (Prvá divízia): 2004 ;Manchester United Premier League (3): 2006 – 07, 2007 – 08, 2008 – 09 FA Community Shield (2): 2007, 2008 Liga majstrov UEFA (1): 2007 – 08 Majstrovstvá sveta klubov (1): 2008
Trofeje  Klubové ;Manchester United Premier League (4): 2002–03, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010-11 FA Cup (1): 2003–04 Ligový pohár (2): 2005–06, 2008-09, 2009-10 FA Community Shield (3): 2003, 2007, 2008, 2010 Liga majstrov UEFA (1): 2007–08 MS klubov FIFA (1): 2008
Trofeje a ocenenia  Klubové Manchester United (1990-súčasnosť) FA Premier League - Majster (13): 1992-93, 1993-94, 1995-96, 1996-97, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2002-03, 2006-07, 2007-08, 2008-09, 2010-11, 2012-13 FA Premier League - 2. Miesto: 1994-95, 1997-98, 2005-06, 2009-10, 2011-12 FA Youth Cup - Víťaz: 1992 FA Cup - Víťaz (4): 1994, 1996, 1999, 2004 FA Cup - 2. Miesto: 1995, 2005, 2007 Ligový pohár - Víťaz (3): 1992, 2006, 2009 Ligový pohár - 2. Miesto: 1994, 2003 Community Shield - Víťaz (9): 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008, 2010, 2011 Community Shield - 2. Miesto: 1998, 2000, 2001, 2004 UEFA Liga Majstrov - Víťaz (2): 1998-99 a 2007-08 UEFA Superpohár - Víťaz: 1991 UEFA Superpohár - 2. Miesto: 1999 Interkontinentálny pohár: - 1999 Individuálne Hráč mesiaca v Premier League: August 2006, Február 2007. Muž zápasu vo finále Interkontinentálneho poháru: 1999 Ocenenie hráč roku v klube Manchester United: 2005/2006 Európsky futbalista roku do 21 rokov: 1993 Waleský hráč roku: 1996, 2006 Uvedený do siene slávy Anglického futbalu: 2005 Uvedený do tímu desaťročia v Premier League: 2003 Uvedený do tímu storočia FA Challenge Cupu: 2006 Jediný hráč Manchestru United ktorý získal 9 titulov v PL a tiež držiteľ celkového rekordu PL Jediný hráč Manchestru United ktorý vyhral 2-krát Ligový pohár Jediný hráč ktorý skóroval v dvanástich po sebe idúcich ročníkoch Ligy Majstrov Spolu s Gary Speedom jediný hráč ktorý skóroval v každej sezóne PL od jej založenia Člen tímu roku podľa PFA: 1993, 1994, 1995, 1996, 2001, 2007 OBE za prínos futbalu
Úspechy  AS Saint-Étienne Coupe de la Ligue: 2012-13 Borussia Dortmund DFB-Pokal: 2016-17 DFL-Supercup: 2013, 2014 Arsenal FA Cup: 2019-20 FA Community Shield: 2020 Európska liga UEFA vicemajster: 2019-20 Individuálne Najlepší africký hráč Ligue 1: 2012-13 Africký futbalista roka: 2015 Najlepší strelec Bundesligy: 2016-17 Zlatá kopačka Premier League: 2018-19
Štatistiky  Najlepší strelci Hráč Tím Góly 1.-3. Pierre-Emerick Aubameyang Arsenal 22 Sadio Mané Liverpool Mohamed Salah 4. Sergio Agüero Manchester City 21 5. Jamie Vardy Leicester 18 6.-7. Harry Kane Tottenham 17 Raheem Sterling Manchester City 8. Eden Hazard Chelsea 16
Viacnásobní víťazi  Aktívni hráči v Premier League. Miesto Hráč Víťazstvá 1 Steven Gerrard 5 Wayne Rooney 3 Dennis Bergkamp 4 Thierry Henry Frank Lampard Cristiano Ronaldo Paul Scholes Alan Shearer 9 Robbie Keane 3 Ruud van Nistelrooy Dwight Yorke Ashley Young 13 Nicolas Anelka 2 James Beattie Dion Dublin Cesc Fábregas Tim Flowers Robbie Fowler Ryan Giggs David Ginola Andy Johnson Roy Keane Matt Le Tissier Rob Lee Danny Murphy Teddy Sheringham Chris Sutton Fernando Torres Robin van Persie Peter Odemwingie Tony Yeboah Gianfranco Zola
Viacnásobní víťazi  Aktívni tréneri v Premier League. Poz Tréner Víťazstvá 1 Alex Ferguson 25 2 Arsène Wenger 11 3 David Moyes 8 4 Martin O Neill 7 5 Bobby Robson 6 Harry Redknapp 7 Rafael Benítez 5 Kevin Keegan 9 Sam Allardyce 4 Carlo Ancelotti Roy Hodgson Joe Kinnear Gordon Strachan 13 Alan Curbishley 3 Gérard Houllier José Mourinho David O Leary Stuart Pearce 18 Frank Clark 2 Steve Coppell Kenny Dalglish Roy Evans John Gregory Glenn Hoddle Paul Jewell Claudio Ranieri Peter Reid Graeme Souness Phil Thompson
Hráčska kariéra Vrchol kariéry dosiahol ako hráč Olympique Marseille, keď v roku 1993 s týmto klubom vyhral Ligu majstrov, aj keď vo finále nenastúpil. Dva roky predtým vo finále EPM proti CZ Belehrad v záverečnom rozstrele nepremenil rozhodujúci pokus a trofej získal súper. Bol 5-násobným francúzskym majstrom (2x s Monacom a 3x s Marseille).
