TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Chochlačka bielooká alebo chochlačka belooká (lat. Aythya nyroca ) je druh z čeľade kačicovité. Obýva delty veľkých riek, mokrade lesostepí až polopúští centrálnej palearktickej oblasti. Aj na Slovensku hniezdi v záplavových oblastiach riek na nížinách, hniezdenie bolo dokázané v 2,30 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov chochlačka bielooká patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je predbežne opatrne stanovený pre obdobie troch generácií ako mierne klesajúci, európska populácia mala v minulosti miestami klesajúci trend, celkovo je neznámy. Nie je jasná situácia ani v Ázijskej oblasti jej rozšírenia.
Biotop Žlna sivá žije v listnatých a zmiešaných lesoch od nížin až po hornú hranicu lesa. Veľmi dôležitý je výskyt buka.
Ochrana Predmetom ochrany je mokraď s vlhkomilnou flórou a faunou.
Stavba Ľudský vlas sa skladá z dvoch základných častí: vlasový stvol (scapus pili), ktorý vyčnieva nad pokožku, a koreň vlasu (radix pili), ktorý sa nachádza pod jej úrovňou. Najhlbšou časťou koreňa je tzv. vlasová cibuľka (bulbus), nad ňou nasleduje zvyšok koreňa. Cibuľka je obalená vlasovými pošvami (dvomi epitelmi a jedním väzivom); dohromady sa koreňa a okolo obalenej pošve hovorí vlasový folikul. Jeho súčasťou sú aj mazové a potné žľazy a cievne zásobenie. Vlasový stvol sa skladá z troch vrstiev: kutikuly, kortexu a meduly. Kutikula je vonkajšia vrstva obklopujúca vlas a má funkciu ochrannej bariéry proti mechanickým alebo chemickým vplyvom z vonkajšieho prostredia. Kutikula vlasu je tvorená z 5-10 prekrývajúcimi sa vrstvami buniek, z ktorých každá je silná asi 350-450 nanometrov. Jednotlivé bunky sa vzájomne prekrývajú a ich voľné okraje smerujú ku koncu vlasu. Štruktúra kutikuly vlasu sa prirovnáva k strešnému krytu alebo tiež k šupinám šišky. Vlasová kôra(kortex) tvorí prevažnú časť vlasu. Skladá sa z buniek tvoriace dlhé vlákna (filamenta), ktoré sú spojené medzibunkovým tmelom. Vďaka tomuto usporiadaniu je vlas elastický a pevný v ťahu. Pigmentované vlasy obsahujú granuly melanínu, ktorý je tvorený melanocytmi v dreni. Medula (dreň vlasu) je kanálik, ktorý sa nachádza v centrálnej časti vlasu. Po celej dĺžke vlasu býva vytvorený len v silných vlasoch, v tenších býva prerušovaná alebo je prítomná len v niektorých segmentoch vlasu. U zvierat dreň plní funkciu najmä izolačnú; u človeka túto funkciu už stratila. Vlas vyrastá z vlasovej cibuľky (folikulu). Vlasové folikuly môžeme nájsť takmer na celom tele, okrem dlaní a chodidiel. Folikul nie je uložený v koži kolmo k povrchu, ale je naklonený. Do folikulu ústi vývod mazovej žľazy a je k nemu upnutý hladký sval – musculus arrector pili -, ktorý je schopný napriamiť vlas a vytvoriť tak tzv. “husiu kožu”. V rozšírenej časti folikulu je uložená dermálna papila, ktorá dodáva vlasu výživu a je tvorená mesenchymálnými bunkami, cievnymi kľučkami a početnými nervovými zakončeniami. Vlas je tvorený vlasovým koreňom, ktorý je uložený v koži a vlasovým stvolom, ktorý sa nachádza nad kožným povrchom.Zväčšenina vlasu
Anatómia Parafaryngeálny priestor má v závislosti na smere pohľadu a reze nepravidelný, obvykle kosáčikovitý tvar. Tiahne sa od bázy (spodiny) lebky k hornému rohu jazylky (). V dolnej prednej časti prechádza do submandibulárneho (podsánkového) priestoru, pričom tieto priestory nie sú od seba anatomicky oddelené; umožňuje to preto voľné šírenie patologických procesov z jedného priestoru do druhého. Čo sa týka jeho horného ohraničenia bázou lebky, tú tvorí dolný okraj hrotu skalnej kosti (). Nenachádzajú sa tu žiadne lebečné otvory a teda parafaryngeálny priestor ani sprostredkovane nekomunikuje s lebečnou dutinou. Okrem tukového tkaniva môže parafaryngeálny priestor vzácne obsahovať drobné slinné žliazky. Tiež sa v ňom nachádza menšia časť pterygoidného venózneho plexu; žilovej splete, ktorej hlavná časť sa nachádza hlboko v žuvacom priestore. Parafaryngeálny priestor z väčšej časti ohraničuje fascia, ktorá má komplexný charakter a je tvorená z viacerých listov hlbokej krčnej fascie. Jeho mediálne (vnútorné) ohraničenie tvorí stredný list, laterálne (vonkajšie) ohraničenie povrchový list, zadné ohraničenie hlboký list a predné ohraničenie karotická (krčnicová) pošva, ktorá je zložená zo všetkých troch listov hlbokej krčnej fascie.
Ukážky definícií Ukážky definícií a charakteristík v prvom vyššie uvedenom význame: Výraz čelná priehlbina sa používa ako synonymum výrazu panva predpolia. Predhlbiny sú čelné molasové panvy pohorí (orogénov), v ktorých spravidla vyznievajú orogenetické deformácie. Čelná priehlbina je pomerne úzky sedimentačný priestor vyvinutý pozdĺž celého pohoria, v ktorom spravidla doznievali orogenetické deformácie. Vznikal zvyčajne v čele vrásnených pohorí alpínskeho charakteru v terciéri. Premiestňoval sa s čelom pásma vrásnenia do predpolia. Jeho výplň má typický molasový charakter. Čelná priehlbina je mobilná zníženina (zvyšková geosynklinála, exogeosynklinála), ktorá sa nachádza pred vznikajúcim orogénom a prijíma odpadové úlomky zdvíhajúceho sa pohoria Nepravá geosynklinála (parageosynklinála) má cyklus vývoja a zániku (tzv. geosynklinálny cyklus). Tento cyklus sa delí na obdobia. V neskorom geosynklinálnom období vznikajú korytovité panvy vyplnené molasou; najmladšia je pri vonkajšom okraji, nazýva sa predhlbeň a leží už na predpolí (predpolie je kontinentálna časť na jednom z dvoch horizontálnych koncov geosynklinály, opak hypotetického oceánskeho konca).
