TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
Objav Na začiatku 20. storočia bol v Európe Erythema migrans spojený s uštipnutím kliešťa. Ako samostatné ochorenie bola lymská borelióza uznaná v roku 1976. V obci Lyme (Connecticut, USA) boli deti, o ktorých sa myslelo, že majú reumatoidnú artritídu. Bol u nich objavený Erythema migrans v spojení s uhryznutím kliešťom. V roku 1982 bola objavená nová baktéria Borrelia burgdorferi u kliešťov aj u pacientov s lymskou boreliózou.
Prognóza Päťročné prežívanie v USA je vysoké a dosahuje takmer 98,9%; šance sa významne znižujú u prípadov s metastázami, kde klesá na 29,3%.
História V roku 1981 boli v USA opísané prvé prípady zápalu pľúc, spôsobeného mikroorganizmom pneumocystis jiroveci u homosexuálnych mužov a neskôr náhly nárast počtu pacientov s týmto ochorením. Bola u nich zistená neznáma forma poškodenia imunity. V niektorých prípadoch vznikol Kaposiho sarkóm, nádor kože spôsobený herpetickými vírusmi. Ďalšou skupinou pacientov sa stali užívatelia injekčných drog, ďalej bol opísaný aj prenos z matky na dieťa a vzniklo podozrenie na šírenie krvou, ku ktorému viedli prípady nakazených hemofilikov a neskôr overený prenos počas krvnej transfúzie. Ochorenie dostalo názov AIDS ( acquired immunodefiency syndrome ). Pôvodcu objavili v rokoch 1983-1984 dve nezávislé skupiny prof. Luca Montagniera z Francúzska a prof. Roberta Gallo z USA. Bol nazvaný human immunodeficiency virus - HIV. V roku 1984 bolo zavedené rutinné vyšetrovanie protilátok anti-HIV. Roku 1986 skupina prof. Montagniera objavila vírus HIV 2, ktorý spôsobuje ochorenie s miernejším priebehom. Počet infikovaných osôb rýchlo rástol aj vďaka dlhému bezpríznakovému obdobiu. Nádej na skoré nájdenie očkovacej látky a účinnej liečby sa napriek enormnému úsiliu čoskoro rozplynula. V roku 1989 bolo diagnostikovaných 158 000 prípadov v 149 krajinách a počet nakazených sa odhadoval na milióny. Súčasné odhady sa pohybujú v desiatkach miliónov, po desiatkach rokov však jestvuje dostupná a účinná liečba, ktorou je možné postup ochorenia zastaviť a predísť nekontrolovateľnému šíreniu infekcie. Približne od roku 2015 sa zdá, že počet prípadov už nestúpa. V Česko-Slovensku boli prvé prípady zaznamenané v roku 1985. Výskyt ochorenia tu však nerástol tak výrazne a v súčasnosti sa počet infikovaných na Slovensku počíta na stovky.
Externé odkazy  Biografia na stránkach Nobelovej ceny Kategória:Anglickí chemici Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za chémiu Kategória:Britskí nositelia Nobelovej ceny Kategória:Nositelia Davyho medaily Kategória:Členovia Kráľovskej spoločnosti
Pozri aj  Zoznam nositeľov Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu
Rozvoj návrhu liečiv Myšlienka, že účinok liečiva v ľudskom tele je sprostredkovaný špecifickými interakciami molekúl liečiva s biologickými makromolekulami (vo väčšine prípadov proteíny alebo nukleové kyseliny), viedla vedcov k záveru, že na biologickú aktivitu liečiva sú potrebné jednotlivé chemikálie. To sa stalo začiatkom modernej farmakológie, pretože štandardné lieky sa namiesto surových extraktov z liečivých rastlín stali čistými chemikáliami. Prvou chemicky izolovanou látkou bol morfín, ktorý izoloval v rokoch 18031805 Friedrich Sertürner z makovíc. Ďalej nasledovali látky ako je kyselina salicylová, kokaín či fenacetín. Historicky sa látky, či už surové extrakty alebo čisté chemikálie, testovali na biologickú aktivitu bez znalosti biologického cieľa. Až po identifikácii účinnej látky sa začalo zameriavať aj na identifikáciu cieľa. Tento prístup je známy ako klasická farmakológia.
Rovnica hypotézy zriedkavej Zeme Profesori Ward a Brownlee zostavili rovnicu podobnú Drakeovej rovnici. Obidve sa pokúšajú odhadnúť počet mimozemských civilizácií na základe pravdepodobností uskutočnenia sa podmienok potrebných pre existenciu inteligentného života.
Histochémia je veda, ktorá sa zaoberá chemickým dokazovaním látok nachádzajúcich sa v mikroskopických štruktúrach tkanív živočíchov a pletív rastlín mikroskopickou technikou.
História Teóriu chemickej štruktúry vyvinuli August Kekulé, Archibald Scott Cuoper a Aleksandr Butlerov, spolu s ďalšími, približne od roku 1858 ďalej. Tieto teórie boli prvé, ktoré hovorili, že chemické látky nie sú náhodné zhluky atómov a funkčných skupín, ale že majú definované usporiadanie dané valenciou atómov, z ktorých sa molekuly skladali, čo im dávalo trojdimenzionálnu štruktúru, ktorú bolo možné určiť alebo stanoviť. Pred ich teóriami bolo vnímanie chemickej štruktúry látok rôznorodé. Nebolo jasné, či sa teórie aplikované na anorganickú chémiu môžu aplikovať i na organickú chémiu, ktorá vtedy bola novým odborom. Jean-Baptiste Dumas napríklad v roku 1840 klasifikoval látky podľa substitučných reakcií – ak sa z jednej látky pomocou substitúcie stala iná, látky boli toho istého typu. Williamson a Odling hovorili o "radikáloch", z ktorých sa jednotlivé molekuly skladali.
Prehľad Nobelových cien, udelených za kryštalografické práce  Za fyziku 1914 – Max von Laue – objav interakcie röntgenového žiarenia s kryštalickými látkami 1915 – William Henry Bragg a William Lawrence Bragg – vyriešenie prvej kryštálovej štruktúry Za chémiu 1962 – John Kendrew a Max Ferdinand Perutz – vyriešenie kryštálovej štruktúry hemoglobínu 1964 – Dorothy Crowfoot Hodgkin – za vyriešenie kryštálovej štruktúry vitamínu B12 1985 – Herbert Hauptman a Jerome Karle – za rozvoj priamych metód riešenia kryštálových štruktúr Za fyziológiu a medicínu 1962 – Maurice Hugh Frederick Wilkins, Francis Harry Compton Crick a James Dewey Watson – za vyriešenie kryštálovej štruktúry DNA
Význam Aplikácia matematiky v biológii má dlhú históriu, ale len v súčasnosti nastal veľký záujem o túto oblasť. Niektoré príčiny toho sú: nárast množstva dát pre genomickú revolúciu, ktorým je ťažké rozumieť bez použitia analytických nástrojov, súčasný rozvoj matematických nástrojov ako teória chaosu pomáhajúcich porozumieť komplexným, nelineárnym mechanizmom v biológii, zvýšenie výkonu počítačov umožňujúce realizovať kalkulácie a simulácie, ktoré predtým neboli možné, a zvýšený záujem o experimentovanie in silico pre komplikácie spojené s ľudským a živočíšnym výskumom.