Úspechy  Klubové 1 × víťaz holandského pohára (2000) 1 × víťaz Ligy majstrov (2006/07) 1 × víťaz európskeho Superpohára (2007) 1 × víťaz majstrovstvá sveta klubov (2007) 1 × víťaz Pohár Intertoto (2003) Reprezentácia 1 × na MS (2006) 3 × na MO (1996 - zlato, 2000 - zlato, 2004 - zlato) 1 × na MS 20 rokov (1991) 2 × na Konfederačnom pohári (1997 - striebro, 2005)
Trofeje  Ligue 1: 1988, 1990, 1991, 1992 Coupe de France: 1985 Liga majstrov: 1993 Majstrovstvá Európy: 1984
Úspechy  Klubové 1× víťaz Ligy majstrov UEFA (1992/93) 2× víťaz Ligue 1 (1996/97, 1999/00) 2× víťaz Premier League (2000/01, 2002/03) Reprezentačné 1× zlato z MS (1998) 1× zlato z EURO (2000) 1× víťaz Pohára konfederácií FIFA (2003) 1× striebro z MS (2006)
Trénerská kariéra Ako tréner pôsobil v bundesligovom klube 1. FSV Mainz 05. V roku 2008 dostal ponuku z Borussie Dortmund, ktorú v letnom období prijal (spoločne so svojím asistentom Željkom Buvačom). Do tímu si so sebou priviedol z Mainzu taktiež srbského futbalistu Nevena Subotića. Od ročníku 2008/09 trénoval Borussiu Dortmund, s ktorou sa stal v sezónach 2010/11 a 2011/12 majstrom Nemecka. V ročníku 2011/12 navyše doviedol mužstvo Borussie k zisku DFB Pokalu, vo finále Dortmund porazil Bayern Mníchov 5:2. S Dortmundom sa predstavil 25. mája 2013 vo Wembley vo finále Ligy majstrov 2012/13 opäť proti večnému rivalovi Bayernu Mnichov, Borussia však najprestížnejší európsky pohár nezískala, podľahla Bayernu 1:2. V júli 2013 na začiatku ročníku 2013/14 priviedol Dortmund v nemeckom futbalovom Superpohári DFL-Supercup k víťazstvu 4:2 nad Bayernom Mníchov. Pred sezónou 2014/15 vyhral s Borussiou opäť DFL-Supercup proti Bayernu Mníchov (výhra 2:0). V októbri 2015 sa stal trénerom Liverpool FC, keď podpísal kontrakt na 3 roky a vystriedal tak Brendana Rodgersa na lavičke tohto klubu. V sezóne 2017/18 sa dostal s Liverpoolom do finále Ligy Majstrov, ktorý prehral s Realom Madrid 3:1. V sezóne 2018/2019 vyhral s Liverpoolom Ligu Majstrov, keď porazil Tottenham Hotspurs 2:0. V roku 2019 vyhral s Liverpoolom Superpohár, keď vo finále porazli po penaltovom rozstrele Chelsea. V sezone 2019/20 vyhral s Liverpoolom titul anglickej Premier League.
Opportunity pristála na pláni Meridiani (354,4742°v. d.; 1,9483°j. š.) asi 24 km od stredu pristávacej elipsy. Aj keď je Meridiani plochá planina bez kameňov, Opportunity sa počas pristátia obalená ochrannými vakmi dokotúľala do malého a plytkého impaktného krátera, neskôr pomenovaného Eagle (angl. „orol“) podľa amerického lunárneho modulu, ktorý ako prvý s ľudskou posádkou pristál na Mesiaci. Kráter Eagle má priemer 20 metrov. Ešte v deň pristátia sa odklopili tri trojuholníkové panely pristávacieho aparátu, ktoré obaľovali rover počas letu. Vozidlo rozložilo svoje solárne panely a vysunulo kamerový stožiar. Na mieste pristátia vozidlo zostalo dva týždne, kým nevysunulo kameru hore, aby malo lepší rozhľad.

Terén v mieste pristátia je veľmi tmavý, sčasti pokrytý piesočnými alebo prachovými nánosmi. Z nich vystupujú horniny podložia. Na podrobnejších záberoch vedci rozoznali v horninách podložia výraznú vrstvovitosť. Na farebných snímkach sú v prachovom nánose zreteľné svetlejšie škvrny, ktoré vznikli, keď sa tadiaľ kotúľal pristávací aparát. Toto miesto ešte nebolo podrobne preskúmané sondou Mars Global Surveyor, aj keď táto sonda dodatočne zhotovila snímky miesta pristátia Opportunity s rozlíšením 1.5 m/pixel a o päť dní neskôr dokonca 50 cm/pixel. Na snímkach sa dá nájsť aj miesto prvého dotyku pristávacieho puzdra povrchu Marsu a prach odfúknutý brzdiacimi raketami.
Príčina zlyhania Uskutočnené vyšetrovanie zistilo, že výrobca sondy, firma Lockheed Martin, vytvoril hlavný motor tak, že pracoval s anglickými mierami (jeho ťah sa udával v librách), kým NASA so sondou komunikovala v metrických mierach (ťah sa udával v Newtonoch). Vďaka tejto chybe sa sonda namiesto plánovaných 140 až dostala do vzdialenosti iba od povrchu planéty. Atmosféra ju ale spálila už niekde medzi 80 až od povrchu.
