TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Dátum slávenia Dátum 25. december je tradičný a pravdepodobne nepredstavuje skutočný historický dátum narodenia Ježiša Krista. 25. december je ako cirkevný sviatok po prvýkrát doložený vo Filokalovom kalendári z roku 354, ktorý čerpal z rímskych prameňov („Depositio Martyrum“) z roku 336. Pôvod tohto dátumu je sporný. Často sa poukazuje na možnú súvislosť s rímskym sviatkom slnečného božstva, tzv. Dies Natalis Solis Invicti – Sviatok zrodenia nepremožiteľného slnka – ktorý sa tiež slávil 25. decembra a prekrýval sa s tradičným dátumom zimného slnovratu. Aj niektorí raní kresťanskí autori spájali narodenie Krista so sviatkom znovuzrodenia slnka Najnovšie názory na pôvod dátumu slávenia Vianoc prezentuje historik William Tighe. Tvrdí, že Cirkev si vybrala na slávenie Vianoc 25. december preto, lebo starí Židia verili, že izraelskí proroci boli počatí v ten istý deň, v ktorý zomreli, a rímski kresťania za Tertuliánových čias vyrátali, že Kristus zomrel 25. marca. To je dôvod, prečo Vianoce pripadli na 25. decembra – jednoducho k tomuto dátumu pripočítali deväť mesiacov a vyšiel im predpokladaný dátum narodenia Ježiša Krista. Východné cirkvi pôvodne slávili Narodenie Ježiša Krista v rámci sviatku Bohozjavenia 6. januára. V mnohých krajinách sú 24. a 25. december dňami pracovného pokoja. Niekde sa podobne slávi aj Druhý sviatok vianočný (v rímskokatolíckom kalendári sviatok sv. Štefana, v gréckokatolíckom a pravoslávnom kalendári Zhromaždenie (Zbor) k presvätej Bohorodičke , v anglosaských krajinách tzv. Boxing Day), ktorý pripadá na 26. decembra.
Definícia Presnejšie sa Vianocami rozumie niektorý alebo niektoré z nasledujúcich významov: sviatok len v deň slávenia narodenia Ježiša Krista, t. j. 25. decembra (do 4. storočia po Kr. sa narodenie Krista oslavovalo 6. januára), prípadne vrátane (najmä večera) 24. decembra; synonymá sú Narodenie Ježiša Krista , Narodenie Pána , slávnosť Narodenia Pána , sviatok Narodenia Pána , Božie narodenie , sviatok Božieho narodenia , Prvý sviatok vianočný , zastarano Boží hod , Svätá noc ; v západnom kresťanstve obdobie od vigílie (večera) 24. decembra do 27. decembra, ktoré teda zahŕňa Štedrý večer, Narodenie Pána 25. decembra, sviatok sv. Štefana 26. decembra (v tento deň slávený v rímskokatolíckej, anglikánskej) a sviatok sv. Jána Apoštola 27. decembra (v tento deň v rímskokatolíckej cirkvi) vianočné obdobie, t. j.: v rímskokatolíckej cirkvi (v užšom zmysle) obdobie zahŕňajúce všetky dni od Štedrého večera do nedele nasledujúcej po Zjavenia Pána (Epifániu), pričom do 2. vatikánskeho koncilu vianočné obdobie trvalo až do 2. februára (Hromnice) v evanjelickej cirkvi obdobie od adventu po Zjavenie Krista Pána mudrcom v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi obdobie od 20. decembra (predsviatok Narodenia Ježiša Krista) do 31. decembra (odovzdanie sviatku).
V latinskom obrade Nedele v advente sú vždy štyri. Počet iných nedieľ, označených poradím (t.j. nedeľa po Vianociach, nedeľa po Zjavení Pána, nedeľa po sv. Trojici) sa môže z roka na rok meniť podľa toho, ako v ktorý rok v kalendári vyjdú – najmä s ohľadom na obdobie Veľkej noci. Zoznam nedieľ cirkevného roka latinského obradu Prvá adventná nedeľa (prvá nedeľa cirkevného roka) Druhá adventná nedeľa Tretia adventná nedeľa Štvrtá adventná nedeľa Narodenie Pána – Vianoce Prvá nedeľa po Vianociach Krst Krista Pána – 1. nedeľa po Zjavení Pána (Zjavenie Pána pripadá na 6. januára) 2. nedeľa v Cezročnom období 3. nedeľa v Cezročnom období 4. nedeľa v Cezročnom období 5. nedeľa v Cezročnom období 6. nedeľa v Cezročnom období 7. nedeľa v Cezročnom období 8. nedeľa v Cezročnom období 1. pôstna nedeľa 2. pôstna nedeľa 3. pôstna nedeľa 4. pôstna nedeľa 5. pôstna nedeľa Kvetná nedeľa (6. pôstna nedeľa) Veľkonočná nedeľa – Zmŕtvychvstanie Pána Nedeľa Božieho milosrdenstva, 2. veľkonočná nedeľa Biblická nedeľa, 3. veľkonočná nedeľa Nedeľa Dobrého Pastiera, 4. veľkonočná nedeľa 5. veľkonočná nedeľa 6. veľkonočná nedeľa 7. veľkonočná nedeľa Zoslanie Ducha Svätého Nedeľa svätej Trojice, Najsvätejšej Trojice 11. nedeľa v Cezročnom období 12. nedeľa v Cezročnom období 13. nedeľa v Cezročnom období 14. nedeľa v Cezročnom období 15. nedeľa v Cezročnom období 16. nedeľa v Cezročnom období 17. nedeľa v Cezročnom období 18. nedeľa v Cezročnom období 19. nedeľa v Cezročnom období 20. nedeľa v Cezročnom období 21. nedeľa v Cezročnom období 22. nedeľa v Cezročnom období 23. nedeľa v Cezročnom období 24. nedeľa v Cezročnom období 25. nedeľa v Cezročnom období 26. nedeľa v Cezročnom období 27. nedeľa v Cezročnom období 28. nedeľa v Cezročnom období 29. nedeľa v Cezročnom období 30. nedeľa v Cezročnom období 31. nedeľa v Cezročnom období 32. nedeľa v Cezročnom období 33. nedeľa v Cezročnom období Slávnosť Krista Kráľa (posledná nedeľa cirkevného roka), 34. nedeľa v Cezročnom období
Novoročný pozdrav Nový Rok je sviatok začiatku nového roka a podľa gregoriánskeho kalendára pripadá na 1. januára. V noci z 31. decembra na 1. januára svet oslavuje koniec starého a začiatok nového roka. Podľa iných kalendárov pripadajú oslavy Nového roka na iné dni, napríklad židovský Nový rok, nazývaný Roš ha-šana, pripadá na september gregoriánskeho kalendára. Byzantský Nový rok sa oslavoval 1. septembra, tento dátum sa zachováva dodnes ako začiatok cirkevného alebo liturgického roka v byzantskom obrade. 1. január v juliánskom kalendári, ktorý používajú niektoré pravoslávne a východné katolícke cirkvi, pripadá na 14. január podľa gregoriánskeho kalendára, preto sa niekedy 14. január označuje ako juliánsky občiansky Nový rok. Nový rok je na Slovensku a v mnohých krajinách štátnym sviatkom.