Vonkajší povrch V strede vonkajšieho povrchu šupiny sa nachádza vonkajšia záhlavná hrčka, ktorej najvyšší bod sa nazýva inion. Z tohto bodu prebiehajú do oboch strán dve najhornejšie šijové čiary, horné šijové čiary a dolné šijové čiary. Spomedzi týchto čiar sa na záhlavnej kosti nachádzajú najvyššie najhornejšie šijové čiary, na ktoré sa upína povrchová šijová pokrývka. Paralelne pod nimi idú dve horné šijové čiary, ktoré sú miestom úponu lichobežníkového svalu. Najnižšie sú umiestnené dolné šijové čiary. Vonkajší záhlavný hrebeň je hrana v strednej čiare za veľkým otvorom, na ktorú sa upína šijový väz. Na vonkajšom povrchu sa rozprestiera aj záhlavná a šijová rovina.
rô Rôsolovité väzivo
Charakteristika Šupiny sú leptoidné. Chýba v nich ganoinová vrstva. Chrbtová plutva je homocerkná. Jazylkové položiabre nie sú prítomné. Na ventrálnej aorte je bulbus arteriosus. Kosti lebky stratili pôvodné pravidelné usporiadanie a stali sa pohyblivými. Vomer je nepárový. Niektoré krycie kosti sánky zanikli. V kostre prsnej plutvy sú 4 radialia. Hypurálií v chvostovej plutve je 7.
Medziplošné žily alebo medziplatňové žily sú žily hlavy, ktoré odvádzajú krv z priestoru medziplatne (diploe) smerom mimo lebky. Venae diplocae sú v canales diploici kostí tvoriacich lebečnú klenbu. Prebiehajú vlnovite a priberajú bočné vetvy. Neprebiehajú presne po hraniciach jednotlivých kostí; často preklenujú lebečné švy, najmä ak vznikla synostosis suturatum. Ich canales diploici môžu byť viditeľné na snímkach hlavy.
Mozgové žily Hlboké a povrchové žily odvádzajú krv z mozgu do zložitého systému splavov (sínusov). Krv z nich odteká s využitím gravitácie do vnútornej hrdlovej žily (vena jugularis interna) . Na rozdiel od ostatných žíl splavy nemajú chlopne. Mozgové žily (venae cerebri) sa delia na povrchové a hlboké, nemajú chlopne a krv z nich odteká do vnútrolebkových splavov. Sínusy sú medzi vrstvami tvrdej blany mozgu (dura mater) , ktorá tvorí vonkajší obal mozgu. V stenách sinusov, na rozdiel od ostatných žíl v tele, chýba svalová vrstva. Povrchové žily sú na povrchu mozgu, majú menivé (variabilné) usporiadanie a niektoré sú navzájom prepojené. Väčšina povrchových žíl ústi do horného šípového splavu. Naproti tomu väčšina hĺbkových žíl ústi prostredníctvom veľkej mozgovej žily (vena cerebri magna) do rovného splavu.
Variácie  Oblúky nemusia byť úpne osifikované asimilácia atlasu - časť stavca môže splynúť so záhlavnou kosťou manifestácia záhlavného stavca - okolo foramen magnum sa môžu objaviť zvyšky stavca
Moluskum (množné číslo: moluská ; lat. molluscum) môže byť v lekárstve mäkký nádorček kože, napr.: kontagiózne moluskum ateromatózne moluskum Molluscum pseudocarcinomatosum Molluscum je aj latinský (vedecký) názov mäkkýša , pozri pod mäkkýše
Žilnatina je celý systém žiliek, ktoré sa nachádzajú na všetkých krídlach jedincov hmyzu. Žilnatina je pre väčšinu jedincov hmyzu druhovo špecifická. Existuje však i individuálna odchylnosť typickej žilnatiny, ktorá je zavinená patologickým vývojom daného jedinca počas embryonálneho obdobia. Potom sa môže stať, že jedinec ma niektoré žilky redukované, prípadne naopak zmnožené a odlišuje sa tak jeho žilnatina krídel od typického vzhľadu. Žilnatina krídel patrí k jedným z hlavných taxonomických kritérií pre stanovenie čeľadí a rodov hmyzu. Veľmi výraznú žilnatinu na krídlach majú napr. vážky (Odonata). Kategória:Anatómia hmyzu
Anatómia Chlopne v žilách zabraňujú spätnému prúdeniu krvi Stený žíl sú tenké, svojou stavbou sú podobné tepnám. Žily v dolnej polovici tela a v horných končatinách majú chlopne (lat. valvulae venosae ), ktoré zabraňujú spätnému toku krvi spôsobenému gravitáciou. Na vonkajšej strane žíl sa nachádza tenká chrupavka, ktorá pomáha udržiavať krvný tlak.
Vypreparovaný mozog postihnutý alobárnou holoprozencefáliou Alobárna holoprozencefália je najťažšia forma holoprozencefálie, vrodenej chyby centrálnej nervovej sústavy. Je spojená s ťažkými deformitami strednej časti tvárekyklopiou so spojením očníc, cebocefáliou a ďalšími. Porucha vývinu mozgu má charakter úplného splynutia oboch mozgových pologúľ, s absenciou interhemisferickej ryhy a mozgového kosáka ( falx cerebri ). Chýba svorové teleso ( corpus callosum ; niekedy rudimentárne stopy), predná spojka ( commisura anterior ) i priezračná priehradka ( septum pellucidum ). Namiesto dvoch bočných komôr sa v takto zmenenom mozgu centrálne nachádza jedna veľká spoločná komora tvaru polmesiaca. Bazálne gangliá a talamy môžu byť úplne alebo čiastočne splynuté, dokonca môžu niekedy i úplne chýbať. Bežným nálezom je veľká dorzálna cysta, ktorá zaberá viac ako polovicu objemu lebečnej dutiny. Prognóza je zlá, absolútna väčšina takto postihnutých detí zomiera krátko po narodení.
Pôvod Spojivá sú prevažne pôvodom z mezodermy, avšak väčšina mezenchýmu v oblasti hlavy je pôvodom z neurálnej lišty. Počas špecializácie prechádzajú štádiom embryonálneho väziva (mezenchým), ktoré neobsahuje vlákna a z ktorého sa potom vyvíjajú ďalšie typy spojív.
Bludiská čuchovej kosti (lat. jedn. číslo labyrinthus ethmoidalis ) sú dva (párové) útvary čuchovej kosti. Tvorí ich niekoľko tenkostenných dutiniek čuchovej kosti ( cellulae ethmoidales , sinus ethmoidales ), ktoré súvisia s nosovou dutinou. Bočné ohraničenie bludísk tvorí ako papier tenká očnicová platňa ( lamina orbitalis ), ktorá je obrátená do očnice a ventrálne sa dotýka slznej kosti, hore čelovej kosti, dorzálne malých krídel a dole čeľuste. Dutinky bludiska čuchovej kosti sa delia na predné dutinky čuchovej kosti ( cellulae ethmoidales anteriores ) a zadné dutinky čuchovej kosti ( cellulae etmhoidales posteriores ), a to podľa toho či ústia do nosovej dutiny pod strednou mušľou nosa alebo nad ňou. Mediálna plocha bludiska je obrátená do nosovej dutiny. Z tejto steny sa oproti nosovej priehradke vyklenujú nosové mušle - horná nosová mušľa ( concha nasalis superior ) a pod ňou väčšia stredná nosová mušľa ( concha nasalis media ). Počas vývinu je nad hornou nosovou mušľou ešte naznačená najhornejšia nosová mušľa ( concha nasalis suprema ), ktorá neskôr zakrpatie. Stredná nosová mušľa má na dolnom obvode štíhly háčikovitý výbežok ( processus uncinatus ), ktorý sa dotýka dolnej nosovej mušle. Z bočnej strany sa oproti háčikovitému výbežku vyklenuje jedna z predných dutiniek čuchovej kosti - čuchová bublina ( bulla ethmoidalis ). Kategória:Kosti lebky
Prierez vlasovým váčkom Chlp alebo vlas (lat. pilus ) je dlhé, tenké, zrohovatené valcovité vlákno, ktoré prerastá nad povrch kože cicavcov, vrátane človeka, a pokrýva telo. Patrí medzi tzv. kožné deriváty (prídatné orgány kože). Ide o jeden z hlavných znakov cicavcov. Existujú aj užšie definície a podobný je termín srsť - pozri nižšie.