Časová postupnosť Misia sondy Pioneer 10 Dizajn sondy 3. marec 1972 Štart sondy. 15. júl 1972 Vstúpil do pásma planétok. 3. december 1973 Pioneer 10 poslal prvé detailné snímky Jupitera. 13. jún 1983 Pioneer 10 prešiel obežnou dráhou Neptúna, najvzdialenejšou planétou. (Hoci v tej dobe bolo Pluto považované za planétu, bolo bližšie k Slnku ako Neptún kvôli jeho excentrickej obežnej dráhe) 31. marec 1997 Koniec misie. 17. február 1998 Voyager 1 predbieha Pioneer 10 ako najvzdialenejší človekom vytvorený objekt od Slnka a to vo vzdialenosti 69,419 astronomických jednotiek (AU). Voyager 1 sa pohybuje ďalej od Slnka rýchlosťou o 1 AU za rok rýchlejšie ako Pioneer 10. 2. marec 2002 Úspešný príjem telemetrie. 39 minút údajov prijatých zo vzdialenosti 79,83 AU. 27. apríl 2002 Posledný úspešný príjem telemetrie. 33 minút čistých údajov bolo prijatých zo vzdialenosti 80,22 AU. 23. január 2003 Bol prijatý posledný, veľmi slabý signál z Pioneera 10. Ďalšie signály boli priveľmi slabé na to, aby ich bolo možné zachytiť. 7. február 2003 Neúspešný pokus o spojenie. 30. december 2005 Pioneer 10 bol vo vzdialenosti 89,7 AU od Slnka.
Porovnanie veľkosti vozidiel misie Mars Exploration Rover s ich predchodcom Sojournerom, prvým robotickým vozidlom na Marse Opportunity (angl. „ príležitosť“ , oficiálne: MER-B ) bola kozmická sonda, ktorej hlavná časť je druhým z dvoch vozidiel misie Mars Exploration Rover americkej NASA. Bola to najdlhšie fungujúca sonda na povrchu Marsu a zároveň sonda, ktorá prekonala najväčšiu vzdialenosť na povrchu iného kozmického telesa ako je Zem. Opportunity pristála na Marse 25. januára 2004 v pristávacom module. Štart sa uskutočnil 7. júla 2003 v čase 03:18:15 UT s nosnou raketou Delta 7925. Po 203-dňovom lete pristávací modul pristál na povrchu Marsu v oblasti Meridiani Planum podobným spôsobom ako jeho predchodca Mars Pathfinder. Pristávací modul po pristátí zaistil otočenie vozidla (roveru) do pracovnej polohy a rover z neho bezpečne zišiel na povrch Marsu. Rover bol vlastne mobilné geologické laboratórium, ktoré sa pohybovalo k vybraným povrchovým útvarom a detailne ich analyzovalo. Jeho pohyb zabezpečoval šesťkolesový podvozok, ktorý bol schopný prekonať aj prekážky väčšie ako priemer kolies. Opportunity pracovala viac než štrnásť rokov, čím mnohonásobne prevýšila svoju pôvodne plánovanú 90-dňovú životnosť a viac než dvakrát prevýšila dĺžku činnosti svojho dvojčaťa Spirita. Jej funkčnosť ukončila až globálna marťanská prachová búrka v roku 2018.
Výskum Opportunity v kráteri Pohľad na Burns Cliffs vo vnútri kráteru Endurance Po dlhom prieskume okrajov kráteru Opportunity našla cestu, po ktorej by sa možno bezpečne dostala až na dno krátera. Zostup sa začal 9. júna a prebiehal veľmi opatrne. Počas zostupu sa robot dvakrát vrátil na vyššiu pozíciu. 13. júna došiel ku kameňu Tennessee v stene krátera, ktorý bol vybraný ako ďalší objekt výskumu robota. Po skončení práce pokračoval v ceste do hlbších častí krátera. Tam postupne preskúmal objekty nazvané Bluegrass , Siula Grande , Churchill , Cobble Hill , Virginia , London , Grindstone , Kettlestone Millstone , Pancam , Dahlia , Knossos . Rôzne skúmané úseky predstavovali niekoľko geologických podloží, ktoré boli v kráteri odkryté. Výskum pokračoval výskum na kameňoch Arnodl Ziffel , Diamond Jenness , Mackenzie , Inuvik , Tuktoyuktuk , Axel Heiberg , Sermilik a Jiffypop . Pri výskume posledného útvaru sa nepodarilo naštartovať vŕtacie zariadenie RAT (Rock Abrasion Tool) ani správne uzavrieť kryt röntgenového spektrometra APXS (Alpha Particle X-ray Spectrometer). Vŕtačka RAT bola pravdepodobne blokovaná zachyteným kamienkom. Okrem geologického výskumu sonda snímkovala počas 193. solu aj oblačnosť na marťanskej oblohe. V nasledujúcich dňoch sa mal robot presunúť na výbežok duny, ale kvôli problémom s prijímaním rádiových údajov zo Zeme sa presun neuskutočnil a bol zrušený. Riadiace stredisko našlo Opportunity nový cieľ pomenovaný Ellesmere , kde sa ale vozidlo kvôli poklzávaniu presúvalo s problémami. Ani cesta k ďalšiemu cieľu Shag nebola bezproblémová a tak bolo napokon vozidlo presmerované na cieľ Auk . Napriek ďalšiemu poklzávaniu bol úspešný a riadiace stredisko navyše našlo ďalší kameň, ktorý sa zdal byť zaujímavým objektom výskumu – Escher . 27. augusta vznikol mozaikový záber jemných dún na samotnom dne kráteru Endurance . Počas výskumu Escher sa ukázalo, že vŕtačka je už funkčná a rover ju teda mohol použiť na jeho výskum. Po obnovení prenosu sa výskum zameral na objekty Ellesmere , Barbeau a Wopmay , ktoré ležali na dne krátera. Príchod k poslednému menovanému cieľu opäť sprevádzali veľké ťažkosti s poklzávaním. Wopmay bol približne meter široký voľne ležiaci balvan. Tiež obsahoval "čučoriedky", malé okrúhle kamienky bohaté na železo. Na dne kráteru robot preskúmal aj jemnozrnný materiál. Problémy sa vyskytli aj pri presune k plánovanému cieľu Burns Cliff , kedy po skončení jazdy zostal kvôli silným poklzom dokonca o 0,35 metra nižšie, ako ležalo miesto, z ktorého cestu začal. Začiatkom novembra bolo rozhodnuté o zmene plánu, keďže cesta k Burns Cliff nebola možná. Opportunity opustila kráter Endurance 315. solu od pristátia potom, ako v ňom strávila 181 dní (6 mesiacov). Vlhká história Informácie zozbierané v tomto čase značne rozšírili a vedomosti o vode v Meridiani Planum. Potvrdilo sa, že kedysi sa tu vyskytovala voda v tekutom skupenstve, ktorá poznačila horniny pred aj po vzniku kráteru.