Ikona Kristovho narodenia (1546) Vianoce alebo vianočné sviatky (skrátene Sviatky ) sú kresťanské sviatky narodenia Ježiša Krista, dnes aj všeobecne – kresťanmi aj nekresťanmi – v rovnakom období slávené sviatky pokoja a mieru. Ako náboženská a kultúrna slávnosť sú slávené miliardami ľudí na celom svete. Predchádza ich prípravné obdobie (advent alebo Filipovka) a pokračujú vianočnou oktávou, resp. posviatkom alebo obdobím nazývaným vianočné obdobie. Dni od 24. do 26. decembra sú dni pracovného pokoja a ako rodinnú alebo spoločenskú udalosť ich slávi aj väčšina nekresťanov, ktorí ich niekedy označujú iba všeobecne „sviatky“, ktorý nepoukazuje na ich kresťanský aspekt. Vianoce patria (spolu s Veľkou nocou) k najvýznamnejším kresťanským sviatkom, 25. december je sviatok v skoro všetkých kresťanských cirkvách. S Vianocami sa viaže množstvo ľudových tradícií, piesní (kolied), výzdoby, jedál a iných zvykov.
Advent v cirkevnom kalendári Advent sa začína 1. adventnou nedeľou, teda nedeľou medzi 27. novembrom a 3. decembrom a je zároveň začiatkom cirkevného roka. Končí sa po západe slnka na Štedrý večer (vigília Sviatku Narodenia Pána). 3. adventná nedeľa sa nazýva Gaudete a oproti ostatným adventným dňom tu liturgickou farbou môže byť ružová. Advent trvá do prvých vešpier Narodenia Pána. Nakoľko advent sa vyznačuje dvojakým očakávaním (narodenie a druhý príchod), je rozdelený na dve časti, kde hranicu tvorí 17. december. Prvá časť dáva dôraz na očakávanie druhého príchodu Krista a druhá časť je prípravou veriacich na stretnutie s Kristom pri jasliach. Toto delenie je veľmi dobre vidieť v liturgických textoch a modlitbách. Pravoslávna cirkev aj gréckokatolícka cirkev má dodnes šesťtýždňové prípravné obdobie pred sviatkom Narodenia Pána. Toto obdobie sa tradične nazýva Filipovka, trvá od 15. novembra do 24. decembra a zachovalo si charakter pôstu. Zároveň Filipovka nepredstavuje začiatok cirkevného roka, ktorý sa na Východe začína 1. septembra. V západnej tradícii je advent aj obdobím upokojenia, ktoré zodpovedalo životnému štýlu našich predkov, prispôsobenému dlhým decembrovým nociam. Dnes sa však advent využíva komerčne, a preto o ňom ako o období upokojenia nemožno hovoriť. Advent sprevádza adventný veniec ozdobený štyrmi sviecami, ktoré zodpovedajú počtu adventných nedieľ. Tento zvyk patrí skôr do mestského prostredia a jeho pôvod je v krajinách hovoriacich germánskymi jazykmi. Deti často otvárajú adventný kalendár.
Štedrý večer v rímskokatolíckej cirkvi Štedrý večer je u niektorých kresťanov (napr. rímskokatolíkov) vyvrcholením adventu a zároveň začiatkom vianočných sviatkov. Po západe slnka sa začína vigília Pánovho narodenia, v minulosti sa dokonca konala aj omša na vigíliu, ktorá má vlastné liturgické čítania a modlitby. Štedrým večerom sa v rímskokatolíckej cirkvi končí advent a polnočnou omšou sa začína sláviť Božie narodenie.
Veľká noc v rímskokatolíckej cirkvi Veľká noc podľa rímskokatolíckej tradície sa začína Veľkonočnou vigíliou (ktorá je stredom a vyvrcholením Veľkonočného trojdnia) a trvá päťdesiat dní až do Turíc, slávnosti Zoslania Ducha Svätého. Prvý týždeň Veľkej noci sa nazýva Veľkonočná oktáva. 40. deň Veľkej noci je slávnosť Nanebovstúpenia Pána, ktorá pripomína Ježišov výstup zo zeme do neba a jeho oslávenie u Otca.
Dejiny adventu Pôvodne pochádza pojem advent z gréckeho pojmu ἐπιφανεία ( epifaneia – zjavenie), ktorý označoval príchod božstva do chrámu alebo návštevu kráľa. Adventné obdobie má kajúci charakter, ale nechápe sa ako čas pokánia v tom zmysle, ako je to vo Veľkom pôste (napr. stále sa spieva Aleluja). Obdobie prípravy na slávenie Narodenia Pána sa dostalo v 4. storočí z kresťanského Východu do Galie a Španielska. Odtiaľ pochádza zvyk spájať advent s eschatologickým očakávaním Krista na konci časov. V Galii sa od 5. storočia advent začínal už na sv. Martina a v Španielsku 24. novembra. V rímskej liturgii trvalo obdobie adventu dva týždne a malo charakter očakávania či prípravy na vtelenie Božieho Syna. Vianočná doba (= vianočné obdobie v širšom zmysle, t. j. advent + Vianoce) sa od 4. storočia pohybovala medzi 11. novembrom a 6. januárom, na ktorý pôvodne pripadala oslava narodenia Ježiša Krista (dnes slávnosť Zjavenia Pána čiže Epifaneia). Týchto osem týždňov predstavovalo (s výnimkou nedieľ, ktorými si kresťania stále pripomínajú vzkriesenie) spolu 40 dní. Začiatky adventu siahajú do 4. storočia, kedy sa oslavoval určitý počet (2 až 6) adventných nedieľ. Až rímsky pápež Gregor Veľký († 604) stanovil adventný čas na 4 týždne. V ľudovej kultúre Slovenska má advent magický charakter začiatku, kedy môžu pozitívne či negatívne ovplyvniť budúcnosť nadprirodzené sily (stridžie dni). S tým súvisia rôzne ľudové obyčaje a povery, ako veštenie, vinšovanie, zatváranie dvier pri rannom zvonení a podobne.
Sviatky U Slovanov sa slávia o. i. tieto sviatky: 2. februára (dnes tzv. Hromnice) – u západných Slovanov sviatok boha Perúna, u východných Slovanov tzv. sretenie fašiangy jarná rovnodennosť – chodenie s figurínou symbolizujúcou smrť či zimu (nazýva sa Morena, Marmuriena a podobne) stavanie májov – na začiatku mája alebo na konci mája, niekde sa tento sviatok končil tzv. majálesom svätodušné sviatky – v niektorých regiónoch (napr. na Hornom Považí) v predvečer tohto sviatku stavajú viechy, pri ktorých na noc zapaľujú vatry letný slnovrat – zapaľovanie vatier, púšťanie ohnivých kôl z kopca (spojené so spevom, tancom a nezvykle voľným sexom) jeseň – dožinky (staršie: hody) zimný slnovrat – Kračún
Súbor:Astrup_Jonsokbål.jpg|náhľad|Svätojánska noc, Nikolaj Astrup, 1912 Svätojánska noc je európsky ľudový sviatok oslavovaný predvečer sviatku kresťanského svätca Jána Krstiteľa, ktorý spadá na 24. jún. Nadväzuje na dávne predkresťanské oslavy letného slnovratu, ako sú slovanské kupadeľné sviatky alebo anglosaské litovské slávnosti, a veľkú rolu pri tomto sviatku mal predovšetkým oheň, voda, nahota a zeleň. Typickým prvkom tejto noci sú svätojánske ohne, pálené na kopcoch. Ohne zakladali za dedinou na najviditeľnejšom mieste okolo ktorých sa tancovalo a spievalo. Tento deň je najdlhším dňom v roku. Symbolicky predstavujú slnko, ktoré je v dobe letného slnovratu na vrcholi síl. Tieto ohne sa kvôli získaniu sily preskakujú, zapaľujú sa v nich metly, ktorými sa potom krúži a v niektorých častiach Európy sa z kopcov púštajú horiace kolesá alebo sudy, symbolizujúce putujúce slnko.