Alternatívne biochémie sa pokúšajú preskúmať možnosť existencie organizmov fungujúcich pomocou iných chemických zlúčenín než pozemské organizmy. Všetky dosiaľ nám známe formy života používajú uhlík na svoje základné stavebné a metabolické funkcie, vodu ako rozpúšťadlo a DNA a/alebo RNA na svoje ovládanie a rozmnožovanie. Ide o vysoko špekulatívne teórie vzhľadom na to, že ešte nerozumieme ani mnohým mechanizmom uhlíkového života. V roku 2007 skupina vedcov zastrešená United States National Research Council vypracovala štúdiu, v ktorej zvažuje možnosť života založeného na alternatívnych biochémiách a plánujú ho hľadať v spolupráci s vesmírnymi agentúrami. Existencia alebo aspoň reálnosť týchto foriem biochémie nebola zatiaľ preukázaná. Mimozemské formy života založené na alternatívnych biochémiách sa bežne vyskytujú v sci-fi literatúre a filmoch.
Výskyt Vyskytuje sa okrem južnej Európy v takmer v celej Európe.
Výskyt Žije iba na niekoľkých ostrovoch okolo Nového Zélandu, kde je prísne chránená. Počet žijúcich jedincov sa odhaduje na asi päťdesiat tisíc.
Opis  Dĺžka: 150 cm Hmotnosť: 180 kg Dĺžka života: až 50 rokov Výskyt: v teplých oblastiach všetkých svetových oceánov
Výskyt Vhodným biotopom sú pre ňu slané močiare a pobrežné vody Atlantického oceánu. Vyskytuje sa na juhu a východe Spojených štátov amerických, v štátoch Massachusetts, Florida, Texas a na pobreží Mexického zálivu. Tento druh býval považovaný za delikatesu a preto bol takmer vyhubený. Vzhľadom na to patrí medzi ohrozené druhy na Rhode Island a v štáte Massachusetts.
Rozšírenie Areál výskytu sa nachádza v juhovýchodnej Ázii v Annamských vrchoch na rozhraní štátov Vietnam a Laos. Žije skrytým spôsobom života v hustých dažďových pralesoch a svetom bol tento druh objavený až v roku 1992 na základe kostrových pozostatkov a koží, a vedecky popísaný o rok neskôr. Chytiť a skúmať saolu zblízka sa žiadnemu vedcovi dlho nedarilo, živú ju v prírode žiadny nevidel, fotografií existuje len malý počet a v žiadnej zoologickej záhrade nežije. Existujú však pozorovania jedincov žijúcich krátky čas v zajatí.
Výskyt Vyskytuje sa v Nemecku, Francúzsku, Rumunsku, Grécku, Bolívii, Mexiku, Austrálii a v USA (Arizona, Kalifornia).
Hrozby a choroby Zo škodcov, ktorí parazitujú na mahónii cezmínolistej, sa môže spomenúť muška druhu Rhagoletis meigenii . Jej larvy sa živia plodmi, ktoré sa následne scvrkávajú a postupne strácajú farbu. Zakukľujú sa a hibernujú v pôde. Z polokrídlovcov, larvy druhu Aphrophora alni sa živia rastlinnými šťavami, hlavne v spodných častiach rastliny a ukryté sú v hustej pene. Dospelé jedince sa voľne pohybujú po konárikoch. Hubový patogén Cumminsiella mirabilissima bol zanesený zo Severnej Ameriky. Parazituje na hornej strane listov (najmä mladších). V mieste napadnutia sa vytvárajú okrúhle červené škvrny, ktoré neskôr zhrubnú a prípadne môžu z listov aj odpadnúť. Mahónia cezmínolistá, ktorá bola introdukovaná do Európy zo Severnej Ameriky v roku 1822, je považovaná za invázny druh, najmä splanené populácie pozostávajú z hybridov. Špeciálne vyšľachtené hybridy majú oproti divokým príbuzným totiž výhodu (vďaka selekcii) pre viac kvetov a plodov, čo im dáva vyšší reprodukčný potenciál. Na miestach, kde existuje trávnatá konkurencia, sa reprodukcia uskutočňuje prostredníctvom koreňových výhonkov.
Ohrozenie a ochrana Podľa klasifikácie IUCN patrí k najmenej ohrozeným taxónom. Je hojne rozšírená na celom území výskytu a jej populácia je považovaná za stúpajúcu.
Je členom United States National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences, American Association for the Advancement of Science a American Physical Society, ktorej prezidentom bol v roku 2011. Od roku 2003 do 2009 bol v National Science Board. Je nositeľom čestných doktorátov na univerzitách v Glasgowe, Bologni a University of Florida a Van Vleck Lecture. V roku 2017 obdržal Henry Draper Medal a Premios Princesa de Asturias.
V roku 2017 dostal spolu s Rainerom Weissom a Kipom Thorneom Nobelovu cenu.
Percy Williams Bridgman ( 21. apríl 1882, Cambridge, Massachusetts, USA – † 20. august 1961, Randolph, New Hampshire) bol americký fyzik a filozof, zakladateľ operacionalizmu. Získal Nobelovu cenu za fyziku v roku 1946.
Životopis Narodil sa v Logane v Utahu ako syn profesorov Utah State University , pôdneho chemika D. Wynne Thornea a ekonómky Alison C. Thorneovej. Vyrastal v akademickom prostredí, dvaja z jeho štyroch súrodencov sú tiež profesori. Ako sedemročný sa po návšteve prednášky o slnečnej sústave začal zaujímať o vedu. Potom začal spolu s matkou pracovať na výpočtoch na základe ktorých by mohol vytvoriť vlastný model slnečnej sústavy. V roku 1962 získal inžiniersky titul na California Institute of Technology, v roku 1965 na Princeton University obhájil dizertačnú prácu s názvom Geometrodynamika valcových systémov , ktorú písal pod vedením relativistu Johna Wheelera. Jeho postup v akademickom živote bol rýchly, stal sa jedným z najmladších profesorov v dejinách California Institute of Technology. V roku 1967 sa vrátil na Caltech ako asistent a v roku 1970 sa stal profesorom v odbore teoretickej fyziky, v roku 1981 kenanovským profesorom a od roku 1991 bol feynmanovským profesorom. Pôsobil ako učiteľ a odborný konzultant prác mnohých predných teoretikovi, ktorí teraz pracujú na pozorovacích, experimentálnych alebo astrofyzikálnych aspektoch všeobecnej relativity. Pod jeho vedením získalo na Caltechu doktorský titul asi 50 fyzikov. Je známy svojou schopnosťou sprostredkovať nadšenie a význam objavov v oblasti gravitácie a astrofyziky, a to ako profesionálnemu tak aj laickému publiku. V roku 1999 vyslovil niektoré špekulácie o tom, aké odpovede poskytne 21. storočie na otázky: Existuje „temná strana vesmíru“ obsahujúca objekty, akými sú napr. čierne diery? Môžeme pozorovať zrod vesmíru a jeho temnú stranu pomocou radiácie, ktorú vytvoríme zrútením časopriestoru, alebo tzv. „gravitačnými vlnami“? Odhalia technológie 21. storočia správanie kvánt v sfére objektov o veľkosti človeka? Jeho prezentácie o čiernych dierach, gravitačnej radiácii, relativite, cestovaní časom a červiej diere boli v USA súčasťou show v televízii PBS a v Spojenom kráľovstve na BBC. Je spoluzakladateľom projektu LIGO, ktorý má za ciel detegovať gravitačné vlny. 11. februára 2016 tím štyroch vedcov reprezentujúcich LIGO Scientific Collaboration na tlačovej konferencii oznámil prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn v septembri 2015, ktoré potvrdilo platnosť Einsteinovej všeobecnej teórie relativity. Za toto pozorovanie dostal spolu s Rainerom Weissom a Ronaldom Dreverom, ako ako spoluzakladateľ projektu LIGO, niekoľko ocenení, najmä Fundamental Physics Prize , Gruberovu cenu za kozmológiu a Kavliho cenu za astrofyziku. V roku 2017 dostal spolu s Rainerom Weissom a Barrym Barishom Nobelovu cenu.