Výskyt Vystupuje vo forme žíl (často tenších ako 20 cm) v hrubozrnnejších vyvretých horninách.
Prejavy transgresie V sedimentárnom zázname sa prejavujú dávne transgresie nasadaním morských sedimentov na kontinentálne, alebo nasledovaním morských sedimentov nad plochou hiátu, či uhlovej diskordancie. Na báze transgresívnych vrstiev sa často nachádzajú tzv. bazálne zlepence, niekedy i pieskovce, tvorené klastami podložných hornín.
Vznik a sedimentácia Vznik zaoblúkových bazénov je spojený s predpokladaným procesom ústupu subdukčnej zóny proti zmyslu pohybu subdukujúcej platne (angl. rollback). To má za následok roztiahnutie a stenčenie zemskej kôry v priestore budúcej zaoblúkovej panvy. Sedimentácia tu môže prebiehať na oceánskom type kôry, kedy prevažujú hlbokomorské pelagické sedimenty, zo strany vulkanického oblúka sú obvykle prinášané turbidity vulkanoklastického materiálu. Tie dotvárajú jej asymetrický charakter, keďže sú často prevažujúcimi sedimentami. Panvy na kontinentálnom type kôry môžu byť zapĺňané klastickým materiálom, ale aj šelfovými karbonátmi.
Vznik Väčšina slieňov má morský alebo jazerný pôvod. Bývajú pridružené k ložiskám evaporitov v soľných panvách, kde sa pomerne často striedajú s vrstvami sadrovca a kamennej soli. Pri usadzovaní v plytkom sladkovodnom jazernom prostredí s hojnou vegetáciou sa na ich tvorbe podieľajú aj biochemické deje. Medzi slienité horniny možno zaradiť časť jazerných kried. Jazerá, typické rýchlou sedimentáciou, sú pomerne dobré prostredie pre zachovanie kalcifikovaných organizmov a peľových zrniečok. V jazerných sedimentoch sa často nachádzajú v podloží vrstiev rašeliny na rašeliniskách. V dôsledku glaciálnych procesov tiež dochádza k vzniku a usadzovaniu slieňov v postglaciálnych prostrediach, kde tvoria prechod medzi suvkovými ílmi a vápenatými jazernými usadeninami, tzv. suvkové sliene.
Vznik Vzniká v dutinách trachytov, porfyritov, andezitov a ryolitov. Je pomerne zriedkavý.
Vznik Vzniká v dutinách vyvretých hornín.
Stavba a vznik Vnútorná štruktúra akrečného klinu zodpovedá klasickým tenkokôrovým (superficiálnym) vrásovo-násunovým pásmam. Tvorí ich viacero násunových telies s vergenciou smerom k hlbokomorskej priekope. Najmladšie násuny sa väčšinou vytvárajú na vonkajšej strane (bližšie k subdukčnej zóne) zatiaľ čo staršie násuny sa nachádzajú v zázemí (ďalej od subukčnej zóny). Toto však nemusí platiť ak dochádza k násunom mimo poradia (tzv. out of sequence). Staršie násuny sú typické väčšou deformáciou, v porovnaní s mladšími, alebo novovznikajúcimi vo frontálnej časti násunov. Akrečný klin vzniká zoškrabávaním výplne hlbokomorskej priekopy, tvorenej najčastejšie hlbokovodnými (pelagickými) usadenými horninami, väčšinou rôznymi turbiditmi teda flyšom. Tieto horniny sa vyznačujú striedaním piesčitých a jemnozrnných ílovitých vrstiev. Ílovce a bridlice sú mäkké horniny, často so značným obsahom vody (tzv. pórových fluíd) vo svojej štruktúre. Takéto horniny so zvýšeným obsahom fluíd pod tlakom sa po zatiahnutí do strižnej zóny v blízkosti rozhrania subdukujúcich platní ľahko deformujú. Dochádza k vzniku zón odlepenia, tzv. décollement. Horniny sa odliepajú z ponárajúcej sa, väčšinou oceánskej platne a zachytávajú sa na nadložnej. V prípade, že akrečný klin pri subdukčnej zóne chýba je dôkazom tektonickej erózie, keď sú sedimenty pohltené v subdukčnej zóne a nezachovajú sa.
Asymetria Zaoblúkové panvy sa odlišujú od stredooceánskych chrbtov najmä typickou asymetriou rýchlosti rozchádzania oceánskeho dna, tá však môže mať významne rozdielny charakter aj pri jednotlivých panvách. Napríklad v strednej časti Mariánskeho trógu je rýchlosť rozchádzania 2 – 3-krát väčšia než na jeho západnom okraji, zatiaľ čo v jeho južnej časti, kde pozícia stredu rozchádzania priľahlého k vulkanickému oblúku naznačuje, že celková kôrová akrécia je tu takmer 100 % asymetrická. Presne opačná situácia je na severnej strane, kde je asymetria tiež vyvinutá. Iné zaoblúkové panvy ako napríklad Lau prešli rozsiahlymi riftovými skokmi a šírením zo vzdialenejších do oblastí bližších oblúku. Súčasné rozchádzanie je však pomerne symetrické iba s malými riftovými skokmi. Dôvod asymetrického rozchádzania dna zaoblúkových paniev nie je stále presne objasnený. Predpokladá sa, že asymetriu rozchádzania pozdĺž osi oblúka vyvoláva rozličný teplotný tok a hydratačný gradient, plášťový klin a špecifický vývoj od riftingu k rozchádzaniu.
Vznik Vzniká tak v ultrabázických, ako aj v bázických vyvretých horninách.