Zvyky Celý Štedrý deň bol prípravou na Štedrý večer, tak po stránke duchovnej, ako aj materiálnej. Pripravovalo sa jedlo na štedrú večeru, zdobil sa vianočný stromček, robil sa betlehem, no zároveň dodržiaval pôst a spomínalo sa na predkov. Po štedrej večeri sa spievali koledy a rozdávali darčeky. V rímskokatolíckej cirkvi sa veriaci pred polnocou spoločne odoberajú na polnočnú omšu, ktorou sa začína oslava príchodu Ježiša Krista.
Vianočný stromček ako symbol Vianoc Štedrý deň (iné, spravidla nárečové, názvy: Vilija , Dohviezdny deň , Pôstny deň , Kračún / Kračun / Kračuň , u gréckokatolíkov Predvečer Narodenia Pána ) je názov (nepohyblivého sviatku dňa) 24. decembra, odvodený zo skutočnosti, že obyčaje viažúce sa k tomuto dňu mali za cieľ zabezpečiť zdar v budúcom roku sústredením všetkých dôležitých prvkov spokojného blahobytného života. U kresťanov je to deň pôstu pred narodením Ježiša Krista. Štedrý večer (iné, spravidla nárečové, názvy: Badňak , Dohviezdny večer , Kračún / Kračun / Kračuň , Posviat hvizdy , Pôstny večer , Svätý večer ) je večer Štedrého dňa. Slovo „Vilija“ je odvodené od latinského slova vigília - predvečer sviatku.
Západní kresťania V rímskokatolíckej cirkvi je druhým najhlavnejším sviatkom Sviatok narodenia Pána alebo Prvý sviatok vianočný , ktorý sa podľa gregoriánskeho kalendára slávi 25. decembra. Vianoce sú jedny z niekoľkých sviatkov, ktorým vždy predchádzala vigília, ľudovo nazývaná Štedrý deň (24. decembra). Oslava narodenia Ježiša Krista sa takto rozkladá do o niečo dlhšieho času. Kým protestanti sústreďujú svoju oslavu na podvečerné bohoslužby počas Štedrého dňa a na ranné bohoslužby na 25. decembra, tak rímski katolíci sústreďujú svoju oslavu najmä k času, keď odbije polnoc medzi 24. a 25. decembrom. Omša sa takto slávi priamo o polnoci a preto sa nazýva polnočná omša. V Rímskom misáli sa táto omša označuje „Vo svätej noci“ ( In nocte ) a podľa žiadneho predpisu sa nemusí sláviť priamo o polnoci, ale do roku 1960 rubriky predpisovali, že sa má „prvá omša na slávnosť Narodenia Pána sláviť po polnoci, po skončení hymnu Te Deum laudamus v matutíne“. Vianoce patria spolu s Veľkou nocou a Turícami medzi hlavné kresťanské sviatky. Vianočné obdobie je jedným z období rímskokatolíckeho liturgického roka. Trvá od prvých vešpier Sviatku Narodenia Pána až do nedele po Sviatku Zjavenia Pána (ľudovo Traja králi).
Názov Prví kresťania prevzali slávenie tohto sviatku zo židovstva, pričom používali názov Päťdesiatnica pochádzajúci z gréčtiny. Slovenské pomenovanie Turíce vzniklo od slova Tur a súvisí s rovnomenným staroslovanským božstvom plodnosti a sviatkom oslavujúcim silu prírody, ktorá na jar všetko dvíha k oblohe. Pomenovanie Turíce sa používa v rímskokatolíckej cirkvi. V protestantizme sa (najmä na označenie v Biblii popísaného zoslania Ducha Svätého) používa starší výraz Letnice. V cirkvách byzantského obradu (teda u gréckokatolíkov a pravoslávnych) sa pre tento sviatok používa názov Zostúpenie Svätého Ducha alebo Päťdesiatnica .
Nenáboženské veľkonočné tradície Podobne ako mnoho iných kresťanských sviatkov, aj Veľká noc sa preniesla aj mimo cirkvi. Už od jej vzniku je to čas osláv a veselia. Dnes je aj komerčne dôležitá, pretože sa na ňu viaže veľa zvykov, ktorých uskutočnenie si vyžaduje nejaké úsilie prípadne nákup. Predávajú sa napríklad veľkonočné pohľadnice, ozdoby alebo sladkosti v podobe veľkonočných vajíčok, barančekov alebo zajačikov. Na Veľkonočný pondelok je prastarou tradíciou hodovanie, polievanie a šibačka (korbáč). Od rána muži a chlapci chodia po domácnostiach svojich známych a polievajú alebo šibú ženy a dievčatá ručne vyrobeným korbáčom z vŕbového prútia. Korbáč je spletený z ôsmich, dvanástich alebo až dvadsiatich štyroch prútov a je zvyčajne od pol do dvoch metrov dlhý a ozdobený pletenou rukoväťou a farebnými stužkami. Podľa tradície muži pri hodovaní prednesú koledy. Či sa najprv šibe alebo polieva a potom spievajú či recitujú koledy záleží na situácii. Aj keď šibanie môže byť bolestivé a polievanie nepríjemné, nie je ich cieľom spôsobiť krivdu. Skôr je korbáč symbolom záujmu mužov o ženy. Nenavštívené dievčatá sa môžu dokonca cítiť urazené. Vykorbáčovaná či poliata žena dáva mužovi farebné vajíčko ako symbol jej vďaky a odpustenia. Treba spomenúť, že zvyčajne sa v minulosti používala iba jedna metóda. Na strednom a západnom Slovensku väčšinou korbáčovanie a na východe polievanie. V USA sú Veľkonočné sviatky už prakticky nenáboženským sviatkom, takže mnoho amerických rodín sa zúčastní iba veľkonočného veselia okolo zdobenia veľkonočných vajíčok v sobotu večer a ich „lovu“ v nedeľu ráno. Podľa detských rozprávok boli vajíčka počas noci prinesené veľkonočným zajačikom a poschovávané po dome a záhrade, aby počkali na deti, až sa zobudia. Dôvod, prečo by to mal zajačik robiť, sa vysvetľuje iba zriedkavo. V Nórsku je, okrem lyžovania v horách a maľovania vajíčok, tradíciou riešenie vrážd. Všetky veľké televízne stanice vysielajú kriminálne a detektívne príbehy, ako je napríklad Poirot Agathy Christie. Aj noviny publikujú články, z ktorých môžu čitatelia skúsiť odvodiť, kto je páchateľom. Samozrejme tiež vychádza množstvo kníh. Dokonca aj krabice od mlieka bývajú potlačené príbehmi s vraždami.
Pozri aj  Veľkonočná vigília Veľká noc
Vianočka Vianočka pred upečením Vianočka je druh sladkého pečiva, ktorý je obľúbený hlavne v Nemecku, Švajčiarsku, Rakúsku, Česku a na Slovensku. Konzumuje sa väčšinou ako sviatočné jedlo na Vianoce alebo počas iných významných dní. Obľúbenou kombináciou pri konzumácii vianočky je napríklad maslo, med, džem, marmeláda či nutella a pod.