Priebeh letu Štart Opportunity, ktorý sa mal podľa pôvodného plánu uskutočniť 25. júna 2003, bol niekoľkokrát odložený. na vine bolo najprv zlé počasie, potom bezpečnostné dôvody (blízko miesta štartu sa objavila loď) a napokon pre problém s korkovou tepelnou izoláciou rakety. Posledný odklad prebehol v deň štartu, kvôli neotvorenému ventilu. Uskutočniť štart sa podarilo až 7. júla 2003 v čase 03:18:15,170 UT. Sondu, skladajúcu sa z preletového modulu, pristávacieho modulu (anglicky lander ) a vlastného vozidla, vyniesla do vesmíru nosná raketa Delta 7925. Zhruba 1 hodinu a 23 minút po štarte (v čase 04:41 UT) sa sonda oddelila od tretieho, posledného stupňa rakety a pokračovala v samostatnom lete. Pri štarte bola sústava sondy a urýchľovacieho stupňa zámerne navedená na takú dráhu, aby minula Mars vo vzdialenosti asi . Toto opatrenie zabezpečilo, aby oddelený tretí stupeň nedopadol na planétu. Kvôli získaniu správneho kurzu urobila Opportunity samotná niekoľko dráhových korekcií, prvú hneď na druhý deň po štarte. Počas niekoľkomesačnej cesty k Marsu prebiehali kontroly všetkých prístrojov. Počas nich sa zistilo, že jeden z prístrojov, Mössbauerov spektrometer, nepracuje úplne správne, ale ostatné systémy sú v poriadku. Začiatkom novembra sa sonda dostala do problémov kvôli silnej slnečnej aktivite, no o niekoľko dní sa podarilo obnoviť normálny stav. Pri pristávaní sondy riadiace stredisko využilo skúsenosti získané z pristávania jej dvojčaťa Spiritu. 26. januára 2004 v čase 04:34:49 UT sa sonda zorientovala pre vstup do atmosféry. V čase 04:44:46 UT sa pristávací modul oddelil od preletovej sekcie a vstúpil do atmosféry v čase 04:59:46 UT. Pristávací aparát dosadol na povrch Marsu v čase 05:05 UT.
Neúspešné misie  CONTOUR bola sonda, ktorá mala navštíviť a študovať kométy Encke a Schwassmann-Wachmann 3. Odštartovala z mysu Canaveral 3. júla 2002. 15. augusta bol zapálený raketový motor, ktorý mal sondu doviesť na medziplanetárnu dráhu, ale kontakt so sondou bol stratený. Zistilo sa, že sa v blízkosti očakávanej pozície sondy pohybujú tri telesá, pravdepodobne časti sondy, zničené pri zážihu motora. Trosky sondy sa pohybujú po geocentrickej dráhe.