Vznik  Závrty často vznikajú na križovaní tektonických štruktúr, systémov puklín a trhlín. Aktívne sa formujúce závrty mávajú najčastejšie lievikovitý tvar. Na dne lievika sa niekedy nachádza (v podmienkach Slovenska zriedkavo) otvor, ktorým je krasová jama spojená s podzemnými priestormi. Napríklad na planine Dolný vrch, ktorej plošina je posiata stovkami krasových jám, sú na slovenskej strane planiny známe z celkového počtu 159 len 3 jaskyne s ústiami, ktoré sa otvárajú v dnách krasových jám. Stabilizované krasové jamy majú zväčša misovitý tvar s plochým dnom, ktoré predstavuje upchatie pôvodného otvoru, resp. siete krasových kanálov splachom a soliflukciou zanesenými zvetralinami. Na dne misovitých krasových jám sa často vytvárajú krasové jazierka (napr. historické, dnes už zaniknuté krasové jazero Bikki na Silickej planine v Slovenskom krase alebo Jazero snov na Hornom vrchu). Vznik týchto makroforiem v krasovom reliéfe nie je dostatočne preskúmaný. Mechanizmus vzniku závisí od regionálnych či lokálnych podmienok (typ materskej horniny, jej litológia, miera porušenia, vertikálna vzdialenosť k úrovni eróznej bázy a pod.), v ktorých závrt vzniká. Možno povedať, že podobnosť foriem na povrchu nemusí vždy znamenať analogický mechanizmus vzniku a prejavy v podzemí. Rovnako komplikovaná je otázka obdobia vzniku závrtov či celých línií závrtov. Veľké skúsenosti s typológiou a genézou závrtov v Európe majú slovinskí karsológovia, ktorí hlavne v období intenzívneho budovania diaľničnej siete v Slovinsku, ktorá vo veľkej miere pretína významné krasové územia, intenzívne skúmali krasové jamy obnažené (niekedy v celom profile) trhacími prácami počas výstavby. Množstvo vedeckých štúdií a článkov o problematike krasových jám možno nájsť v zborníku Acta carsologica vychádzajúceho už 60 rokov. Od roku 1995 sú jednotlivé čísla zborníka voľne dostupné na internete vo formáte PDF. Najväčšie rozmery dosahujú závrty v tropických a subtropických oblastiach. V miernej klíme vznikali najskôr v treťohorách v podmienkach zakrytého krasu, na čo poukazuje ich výplň, ktorú tvoria staré reziduálne sedimenty. Tvoria ich lateritové a kaolinitové červené hliny nazývané terra rossa . Ak sú mladšieho (pleistocénneho) veku, sú v nich zachované okrové hliny nazývané terra fusca . V holocénnych závrtoch sa nachádzajú väčšie akumulácie kalcimorfných pôd, rendzín . Obrovské krasové jamy rozličnej genézy možno nájsť v klasickom krase Európy, napr. v Slovinsku. Vzhľadom na svoje rozmery majú špecifickú mikroklímu vo vzťahu k okoliu. Niekoľko vskutku mohutných krasových jám sa v podmienkach klasického krasu vyvinulo i na Slovensku.
Výskyt  Vo svete Kameňolom na ostrove Portland Vápnité ílovce a ílovité vápence sú na území Slovenska aj vo svete jedny z najbežnejších hornín. Tvoria napríklad spodné stratigrafické členy kriedových súvrství Doverských útesov, kde sa striedajú sliene s prímesou glaukonitu rytmicky s polohami vápencov a slieňov bez prímesí. Podobné vrchnokriedové cyklické sekvencie v Nemecku boli korelované a zodpovedajú Milankovičovym cyklom. Známe sú tiež jurské ílovité vápence ostrova Portland na pobreží Lamanšského prielivu, ktoré sa stali pre svoj vhodný obsah vápenatých a ílovitých látok pôvodnou surovinou pre výrobu portlandského cementu podľa patentu z roku 1824. Na území Českého masívu možno nájsť najmä opuky hlavne v kriedových súvrstviach, kde sa na odkryvoch často opakujú. Pekné odkryvy možno nájsť v údolí Tichej a Divokej Orlice vo východných Čechách blízko Chocnĕ, ale aj pri Prahe, napr. na Bielej hore alebo na Knĕževsi. Slienité bridlice sú v menšom množstve známe zo súvrství ílovitých bridlíc v barrandiene. Na Slovensku V Západných Karpatoch sú sliene rozšírené napríklad v druhohorných sekvenciách obalu tatrika a subtatranských príkrovoch. Nachádzajú sa tam sliene jurského a kriedového, menej triasového veku. Škvrnité sliene s slienité bridlice tzv. fleckenmergel (allagäuské súvrstvie), sedimentovali hlavne v hlbokomorskom prostredí. Pestré, hlavne červené sliene jury a kriedy sú známe z bradlového pásma, tzv. púchovské sliene alebo škvrnité slieňovce čorštýnskej jednotky, tvoriace obal krinoidových vápencov. Sliene sa nachádzajú aj v ďalších oblastiach bradlového pásma, ako sú brodnianske a rudinské vrstvy kysuckej jednotky. Slieňovce sú tiež súčasťou viacerých súvrství manínskej jednotky, dôležité sú predovšetkým sliene butkovského súvrstvia, ťažené pre cementáreň v Ladcoch. Vyskytujú sa aj vo vonkajšom flyši a paleogénnych horninách Centrálnych Karpát. Nespevnené sliene sa na území Slovenska zachovali len v morských neogénnych panvách na južnom Slovensku. Paleogénne horniny už vykazujú znaky prechodu k viac spevnenej forme, ktorou je slieňovec. Ekonomicky zaujímavé ložiská ílovitých vápencov v bradlovom pásme sa nachádzajú a ťažia pri Hornom Srní v okrese Trenčín, ďalšie ložiská sa nachádzajú blízko Krivoklátu. Na východe sa sliene ťažia v Bystrom v okrese Vranov nad Topľou. Ílovité vápence krížňanského príkrovu sa ťažia v Kostiviarskej pri Banskej Bystrici a v Lietavskej Lúčke, no ďalšie ložiská sú aj pri Bielom Potoku a Vlkolínci blízko Ružomberka. Ložiská slieňov v silickom príkrove sa nachádzajú blízko Hrhova.
Zvrásnená hornina pri Agios Pavlos v Grécku Vrása je vlnovité, periodicky sa opakujúce prehnutie vrstiev zemskej kôry, alebo iných štruktúrnych plôch. Vzniká skracovaním priestoru pôvodne horizontálne uložených vrstiev pri tangenciálnych poruchách zemskej kôry vyvolaných bočným tlakom. Každá vrása je všeobecne zložená z časti vyklenutej nahor (antiklinála), z časti prehnutej nadol (synklinála) a z ramien spájajúcich vrcholy antiklinál a synklinál.
Typy kostného tkaniva Štruktúra koncentrického lamelárneho kostného tkaniva.h – Haversov kanálik Rozlišujeme dva základné typy kostného tkaniva: väzivové (vláknité, fibrilárne) lamelárne U cicavcov nachádzame takmer výlučne lamelárnu kosť. Väzivová kosť sa nachádza hlavne u nižších stavovcov, u cicavcov sa tento typ vyskytuje iba prechodne, v priebehu osifikácie. Väzivové kostné tkanivo Väzivové kostné tkanivo predstavuje primitívny druh kosti a u cicavcov sa vyskytuje väčšinou iba prechodne, ako výsledok primárnej osifikácie. V dospelosti je u človeka zachovaná len v stene labyrintu vnútorného ucha, pri lebečných švoch a v miestach úponov väzov a šliach na kosť. U nižších stavovcov, napríklad rýb, sa vyskytuje ako trvalé kostné tkanivo. Skladá sa z plsťovito usporiadaných kolagénových fibríl a predstavuje prechod medzi väzivom a kosťou. Osteocyty sú uložené v lakúnach pomedzi zväzkami vlákien. Lamely sa v tomto type kostného tkaniva nenachádzajú vôbec. Lamelárne kostné tkanivo Lamelárne kostné tkanivo sa skladá z mikroskopických platničiek – lamiel. Tieto lamely môžu prebiehať lineárne, pričom niekoľko súbežných lamiel vytvára voľným okom viditeľný kostný trámček. Takýmto spôsobom je usporiadaná špongiózna (trámcovitá) kosť – lat. substantia spongiosa (trabecularis) , ktorá predstavuje hlavne tkanivo výplňové, nie nosné. Vyskytuje sa v epifýzach (hlaviciach) dlhých kostí a ako výplň krátkych kostí. V kostiach, ktoré sú zaťažované pravidelne v určitých smeroch, sa trámčeky spongiózy usporiadavajú v smere pôsobenia prevažujúcej sily, vytvárajú tzv. kostné trajektórie a tvoria architektoniku spongióznej kosti. Tento systém zaisťuje maximálnu pevnosť kosti pri minimálnej spotrebe materiálu. Jeho vznik podmieňuje vonkajšie pôsobenie – záťaž, kladená na jednotlivé kosti – človek sa s vytvorenou architektonikou nenarodí. Štruktúra kompaktnej kosti.Ak sú kostné lamely usporiadané koncentricky, vytvárajú trubice zasunuté jednu do druhej. Hovoríme o kompaktnej (osteonálnej) kosti – lat. substantia compacta . Koncentrickým usporiadaním lamiel vznikajú tzv. osteóny ( Haversove systémy ), ktoré sú základnou stavebnou jednotkou kompakty. Dutina v ich strede sa nazýva Haversov kanálik , v ktorom prebiehajú cievy a nervy upevnené riedkym väzivom. Haversove kanáliky sú navzájom pospájané spojovacími kanálikmi, medzi lamelami i v nich sú lakúny osteocytov. Priestor medzi osteónmi je vyplnený vmedzerenými (intersticiálnymi) lamelami . Na povrchu kompakty z jej vnútornej i vonkajšej strany sú tzv. plášťové lamely . Takúto stavbu má napr. kompakta diafýz dlhých kostí. Klasický kompletný osteón je u človeka vzácny, väčšina nesie stopy prestavby kosti.