Životopis Študoval fyziku na St John s College v Cambridge, v roku 1940 obdržal na univerzite v Birminghame doktorát. Počas druhej svetovej vojny spolupracoval na projekte Manhattan na univerzite Berkeley. Podieľal sa na výskume fosforescencie, radaru, izotopovej separácie a difrakcie röntgenového žiarenia. Jeho najznámejšou prácou na King s College v Londýne bol objav štruktúry DNA, molekuly, ktorá nesie genetickú informáciu, za ktorý dostal on, Francis Crick a James Watson (obidvaja z Cavendish Laboratory v Cambridgei) v roku 1962 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.
Životopis Narodil sa v Spring Grove, (dnes Brightwater), blízko Nelsonu. Študoval na Nelson College, kde vyhral štipendium pre štúdium na univerzite v Canterbury. Tu získal tri tituly a pracoval tu dva roky najmä na výskume elektrickej technológie. V roku 1895 odcestoval do Anglicka na postgraduálne štúdium v Cavendishových laboratóriách na Cambridge University. Tu sa stal na krátku dobu držiteľom rekordu v diaľke, na ktorú bol schopný detegovať bezdrôtové vlny. Počas výskumu rádioaktivity zaviedol termíny alfa lúč, beta lúč a gama lúč. V roku 1898 bol menovaný vedúcim fyzikálneho oddelenia na McGillovej univerzite v Montreale. V roku 1900 získal titul doktora vied na Novozélandskej univerzite. Za prácu na McGillovej univerzite v roku 1908 získal Nobelovu cenu za chémiu. Dokázal, že rádioaktivita je spontánny rozpad atómu. Toto je ironicky spomenuté v jeho poznámke „ Z vied je len fyzika; všetko ostatné je zbieranie známok. “. Všimol si, že vzorke rádioaktívneho materiálu trvalo nemenne rovnakú dobu, kým sa polovica z nej rozpadla – jej polčas rozpadu – a vyvinul praktické použitie tohto javu ako hodiny, ktoré potom mohli byť použité na určenie skutočného veku Zeme, ktorý sa ukázal byť oveľa vyšší ako vedci v tej dobe predpokladali. V roku 1907 bol menovaný vedúcim fyzikálneho oddelenia na univerzite Manchesteri. Tam objavil jadrovú podstatu atómov a bol prvým úspešným „alchymistom“ na svete: zmenil dusík na kyslík. Počas spolupráce s Nielsom Bohrom (ktorý zistil, že elektróny sa pohybujú na špecifických orbitáloch) Rutherford teoretizoval o existencii neutrónov, ktoré by istým spôsobom kompenzovali odpudivý efekt kladného náboja protónov pôsobením príťažlivej jadrovej sily a tak zabraňovali rozpadu jadra. V roku 1917 sa vrátil na Cavendish ako riaditeľ. Pod jeho vedením získal Nobelovu cenu James Chadwick za objav neutrónu (v roku 1932), John Cockcroft a Ernest Walton za rozbitie atómu použitím urýchľovača častíc a Edward Victor Appleton za preukázanie existencie ionosféry. Jeho výskum spolu s výskumom jeho študenta a nasledovníka sira Marka Oliphanta boli kľúčové pri zvolaní Projektu Manhattan. Bol povýšený do rytierskeho stavu v roku 1914, v roku 1925 mu bol udelený rád za zásluhy a v roku 1931 mu bol udelený titul barón Rutherford z Nelsonu z Cambridge v County of Cambridge. Objavil sa na novozélandskej stodolárovej bankovke a na poštových známkach Sovietskeho zväzu (1971), Kanady (1971), Švédska (1968) a Nového Zélandu (1971 a 1999). V roku 1997 bol na jeho počesť pomenovaný chemický prvok rutherfordium. Boli po ňom pomenované aj krátery na Marse a Mesiaci. Asteroid bol pomenovaný podľa miesta jeho narodenia.
Leo James Rainwater ( 9. december 1917, Council, Idaho, USA - † 31. máj 1986, New York) bol americký fyzik. V roku 1975 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav vzťahu medzi kolektívnym pohybom a pohybom individuálnych častíc v atómových jadrách a za rozvoj teórie štruktúry jadra atómu na základe tohto vzťahu. Spolu s ním dostali cenu aj Aage Niels Bohr a Ben Roy Mottelson. Kategória:Fyzici USA Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziku Kategória:Nositelia Nobelovej ceny z USA Kategória:Absolventi California Institute of Technology Kategória:Osobnosti z Idaha
Charles Hard Townes ( 28. júl 1915, Greenville, Južná Karolína, USA – † 27. január 2015, Berkeley, Kalifornia) bol americký fyzik. Je známy predovšetkým ako vynálezca maseru, vďaka základnému aj aplikovanému výskumu v tejto oblasti a ďalšej práci v oblasti kvantovej elektroniky súvisiacej s masermi alebo lasermi. Charles Hard Townes je nositeľom viacerých, najmä vedeckých, ocenení, predovšetkým Nobelovej ceny za fyziku (1964 spolu s Nikolajom Gennadijevičom Basovom a Alexandrom Michajlovičom Prochorovom), ale napríklad aj Templetonovej ceny (2005).
Vzdelanie Narodil sa v Huntsville, kde v roku 1983 ukončil Virgil I. Grissom High School. Na Princetonskej univerzite potom pokračoval v štúdiu fyziky a získal titul A.B. Na Kalifornskej univerzite v Berkeley vyštudoval astronómiu, v ktorej roku 1990 získal titul M.Sc. a v roku 1994 Ph.D.
Antony Hewish ( 11. máj 1924, Fowey, Spojené kráľovstvo† 13. september 2021) bol britský rádioastronóm. V roku 1974 dostal spolu s Martinom Ryle Nobelovu cenu za fyziku za vyvinutie metódy clonovej syntézy, ktorá viedla k objavu pulzarov.