Druhý nápor (2003)  Nozomi Mars Express Japonská sonda Nozomi odštartovala už v roku 1998, ale pre poruchu nosiča sa nedostala na potrebnú dráhu a spotrebovala veľa paliva. Aby sa jej podarilo pri Marse zabrzdiť, bolo rozhodnuté využiť menej náročný prílet v roku 2003. Môžeme ju teda počítať k celkom 5 sondám, ktoré mali v tomto období Mars skúmať. Bohužiaľ v kritický okamih zážihu nebolo so sondou naviazané spojenie a tá iba bez úžitku preletela okolo. Mars Express Misia Európskej vesmírnej agentúry zahŕňala orbitálny modul a povrchovú sondu Beagle 2, ktorá mala pomocou mechanickej ruky skúmať pôdu vo svojom okolí. So sondou Beagle 2 nebolo po plánovanom pristátí nadviazané spojenie. Orbitálna sonda Mars Express potvrdila výskyt vodného ľadu v polárnych oblastiach. Mars Exploration Rover 2003 Spirit Rover Panoramatický snímok Opportunity v ktáteri Endurance Misia Mars Exploration Rover pozostáva z dvoch vozidiel (roverov): Opportunity a Spirit, ktoré sú IDENTICKÉ . Spirit pristál 4. januára 2004 v kráteri Gusev a Opportunity 25. januára 2004 na pláni Meridiani. Hlavným cieľom misie je hľadať kamene a pôdu, ktorá by dokazovala skorší výskyt vody na Marse. Vozidlo Spirit sa odmlčalo po šiestich rokoch práce v marci 2010, Opportunity je tiež odmlčaná.Prekonala rekord;najdlhšia jazda na inej planéte, resp. inom objekte ako je Zem, dokonca aj v misiách Apollo s mesačnými rovermi (41 km).Našla na povrchu Marsu hematit, čo je zlúčenina, že na Marse v minulosti prúdila voda.Rover Opportunity bol rover, ktorý prekonal všetky očakávania. Mars Reconnaissance Orbiter,
Misia EPOXI NASA sa po splnení všetkých cieľov výskumu kométy Tempel 1 rozhodla predĺžiť činnosť sondy v rámci projektu EPOXI (skr. z Extrasolar Planet Observation and Deep Impact Extended Investigation ). Cieľom tejto misie je využiť ďalekohľady sondy na fotometriu hviezd s cieľom hľadania extrasolárnych planét a tiež pokračovať vo výskume komét uskutočnením blízkeho preletu okolo ďalšej z nich. Pôvodne bol pre tento účel plánovaný prelet okolo kométy 85P/Boethin v decembri 2008, no keďže sa ju astronómom pravdepodobne kvôli jej rozpadu nepodarilo viac lokalizovať, bola nakoniec pre tento účel vybraná kométa 103P/Hartley. Sonda okolo nej preletela vo vzdialenosti asi 4. novembra 2010 a stala sa tak prvou kozmickou sondou v histórii, ktorá uskutočnila úspešný blízky výskum viac ako jednej kométy. V januári 2003 ešte vykonala vzdialený prelet okolo kométy C/2012 S1, pričom pomohla určiť jej dráhu. Spojenie Zeme so sondou skončilo 8. augusta 2013.
Výsledky Súbor:PIA07269-Mars Rover Opportunity-Iron Meteorite.jpg|left|thumb|Železo-niklový meteorit, ktorý vozidlo objavilo Po prvom roku činnosti na Marse zhodnotilo 122 vedcov výsledky výskumu robotov Spirit a Opportunity. Najväčším úspechom Opportunity bol objav minerálu jarositu, ktorý sa stal v tých časoch najpresvedčivejším dôkazom existencie vody na Marse v minulosti. Horniny v okolí miesta jej pristátia ako aj v kráteri Endurance obsahovali vysoký podiel bromidov a chloridov, čo tiež svedčí o prítomnosti vody v minulosti v týchto oblastiach. Zistený pomer je výsledkom chemických procesov, ktoré môžu prebiehať len za prítomnosti vody. Miesto pristátia Opportunity bolo neskôr interpretované ako pobrežie bývalého slaného mora. Za ďalší jasný dôkaz vlhkej minulosti Marsu sa považujú „čučoriedky“ a vodou uložené vrstvy usadenín v horninách. Zo skúmania hornín vyplynulo, že boli opakovane zaplavované vodou a vysychali. Opportunity tiež v kráteri Endurance objavila železo-niklový meteorit, prvý meteorit nájdený na inej planéte. Okrem vodných usadenín rover skúmal aj najstaršie horniny mimo Zeme. Tie sa nachádzali na dne krátera Endeavour . V tomto kráteri objavila tiež presvedčivé dôkazy o minulom pôsobení vody. Podľa hlavného vedca misie Raya Arvidsona na rozdiel od predošlých dôkazov o pôsobení vody, ktoré poukazovali na to, že prostredie na Marse bolo kyslé a zoxidované, vzorky týchto najstarších hornín poukazujú na to, že v dávnej minulosti Marsu tu bolo vhodnejšie prostredie pre prípadný mikrobiálny život. Dôkazom o prítomnosti vody je aj ílovitý minerál bohatý na železo zvaný smektit. Michael Meyer, vedec z NASA vyhlásil, že nachádzame čím ďalej tým viac miest svedčiacich o tom, že Mars bol v minulosti teplejšia a vlhšia planéta. To vedcov nabáda pokračovať v hľadaní dôkazov o živote na tejto planéte v minulosti. Veľký vedecký prínos mali aj pozorovania prechodu marťanských mesiacov popred slnečný disk. Pomohli totiž spresniť elementy dráh týchto telies. Pozorovania ukázali, že predchádzajúce efemeridy boli chybné až o pre polohu Deimosa a o pre Fobos. Zistilo sa tiež, že uhlový pohyb Fobosa sa ročne zrýchli o 4,7″. Vozidlo uskutočňovalo tiež skúšky komunikácie s družicami na obežnej dráhe Marsu ako prípravu na pristátie ďalšej sondy na jeho povrch – Phoenix a prípravné experimenty pre ďalšiu plánovanú misiu – Mars Science Laboratory. Misia dvojice roverov mala hlavne v prvých mesiacoch po pristátí veľkú verejnú publicitu. Na jar 2004 prekonala návštevnosť internetových stránok s fotografiami vyhotovenými vozidlami aj obvyklý záujem o pornografiu. Dialo sa tak aj vďaka aktívnej práci NASA, ktorá pravidelne pripomínala úspechy svojich vozidiel. Do skončenia svojej aktívnej činnosti v roku 2018 poslala Opportunity 217 594 surových snímok. 15 z nich boli farebné, 360° panorámy. Očistila povrch 52 kameňov a 72 ďalších zaujímavých miest, ktoré následne preskúmala spektrometrom a mikroskopickou kamerou.