Ryhovanie Ryhovanie sa delí na úplné (totálne) a čiastočné (parciálne). Vajíčko kopijovca a cicavcov sa rýhuje celé a vznikajúce bunky blastomery sú takmer rovnako veľké. Všetky blastomery sa ale nedelia súčasne, preto je usporiadanie blastomer nepravidelné a líši sa veľkosťou (u cicavcov). U obojživelníkov prvé dve ryhy rozdelia vajíčko na 4 blastomery, ďalej vajíčko delí tretia ryha. Taktiež vznikajú menšie a väčšie makromery. U vajíčok s malým množstvom žltkových rezerv vzniká ku koncu ryhovania prechodný útvar, tzv. morula U vtákov a plazov sa žĺtok neryhuje, ryhuje sa len plodové vajce. Zo zygoty sa postupným delením rozšíri počet buniek až na 64 (morula). Kategória:Bunka Kategória:Ontogenéza Kategória:Pohlavné rozmnožovanie
Rozdelenie klastických sedimentov Základným kritériom na rozdelenie klastických sedimentov je veľkosť zŕn. Na tomto základe sa rozdeľujú na (v zátvorke spevnený ekvivalent): štrky (zlepence a brekcie) piesky (pieskovce) prachy (prachovce) íly (ílovce) V prírode sa však nevyskytujú jednotlivé veľkostné triedy oddelene, väčšina sedimentov pozostáva zo zŕn viacerých tried, čo robí ťažkosti pri ich klasifikácii.
Rôsolovité väzivo (trichróm). Rôsolovité väzivo patrí do skupiny embryonálnych väzív a má blízko k mezenchýmu. Názov vychádza z jeho vzhľadu, ktorý pripomína rôsol. Je chudobné na bunky, obsahuje jemné kolagénové vlákna a veľký podiel vody, a hyaluronátu. Z toho dôvodu je na histologickom preparáte vidieť medzi bunkami a vláknami mnoho prázdneho priestoru.
S veľkonočnou oblievačkou je spájaná aj zábava, ktorá sa konala v pondelok večer. Usporadúvali ju mládenci za peniaze, ktoré dostali za oblievanie. Pozvané boli dospelé dievčatá a ich matky, ktoré prinášali „cesť“. Išlo o takzvanú poctu alebo česť pozostávajúcu z peňazí a jedla – väčšinou čerstvého chleba, slaniny, klobásy, vajíčok. V prípade, že niektorá z matiek nepriniesla nič, stala sa terčom posmešných výkrikov typu cesť pýta jesť. Následne mládenci ponúkli matky pálenkou a tancovali s nimi v tanečnom kole.
Slovensko Územím Slovenska prechádza kultúrna hranica medzi západoeurópskym šibaním a východoslovanskou polievačkou na Veľkonočný pondelok. Na juhozápadnom Slovensku sa vyskytuje aj kúpačka aj šibačka, na západnom Slovensku je typické šibanie a na východnom Slovensku prevažuje kúpačka. Opis šibačky a kúpačky (ako fungovala zhruba do 50. rokov 20. storočia) podľa Encyklopédie ľudovej kultúry Slovenska : Kúpačky (kuparska) a šibačky (šibiračka, šlahačka) sa začali hneď po polnoci al. v skorých ranných hodinách. Hlúčky mládencov chodili spoločne po domoch, kde boli dospelé dievčatá (niekde starší mládenci išli len k svojej milej). V domoch im ponúkli pripravené pohostenie – varené vajíčka, koláče, víno al. pálenku. Formy odmeny kúpačov boli rozdielne. Niekde mládenci dostali maľované vajíčka (kraslice, písanky, kriažľané vajíčka) hneď, v Ladzanoch (Hont) ich popoludní roznášali matky vyšibaných dievčat, v Cerove samotné dievčatá. Surové vajíčka boli odmenou dospelej mládeže a symbolizovali plodnosť. Menším chlapcom bolo na kúpačky a šibačky prenechané doobedie a odmenou im boli kraslice, cukrovinky, v súčasnosti aj peniaze a naturálne dary. Ženatí chlapi chodili kúpať a šibať len najbližšiu rodinu, vrátane kmotrovcov. Odmenou pre dospelých mužov je dnes pohostenie, kt. má výrazný spoloč. aspekt. Večer usporiadali mládenci z vyzbieraných peňazí zábavu, na kt. pozvali aj dospelé dievčatá. V Polomke bolo zvykom, že matky okúpaných, a tým vlastne aj pozvaných dievčat prinášali „cesť„ – poctu skladajúcu sa zo stanovenej sumy peňazí, čerstvo upečeného chleba, slaniny, vajíčok. Matkám ponúkli mládenci pálenku a museli ísť do kola tancovať aspoň jeden tanec. V Liptovskej Tepličke sa chlapci na zábave aj „vkupovali“, do mládeneckého spolku. Šibačka (a oblievačka) „pokračovala“ v niektorých prípadoch v utorok, keď všetky dievčatá mohli na ulici obliať a vyšibať každého muža, ktorého stretli.