Peter Ware Higgs ( 29. máj 1929, Newcastle upon Tyne, Spojené kráľovstvo) je anglický teoretický fyzik známy predovšetkým vďaka práci v časticovej fyzike. Je autorom teoretického modelu známeho ako Higgsov mechanizmus, vďaka ktorému v roku 1964 predpovedal existenciu častice dnes nazývanej Higgsov bozón (táto častica je dnes súčasťou štandardného modelu, ktorej existencia bola predbežne dokázaná v júli 2012 dvomi nezávislými vedeckými tímami (ATLAS a CMS) pracujúcimi na LHC v Európskej organizácii pre jadrový výskum (CERN). Je nositeľom Wolfovej ceny za fyziku za rok 2004 a Nobelovej ceny za fyziku za rok 2013.
Walter Houser Brattain ( 10. február 1902, Sia-men, Čína – † 13. október 1987, Seattle, Washington, USA) bol americký fyzik a vynálezca pracujúci v Bellových laboratóriách. V roku 1956 dostal spolu s Williamom Shockleym a Johnom Bardeenom za objav tranzistoru Nobelovu cenu za fyziku. Veľkú časť svojho života venoval výskumu povrchových stavov. Kategória:Fyzici USA Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziku Kategória:Nositelia Nobelovej ceny z USA Kategória:Vynálezcovia USA Kategória:Osobnosti zo Seattlu
Obvodné úrady boli vytvorené k 1.1. 2004 a nahradili dovtedajšie okresné úrady (namiesto niektorých okresných úradov fyzicky vznikli obvodné úrady, namiesto iných len tzv. pracovisko obvodného úradu, iné okresné úrady zanikli). K 1.10.2007 boli navyše zrušené krajské úrady všeobecnej štátnej správy a namiesto nich boli vytvorené tzv. obvodné úrady v sídle kraja, ktorých územným obvodom bol celý kraj, a ktoré prevzali časť ich agendy. K 1.1.2013 obvodné úrady v sídle kraja prevzali aj agendu k tomu dňu zrušených krajských úradov špecializovanej štátnej správy.
Inštitucionálna sieť v regiónoch  Samosprávne kraje - Odbory regionálneho rozvoja pri úradoch samosprávnych krajov V oblasti regionálneho rozvoja samosprávny kraj koordinuje aktivity na území kraja, spolupracujú s príslušnými ministerskými rezortmi (najmä MVRR, MP SR), s obcami a ďalšími subjektami. Pripravujú kraj na čerpanie prostriedkov zo štrukturálnych fondov EÚ, riadia prípravu projektov zameraných na modernizáciu, rekonštrukciu zariadení a zvýšenie kvality poskytovaných služieb v rámci školskej, zdravotnej, sociálnej a kultúrnej infraštruktúry v kraji. Základným dokumentom regionálneho rozvoja v krajoch sú ich programy hospodárskeho a sociálneho rozvoja. Často sú tieto odbory integrované aj s cestovným ruchom a územným plánovaním.
Krajské úrady 1996 - 2003 Krajský úrad bol vytvorený zákonom č. 222/1996 s účinnosťou od 24.7.1996, ktorý jeho pôsobnosť vymedzil takto: : (1) Krajský úrad vykonáva štátnu správu na jednotlivých úsekoch podľa prílohy tohto zákona alebo ak to ustanoví osobitný zákon. : (2) Krajský úrad plní ďalej tieto úlohy: : a) vykonáva v druhom stupni štátnu správu vo veciach, v ktorých v správnom konaní v prvom stupni konajú okresné úrady, ak osobitný zákon neustanovuje inak, b) riadi a kontroluje výkon štátnej správy uskutočňovanej okresnými úradmi, c) zastupuje štát pri prerokúvaní územného plánu hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy a mesta Košice, d) koordinuje súčinnosť okresných úradov v kraji s inými štátnymi orgánmi v kraji vo veciach plnenia spoločných úloh štátu, e) plní a kontroluje úlohy spojené s mobilizačnými prípravami štátu a komplexným záchranným systémom. : (3) Krajský úrad koordinuje plnenie spoločných úloh s inými orgánmi štátnej správy a orgánmi územnej samosprávy pri zabezpečovaní ekonomického a sociálneho rozvoja územia, najmä pri uskutočňovaní koncepcií rozvoja jednotlivých oblastí života v kraji, pri utváraní a ochrane zdravého spôsobu života, pri rozvoji vzdelanosti, kultúry, cestovného ruchu a pri štátnej starostlivosti o mládež a telesnú kultúru. Na tento účel môže od týchto orgánov požadovať potrebné podklady, najmä informácie, číselné údaje, rozbory a vyhodnotenia. : (4) Krajský úrad koordinuje činnosť okresných úradov, iných štátnych orgánov a obcí v kraji počas ohrozenia života alebo zdravia občanov alebo majetku v dôsledku nebezpečenstva vzniku mimoriadnej udalosti alebo po vzniku mimoriadnej udalosti, ktorej pôsobenie alebo následky nemožno likvidovať prostriedkami a silami okresného úradu alebo iných štátnych orgánov v okrese. V uvedených prípadoch je prednosta krajského úradu oprávnený ukladať úlohy a vydávať príkazy prednostom okresných úradov, vedúcim iných štátnych orgánov a starostom obcí v kraji.
Súčasnosť  Územné členenie Zobrazenie okresov Slovenska 8 krajov: pozri Zoznam krajov na Slovensku 79 okresov: pozri Zoznam okresov na Slovensku 2 890 obcí, z toho 141 miest a 3 vojenské obvody: pozri Zoznam slovenských miest, obcí a vojenských obvodov Štátna správa (pod úrovňou ministerstiev a iných štátnych orgánov) okresné úrady (v rokoch 20042013 existovali namiesto okresných úradov obvodné úrady pre skupiny okresov a v sídlach krajov; okrem toho do roku 2007 existovali aj krajské úrady všeobecnej štátnej správy a špecializovanej štátnej správy a do roku 2012 už len krajské úrady špecializovanej štátnej správy) Územná samospráva 8 samosprávnych krajov (vyšších územných celkov) 2 890 obcí, z toho 140 miest a 3 vojenské obvody: pozri vyššie
Kraje v oblasti štátnej správy v dejinách Slovenska Prvé kraje boli na Slovensku vytvorené roku 1949, pozri kraj (1949 – 1960). K zníženiu ich počtu došlo roku 1960, pozri kraj (1960 – 1990). V roku 1990 boli kraje zrušené. Kraje boli znovu zavedené 1. júla 1996, odkedy sa Slovensko znova delí na kraje, a to na osem krajov. Štát vykonával správu kraja v rokoch 1949 – 1990 prostredníctvom tzv. krajských národných výborov. Od roku 1996 do roku 2007 (resp. 2012) štát vykonával správu kraja v oblasti štátnej správy prostredníctvom krajských úradov a v rokoch 2007 – 2013 (aj) prostredníctvom tzv. obvodných úradov v sídle kraja. V roku 2007 (resp. 2013) boli krajské úrady zrušené. Od roku 2013 je kraj v oblasti štátnej správy územným obvodom pre okresné úrady v sídle kraja.