Priebeh letu CONTOUR odštartovala 3. júla 2002 v čase 8:47:41 SELČ na vrchole nosnej rakety Delta 2. Štart sa uskutočnil na štartovacom komplexe 17 Kennedyho vesmírneho strediska. Po viac ako hodine letu ukončil svoju činnosť tretí stupeň rakety a o tri minúty neskôr sa od sondy oddelil. Sonda sa nachádzala na dočasnej excentrickej obežnej dráhe okolo Zeme s veľmi nízkym perigeom (okolo ), pričom jej apogeum presahovalo výškovú hranicu . Na tejto dráhe sonda vyčkávala do 15. augusta, kedy mala byť navedená na medziplanetárnu dráhu. Ešte v deň štartu nadviazali so sondou spojenie sledovacie stanice a riadiace stredisko potvrdilo, že sonda pracuje. 15. augusta v čase 08:49 UT sa uskutočnilo predpokladané zapálenie motoru Star 30, vďaka ktorému mala sonda opustiť obežnú dráhu Zeme. Manéver mal zvýšiť rýchlosť sondy o /s a po ňom by sa mala ocitnúť na dráhe vo vzdialenosti 0,8 – 1,35 AU od Slnka. V čase, kedy sa očakávalo obnovenie spojenia so sondou, však nebol zachytený žiadny signál. Pokračujúce pátranie po signáloch nebolo úspešné. Nasledujúceho dňa však kamera ďalekohľadu na Kitt Peach systému Spacewatch zachytila dva objekty pohybujúce sa približne po predpokladanej dráhe sondy. 21. augusta bol objavený tretí takýto objekt. To naznačovalo, že sa sonda počas manévru rozpadla na viac častí. Napriek tomu pokusy o nadviazanie spojenia pokračovali – 22. augusta 2002 sa na sondu vyslali povely pokúšajúce sa prekonfigurovať jej systémy, aby zahájila aktívne vysielanie. Sonda sa však neozvala. bočný nákres sondy CONTOUR s motorom umiestneným v strede 26. augusta generálny riaditeľ NASA Sean O´Keefe vymenoval komisiu, ktorá mala zistiť príčinu neúspechu sondy. Komisiu viedol hlavný inžinier NASA T. M. Bradley Jr. Pokusy o nadviazanie spojenia s ňou boli ukončené až 20. decembra 2002. Podľa výsledkov sledovaní sondy počas manévru stanicami USAF bola práca motoru Star 30 zrejme normálna takmer do ukončenia manévru. Potom sonda náhle zjasnela v infračervenej oblasti spektra a zrejme sa rozpadla na kusy, ktoré naďalej pokračovali po predpokladanej odletovej dráhe. To potvrdili aj optické pozorovania troch úlomkov. Príčinou havárie sa ukázala byť pravdepodobne konštrukčná chyba: umiestnenie raketového motoru príliš hlboko do telesa sondy. Spaliny motoru totiž zahrievali sondu natoľko, až ju zrejme roztavili.
Priebeh letu Vzlet z kozmodrómu Bajkonur s nosnou raketou Molnija prebehol 1. novembra 1962 o 16:14:16 UT. Po štarte z parkovacej dráhy sa sonda oddelila od 4. stupňa rakety a vyklopili sa slnečné batérie. Podľa telemetrických signálov inžinieri odhalili slabé tesnenie v plynovom ventile dusíka reaktívneho orientačného systému. Preto sondu ešte pred vyčerpaním dusíka uviedli do rotácie s osou orientovanou na Slnko tak, aby boli slnečné batérie osvetlené. Tým sa síce zabezpečilo zásobovanie sondy elektrickou energiou, ale sonda nemohla zamerať smerovanú anténu na Zem a korekčný motor bol tiež nepoužiteľný. Od dňa vzletu až do 21. marca 1963 sa so sondou udržiavalo spojenie v dvojdňových intervaloch, neskôr v päťdňových. Celkovo bolo naviazaných 61 rádiových spojení. Plánovaná korekcia dráhy sa kvôli poruchám na sonde neuskutočnila. V priebehu letu vo výške 6 000 až 40 000 km prístroje každé dve minúty registrovali nárazy mikrometeoritov pochádzajúcich z meteorického roja Severné Tauridy. Podobná hustota častíc bola neskôr zistená vo vzdialenosti 20 až 40 Gm. Meranie kozmického žiarenia ukázalo dvojnásobnú intenzitu oproti meraniam zo sond Luna z roku 1959. Sonda v prvej fáze letu merala tiež radiačné pásy Zeme. 21. marca bola so sondou vzdialenou od Zeme 106,76 Gm nadviazaná posledná rádiová komunikácia. Ďalšie spojenia sa už nepodarilo uskutočniť v dôsledku poruchy orientačného systému. Sonda minula Mars 19. 6. 1963 vo vzdialenosti asi 193 000 km, pričom plánovaná preletová vzdialenosť od Marsu bola 11 000 km. Neaktívne teleso sondy Mars 1 zostáva na obežnej dráhe okolo Slnka s periódou obehu 519 dní.