Funkcie Egyptskí kňazi sa mohli ženiť, vlastniť majetok a vykonávať svoje remeslo. Ich hlavnou funkciou bolo byť „služobníkmi božími“ (egyptsky hemu-necer ), teda akousi obdobou sluhov faraóna v paláci. Podobne ako palácový sluhovia mali na starosti správu paláca a starali sa o panovníka, slúžili kňazi svojmu bohu, konkrétne jeho kultovej soche umiestnenej v najvnútornejšej svätyni chrámu, a obriaďovali boží majetok, teda majetok patriaci chrámu. Ich najdôležitejšou úlohou bolo každé ráno sochu umyť, natrieť olejom, nalíčiť a obliecť do pripraveného odevu a ponúknuť jej obetu (Egypťania verili, že v soche skutočne sídli ich boh). Vnútornú svätyňu mohol otvoriť a zatvoriť iba veľkňaz, ktorý ju tiež po vykonaní všetkých úkonov zapečatil a pripravil tak boha na odpočinok po nasledujúci deň. Podobné rituály sa opakovali s menšou pompou niekoľko ráz za deň. Verilo sa, že z obetovaných potravín si boh berie iba ich esenciu bau , akúsi dušu ( ba ) týchto vecí, takže po obetiach si ich kňazi rozdelili medzi seba. Obyčajní veriaci nemali do svätyne prístup a so svojim božským ochrancom sa mohli stretnúť iba počas procesii, kedy socha boha opúšťala vnútornú svätyňu a bola nesená v drevenej bárke v sprievode alebo prevážaná na lodi po Níle. Počas sviatkov mohli pristúpiť Egypťania k božstvu so svojimi otázkami alebo prosbami a kňazi im vykladali vôľu boha. Na to, aby mohli všetky obrady prebehnúť v poriadku, museli byť kňazi správne čistý. Rituálnej čistote venovali v Egypte takú veľkú pozornosť, že aj všeobecné označenie kňaza v egyptčine, vab , znamená „čistý“. Na najzákladnejšie očisťovanie slúžila chrámová nádrž, v ktorej sa museli kňazi viac ráz za deň vykúpať. Okrem toho museli kňazi každý tretí deň depilovať celé svoje telo, smeli nosiť len plátený odev a sandále z papyrusu. Jednotlivé kulty navyše často predpisovali kňazom počas služby sa zdržovať sexuálneho styku, niektorých pokrmov a nedotýkať sa niektorých predmetov. Kultové predpisy sa líšili nom od nomu, takže zvieratá, ktoré boli považované v niektorých krajoch za posvätné, a preto nedotknuteľné, boli inde zabíjané pre mäso.
Tradícia Tradícia, ktorá prišla zo Švédska a slávila sa 13. decembra. Symbolicky znamenala držanie nešťastia ďaleko od domu. Lucie boli oblečené v bielom a na tvári mali biely závoj. V jednej ruke mali kôš so sladkosťami a v druhej metličku z peria. Symbolicky bol vymetaný prach z domu.
Zvyky spojené s oblievaním na Slovensku Slovenskom prechádza európska kultúrna hranica rozdeľujúca východné a západné zvyky, ku ktorým sa vzťahuje aj kúpanie a oblievanie. To sa zaraďuje k východnému Slovensku, kým šibanie je západoeurópskou tradíciou. Kúpanie vodou malo mladým ženám dievčatám zabezpečiť plodnosť, zdravie a krásu. Výraznejšie rozdiely v uplatňovaní týchto veľkonočných zvykov boli viditeľné do 50. rokov, potom sa začali zjednocovať. V niektorých oblastiach Slovenska (napr. na Ponitrí, na Kysuciach) mládenci začali s oblievačkou už vo Veľkonočnú nedeľu popoludní pokračujúc na Veľkonočný pondelok popoludní. Kupači boli pohostení zvyčajne mäsom, koláčmi, pálenkou a za odmenu dostávali od dievčat maľované vajíčka (kraslice) alebo peniaze. Pondelokové dopoludnie bolo ako oblievací čas vyhradené pre menších chlapcov. Kupači boli často sprevádzaní hudobníkmi. Na oblievanie používali mládenci na Ponitrí vlastnoručne zhotovené drevené striekačky. O veľkonočnom zvyku oblievania písal aj slovenský autor z 19. storočia Ján Kollár. V diele Národnie spievanky 1 – Piesne a zlomky z mytologického ohľadu pamätné : Kúpanie sa deje v pondelok a v utorok veľkonočný; v pondelok oblievajú mládenci dievčatá a v utorok dievčatá mládencov, raz skromne ružovou vodkou zo skleničky, raz hojne obyčajnou vodou z veľkej nádoby. Niekde, najmä na dedinách dievku celú aj do studne, potoka alebo jazera hodia. … Oblievačka zdá sa byť tiež pohanskoslovanský pozostatok, ktorého cieľ a význam nevieme. S veľkonočnou oblievačkou je spájaná aj zábava, ktorá sa konala v pondelok večer. Usporadúvali ju mládenci za peniaze, ktoré dostali za oblievanie. Pozvané boli dospelé dievčatá a ich matky, ktoré prinášali „cesť“. Išlo o takzvanú poctu alebo česť pozostávajúcu z peňazí a jedla – väčšinou čerstvého chleba, slaniny, klobásy, vajíčok. V prípade, že niektorá z matiek nepriniesla nič, stala sa terčom posmešných výkrikov typu cesť pýta jesť. Následne mládenci ponúkli matky pálenkou a tancovali s nimi v tanečnom kole. Tento spôsob polievania v poslednom období postupne zanikal. Dnes sa polieva iba menším množstvom vody, namiesto vedier sa používajú iba hrnčeky alebo fľaštičky. Do popredia sa dostáva polievanie parfumom alebo kolínskou vodou. Zmenil sa aj samotný význam veľkonočnej oblievačky a do popredia vystupuje skôr zábavná funkcia.
Dej Bol raz jeden kráľ a jeho manželka, ktorá nemohla mať dieťa. Ale jedného dňa, keď sa kráľovná kúpala v rybníku, žaba jej povedala, že sa jej narodí dieťa. Po deviatich mesiacoch sa kráľovnej narodilo krásne dieťa a kráľovná pozvala na oslavu dvanásť víl. Prišiel deň oslavy a každá z dvanástich pozvaných víl dala princeznej do daru nejakú vlastnosť (krásu, dobrotu, inteligenciu, atď.). Keď prišla jedenásta víla, objavila sa tá, ktorú nepozvali. Nahnevane povedala kliatbu, že sa princezná pri dovŕšení pätnástich rokov pichne o vreteno a umrie. Keď zlá víla odišla, dvanásta víla, ktorá ešte nedala svoj dar, zmiernila kliatbu, že princezná a všetci obyvatelia paláca zaspia na sto rokov. Kráľ sa o princeznú bál a preto nariadil, aby boly spálené všetky vretená a praslice. V deň päťnástych narodenín sa princezná prechádzala po paláci. Keď objavila starú vežu, ktorú ešte nevidela, vstúpila do nej a po schodoch sa dostala do miestnosti, kde uvidela ženu pradúcu na praslici. Princezná sa jej spýtala, či to môže tiež skúsiť, ale keď sa dotkla praslice, pichla sa a celý zámok zaspal. Okolo neho začalo okamžite rásť šípkové tŕnie, až celý zámok bolo porastený tak husto, že sa do neho nikto nemohol dostať. Po sto rokoch princ, ktorý tiež započul legendu o spiacej princeznej, prišiel k hradu s úmyslom prebudiť ju. Keď sa priblížil, tŕnie sa rozostúpilo a on mohol vstúpiť. Vo veži našiel spiacu princeznú a očarený jej krásou ju pobozkal. Okamžite sa všetci v paláci prebudili a oslavovali. O niekoľko dní neskôr sa princ a princezná vzali a žili šťastne až do smrti.
Zápletka Istý pocestný zablúdil v hore a ukryl sa v jednom salaši. O polnoci prišli na salaš valasi. Bača ponúkol pocestného syrom a mliekom, pocestný však tušil, že bača je diabol a nič nechcel. Bača ho prehováral, no jeden z valachov vyskočil a chcel ho hodiť do kotla. Bača mu chcel ten syr čapiť medzi oči, ale pocestný bol rýchlejší a capil mu modlitebnú knižku do tváre. Všetky pekelné mocnosti razom zmizli, a pocestný sa otrasený vrátil domov.