Štedrý večer v gréckokatolíckej cirkvi V gréckokatolíckej cirkvi je 24. december, nazývaný Predvečer Narodenia Pána, posledným dňom Filipovky - Pôstu pred Narodením Pána. Až do večera sa zachováva prísny pôst, ak však pripadne 24. december na sobotu alebo nedeľu, pôst sa presúva na predchádzajúci piatok. V tento deň (niekedy už 23. decembra) sa ráno slávia kráľovské hodinky (cárske časy) s čítaním žalmov, starozákonných čítaní, apoštolských čítaní a evanjelií, ktoré sa viažu k narodeniu Ježiša Krista. Poobede alebo podvečer sa slávi veľká večiereň s liturgiou svätého Bazila Veľkého. Potom, ešte pred veľkým povečerím, sa koná slávnostná večera. Tradične by mala obsahovať len pôstne jedlá, hoci rozmanité a početné. Po večeri sa rozdávajú darčeky, niekde na dedinách sa chodí koledovať od domu k domu. Neskoro večer sa potom slávi veľké povečerie, na konci ktorého sa koná litia - posvätenie chlebov, pšenice, vína a oleja. Tie sa potom rozdávajú veriacim na utierni alebo po liturgii. Charakteristickým spevom veľkého povečeria je S nami Boh! , vybrané verše z knihy proroka Izaiáša. Niekde sa spolu s povečerím slávi hneď aj utiereň, inde sa utiereň slávi až 25. decembra ráno.
Iné (neštátne) pamätné dni Tieto dni sú pracovné. 8. marec – Medzinárodný deň žien Deň matiek – V 17. storočí vo Veľkej Británii pracovalo u pánov od rána do večera veľa detí bez nároku na voľno. Jedine štvrtá nedeľa počas pôstu bola príležitosťou navštíviť rodičov a doniesť darčeky súrodencom. Tejto nedeli sa začalo hovoriť „Nedeľa matiek“. Po celom USA viedla Anna Jarvisová kampaň za špeciálny deň pre matky, potom čo jej zomrela matka v roku 1908. V roku 1914 podpísal prezident USA Woodrov Wilson v Kongrese rezolúciu, ktorou ustanovuje sviatok Deň matiek na druhú nedeľu v máji. Niektoré krajiny vo svete si osvojili rovnaký deň, ale vo Veľkej Británii sa oslavoval štvrtú nedeľu počas pôstu.
Zdroje  Deň detí v USA Kategória:Medzinárodné sviatky Kategória:Detstvo Kategória:1. jún
Dni pracovného pokoja na Slovensku  1. január – Deň vzniku Slovenskej republiky 6. január – Zjavenie Pána (Traja králi a vianočný sviatok pravoslávnych kresťanov) Veľký piatok Veľkonočný pondelok 1. máj – Sviatok práce 8. máj – Deň víťazstva nad fašizmom 5. júl – Sviatok svätého Cyrila a Metoda 29. august – Výročie Slovenského národného povstania 1. september – Deň Ústavy Slovenskej republiky 15. september – Sedembolestná Panna Mária 1. november – sviatok Všetkých svätých 17. november – Deň boja za slobodu a demokraciu 24. december – Štedrý deň 25. december – prvý sviatok vianočný 26. december – druhý sviatok vianočný
Je dňom pracovného pokoja. Niektorí kresťania slávia Zjavenie Pána (Traja králi) Pravoslávni slávia Vianoce.
Pôstne dni  Tiš a be-av – 9. av – Najsmutnejší deň židovskej histórie, výročie zničenia oboch jeruzalemských Chrámov a ďalších tragických udalostí Pôst 10. tevetu – Pripomenutie začiatku obliehania Jeruzalema Pôst 17. tamuzu Pripomenutie prelomenia jeruzalemských hradieb Pôst Gedaljov Pripomenutie zavraždenia miestodržiteľa Gedalju
Židovský sviatok je deň alebo viac dní, ktoré dodržiavajú Židia ako sväté alebo svetské pripomenutie dôležitých udalostí židovskej histórie. V hebrejčine môžu byť židovské sviatky podľa ich druhu pomenované: – jom tov (pl. jamim tovim – „dobré dni“) – chag (pl. chagim – „sviatok“, „púť“) – moed / zman (pl. moadim, zmanim – „obdobie“, „(presne stanovený) čas“) – taanit / com (pl. taanijot, comim – „pôst“) Sviatky možno deliť na biblické, historické a tzv. moderné. Biblické sviatky majú svoj zdroj v Tóre alebo v Biblii (Tanachu). Medzi historické sviatky radíme Chanuku a Purim. Moderné sviatky súvisia so vznikom a existenciou moderného štátu Izrael. Sviatky biblické a historické sú podrobne vykladané v Talmude, najmä v oddiele Moed, a ďalej rozpracované do jednotlivých detailov v rabínskej literatúre. V halachickej literatúre sa im venuje predovšetkým druhá polovica oddielu Orach chajim a nadväzujúce komentáre.
Kresťania v tento deň slávia Štedrý deň.
Charakteristika Kresťanstvo sa zrodilo v 1. storočí po Kr. ako odnož judaizmu, zdieľajúca mnohé náboženské texty židovského náboženstva, ktoré sú kresťanom známe ako tzv. Starý zákon. Kresťanstvo je považované za náboženstvo spasenia, ktoré vzniklo v prednoázijsko-helenistickom prostredí neskorého staroveku a ktoré očakáva spásu od svojho zakladateľa Ježiša Nazaretského. Vierou v jediného, transcendentného, osobného, neviditeľného Boha sa pojem Boha v kresťanstve stotožňuje s Bohom, ktorý v Starom zákone uzavrel zmluvu s izraelským národom. Podľa kresťanov však Boh nie je iba Bohom jediného židovského ľudu, ale bezpodmienečným Pánom a Vládcom celého ľudstva a celého vesmíru. Ježiš, podľa kresťanov, ako Boží Syn svojou smrťou a zmŕtvychvstaním premohol smrť, zmieril celý svet s Bohom a tak ho vykúpil od smrti a zatratenia. Zbierkou svätých kníh kresťanstva je Biblia, ktorá sa skladá zo Starého a Nového zákona. Spolu obsahuje 66 až 73 kníh (v rôznych cirkvách sa ich počet líši), ktoré sa delia na historické, prorocké a poučné. Ústredné posolstvo kresťanskej Biblie vystihuje verš z evanjelia Jána, 3.kapitola, 16. verš: "Lebo tak Boh miloval svet, že svojho jednorodeného Syna dal, aby nezahynul, ale večný život mal každý, kto verí v Neho."
Piatok v náboženstve Piatok je významný pre islam, pretože je to deň spoločnej týždennej modlitby v mešite. Pre kresťanstvo je piatok dňom smrti Ježiša Krista, preto je to v mnohých cirkvách deň pokánia a pôstu. Kvakeri nazývajú tento deň „šiesty deň“, aby sa tak vyhli pohanskému pôvodu anglického názvu piatku.
Kvetná nedeľa alebo Palmová nedeľa () je pohyblivý kresťanský sviatok, ktorý pripadá na nedeľu pred Veľkou nocou a pripomína slávnostný príchod Ježiša do Jeruzalema. Túto udalosť zaznamenávajú všetky štyri evanjeliá (Mt 21, 1 – 11; Mk 11, 1 – 11; Lk 19, 28 – 40; Jn 12, 12 – 19). Názov sviatku je odvodený od kvetov, ktorými bývajú ozdobené chrámy, resp. od kvitnúcich ratolestí, ktoré sa rozdávajú veriacim počas bohoslužieb a majú pripomínať palmové vetvy, ktorými ľud vítal Ježiša.