Volené orgány Samosprávne orgány sú volené obyvateľmi. Obyvatelia s volebným právom volia každé štyri roky zastupiteľstvo samosprávnych krajov a predsedu samosprávneho kraja , nazývaného aj župan . Každý okres kraja má podľa počtu obyvateľov pomerný počet poslancov v krajskom zastupiteľstve, ktorí sú volení väčšinovým spôsobom t. j. zvolený je príslušný počet poslancov z kandidátov s najväčším počtom získaných hlasov. Pokiaľ ide o župana, ten je zvolený na celokrajskej úrovni. Aby bol zvolený za župana, kandidát musí získať väčšinu platných hlasov.
Symboly kraja Erb Erb kraja prevzal časti heraldických znamení jednotlivých historických žúp, ktoré dnes kraj vytvárajú. V prvej časti je prevzatý motív Abovsko-Turnianskej župy, v druhej časti je prevzatá časť erbu Spišskej župy, v tretej časti Zemplínskej župy a napokon Gemerskej župy. Vlajka Vlajka samosprávneho kraja je variáciou prevládajúcich farieb z erbu. Logo Pôvodné logo bolo vytvorené v roku 2009 ako moderný marketingový prostriedok na prezentáciu kraja a jeho aktivít. 14. decembra 2020 KSK predstavil nové logo, ktoré by malo symbolizovať vstup kraja do novej dekády v 21. storočí s novou dynamikou a pohybom.
Okresy V roku 1910 bola župa rozdelená do týchto slúžnovských okresov: Trenčín Bánovce nad Bebravou Čadca Ilava Kysucké Nové Mesto Bytča Púchov Považská Bystrica Žilina Mestá so zriadeným magistrátom: Trenčín Žilina V súčasnosti je územie bývalej župy rozdelené do týchto regiónov a okresov: Kysuce Čadca (celý okres) Kysucké Nové Mesto (celý okres) Považie Bánovce nad Bebravou (takmer celý okres) Bytča (celý okres) Ilava (celý okres) Nové Mesto nad Váhom (1/3 okresu) Považská Bystrica (celý okres) Púchov (celý okres) Trenčín (celý okres) Žilina (celý okres) Malé časti bývalej župy zasahujú aj do okresov Partizánske a Prievidza, ktoré sú súčasťou regiónu Ponitrie resp. Horná Nitra.
Vznik a zánik župy Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej , ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Nitrianska župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo veľžupy . Nitrianska župa mala poradové číslo XVI. Zákon stanovil vznik župného úradu na čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Košická župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska. Titulná strana Úradných novín Župy nitrianskej z augusta 1923. Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. Županom Nitrianskej župy bol vymenovaný Janko Jesenský. Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 o organizácii politickej správy , rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinný od 1. júla 1928. Nitrianska župa sa stala súčasťou krajiny Slovenskej. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.
Zoznam príslušných súdov na podanie návrhu na vyhlásenie konkurzu Na konkurzné konanie a na reštrukturalizačné konanie, sú príslušné zákonom určené okresné súdy v sídle krajského súdu, a to : Okresný súd Bratislava I pre obvod Krajského súdu v Bratislave, Okresný súd Trnava pre obvod Krajského súdu v Trnave, Okresný súd Trenčín pre obvod Krajského súdu v Trenčíne, Okresný súd Nitra pre obvod Krajského súdu v Nitre, Okresný súd Žilina pre obvod Krajského súdu v Žiline, Okresný súd Banská Bystrica pre obvod Krajského súdu v Banskej Bystrici, Okresný súd Prešov pre obvod Krajského súdu v Prešove, Okresný súd Košice I pre obvod Krajského súdu v Košiciach.
Členenie žúp Jednotlivé stolice (župy) sa na Slovensku od 15. stor. do roku 1922 (s prestávkami v druhej polovici 19. stor.) ďalej členili na tzv. slúžnovské okresy (zvyčajne štyri).
Krajina K 31. decembru 2003 má okres celkovú plochu , z toho: 70,92 % poľnohospodárskych pozemkov, ktoré z 82,77 % tvorí orná pôda 29,08 % ostatné pozemky, z toho 54,99 % lesy počet poľnohospodárskych podnikov: 770
Dejiny Súčasný okres vznikol po reorganizácii verejnej správy v 1960.
Samosprávne členenie
Krajské úrady 2004 - 2007 Tento paragraf zákona bol spolu s inými zrušený zákonom č. 515/2003 s účinnosťou od 1.1.2004 a pôsobnosť krajského úradu zredukovaná na oblasť všeobecnej vnútornej správy, živnostenského podnikania, civilnej ochrany a riadenia štátu v krízových situáciách mimo času vojny a vojnového stavu , pričom zákon odkazuje na podrobnosti uvedené v príslušných zákonoch k týmto jednotlivým oblastiam. Zároveň bola štátna správa rozdelená na všeobecnú (na úrovni kraja predstavovanú "krajskými úradmi") a špecializovanú (predstavovanú napríklad tzv. krajskými úradmi špecializovanej štátnej správy). Zákon ako "krajské úrady" označuje len krajské úrady všeobecnej štátnej správy. Zákon č. 254/2007 nakoniec s účinnosťou od 1. októbra 2007 krajské úrady (t.j. krajské úrady všeobecnej štátnej správy) zrušil a ich pôsobnosť presunul na obvodné úrady v sídle kraja, orgány samosprávnych krajov a na obce. Od 1. januára 2013 boli zrušené aj krajské úrady špecializovanej štátnej správy (t.j. krajské úrady životného prostredia, krajské stavebné úrady, pozemkové úrady, katastrálne úrady či školské úrady) a ich kompetencie presunuté na okresné úrady v sídle kraja.
Poznámka Úrady na čele okresov: v Uhorsku (vrátane Slovenska do roku 1922) sa volali slúžnovský úrad na Slovensku a v Česku od roku 1944/1945 do roku 1990 sa volali okresný národný výbor v Česku do roku 1945 sa volali okresné hajtmanstvo v Rakúsku dodnes sa volajú okresné hajtmanstvo
Obvodný úrad (-termín podľa zákona) alebo obvodný úrad všeobecnej štátnej správy bol na Slovensku od roku 2004 miestny orgán štátnej správy pre oblasť všeobecnej vnútornej správy, živnostenského podnikania, civilnej ochrany a riadenia štátu v krízových situáciách mimo času vojny a vojnového stavu, ktorý bol zodpovedný za jeden územný obvod, tvorený (spravidla) skupinou susediacich okresov (prehľad územných obvodov je uvedený v prílohe k zákonu 515/2003). Ako "obvodné úrady" sa nepresne (teda v rozpore s terminológiou použitou v zákone) označovali aj obvodné úrady špecializovanej štátnej správy; tieto existovali paralelne k obvodným úradom všeobecnej štátnej správy. Obvodné úrady boli vytvorené k 1.1. 2004 a nahradili dovtedajšie okresné úrady (namiesto niektorých okresných úradov fyzicky vznikli obvodné úrady, namiesto iných len tzv. pracovisko obvodného úradu, iné okresné úrady zanikli). K 1.10.2007 boli navyše zrušené krajské úrady všeobecnej štátnej správy a namiesto nich boli vytvorené tzv. obvodné úrady v sídle kraja, ktorých územným obvodom bol celý kraj, a ktoré prevzali časť ich agendy. K 1.1.2013 obvodné úrady v sídle kraja prevzali aj agendu k tomu dňu zrušených krajských úradov špecializovanej štátnej správy. K 1.10.2013 boli obvodné úrady zrušené a nahradili ich okresné úrady.