Prípravy na štart Základné skúšky sondy prebehli už vo výrobnom závode. Po nich, v apríli 2011, bola sonda prevezená na Floridu, kde pokračovali prípravné práce a testy. Týždeň pred plánovaným štartom sa sonda presunula do haly VAB (Vehicle Assembly Building), kde bola vo vnútri ochranného štítu pripevnená na vrchol svojho nosiča, rakety Atlas. Pred presunom zostavy na štartovaciu rampu 41 panovali obavy z hurikánu Emily. Napriek tomu sa však 4. augusta začal prevoz zostavy na rampu vzdialenú od VAB 550 metrov. 5. augusta v čase 08:34 UT, sedem hodín pred plánovaným štartom, sa rozbehlo odpočítavanie. V čase 12:48 UT došlo k evakuácii a uzavretiu nebezpečnej zóny okolo štartovacieho komplexu. V čase 13:36 UT sa začalo tankovať palivo do druhého a následnej aj do prvého stupňa rakety. Počas druhého plánovaného prerušenia odpočítavania došlo ku kolísaniu tlaku hélia v raketovom stupni Centaur. Odpočítavanie sa však napokon v čase 16:21 UT opäť rozbehlo. Štartovacie okno v daný deň trvalo viac než hodinu, raketa so sondou napokon vzlietla 18 minút pred jeho koncom.
Náklady Pôvodne sa predpokladalo, že náklady na obe misie sa budú pohybovať okolo 250 miliónov dolárov a že misia skončí preletom sond okolo Saturnu. Vzhľadom na dobrý stav sondy a možnosť pokračovať v ďalšom prieskume došlo k predĺženiu misie a súčasne aj k zvýšeniu nákladov. Náklady sa vyšplhali pri úspešnom preletu okolo Neptúnu už na 857 miliónov dolárov zahrňujúc náklady na prípravu, konštrukciu, vyslanie a riadenie oboch sond. Dodatočne bolo uvolnených 30 miliónov dolárov na prevádzku oboch sond v rámci Voyager Interstellar Mission na dobu dvoch rokov.
Štart a trajektória Sonda bola vypustená 5. mája 2018 o 11:05 UTC na rakete Atlas V 401 (AV-078) z Vandenberg Air Base Base Spread Complex 3-East. Bola to prvá americká medziplanetárna misia, ktorá štartovala z Kalifornie. Cesta na Mars trvala 6,5 mesiaca.
Štart Opportunity, ktorý sa mal podľa pôvodného plánu uskutočniť 25. júna 2003, bol niekoľkokrát odložený. Uskutočniť sa ho podarilo až 8. júla 2003 v čase 03:18:15,170 UT. Sondu, skladajúcu sa z preletového modulu, pristávacieho modulu (anglicky lander) a vlastného vozidla, vyniesla do vesmíru nosná raketa Delta 7925. Zhruba 1 hodinu a 23 minút po štarte (v čase 04:41 UT) sa sonda oddelila od tretieho, posledného stupňa rakety a pokračovala v samostatnom lete. Pri štarte bola sústava sondy a urýchľovacieho stupňa zámerne navedená na takú dráhu, aby minula Mars vo vzdialenosti asi 340000 km. Toto opatrenie bolo urobené preto, aby oddelený tretí stupeň nedopadol na planétu. Kvôli získaniu správneho kurzu urobila sonda samotná niekoľko dráhových korekcií, prvú hneď na druhý deň po štarte.
Konštrukcia sondy Sondu postavila NASA Jet Propulsion Laboratory (JPL), Pasadena, CA (USA) pre NASA Headquarters, Office of Space Science and Applications (OSSA), Washington (USA). Je to trojosovo stabilizovaná planetárna sonda určená na prieskum Venuše. Jej základ tvorí teleso v tvare šesťbokého hranola s priemerom a výškou , ktoré obsahuje 6 paliet z horčíka. Na nich sú okrem iného umiestnené elektronické zariadenia pre vedecké experimenty, telekomunikačné a navigačné prístroje, riadenie napájania, akumulátory vrátane dobíjacieho zariadenia, riadiaci systém raketových motorov a nádrže s tlakovým plynom. Zhora je k základni pripevnený priehradový stožiar v tvare štíhleho ihlanu, na ktorom sú pripevnené vedecké prístroje. Výška sondy vrátane stožiaru je . Na protiľahlých stranách základného šesťstenu sú umiestnené dva panely slnečných batérií. K základnému telesu je taktiež pripojená veľká smerová anténa presahujúca pod vlastnú sondu. Rozpätie slnečných batérii činí . Jeden panel slnečných batérii má rozmer 1,83x, druhý 1,52x, pričom je predĺžený o nadstavcom z dacronu, tak aby bol vyrovnaný tlak slnečného žiarenia na obe polovice sondy. Získaná elektrická energia napája zariadenia sondy buď priamo alebo dobíja AgZn akumulátorové batérie s kapacitou 1000 Wh. Batérie boli používané v dobe pred roztvorením slnečných panelov, v období, kedy neboli slnečné panely osvetlené, a v období špičkového odberu prúdu. Telekomunikačné zariadenie tvorí vysielač s výkonom 3W vysielajúci nepretržite telemetrické údaje, veľká smerová parabolická anténa, valcová všesmerová anténa na vrchu prístrojového stožiaru a dve antény na koncoch slnečných panelov. Korekcie dráhy boli vykonávané raketovým motorom s ťahom 225 N. Orientáciu udržiavali s presnosťou ±1° trysky na stlačený dusík. Na navigačné účely sa využívalo Slnko a Zem. Tepelnú reguláciu zaisťovala pasívna tepelná ochrana a pohyblivé žalúzie. Sonda nesie nasledujúce vedecké prístroje: magnetometer uchytený na vrchu stožiaru pod všesmerovou anténou detektor častíc a detektor kozmického žiarenia namontovaný polovičke výšky stožiaru detektor kozmického prachu a spektrometer slnečnej plazmy upevnený na hranách základného telesa mikrovlný rádiometer a infračervený rádiometer, ktoré sú spojené s parabolickou anténou rádiometra priemeru v dolnej časti stožiaru. Všetky prístroje zostávajú v činnosti po celú dobu letu s výnimkou rádiometrov, ktoré sa zapínajú iba počas preletu okolo cieľovej planéty