Zvyky na Slovensku Kresťania aj nekresťania na Slovensku i v mnohých iných krajinách slávia Vianoce vzájomným obdarovávaním sa. Tento zvyk je v protestantskom prostredí doložený od 16. storočia. V katolíckych rodinách sa darčeky naopak rozdávali na sviatok sv. Mikuláša. Medzi ďalšie vianočné zvyky a symboly patrí ľudová dramatizácia vianočného príbehu (od 11. storočia), ktorú si nacvičili mladší chlapci prezlečení za betlehemských pastierov (betlehemci) s tradičnými čapicami veľmi podobnými faraónskej ženskej čiapke s krížom anch, stavanie jasličiek (od 13. storočia, sv. František z Assisi), adventný veniec (1839), vyzdobený vianočný stromček (od 19. storočia). Mnohé krajiny majú ďalšie špecifické vianočné zvyky. Miesto narodenia Ježiša v Chráme Kristovho narodenia v Betleheme
Čítania liturgických textov Čítania evanjelií počas adventu sa vzťahujú na: Ježišov príchod (prvá nedeľa) Jána Krstiteľa (druhá a tretia) udalosti bezprostrednej prípravy (štvrtá nedeľa). Čítania zo Starého zákona tvoria proroctvá (túžba po očakávaní) o Mesiášovi od proroka Izaiáša. Čítania od apoštolov počas adventu obsahujú povzbudenia.
Sviatky  1. jún – Medzinárodný deň detí (MDD)
Rozdiel medzi Sviatosťou a sväteninou Kým Sviatosti sú ustanovené samotným Kristom, sväteniny sú ustanovené len Cirkvou . Z toho dôvodu aj vysluhovanie svätenín nie je také prísne, ako vysluhovanie Sviatosti. Pri Sviatosti máme istotu o jej účinku, a to bez ohľadu na aktuálnu disponovanosť vysluhovateľa i prijímateľa, pri sväteninách však nie. Pôsobenie Božej milosti totiž závisí od dispozície prijímateľa (napr. či je v stave ťažkého hriechu). Príklady svätenín Požehnanie príbytku Požehnanie nového kostola, oltára, ambóny, organu Požehnanie nového vozidla Požehnanie matky pred pôrodom Požehnanie devocionálií (náboženských predmetov), napr. ruženca, kríža, náboženského medailónu, škapuliara, modlitebnej knižky,... Požehnanie ratolesti (na Palmovú nedeľu) Požehnanie úrody, bylín a kvetov Značenie popolom (na popolcovú stredu) Eucharistické požehnanie Poklona sv. krížu (na Piatok utrpenia Pána ) Žehnanie sa svätenou vodou Osobný (malý) aj slávnostný (veľký) Exorcizmus Kresťanský pohreb
Rímskokatolícka cirkev V rímskokatolíckej cirkvi Nedeľu Pánovho zmŕtvychvstania predchádza Veľkonočná vigília, bohoslužba noci, v ktorej bol Ježiš vzkriesený. Oslava Veľkej noci bezprostredne trvá po celú veľkonočnú oktávu, no veľkonočná doba ako taká sa končí až 50. dňom slávnosťou Zoslania Ducha Svätého (Turíce). Špecifikom veľkonočnej omše je tzv. Sekvencia Victime Paschali laudes (Obeť svoju Veľkonočnú), ktorá sa prednáša spevom pred alelujovým veršom.
Hierarchia z pohľadu „sily“ liturgických dní Z pohľadu sily liturgických dní sú liturgické dni členené do 6 kategórií. Veľkonočné trojdnie, veľkonočná nedeľa, dni veľkonočnej a vianočnej oktávy Nedele adventného, vianočného, pôstneho a veľkonočného obdobia, dni veľkého týždňa Prikázané sviatky a slávnosti Nedele cezročného obdobia Sviatky, spomienky a ľubovoľné spomienky, férie pôstneho a adventného obdobia Férie cezročného obdobia V prípade, že nastane situácia pri ktorej sa stretne niekoľko liturgických dni v jeden kalendárny deň, postupuje sa podľa vyššie uvedenej hierarchie a slávi sa ten, ktorý je hierarchicky najvyššie. Stáva sa to napr. 25. marca na Slávnosť zvestovania Pána, keď v niektorom roku vyjde táto slávnosť na niektorú pôstnu nedeľu. V takom prípade sa slávi pôstna nedeľa, lebo tá je hierarchicky vyššie ako slávnosť. Slávnosť zvestovania Pána sa tak prekladá na najbližší možný deň - pondelok 26. marca.
Kresťanstvo Väčšina kresťanov oslavuje nedeľu ako sviatok na počesť vzkriesenia Ježiša Krista. Každá nedeľa cirkevného roka má svoj určitý význam. V kultúrach, ktoré vyšli z kresťanstva, je nedeľa sviatočným dňom, pretože väčšina kresťanov si v tento deň, „deň po sobote“, pripomína vzkriesenie Ježiša Krista a aplikuje na neho rovnako prikázanie z desatora o svätení dňa odpočinku (ktoré v Starom zákone bolo aplikované na sobotu). Tento kresťanský význam nedele sa odráža napr. v ruskom názve tohoto dňa воскресенье voskresenie – vzkriesenie. Aplikácia prikázania o svätení dňa odpočinku viedla k tomu, že sa z nedele stal deň pracovného pokoja a odpočinku. Prvý výnos o zachovávaní pracovného pokoja v nedeľu pochádza od rímskeho cisára Konštantína z roku 321. Týmto výnosom bola nedeľa určená za deň úradného pokoja. Povolené vykonávať bolo iba tzv. „manumissiones“ – prepustenie otrokov na slobodu. Do tejto doby sa nedeľa nijako neodlišovala od ostatných dňoch týždňa. Názov pre nedeľu odvodený z latinského (dies) dominica , t. j. „deň Pána“, pochádza zo skutočnosti, že tento deň ako deň Kristovho vzkriesenia je jemu zasvätený, je to teda „Pánov deň“. Sú to napr. taliančina (Domenica), španielčina (Domingo), francúzština (Dimanche) a ďalšie. Naopak názvy ako anglicky Sunday či nemecky Sonntag pochádzajú z predkresťanskeho obdobia – podobne ako starí Rimania (Dies solis) – označujú nedeľu za „deň Slnka“. V starej severštine je nedeľa zasvätená bohyni Sol.
Gréckokatolícka Cirkev V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi je Veľký piatok striktne aliturgický deň (neslúži sa liturgia ani sa neprijíma eucharistia). V tento deň sa zachováva najprísnejší pôst (rovnako ako v Čistý pondelok). Veľký piatok má tri nosné bohoslužby: Utiereň s čítaním dvanástich evanjelií o utrpení Ježiša Krista, ktorá sa tradične nazýva Strasti . Strasti sa na Slovensku tradične slúžia na Veľký štvrtok večer. Kráľovské hodinky alebo tiež cárske časy. Na každej hodinke sa čítajú žalmy, proroctvo, apoštol a evanjelium, ktoré sa viažu k utrpeniu a smrti Ježiša Krista. Večiereň so sprievodom (procesiou) okolo chrámu a uložením pláštenice. Sprievod okolo chrámu symbolizuje pohrebný sprievod Ježiša Krista. Iné kresťanské denominácie Zvláštne bohoslužby sa konajú aj v mnohých protestantských cirkvách.