Letečko Letečko (iné názvy: letočko , letko , leto , lesola , lésola , máj , májik , hájik ) je zelená vetvička, používaná pri jarných obchôdzkach dievčat, ktorá symbolizovala prichádzajúcu jar a prebúdzajúci sa život. V súlade s predstavami v tradičnom roľníckom prostredí bolo potrebné zabezpečiť príchod jari a zabezpečiť priaznivé podmienky pri získavaní obživy aj rituálnymi úkomni. Dospievajúce dievčatá s letečkom obchádzali dedinou domy, priali zdravie v rodine a prosperitu v hospodárstve, za čo boli odmenené naturáliami, prípadne finančne. Išlo buď o samostatný obrad alebo sa tieto obchôdzky uskutočnili hneď po zničení Moreny, symbolu zimy a smrti. Obchôdzky sa konali od štvrtej pôstnej nedele do Juraja (24. apríla) a boli sprevádzané piesňami: V súčasnosti patria tieto obchôdzky najmä do detských folklórnych súborov.
Súbor:Dyngus postcard.jpg|náhľad|Pohľadnica zachytávajúca oblievačku v Poľsku, 30. alebo 40. roky 20. storočia Oblievačka v Uhorsku na obraze M. Munkácsyho Oblievačka (iné názvy: polievačka , kúpanie , kúpačka , kuparska ) je zvyk (na Slovensku najmä na východe) spočívajúci v polievaní dievčat a mladých žien vodou (alebo voňavkou) na Veľkonočný pondelok (a utorok). V niektorých oblastiach Európy (vrátane napr. juhozápadného Slovenska) je vždy spojená so šibačkou - preto pozri aj článok o šibačke.
Veľkonočné veršovačky Počas veľkonočných zvykov šibania a oblievania chlapci recitovali veršovanky. Išlo o krátke ľudové básničky so súvisiacou tematikou. Odkazovali nielen na samotné polievanie, ale naznačovali aj formu odmeny v podobe jedla, veľkonočných vajíčok alebo peňazí. Na Myjave chlapci recitovali nasledovne: Príkladom veršovačky oblasti Oravy sú nasledovné verše:
Historický opis  Zemplín Jasličkárov, čiže vianočných vinšovníkov podľa zápisov v kronikách našich obcí vždy radi privítali v každom dome. Obyčajne boli vždy traja jasličkári a tí so sebou nosili jasličky, čiže maketu vianočného betlehemu. Jeden z vinšovníkov nosieval palicu, ktorou búchal na dvere domu kde prišli vinšovať. Nosili tiež tašku, do ktorej dávali výslužky. Tie tvorila najmä domáca pálenka, orechy, jablká, slanina alebo kto čo mal. Na Zemplíne napríklad jasličkári chodievali koledovať na 1. a 2. sviatok vianočný, pričom neobišli žiadny dom v dedine. Vinše a spevy boli náboženské. Kysuce Na Kysuciach betlehemci predstavovali anjela, baču, Kuba, Stacha a Fedora. Dotvárali atmosféru vianočných sviatkov. Predstavovali hry zo života pastierov ľudovými piesňami, vinšmi a žartmi. Anjel bol v bielom rúchu, na hlave mal zelený veniec a niesol betlehem. Bača, Stacho a Fedor oblečení ako boli pastieri v košeliach s vysokými čapicami s krížom a v rukách mali kyjaky. Kubo nazývaný aj ako starý pes bol oblečený tiež ako pastier, ale v kožuchu obrátenom na ruby. Na Slovensku sa betlehemstvo začalo tradovať v 18. storočí a to najmä tam kde boli typické drevené vyrezávané betlehemy. Šariš Jasličkári všade kam prišli, priniesli radosť a veselosť. Je len samozrejme, že ich ľudia mali radi, a preto ich vždy niečím obdarovali. Ale aj jasličkári vedeli byť vďační. Ako také poďakovanie vyzeralo v šarišskej obci Sedlice? Dzekujeme vam za vašo dari, co sce nam ich zo ščirosci daľi, s Panom Bohom še poručame, a v zdravi zostaňce.
Program podujatia  Výsledky Muži Ženy Športové dvojice Tanečné páry
Súkromne spolkové plesy Koncept súkromných spolkových plesov vznikol kvôli nízkemu zisku. Plesy mali síce veľké obraty, no zisk takmer žiadny, preto sa organizátori sa obrátili na magistrát kvôli zníženiu tzv. dane zo zábavy. Svoju prosbu opodstatňovali tým, že sa slávnosťami snažia o zblíženie ľudí a takisto podporujú miestnych podnikateľov ako napríklad kaderníkov, tlačiarov, či obchodníkov s módnym tovarom. Spolok s prosbami nepochodil a tak sa v roku 1926 rozhodol plesy sprístupniť iba jeho členom so vstupným 10 kč. Tento krok sa vyplatil a náborom si Bratislavský umelecký spolok získal mnohých nových členov.
Účastníci
Športy Štadión Vtáčie hniezdo Na programe bolo 20 športov: Atletika Basketbal na vozíku Boccia Cyklistika Futbal – päťčlenné družstvá zrakovo postihnutých Futbal – sedemčlenné družstvá telesne postihnutých Goalball Jachting Jazdectvo Džudo Lukostreľba Plávanie Ragby na vozíku Športová streľba Stolný tenis Šerm na vozíku Tenis na vozíku Veslovanie Volejbal sediacich Vzpieranie
Oblievačka v utorok Veľkonočný zvyk oblievania pokračoval v určitom zmysle aj v utorok. V tento deň sa situácia obrátila a dievčatá a mladé ženy oblievali mládencov, ktorých na ulici stretli. Pravidlom bolo, že išlo o mužov mladších ako päťdesiat rokov. Na rozdiel od mládencov, dievčatá v utorok nedostávali žiadnu odmenu.