Okresy podľa územných krajov Okresy v krajoch územného členenia štátu Kraje a okresy ako územné jednotky zaviedol s účinnosťou od 11. apríla 1960 Zákon o územnom členení štátu č. 36/1960 Zb. Počet okresov sa znížil zo 180 na 76. Neskôr bol tento zákon zmenený zákonmi o národných výboroch č. 69/1967 Zb. § 79 (rozdelenie okresu Košice na Košice-mesto a -vidiek), 29/1968 Zb. (Osobitný štatút Bratislavy), 175/1968 Zb. (Osobitný štatút pre Brno), 40/1969 Zb. (Ostrava), 41/1969 Zb. (Plzeň), 71/1969 Zb. (Členenie Slovenska), 126/1971 Zb. (Brno, Ostrava a Plzeň sa mení na okresy), 248/1990 Zb. (Okres Gottwaldov premenovaný na okres Zlín), 425/1990 Zb. (Zriadenie okresných úradov), 108/1995 Zb. (Zriadený okres Jeseník), 132/2000 Zb. (Zmeny kompetencií v súvislosti s reformou) a 320/2002 Zb. (Zrušenie okresných úradov, Čl. CXIV: do zákona o územnom členení štátu pridaný § 1a zmocňujúci ministerstvo vnútra stanoviť územie okresov vyčlenením z obcí a voj. obvodov). Územie okresov na základe tohto splnomocnenia znovu definovala vyhláška Ministerstva vnútra o stanovení územia okresov Českej republiky a územia obvodov hlavného mesta Prahy č. 564/2002 Zb. Ďalšie vyhláška č. 513/2006 Zb. Zmenila územie väčšiny okresov s účinnosťou od 1. januára 2007 tak, aby sa prispôsobilo hraniciam správnych obvodov obcí s rozšírenou pôsobnosťou. Praha podľa § 2 zákona o územnom členení štátu č. 36/1960 Zb. Tvorí samostatnú územnú jednotku (ktorá tak nie je okresom ani krajom, aj keď tomu bola z niektorých hľadísk postavená na roveň) a delí sa na desať obvodov. Stredočeský kraj Benešov Beroun Kladno Kolín Kutná Hora Mělník Mladá Boleslav Nymburk Praha-východ Praha-západ Příbram Rakovník Juhočeský kraj (1960) České Budějovice Český Krumlov Jindřichův Hradec Pelhřimov Písek Prachatice Strakonice Tábor Západočeský kraj Domažlice Cheb Karlovy Vary Klatovy Plzeň-jih Plzeň-město Plzeň-sever Rokycany Sokolov Tachov Severočeský kraj Česká Lípa Děčín Chomutov Jablonec nad Nisou Liberec Litoměřice Louny Most Teplice Ústí nad Labem Východočeský kraj Havlíčkův Brod Hradec Králové Chrudim Jičín Náchod Pardubice Rychnov nad Kněžnou Semily Svitavy Trutnov Ústí nad Orlicí Juhomoravský kraj (1960) Blansko Brno-město Brno-venkov Břeclav Hodonín Jihlava Kroměříž Prostějov Třebíč Uherské Hradiště Vyškov Zlín Znojmo Žďár nad Sázavou Severomoravský kraj Bruntál Frýdek-Místek Jeseník Karviná Nový Jičín Olomouc Opava Ostrava-město Přerov Šumperk Vsetín
Česko a Slovensko V Česku a na Slovensku bolo štatutárne mesto v rokoch 19671990 neoficiálne označenie miest, ktorých národný výbor mal postavenie rovnaké ako okresný národný výbor, boli to mestá Brno, Ostrava, Plzeň, Košice a (od r. 1986 aj) Ústí nad Labem.
Okresný úrad môže byť: na Slovensku v období 1923 - 1944/45, 1990 - 2003 a od októbra 2013 dodnes: pozri okresný úrad (Slovensko) v Česku v rokoch 1990 - 2002 (okresní úřad), pozri okresný úrad (Česko) v Poľsku (starostwo powiatowe), pozri okresný úrad (Poľsko) v Maďarsku (járási hivatal), pozri okresný úrad (Maďarsko) v Nemecku: pred 2. svetovou vojnou (Bezirksamt, Kreisamt): pozri okresný úrad (Nemecko) v NDR (Kreisverwaltung): pozri okresný úrad (NDR) dnes (Landratsamt, Kreisverwaltung, Kreishaus): pozri správny úrad okresu (Nemecko) vo Švajčiarsku (Bezirksamt, préfecture): pozri okresný úrad (Švajčiarsko) úrad na čele okresu v niektorých iných štátoch
Sídla Okresy sa delia na sídla (), ktoré môžu mať vlastnú samosprávu.
Správne rozdelenie Od 1. júla 2001 platí nasledujúce rozdelenie mesta – 57 mestských častí spravuje 22 správnych obvodov s rozšírenými kompetenciami.
Dejiny Spoločenstvo miest zaviedol zákon 66-1069 z 31. decembra 1966 pre niekoľko miest, ktoré mali veľké aglomerácie (Bordeaux, Lille, Lyon a Štrasburg). Postupne pribudlo spoločenstvo miest pre mestá Dunkerque (1968), Le Creusot a Cherbourg-Octeville (1970), Le Mans (1972) a Brest (1973). Zákon č. 95-1350 z 30. decembra 1995 upravoval vznik spoločenstva, na ktorého základe vznikli spoločenstvá miest Nancy (1996), Alençon (1997) a Arras (1998). Ďalšia zmena zákona prišla 12. júla 1999, ktorá umožňovala vznik spoločenstva miest len pre územie s minimálnym počtom 500 000 obyvateľov. V roku 2000 vznikli spoločenstvá miest Marseille, 2001 Nantes a v roku 2008 Nice a Toulouse. Podľa zákona č. 2010-1563 z 16. decembra 2010 o reforme územných spoločenstiev, ktorý zavádza typ spoločenstva métropole , je možné premeniť spoločenstvo miest na métropole, pokiaľ má spoločenstvo minimálny počet 500 000 obyvateľov. Tejto možnosti využilo Communauté urbaine Nice Côte d Azur , ktoré sa 31. decembra 2011 premenilo na spoločenstvo Métropole Nice Côte d Azur .
Zväzky obcí Susediace obce môžu spoločne vytvoriť zväzok obcí, ktorý sa vo Francúzsku podľa veľkosti a postavenia nazýva Spoločenstvo miest ( communauté urbaine ), Spoločenstvo aglomerácie ( communauté d agglomération ) alebo Spoločenstvo obcí ( communauté de communes ). V roku 2004 bolo vo Francúzsku 14 spoločenstiev miest s celkovo viac než 6 miliónmi obyvateľov, 155 spoločenstiev aglomerácie (vyše 19 miliónov obyvateľov) a 2 286 spoločenstiev obcí (takmer 24 miliónov obyvateľov).