Hierarchia liturgických dní v katolíckej cirkvi je systém, ktorým je každý deň v rámci liturgického roka zaradený do určitého liturgického rámca. Na základe tohto zaradenia delíme jednotlivé dni liturgického roka na: Féria (všedný deň) Ľubovoľná spomienka: pripomienka svätca, ktorá prislúcha na daný deň. Môže, alebo nemusí sa sláviť Spomienka: pripomienka svätca, ktorá prislúcha na daný deň. Musí sa však sláviť Sviatok: pripomienka významnejšieho svätca (napr. Apoštola), alebo nejakého nábožného predmetu, skutku, osoby (napr. Sviatok Povýšenia sv. Kríža, alebo Sviatok premenenia Pána) Slávnosť: najvyššia pripomienka významného svätca, alebo tajomstva (napr. Slávnosť Božieho tela a krvi, Slávnosť narodenia sv. Jána Krstiteľa)
Zoznam slávností Do zoznamu slávností, ktoré slávi celá univerzálna cirkev, sa zaraďujú – so súhlasom Apoštolskej stolice – aj sviatky, ktoré sú významné pre miestnu cirkev. Na Slovensku je to napríklad slávnosť Sedembolestnej Panny Márie. Zároveň každá farnosť a filiálka slávi slávnosť v deň titulu chrámu (tzv. hody). Desať slávností je charakterizovaných ako prikázaný sviatok, čo znamená, že veriaci sa majú povinne zúčastniť slávenia Eucharistie a vyhýbať sa ťažkým prácam. Pohyblivé slávnosti + Deň Názov slávnosti Poznámka pozri Výpočet dátumu Veľkej noci Veľkonočná nedeľa Pánovho zmŕtvychvstania prikázaný sviatok 40. deň po Veľkej noci Nanebovstúpenie Pána prikázaný sviatok 50. deň po Veľkej noci Zoslanie Ducha Svätého Prvá nedeľa po Zoslaní Ducha Svätého Najsvätejšej Trojice Štvrtok po Najsvätejšej Trojici Najsvätejšieho Kristovho Tela a Krvi prikázaný sviatok Piatok po druhej nedeli po Zoslaní Ducha Svätého Najsvätejšieho Srdca Ježišovho posledná nedeľa v cezročnom období Nášho Pána Ježiša Krista, Kráľa neba i zeme Nepohyblivé slávnosti + Deň Názov slávnosti Poznámka 1. január Panny Márie Bohorodičky prikázaný sviatok 6. január Zjavenie Pána prikázaný sviatok 19. marec Sv. Jozefa, Ženícha preblahoslavenej Panny Márie prikázaný sviatok vo svete, na Slovensku sú od neho veriaci dišpenzovaní 25. marec Zvestovanie Pána 24. jún Narodenie sv. Jána Krstiteľa 29. jún Sv. Petra a Pavla, apoštolov prikázaný sviatok 5. júl Sv. Cyrila, mnícha, a Metoda, biskupa, slovanských vierozvestov, patrónov Európy Slovensko, Česko 15. august Nanebovzatie preblahoslavenej Panny Márie prikázaný sviatok 15. september Sedembolestnej Panny Márie, patrónky Slovenska Slovensko 1. november Všetkých svätých prikázaný sviatok 8. december Nepoškvrnené počatie preblahoslavenej Panny Márie 25. december Narodenie Pána prikázaný sviatok
Poznámka Každý prikázaný Sviatok v katolíckej Cirkvi, je v skutočnosti slávnosťou. Pomenovanie „prikázaný sviatok“ je ľudové pomenovanie. Prakticky však žiaden Sviatok v hierarchií nie je prikázaný, prikázané sú len slávnosti, aj to nie všetky. V prikázaný sviatok a každú nedeľu sú veriaci povinní zúčastniť sa na omši v katolíckom obrade a zdržiavať sa práce (porov. CIC, kán. 1247 – 1248).
Dátum sviatku V minulosti bol sviatok svätých sedmopočetníkov slávený 26. novembra i 17. júla, v súčasnosti sa v slovanskom svete ustálil ako dátum sviatku 27. júl. Na tento dátum pripadá ich spoločný sviatok aj v kalendári Gréckokatolíckej aj Pravoslávnej cirkvi na Slovensku. V Rímskokatolíckej cirkvi pripadá na tento deň sviatok svätého Gorazda a spoločníkov.
Charakteristika Celý týždeň je sprevádzaný množstvom rituálov spojených s mytológiou. Pôvodne sa týkal najmä pytačiek, spoznávania rodiny nevesty a ženícha a uzavretia manželstva. Každý deň má svoj názov a tradičné povery, rituály spojené s mytológiou: pondelok – stretnutie, utorok – úskoky, streda – skromná streda, štvrtok - hýrenie alebo široký štvrtok, piatok - svokrin večer, sobota - švagrinine posiedky, nedeľa - syropust (tiež masopust, odpust, spoveď, jar, žírna nedeľa, čirka, čierna nedeľa alebo palacinkový deň). Nedeľa - Maslenica je vyvrcholením celého syrového týždňa. Do nedele sa údajne musia zjesť všetky zásoby masla z minulého roka. V nedeľu sa blízki prosia o odpustenie dlhov a priestupkov z minulého roka, večer sa spomínajú a uctievajú mŕtvi predkovia, spália sa zvyšky sviatočného jedla z celého týždňa, dôkladne sa umyje všetok riad, vykonáva sa očistný kúpeľ, na koniec dňa je rituálne upálená veľká slamená "baba" žltej farby - Maslenica (podobne ako u západných Slovanov upálenie Moreny) a jej popol je rozptýlený po poliach. Sviatok je spojený s tradičným jarmokom, sánkovaním, zábavou, návštevami rodiny a známych, pečením a jedením koláčov a palaciniek na všetky možné spôsoby.
Primárne je džez inštrumentálnou hudbou. Typickými nástrojmi pre džezovú hudbu sú saxofón a trúbka, basa, gitara a bicie. V raných štýloch džezu bol často využívaný klarinet a bendžo. Napriek tomu, že existuje veľa slávnych džezových spevákov a v džezových skladbách sa bežne vyskytujú spievané texty, nehrajú v tomto žánri až tak dôležitú rolu. V rokoch najväčšej popularity džezu (1920- 1950) bola silná spojitosť medzi ním a populárnou hudbou. Populárne skladby boli ovplyvnené džezom a veľa džezových hitov bolo prerobenými populárnymi piesňami, prípadne boli pokusy o vytváranie populárnych hitov pridávaním textov k džezovým tónom.
Definícia džezu Waldemar Kurpiński & Tress Jazz band Džez je veľmi ťažké definovať, pretože siaha od Ragtime valčíkov až do 2000 sfér syntézy. V určitom čase bolo mnoho pokusov určenia džezu, ale významný kritik Joachim Berendt považuje všetky tieto pokusy za nevyhovujúce. Berendt tento pojem definuje ako „ formu umenia“ hudby, ktorá vznikla v USA konfrontáciou s hudbou černochov. Ďalej tvrdí aj to, že sa líši od európskej džezovej hudby, ktorá má osobitný vzťah k času, je definovaná ako swing a jej spontánnosť a vitalita hudobnej produkcie v ktorých hrá hlavnú úlohu improvizácia, zvučnosť a spôsob formulácie, ktoré odrážajú osobnosť realizátora. Bol často charakterizovaný aj ako výrobok demokratickej tvorivosti, interakcie, spolupráce a umiestňovania rovnakých hodnôt. Travis Jakson zaviedol taktiež širšiu definíciu džezu – hovorí, že „ džez je hudba zahrňujúca vlastnosti, improvizáciu, skupinové interakcie, rozvoj a bytie rôznych hudobných možností.“ Podľa Krina Gabbarta je hudba tohto štýlu chápaná ako súčasť súvislej tradície. Nech sú v džezovej skupine akokoľvek dobrí hráči, nikdy nezahrajú v rovnakom zložení, rovnakým spôsobom dvakrát po sebe. Džezový hudobník si môže meniť melódie, alebo bude v takte. Európska klasická hudba bola pre skladateľov akýmsi médiom. V New Orleans a Dixielande hrali umelci striedavú melódiu, zatiaľ čo ostatní improvizovali. Od swingovej éry sa big bandy viac blížili a spoliehali na prehľadnú hudbu: dojednania boli buď písomne alebo naspamäť, lebo veľa skorých džezových umelcov nemohlo čítať noty. Neskôr v bebope sa pozornosť presunula späť k malej skupine a boli prijaté minimálne opatrenia.