Obsadenie  Snehulienka: Nora Gallovičová, Laura Pernicová, Ingrid Urbancová, Sarah Millner, Katarína Singhofferová, Klaudia Görözdös Princ: Mário Radačovský, Filip Holeva, Jozef Dolinský ml., Peter Dedinský, Ubaldo Cives, Damián Šimko, Adrian Szelle Kráľovná: Irina Čierniková, Ingrid Murčeková, Viktória Šimončíková, Kvetoslava Salingerová, Monika Lehocká Starena: Petra Slováková, Rozália Zmeková, Viktória Gyepes – Árvová Vedko: Jiří (Juraj) Vasilenko, Oliver Jahelka, Martin Anderson, Dominik Slavkovský, Andrej Szabo Spachtoš: Jozef Goga, Adrian Ducin, Ruan Crighton Kýchal: Ľudovít Trimaj, Oliver Jahelka, Ruan Crighton, Artemyj Pyzhov Smejko: Marek Ackerman, Daniel Slabý, Andrej Cagáň, Michal Kováč a. h., Raphael Schuster Plaško: Michal Mikeš, Alexander Meszároš, Michal Kováč a. h., Martin Anderson, Dominik Slavkovský, Andrej Cagáň Dudroš: Róbert Kováč, František Šulek, Dominik Slavkovský, Glen Lambrecht Kýblik: Igor Holováč, Jozef Šoltés, Juraj Žilinčár, Martin Anderson Suita kráľovnej: Lubor Kvaček, Pavel Plšek, Jiří (Juraj) Vasilenko, Michal Mikeš, Jozef Šoltés, Stanislav Kramarič, Jozef Goga, Ľudovít Trimaj, Marek Ackerman, M. Bierniš, Alexander Meszároš, J. Kobylka, M. Kováč, S. Novák Andrej Cagáň, Peter Dedinský, Michal Velčický, Dominik Slavkovský, Ubaldo Cives, Martin Kreml, Damián Šimko, Raphael Schuster, Jason Inniss, Samuel Price, Mergim Veselaj, Aliaksei Kavaleuski Francisco Garcia, Marek Bobošík, Mergim Veselaj, Seiru Nagahori, Teodoro Caravati
Biele noci v Paríži Rozpočet pre rok 2007 predstavoval približne 1,65 milióna €, z čoho 1,15 milióna zaplatilo mesto Paríž a 500 000 € predstavovala podpora súkromných partnerov. Akciu navštívili 2 milióny návštevníkov. Od roku 2004 má počas akcie linka 14 parížskeho metra celonočnú prevádzku a tiež autobusové linky noctilien majú zvláštne cestovné poriadky. Biele noci sa nezaobišli bez incidentov. V roku 2002 pri prvom ročníku bol starosta Bertrand Delanoë napadnutý a dobodaný útočníkom. V roku 2007 skupina piatich ľudí vylomila dvere v múzeu Orsay a spôsobila škodu, najmä na plátne Most pri Argenteuil Clauda Moneta.
Opis obyčaje "Paničky" chodia po domoch (dnes zväčša príbuzných) na Kvetnú nedeľu. Tvorí ich skupina detí vo veku od 3 do 10 rokov, oblečených do staropazovského slovenského ľudového kroja, kde záväzne jedno dievča na hlave má partu, ako mladucha. Táto panička tancuje – točí sa do kruhu s aspoň ešte jedným dieťaťom alebo zatancujú karičku všetky deti zo skupiny. Pritom spievajú pieseň Kvetná nedeľa, ďe si kľúče podela? / Ta dala som, ta dala, svätymu Ďurovi ... Jedno z detí nesie košík. Ak je v skupine chlapec, potom je to jeho úlohou. Do košíka im domáce panie dávaju čerstvé vajíčka (alebo namiesto nich peniaze), lebo si paničky, na konci svojej piesne, pýtajú vajíčka – symbol nového života a vzkriesenia.
Obsah  Dubkáčik a Budkáčik, priatelia, verní bratia, čo mali zahynúť, a nezahynuli, lebo si drevené klobúky kúpili Horárstvo je ťažký chlieb, tetka Hopčíkovie je dobrá osoba, ale zázračná posteľ je strašná Krajčírstvo je dobré remeslo, električka je najlepšia vec a v záhrade by bolo verným bratom Dubkáčikovi a Budkáčikovi ako v raji, keby nebolo na svete policajta Veselé strašidlo vo väzení, najveselšia svatba na svete, na ktorej verní bratia vyhrávali, zarábali, ale peňazí nemali nič, lebo sa komín zrútil Cesta dolu komínom, cesta dolu strechou a ako sa biely brat premenil na čierneho O čudnom dome, čo sám behal po svete, a ako sa mali verní bratia Dubkáčik a Budkáčik na Veľkú noc O skúpom mlynárovi a o prasacej vojne, ktorú mali viesť Budkáčik a Dubkáčik, ale ju neviedli, lebo prasatá broky pojedli Ako vodil starý Zachariáš verných bratov, pokým ich na najlepšie miesto nezaviedol
Dôvody vylúčenia z Rádu Najčastejšími dôvodmi, pre ktoré mohol byť člen Rádu z bratstva vylúčený bolo najmä: Zatajenie majetku osobitného významu, ako napr. zlato, striebro alebo iné druhy platidiel (ak sa po smrti člena Rádu, takýto majetok, ktorý ukrýval a nepriznal, nesmel byť tento člen pochovaný na cintoríne, ale jeho telo bolo pohodené psom) Útek z bitky (kým pešiak alebo služobník, ktorý stratil zbraň, mohol utiecť z boja bez toho, aby tým poškodil svoju povesť a česť, rytier, zranený alebo nie, musel bojovať dovtedy, kým nedostal rozkaz na ústup) kacírstvo sodomia
Pôvod, vývoj a funkcia obyčaje Považuje sa, že sa táto obyčaj vyvinula zo staršieho zvykoslovného prejavu vynášania Kyselice čiže Moreny (symbolu zimy), ktorý sa postupne presmeroval na chodenie s paničkami. Obe obyčaje existovali v Starej Pazove určitú dobu paralelne, až po zánik staršej v 20. storočí. Najobsažnejší opis chodenia s Kyselicou – figurínou vyformovanou na dvoch paliciach spojených v podobe kríža a oblečenou do ženských šiat, medzi vojvodinskými Slovákmi pochádza z katolíckej časti Selenče. Tam dievčatá, ktoré chodili po domoch s Kyselicou, spievali pieseň v ktorej žiadali od svätého Juraja, aby odmykal polia, totiž umožnil jarné práce v poli: Kyselica veľkonočná, ďe si prebývala? / Za humenci, na kamenci, ta sem hrušky brala! / Kvetná nedeľa, ďe si kľúče podela? / Dala sem, dala svatému Ďurovi. / Svatý Ďuro stávaj, zemi odmykávaj... Okrem prvých dvoch veršov, ktoré sú v staropazovskom zvykoslovnom útvare vynechané, nasledovné tri sú takmer totožné s veršami, ktoré spievaju "paničky". Sám text piesne paničiek je súhrn viacerých motívov, ktorých kombináciou sa spájajú vyprevádzanie zimy a vítanie jari. Po veršoch, v ktorých oslovujú svätého Juraja, paničky ďalej pokračujú: ...Navaríme, navaríme červeného vína, / opojíme, opojíme richtárovho syna! / Ak nebude piti, budeme ho biti... Na záver si vo svojej piesni pýtajú darčeky, a najmä vajíčka: Ďiovkina krása, vlasy má do pása. / Obdarujte, obdarujte túto našu nevestičku! / Pojdeme s ňou do jarmočku, / kúpime jej šňúrôčku, / červenú, zelenú, / na tú našu Kvetnú nedeľu! / Malý háj, velký háj / a ty pani gazdinka vajko daj, / ni lem edno ale dve, / s tým ti málo odbudne. Obyčaj v minulosti mala magickú funkciu, v snahe zrýchliť odchod zimy, podporiť priebeh jari a zabezpečiť rozmach plodonosných a životodarných síl. Magická funkcia tohto zvykoslovneho útvaru je dnes už celkom presmerovaná na symbolickú a oslavnú, čiže nábožensko-sviatočnú (oslava Kvetnej nedele).
Obsah Večiereň je postavená na Písme, najmä na žalmoch, a na stichirách. Približuje mnoho starozmluvných predobrazov Krista-Vykupiteľa, sprítomňuje očakávania Izraela, stvorenie sveta, odlúčenie človeka po prvom hriechu a opätovné hľadanie Boha. Mnohé texty majú kajúci charakter. Stichiry sviatočných večierní zhŕňajú obsah daného sviatku v krátkych oslavných formuláciách.