Zdroj energie Prvý rover – Soujourner používal na napájanie solárny panel s rozlohou 0,22 m² a výkonom 16 W (mal tiež rezervnú batériu s kapacitou 12 Ah). Rovery Spirit a Opportunity používali na napájanie tiež solárne panely s rozlohou 1,3 m² s výkonom 16 W a tiež RTG (Rádioizotopový termoelektrický generátor), ktoré udržiavali teplo vo vnútri sondy (kvôli elektronike). Solárne panely majú nevýhodu – po rokoch prevádzky sa na nich vytvorí vrstva marťanského prachu. Našťastie sa však v atmosfére Marsu často objavujú víry (´´prachoví diabli´´), ktoré očistili jej solárne panely. Okrem toho Opportunity musela cez marťanskú zimu obmedziť niektoré činnosti, aby ušetrila elektrickú energiu na kontakt so Zemou, pretože počas zimy klesá intenzita slnečnej energie. Narozdiel od roverov Spirit a Opportunity sofistikovanejší rover Curiosity používa RTG ako svoj hlavný a jediný zdroj energie. RTG Curiosity generuje asi 110 W elektrickej energie pri začiatku životnosti a jeho výkon postupne klesá o 0,22% ročne zatiaľ čo RTG Opportunity generuje asi 300 W elektrickej energie pri začiatku a jeho výkon klesá o 0,8% ročne čo znamená, že že RTG Curiosity bude mať väčší výkon ako RTG Opportunity po približne 11 rokoch prevádzky (Stav misie Opportunity: viac ako 14 rokov, Curiosity: viac ako 11 rokov a je stále v prevádzke). RTG roveru Curiosity (porovnanie s človekom)
New Horizons je americká planetárna sonda, určená na prieskum trpasličej planéty Pluto, jej mesiacov a ďalších transneptúnskych telies (TNO). Je to jediná sonda, ktorá bola kedy vyslaná k Plutu. O tri a pol roka neskôr tiež dodala ľudstvu informácie z blízkeho preletu zo zatiaľ najvzdialenejšieho telesa od Slnka, aký kedy prebehol - z planétky 2014 MU69. Sondu postavilo a prevádzkuje Laboratórium aplikovanej fyziky (APL), Laurel, MD (USA) pri Univerzite Johna Hopkinsa. Projekt v rámci programu New Frontiers (nové hranice) financuje NASA. Po svojom štarte 19. januára 2006 sa New Horizons stala najrýchlejšou sondou, akú kedy človek vypustil do vesmíru. Už 9 hodín po štarte preťala obežnú dráhu Mesiaca (kozmickým lodiam Apollo to trvalo 4 dni), o tri mesiace prekonala vzdialenosť Marsu od Slnka a za 13 mesiacov sa priblížila k Jupiteru, ktorý sa stal tiež čiastkovým cieľom jej výskumu. Napriek tomu jej dosiahnutie kedysi najvzdialenejšej planéty slnečnej sústavy potrvalo viac než deväť rokov. Po prelete okolo Pluta sonda pokračuje ďalej do vzdialenejších oblastí Kuiperovho pásu, kde sa stretla s druhým, v porovnaní s Plutom oveľa menším objektom 2014 MU69. Keďže jej rýchlosť je väčšia ako 3. kozmická rýchlosť, po dlhom čase sonda nenávratne opustí slnečnú sústavu. Na jej palube sa nachádzajú okrem iných zariadení tri optické prístroje, dva plazmové experimenty, detektor kozmického prachu a rádiové vybavenie na sondáž atmosféry.
Sonda Phoenix Sonda Phoenix bez tepelného štítu Phoenix je robotická sonda, ktorá skúmala povrch planéty Mars od mája do novembra 2008. Vedci riadiaci Phoenix používali nástroje na palube sondy, aby zistili, či sú prírodné podmienky na Marse vhodné pre mikroskopický život. Sonda tiež skúmala históriu vody. Jej údaje potvrdili, že v polárnych oblastiach Marsu sa pod niekoľkocentrimetrovou vrstvou prachu nachádza vodný ľad. Sonda zaznamenala aj sneženie na Marse (hoci vločky nedosahovali povrch). Zariadenie bolo vypustené 4. augusta 2007 pomocou rakety Delta II. Pristátie na Marse prebehlo 25. mája 2008. Phoenix pristál na severnej polárnej čiapočke Marsu v oblasti bohatej na ľad. Disponoval robotickou rukou schopnou odberu vzoriek zmrznutej pôdy, ktorú potom analyzoval. S prichádzajúcou zimou na Marse a so znižujúcou sa výškou slnka klesalo množstvo elektrickej energie, ktoré boli solárne panely schopné vyrobiť, až sa napokon 2. novembra 2008 sonda definitívne odmlčala. Program bol riadený Arizonskou univerzitou pod dohľadom NASA. Išlo o spoločný projekt univerzít z USA, Kanady, Švajčiarska a Nemecka, NASA, Kanadskej kozmickej agentúry a leteckého priemyslu.
Sonda Sonda bude mať celkovú hmotnosť nie väčšiu ako , čo jej umožní použiť nosič ako Atlas 5 alebo Falcon 9 do libračného bodu L1 Slnko – Zem. Misia by mala dosiahnuť 90 % cieľa do 10 rokov s predpokladanou životnosťou misie 12 rokov.