Nu jazz (synonymá pozri nižšie) je zastrešujúci termín vytvorený koncom 90. rokov na označenie hudby, ktorá spája džezové prvky s ostatnými hudobnými štýlmi ako funk, soul, elektronická tanečná hudba a voľná improvizácia.
Swing je tanečný podžáner jazzu, pozostávajúci z tradičných bluesových černošských prvkov obohatený o belošské vplyvy. Vznik swingu sa datuje po prvej štvrtine 20. storočia, konkrétne v období rokov 1930 až 1935. Swing je aj druh tanca, ktorý vznikal popri tomto hudobnom smere. Swingové orchestre, takzvané „big bandy“, mali väčší počet členov ako klasické jazzové kvintetá alebo sextetá. Najznámejším swingovým kapelníkom bol Benny Goodman a jeho orchester. Okrem toho, že bol Benny výborným klarinetistom, bol vedúcim viacerých súborov, ktoré hrali swing v jeho klasickej podobe. Benny bol jedným z prvých belochov, ktorý sa presadil v dovtedy hlavne černošskom hudobnom štýle, akými boli jazz, respektíve swing. Hral prevažne vlastné skladby, pričom ich na rozdiel od pôvodných (černošských) interpretov podával s akýmsi novým, európskym nádychom.
Žánre Elektronická tanečná hudba je kategorizovaná hudobnými novinármi a fanúšikmi so stále sa rozvíjajúcim nadbytkom žánrov, štýlov a podštýlov. Ako u mnohých druhoch tanečnej hudby, pomáha určiť daný typ hudby rytmus BPM. Niektoré žánre ako techno, house, trance, electro, breakbeat, drum and bass sú primárne určené pre tancovanie. Iné žánre ako IDM, glitch alebo trip-hop sú viac experimentálne a sú spájané skôr s počúvaním ako s tancom.
Etymológia džezu Slovo džez sa prvýkrát objavilo na baseballovom vystúpení v San Franciscu v roku 1913. Džez bol zavedený do San Francisca v roku 1913 Williamom Slatterom , športovým redaktorom a propagovaný band-leaderom Artom Hickmanom. V Chicagu o ňom bolo počuť niekedy okolo roku 1915, a v New Yorku o rok neskôr.
Predstavitelia jazz-funku sú ;Pôvodne Roy Ayers Eddie Henderson Charles Earland Mass Production ;Následne Donald Byrd Gil Scott-Heron Lonnie Liston Smith Funkanova Herbie Hancock Eumir Deodato Kool & The Gang Grover Washington, Jr. Level 42 Mezzoforte Azymuth Ronnie Laws Ned Doherty Francine McGee
Vybrané žánre pojmu world music  Keltská hudba Škandinávska hudba Rumunská hudba
Roky 1920 – 1930 Džez si v týchto rokoch vytváral reputáciu a najmä príslušníci staršej generácie ho vnímali tak, že ohrozuje staré hodnoty v oblasti kultúry. Medzi hlavné centrum rozvoja nového „Hot džezu“ patrilo Chicago, kde sa King Oliver pripojil k Billovi Johnsonovi . Už v roku 1924 sa Louis Armstrong pripojil k hudobnej skupine Fletchera Hendersona ako sólista a vystupoval s ňou 1 rok. Po 1. roku pôsobenia založil Louis Armstrong svoju vlastnú hudobnú skupinu s názvom „ Hot Five“ . Medzi významné kapely ktoré ovplyvnili vývoj veľkej skupiny s názvom swing džez patria kapely: Fletchera Hendersona , Duka Ellingtona v New Yorkua Earla Hinesa v Chicagu. Swing Rok 1930 patril populárnym veľkým swingovým kapelám, v ktorých niektorí sólisti sa stali takými známymi ako vedúci skupiny. K významným postavám vývoja veľkých džezových kapiel vrátane kapelníkov a aranžérov patrili: Count Basie , Cab Calloway, Jimmy a Tommy Dorseyovci, Duke Ellington, Benny Goodman, Fletcher Henderson, Earl Hines, Glenn Miller a Artie Shaw . Swing bol taktiež tanečnou hudbou. Aj keď to bola kolektívna hudba, swing ponúkal individuálnym hudobníkom šancu a improvizáciu v melódii, tematické sóla, ktoré boli občas zložité, ale dôležité pre hudbu. Ako tak čas plynul, začala v Amerike ustupovať aj rasová segregácia časom už bieli kapelníci začali medzi seba prijímať aj čiernych hudobníkov a naopak čierni hudobníci prijímali taktiež bielych. Asi v polovici roku 1930, Benny Goodman najal pianistu Teddyho Wilsona , vibrafonistu Lionela Hamptona a gitaristu Charlieho Christiana a vytvoril malú skupinu. Na začiatku roku 1940 sa začal objavovať nový štýl nazvaný ako „ Jumping the blues“ tzv. skákajúci blues, ktorý používa malé kombá, horné tempo hudby a blues akordu. Jumping the blues čerpal z bluesu „ boogie-woogie“ z roku 1930. Začiatky v Európskom džeze Významným typom džezu v Európe bol tzv. „Gipsy džez“, ktorý tvoril mix amerického swingu z roku 1930 a bol spopularizovaný belgickým gitaristom Djangom Reinhardtom . Medzi hlavné nástroje Európskeho džezu patria: oceľové strunové gitary, husle a kontrabas. Sóla prechádzajú od jedného hráča k ostatným tak ako na gitaru, tak aj na basu a základom je rytmická sekcia. Niektorí muzikanti vychádzajú z toho, že džez bol privezený z Philadelphie do Francúzska Eddiem Langom a Joeom Venutom, hudobníkmi ktorí propagovali gypsy džez.
Rozpravy Zmena alebo transformácia džezu na základe nových vplyvov bola spočiatku často kritizovaná – Andrew Gilbert tvrdí, že džez má „ schopnosť absorbovať a premeniť vplyvy “ z rôznych hudobných štýlov. Niektorí nadšenci zase džez argumentovali pre užšie definície, ktoré vylučujú množstvo iných druhov hudby. Džezoví hudobníci sa sami často zdráhajú definovať hudbu, ktorú hrajú. Duke Ellington zhrnul džez slovami: „Toto je hudba“. Niektorí kritici však kritizovali Ellingtona, že jeho hudba nebola džezom, pretože bola riadená a prehľadná. Na druhej strane Ellingtonov priateľ Earl Hines, ktorý bol dvadsiatym sólistom uviedol transformatívnu verziu Elingtonovych skladieb, ktoré popísal džezový kritik Ben Ratliff z novín New York Times ako dobrý príklad džezového procesu. Obchodno-orientované populárne formy džezovej hudby boli dlho kritizované a to najmä od vzniku Bopu. Tradičný džezoví nadšenci zamietli Bop. V roku 1970 dochádza ku komerčnému znehodnoteniu hudby. Podľa Bruca Johnsona mala džezová hudba vždy „ napätie medzi džezom, komerčnou hudbou a umením.“ Village Voice a džezový kritik Gary Giddins tvrdia, že pri vytváraní a šírení džezu sú stále dominantné veľké zábavné podniky.
Jazzstep  Jazzstep , tiež známy ako jazzy jungle alebo jazz and bass je podžáner drum and bassu, ktorý vznikol v roku 1995. Je to výsledok kombinácie rytmickej drum and bass štruktúry s moderným elektronickým jazz zložením. Typické melódie tohto žánru sú charakterizované mosadznými zostavami, akustickými nástrojmi, jazzovými váhami a jazzovými rytmami. Súvisiace žánre sú intelligent drum and bass a liquid funk.