Administratívne členenie Nemecka Vládny obvod () je v niektorých spolkových krajinách Nemecka územnosprávna jednotka stojaca medzi spolkovou krajinou (na jednej strane), a krajinskými ( Landkreis ) a mestskými ( Kreisfreie Stadt ) okresmi (na strane druhej). Vládne obvody existovali už v období Pruska ako správne celky v rámci jeho provincií. Neskôr boli tieto správne celky zavedené aj v Bavorsku (kde existujú dodnes) a iných častiach Nemecka.
Zoznam štátov so štátnym zriadením konštitučná monarchia  Andorra Belgicko Dánsko Holandsko Japonsko Kambodža Lesotho Lichtenštajnsko Luxembursko Malajzia Monako Nórsko Samoa Spojené kráľovstvo Španielsko Švédsko Thajsko
Mestský štát je označenie nezávislého suverénneho správneho územia, štátu, ktorý je svojim rozsahom (počtom obyvateľov a rozlohou) malý ako mesto. Správajú sa ako by boli štát (vlastná organizácia a správa) . Panovník spravoval ríšu a jeho administratíva mestské štáty. Na čele mestského štátu stál kňaz a jeho úradníci, ktorí vedeli písať, vojnových veliteľov na riešenie sporov v štáte. Medzi mestské štáty v histórii patrili napríklad staroveké Atény, Sparta, Benátky, Amalfi, Janov. Dnes sa medzi mestské štáty počítajú napríklad Vatikán, Monako, Singapur, v minulosti aj Gdansk, a pod. Kategória:Geografia
Dejiny  Reforma ESO Cieľom reformy bolo „zvýšenie efektivity a transparentnosti v štátnej správe a lepším, dostupnejším, lacnejším a jednoduchším službám pre občana“, v každom okrese bude len jeden bod pre kontakt so štátnymi úradmi. Obvodné úrady všeobecnej štátnej správy boli k 1. októbru 2013 nahradené 72 okresnými úradmi, ktoré sa nachádzajú spravidla v sídlach okresov. Okrem toho boli zrušené obvodné úrady špecializovanej štátnej správy, t.j. bolo zrušených 248 „obvodných úradov životného prostredia, obvodných úradov cestnej dopravy a pozemných komunikácii, obvodných lesných úradov, obvodných pozemkových úradov a správ katastra.“ a ich kompetencie boli prenesené inam. Sťahovanie má prebiehať postupne, v 40 mestách sa vymenia len tabule, do jednej budovy sa zatiaľ úrady sťahujú iba v 19 mestách. V meste Štúrovo okresný úrad z obvodného nevznikol, mesto nie je sídlom okresu (nachádza sa v okrese Nové Zámky), ale štátna správa v meste bude zachovaná. Reforma ESO by mala byť ukončená v roku 2020.
Banskobystrický kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bola Banská Bystrica. Kraj mal rozlohu 9 281 km². Vznikol na strednom Slovensku 24. decembra 1948 na základe administratívnej reformy, pri ktorej bolo k 31. decembru 1948 zrušené krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený 1. januára 1949 a v roku 1955 mal 15 okresov. Kraj bol zrušený k 30. júnu 1960 počas ďalšej administratívnej reformy, pri ktorej vznikli nové kraje. Územie Banskobystrického kraja bolo vtedy zahrnuté do Stredoslovenského kraja.
Samospráva Samospráva na úrovni samosprávnych krajov sa vykonáva prostredníctvom volených orgánov. Do pôsobnosti samosprávnych krajov patria napríklad cesty II. a III. triedy (okrem Bratislavy a Košíc), stredné školstvo, zdravotnícka sústava, kultúrne ustanovizne a iné.
Kraje na Slovensku Na Slovensku boli zriadené tieto kraje: Západoslovenský kraj so sídlom v Bratislave Stredoslovenský kraj so sídlom v Banskej Bystrici Východoslovenský kraj so sídlom v Košiciach
Mapa bývalého kraja s okresmi a najvýznamnejšími mestami Banská Bystrica, sídlo kraja Stredoslovenský kraj bol kraj na Slovensku od 11. apríla 1960 do 18. decembra 1990 (okrem 1.7.1969 - dec. 1970). Zaberal asi 35 percent rozlohy Slovenska. Rozkladal sa v strednej časti Slovenska a bol najrozsiahlejším krajom v celom Česko-Slovensku. Na severozápade susedil so Severomoravským krajom, na severe s Poľskom, na juhu s Maďarskom, na západe so Západoslovenským krajom a na východe s Východoslovenským krajom. Krajským mestom bola Banská Bystrica, umiestnená v rámci kraja východnejšie než najväčšie mesto Žilina. Koncom 70. rokov bola však Banská Bystrica ešte tesne najväčším mestom kraja so 66 000 obyvateľmi. Druhá Žilina mala 63 000 a tretím najväčším mestom bol Martin s 57 000 obyvateľmi. 1. júla 1969 boli kraje na Slovensku zrušené, ale už 28. decembra 1970 boli obnovené. Stredoslovenský kraj bol najviac členitým krajom v Česko-Slovensku. Jeho severnú hranicu tvorili Javorníky, Beskydy, Roháče a Západné Tatry. Krajskú hranicu so západným Slovenskom tvorili pohoria Pohronský Inovec, Vtáčnik a Štiavnické vrchy. Až na územie Východoslovenského kraja zasahovalo Slovenské rudohorie a Nízke Tatry. Najvyšším vrchom kraja bola Bystrá (2 248 m) v Západných Tatrách. Najnižšie položenou oblasťou kraja bola Juhoslovenská kotlina v okolí Dudiniec () a povodie rieky Ipeľ. Severné oblasti kraja odvodňovala rieka Váh s prítokmi Orava a Kysuca. Dlhým údolím medzi Nízkymi Tatrami a Slovenským rudohorím preteká rieka Hron, ktorá sa v Banskej Bystrici stáča smerom na juh do Zvolena, kde opäť mení smer, tentokrát na juhozápad. Kraj mal v roku 1978 rozlohu 17 976 km² a 1 492 144 obyvateľov. Priemerná hustota zaľudnenia kraja bola 83 obyvateľov/1 km². Kraje boli na Slovensku zrušené s účinnosťou od 19. decembra 1990. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky v roku 1993 sa začalo pracovať na novom administratívnom usporiadaní štátu. Od 1. júla 1996 vzniklo na Slovensku 8 nových krajov. Na území bývalého Stredoslovenského kraja vznikol Žilinský kraj a Banskobystrický kraj. Bývalé okresy Považská Bystrica a Prievidza pripadli Trenčianskemu kraju. Došlo aj k výrazným územným zmenám v štruktúre okresov. Mnohé mestá sa po novom stali sídlami okresov.
Externé odkazy  Oficiálne stránky kraja
Molasové predhlbne majú lineárny tvar a dĺžku často presahujúcu 1000 km. Vznikajú v predpolí orogénu, na hranici medzi platformou a dvíhajúcim sa horským pásmom, ktoré najčastejšie reprezentuje flyšová zóna. Na rozdiel od flyšu, na ktorý väčšinou diskordantne nasadá, však tieto sedimenty nevznikajú v morskom, ale skôr v riečnom a jazernom prostredí nížin a depresií. Klastický materiál sa vyznačuje značnou premenlivosťou od rozšírených zlepencov, pieskovcov a bridlíc až po menej bežné slieňovce a vápence. Typickým znakom molasy je asymetrický vývoj, kde rôzne horniny predstavujúce odlišné prostredia vzniku (fácie) pomerne rýchlo vyznievajú od úpätia vrásneného pohoria do stredu sedimentačnej panvy. Týmto tvarom sa tiež hovorí klastický klin. Niekedy však vypĺňa vnútrohorské depresie.
