Priebeh povstania Dňa 12. septembra 1923 v Starej Zagore vznikol akčný výbor, ktorý stanovil dátum vypuknutia povstania v noci z 19. - 20. septembra 1923. Tento pokus však bol bulharskou vládou zmarený. Povstalci sa však nevzdávali a ďalej organizovali viaceré akcie v iných oblastiach Bulharska (Nova Zagora, Čirpan), ktoré však tiež boli neúspešné. O vyhlásenie povstania sa teda pokúsili komunisti v dedine Măgliž v oblasti mesta Kazanlăk v noci z 13. - 14. septembra 1923. Postupne sa k nim pripojila aj organizácia BKS z dediny Goljamo Drjanovo. Povstalci prevzali kontrolu nad týmito dvoma dedinami, nemali však podporu druhých organizácii v iných oblastiach, ktoré čakali na oficiálne vypuknutie povstania. Po prvých sporadických bojoch v oblasti Trácie začiatok povstania oficiálne vyhlásil revolučný výbor v zložení Georgi Dimitrov, Vasil Kolarov a Gavril Genov. Bolo to 22. septembra 1923 na území severozápadného Bulharska a v oblasti miest Razlog, Nova Zagora, Burgas a Pazardžik. O deň neskôr (23. september 1923) povstalci obsadili mesto Montana (vtedy Ferdinand). Bulharská armáda však rýchlo zaútočila a vytlačila komunistov z mesta a na krátky čas bolo zase mesto pod kontrolou brániacej sa bulharskej vlády. Povstalecké vojská pod vedením Georgia Damjanova však znova zaútočili a opätovne prevzali toto strategické mesto do svojich rúk. Medzitým vypuklo povstanie takmer na celom území severozápadného Bulharska. Dňa 24. septembra 1923 komunisti obsadili Lom a vytlačili z neho zle vyzbrojených prívržencov bulharskej vlády. Tí však na druhý deň - vedomí si podpory svojich ľudí - útok opätovali a s ich pomocou po troch dňoch mesto obsadili. Povstanie v severozápadnom Bulharsku Vláda Alexandra Cankova, opierajúc sa o bulharskú armádu, 22. septembra 1923 vyhlásila mobilizáciu. Mobilizácie sa zúčastnili aj civilní dobrovoľníci tzv. spitzkomandanti. Komunistov v tejto napätej situácii tiež nelenili a zmobilizovali všetko svoje obyvateľstvo v nimi obsadených mestách. Dňa 25. septembra 1923 armáda pod vedením Gavrila Genova napadla bulharskú armádu v meste Montana a v boji proti nim zvíťazila. Toto víťazstvo zvýšilo komunistom nádej na víťazstvo v povstaní. V bojoch pri meste Vraca im však bulharské vojská z Vidinu uštedrili krutú porážku. Rokmi vojny vycvičená a skúsená bulharská armáda koncom septembra povstanie v krajine potlačila. Povstalci zutekali do okolitých oblastí Juhoslávie. Povstanie v iných častiach Bulharska V Plovdivskej oblasti povstanie nebolo podporované miestnym obyvateľstvom, preto ani prakticky nevypuklo. Po odchode Georgia Dimitrova a Vasila Kolarova do oblasti severozápadného Bulharska sa v Sofii nechystali žiadne prípravy na vypuknutie povstania. Príčinou pokojnej situácie v tejto oblasti bola dominancia prívržencov legálneho odporu proti režimu Alexandra Cankova združených sofijskej organizácii BKS. Vytvorený bol iba vojensko-revolučný výbor komunistov v zložení Anton Ivanov, Dimităr Gičev a Todor Atanasov, členov ktorého však bulharská vláda 21. septembra 1923 zatkla. Nevypuknutie povstania v Sofii preto dovolilo bulharskej vláde použiť svoje zvyšné vojská na potlačenie povstania v iných oblastiach Bulharska. Akékoľvek pokusy o vypuknutie povstania v priľahlých oblastiach Sofijskej oblasti (Ichtiman, Samokov, Pirdop) boli bulharskou armádou potlačené. Povstalcom sa však aj tu podarilo obsadiť niekoľko miest, ich vláda v nich však rýchlo padla a mestá boli zase v rukách bulharskej armády.