J  jazz – pozri džez jive –
Počiatok džezu Maľba The Old Plantation znázorňujúca tancujúcich Afričanov Od roku 1808 priniesol Atlantický obchod s otrokmi takmer pol milióna Afričanov do Spojených štátov. Otroci pochádzali vo väčšine zo západnej časti Afriky a s nimi prišli aj silné kmeňové hudobné tradície. Na festivaloch sa predstavovali africké tance s bubnami, ktoré boli organizované v nedeľu na miesto Konga. Africká hudba bola veľmi funkčná, rituálna a zahŕňala piesne práce a terénne hulákanie. Africké tradície využili single-line melódiu a call-and-response vzor, ale bez európskeho poňatia harmónie. Africké rytmy odrážali reč, vzory a africké použitie váh, ktoré viedlo k modrej poznámke bluesu a džezu. Blackface skupina Virginia Minstrels v roku 1843 začala predstavovať tamburínu, husle, banjo a kosti. Na začiatku 19. storočia bol stále väčší počet čiernych hudobníkov ktorí sa naučili hrať na európskych nástrojoch, najmä na husliach, ktoré slúžia na paródiu európskej tanečnej hudby. Na druhej strane, americko-európskych umelcov minstrel show s blackface popularizoval ako medzinárodnú hudbu, ktorá sa kombinuje s európskym harmonickým sprievodom. Louis Moreau Gottschalk upravil afroamerickú hudbu cakewalk štýlom a ďalšie melódie otrokov ako hudbu salónov. Iný vplyv prišiel od čiernych otrokov, ktorí sa naučili harmonický štýl hymny a začlenili ju do svojej hudby ako spirituály. Pôvod blues je neznámy, aj keď môže byť videný ako svetský náprotivok spirituálov. Paul Oliver zameral pozornosť na podobnosti v nástrojoch, hudby a sociálne funkcie na Griots Západu africkej savany.
Slávne mená swingovej éry Big bandy tradične pozostávali z dvoch klarinetov, piatich saxofónov, troch až štyroch trubiek a z jedného až štyroch trombónov. Rytmickú časť zastupovala súprava bicích, kontrabas, gitara a iné nástroje. Nebolo raritou, že big bandy boli rasovo zmiešané súbory s prevahou černochov. Medzi afroamerickými swingovými big bandmi vynikali hlavne orchestre Counta Basieho, Jimmieho Lunceforda alebo Andyho Kirka a medzi belošskými to boli orchestre Bennyho Goodmana, Jimmyho Dorseya, jeho brata Tommyho Dorseya, Woodyho Hermana a Glenna Millera. Swing postupne po druhej svetovej vojne zaniká, ostáva už len ako spomienka na tanečných parketoch. Viaceré fúzne vplyvy swingu prechádzajú neskôr do iných jazzových podžánrov, napríklad do bebopu či modálneho jazzu. Veľmi dôležitý podžáner swingu sa volá rómsky swing ( gypsy swing ), respektíve rómsky džez (gypsy jazz), ktorého hlavným predstaviteľom je gitarista rómskeho pôvodu, rodený Belgičan Django Reinhardt.
Džez (-kodifikovaný tvar) alebo jazz () je hudobný žáner, ktorý vznikol začiatkom 20. storočia v USA, v meste New Orleans, ktoré sa nachádza v štáte Louisiana. Vznikol postupným zlúčením afroamerického folklóru (najmä bluesu) s európskymi hudobnými tradíciami. Štýl sa vyznačuje improvizáciou, zvláštnym spôsobom tvorby tónu a stretávaním niekoľkých metrorytmických pásiem. Džez znamenal zásadný prevrat v populárnej hudbe 20. storočia. Z tohto štýlu od jeho vzniku vzniklo mnoho iných štýlov ako napríklad Big band swing-style v rokoch 1930 – 1940, bebop od polovice 1940 roku, rôzne druhy Latin jazz fúzií ako afro-kubánsky jazz v rokoch 1950 a 1960, jazz-rock fúzia v rokoch 1970 a 1980, alebo acid jazz, ktorý je prímesou jazzu a vplyv na funk a hip-hopu. Ako hudba je známa po celom svete, využíva miestne národy a regionálne hudobné kultúry, pričom jeho estetika prispôsobená jeho rozmanitému prostrediu a vedie k mnohým štýlom.
Premena na [[reggae]] Viacero faktorov ovplyvnilo premenu rocksteady na reggae v neskorých 60. rokoch. Emigrácia kľúčových hudobných producentov Jackieho Mittoa a Lynna Taitta do Kanady a zlepšenie vybavenia jamajských nahrávacích štúdií malo veľký vplyv na zvuk a celkový pocit z nových piesní. Začali sa objavovať komplexnejšie a výraznejšie basové linky, elektronické klávesy vytlačili tradičný klavír, dychové nástroje sa dostávajú ešte viac do pozadia, rytmická gitara sa začína škrabavým zvukom čoraz viac ponášať na perkusie. Do módy sa dostávajú aj čisto inštrumentálne, resp. B-verzie piesní, čo neskôr vyústi do vzniku samostatného žánru dub. Výraznou zmenou je aj rozšírenie rastafariánskeho hnutia na Jamajke. Reggae piesne sú tak menej romantické a viac politické, protestné či náboženské. Vydanie filmu The Harder They Come v hlavnej úlohe so spevákom Jimmy Cliffom či medzinárodný úspech Boba Marleyho prenieslo reggae na svetovú scénu, čo sa rocksteady nikdy nepodarilo.
Dychová hudba je hudobný žáner, ktorý pre svoj prejav využíva hlavne plechové dychové nástroje a perkusie. Jej hudobný štýl je spojením európskej klasickej a ľudovej hudby. Vznikol tak zábavný hudobný žáner, ktorý je dodnes v širokom spektre využívaný na prezentáciu pre ňu typickej pochodovej, smútočnej, tanečnej (polka, valčík) ale aj koncertnej hudby. Prepojením dychovej hudby, afroamerického folklóru a blues vznikal v USA základ pre vznik klasického džezu.
Jazz fusion , fusion alebo jazz-rock je hudobný žáner, ktorý vznikol z miešania rytmov funku a R&B s rockovou hudbou. Termín "jazz rock" je často používaný ako synonymum pre "jazz fusion", a rovnako pre hudbu hranú rockovými hudobníkmi v 60. a 70. rokoch, ktorí včleňovali jazzové prvky do svojej hudby.
História bubeníckeho sóla Bubenícke sóla mali v každom období iný raz. Do povedomia sa dostali vďaka jazzovým bubeníkov ako Gene Krupa, Buddy Rich, Elvin Jones, Max Roach a neskôr Joe Morello (známy zo skladby „Take Five“). Významný vplyv mal na bubenícke sóla rock and roll - tzv. surf rock priniesol množstvo skladieb s bubeníckym sólom (The Shadows a ich „Little B“ (Brian Bennett) alebo The Ventures a ich „Wipe Out“). Najväčší rozvoj bubeníckych sól priniesla éra psychedelického a progresívneho rocku (koniec šesťdesiatych rokov a sedemdesiate roky, dvadsiateho storočia). Táto éra priniesla bubeníkov ako boli napríklad Keith Moon, John Bonham, Mitch Mitchell, Ian Paice, Robert Wyatt (spievajúci bubenícky líder Soft Machine), Ron Bushy, Carl Palmer a ďalší. Koncom osemdesiatych a v deväťdesiatych rokoch, nástupom elektroniky a rytmického minimalizmu došlo k výraznému zjednodušeniu rytmov a bubenícke sóla (často aj bubeníci) v mainstreame prakticky zanikli (dokonca ich nahradili automatickí bubeníci).