Molasa, Appenzellské Alpy Molasa je označenie hrubých komplexov viacerých druhov usadených hornín, prevažne však pieskovcov, ílovitých bridlíc a zlepencov, ktoré môžu vznikať v kontinentálnom, morskom, brakickom a jazernom prostredí, rozrušovaním vyvrásneneného horstva v predhlbni alebo aj v medzihorských panvách. Molasové predhlbne majú lineárny tvar a dĺžku často presahujúcu 1000 km. Vznikajú v predpolí orogénu, na hranici medzi platformou a dvíhajúcim sa horským pásmom, ktoré najčastejšie reprezentuje flyšová zóna. Na rozdiel od flyšu, na ktorý väčšinou diskordantne nasadá, však tieto sedimenty nevznikajú v morskom, ale skôr v riečnom a jazernom prostredí nížin a depresií. Klastický materiál sa vyznačuje značnou premenlivosťou od rozšírených zlepencov, pieskovcov a bridlíc až po menej bežné slieňovce a vápence. Typickým znakom molasy je asymetrický vývoj, kde rôzne horniny predstavujúce odlišné prostredia vzniku (fácie) pomerne rýchlo vyznievajú od úpätia vrásneného pohoria do stredu sedimentačnej panvy. Týmto tvarom sa tiež hovorí klastický klin. Niekedy však vypĺňa vnútrohorské depresie. Molasa môže v niektorých prípadoch celkom zaplniť okrajovú panvu, pričom môže dosiahnúť obrovské hrúbky, často až 3000 - 6000 m. Vzniká tak zarovnané depozičné prostredie, ktoré však aj naďalej v hĺbke skrýva svoju synklinálnu štruktúru. Príkladmi molasy sú rozsiahle výplne predhlbní terciérnych pohorí ako je Molasová panva v Alpách, Čelná predhlbeň v predpolí Karpát alebo Himalájí.
Opis Volavka popolavá meria 90 – a váži 1100 – 1700 g. Telo aj chvost má modrastosivé, hlavu bielu s čiernym pásom smerujúcim dozadu do chochola. Zobák má žltý. Krk je biely s čiernymi čiarkami. Ručné a predlakťové letky sú čierne. Nohy má tmavohnedé. Samec aj samica majú rovnaké zafarbenie. Mláďatá majú čierny vrch hlavy, malý chochol a tmavú vrchnú čelusť zobáka.
Spôsob života Lyska čierna je v porovnaní s ostatnými chriašteľmi pomerne agresívny vták. V konfliktoch s rivalmi imponuje bielou platničkou na čele, výrazne kontrastujúcu s čiernym operením. Vo vzájomných súbojoch sa lysky bijú krídlami alebo sa kopú. Lyska trávi väčšinu života na otvorenej hladine a na plávanie je vybavená kožnými lemami okolo prstov. Vie sa aj dobre potápať, pričom pred ponorom zmenšuje výtlak tela tak, že si perie primkne k telu. Hniezdenie Hniezdi na stojatých vodách. Potrava Potravu tvoria pobrežné a vodné rastliny, hmyz, slimáky a červy.
Ekológia Všetky druhy škľabiek sú viazané na substrát dna (bahno, piesok, pôda) vodných tokov, či jazier v ktorých žijú. Potravu získavajú filtrovaním vody, pričom dospelý jedinec škľabky je schopný prefiltrovať za deň aj viac než sto litrov vody, čím ju v podstate čistí od rôznych organizmov (fyto a zooplankton) a pravdepodobne aj od čiastočiek detritu či mikroúlomkov hornín (stále sa len skúma, čo všetko je súčasťou jedálnička škľabiek). Škľabky sú viacej viditeľné len počas presunov, ku ktorým nedochádza často. V zimnom období sa škľabky zahrabávajú hlbšie do substrátu v ktorom prečkávajú zimné obdobie. Škľabka rybničná/veľká ( Anodonta cygnea ) žije v s stojatých vodách jazier najmä v teplejších oblastiach južného Slovenska. Škľabka riečna ( Anodonta anatina ) je z pohľadu ekologických nárokov veľmi variabilná a žije takmer na celom našom území od veľkých riek cez mŕtve ramená, potoky po priehrady a jazerá. Škľabka ploská ( Pseudanodonta complanata ) žije najmä v pomaly tečúcich vodách riek a potokov. Lastúry škľabiek bývajú pokryté nárastom machoviek zatiaľ čo lastúry príbuzných korýtok (Unio) bývajú obrastené riasami.
Krakľa belasá () je vták z čeľade krakľovité ( Coraciidae ). Vďaka azúrovomodrému opereniu krídel a hrdzavočervenému opereniu chrbta je prakticky nezameniteľná. Obýva otvorené oblasti riedko porastené stromami západnej palearktickej oblasti. Od 70. rokov jej stavy v Európe klesajú, na Slovensku bolo dokázané hniezdenie už len na 2,10 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov krakľa belasá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci.
Invázny/introdukovaný druh škľabky V slovenských riekach a jazerách sa približne od 70. rokov minulého storočia intenzívne šíri škľabka ázijská ( Sinanodonta woodiana ), ktorej juvenilné štádiá - glochídie sa sem dostali na žiabrach dovezených a vysadených rýb (amur, tolstolobik, hrúzovec). Škľabka ázijská dorastá do 18 cm dĺžky a jej lastúra má kompaktný okrúhlastý tvar. Sfarbenie lastúry je výraznejšie a napohľad krajšie ako majú lastúry našich pôvodných druhov škľabiek. Dôležitým rozlišovacím znakom medzi lastúrou škľabky ázijskej a lastúrami našich druhov škľabiek je existencia 5 vypuklých línií vo vrcholovej časti lastúry škľabky ázijskej, tieto výrazné línie naše pôvodné druhy na lastúrach nemajú. Pravá a ľavá časť schránky škľabky ploskej ( Pseudanodonta complanata)
Mora gama ako škodca Je to polyfágny druh, v niektorých rokoch spôsobuje značné škody. Škodia húsenice, ktoré skeletujú listy. Pri masovom výskyte ničia takmer celú listovú čepeľ. Húsenica mory gama Vývoj Škodca prezimuje obyčajne v štádiu húsenice na hostiteľských rastlinách alebo pod suchými zvyškami na zemi, ale môže prezimovať aj v iných štádiách. Na jar po zakuklení vyletujú motýle, ktoré v máji alebo začiatkom júna kladú vajíčka na listy rozličných kultúrnych rastlín. Húsenice jednej generácie poškodzujú často hrach, repu a zemiaky. Zakukľujú sa vo voľných zámotkoch, najčastejšie v mieste žerú. V auguste sa objavujú motýle, ktoré kladú vajíčka na repe, ďateline a na iných rastlinách. Húsenice tejto generácie prezimujú.