Názvoslovie anorganických aniónov Názvoslovie aniónov je o niečo jednoduchšie, pretože v niektorých prípadoch sa nerozlišuje stupeň oxidačného čísla. Anióny odvodené od prvkov Anióny odvodené od prvkov sa tvoria z názvu prvku pridaním koncovky − id , resp. − idový anión . Zvyčajne sa používa slovenský názov prvku, niekedy sa však využíva latinský názov prvku. Napríklad: F− – fluorid / fluoridový anión O2- – oxid S2- – sulfid N3- – nitrid V prípade, že oxidačné číslo nie je celočíselné alebo majú rôzne atómy toho istého prvku tvoriace katión rôzne oxidačné čísla, tak sa nábojové číslo vyjadrí pomocou arabskej číslice v zátvorke. Tieto anióny majú často i triviálne názvy. Napríklad: N3⁻ – trinitridový(1−) anión, azidový anión O22⁻ – dioxidový(2−) anión, peroxidový anión Tieto anióny sú formálne odovodené od binárnych zlúčenín vodíka s iným prvkom. Podobné anióny, ktoré obsahujú aspoň jeden vodík, obsahujú predponu hydrogen a násobnú predponu. Napríklad: HS- – hydrogensulfid Anióny kyselín a solí Soli kyslíkatých kyselín sú formálne odvodené od kyselín, ktoré tieto soli tvoria, odštiepením jedného alebo viacerých katiónov vodíka (hydrónov, H+). Názov takéhoto aniónu vzniká z prídavného mena názvu kyseliny, ktoré sa zakončí koncovkou − an . Takýmto spôsobom sa zachová i koncovka oxidačného čísla kyselinotvorného atómu. Výnimkou je oxidačné číslo +VI, ktorého koncovka − ová sa odstráni celá ( kyselina sírová - síran ). Ak v anióne ostane aspoň jeden vodík, počet vodíkov sa vyjadrí predponou v názve kyseliny. Napríklad: MoO42- – molybdénan ClO4- – chloristan PO43- – fosforečnan H2PO4- – dihydrogénfosforečnan Ak je počet aniónov v soli väčší než jedna, v prípade nutnosti sa používa opäť predpona pre vyjadrenie počtu (aby sa zabránilo zámene za inú zlúčeninu). Napríklad: Al2(MoO4)3 – tris(molybdénan) dihlinitý (používa sa predpona tris namiesto predpony tri , pretože ide o skupinu atómov, nie len jeden atóm) Be2XeO6 – xenoničelan diberylnatý (odlíšenie od xenoničelanu berylnatého BeXeO5) Zmiešané soli s viacerými aniónmi Ak majú soli viac ako jeden anión, uvádzajú sa všetky anióny spolu v abecednom poradí spojené spojovníkom medzi jednotlivými slovami. Napríklad: BiBrSO4 – bromid-síran bizmutitý Anióny koordinačných komplexov Anióny koordinačných komplexov majú podobné názvoslovie ako katióny. V prípade komplexných aniónov sa uvedú všetky ligandy ako predpony v abecednom poradí i s predponami vyjadrenia počtu a nakoniec sa uvedie centrálny atóm s príslušnou koncovkou odpovedajúcou oxidačnému číslu, ktorá sa zakončí na − an (opäť okrem oxidačného stavu +VI), podobne ako u aniónov kyselín. Celý názov tohto aniónu je opäť jednoslovný. Napríklad: Fe(CN)5(CO)3- – karbonyl-pentakyanido-železnatan Komplexné kyseliny sa pomenovávajú rovnakým spôsobom, len sa pred názov aniónu pridá slovo "kyselina" a názov aniónu sa zmení do ženského rodu. Napríklad: H2PtCl6 – kyselina hexachloridoplatičitá Anión však môže obsahovať i centrálny atóm zo záporným oxidačným číslom. V tom prípade je jeho základ rovnaký, ako pri anióne prvku. K nemu sa pridajú názvy ligandov a na koniec názvu sa uvedie oxidačné číslo buď centrálneho atómu, alebo celého komplexu. Napríklad: Fe-II(CO)42- – tetrakarbonylferrid(–II) alebo tetrakarbonylferrid(2–)