Z fyzika pseudovedec a pseudopolitik V júli 1922 Lenard zverejnil tzv. Napomenutie nemeckým prírodovedcom, ktoré vyšlo ako predslov k jeho knihe. Napomenutie tvorilo prelom v jeho živote. Odvtedy sa antisemitizmus dostal priamo do jeho vedeckých publikácií. Na konferencii v Lipsku v septembri 1922 prekročil Lenard hranice akademickej slušnosti, keď pri zahajovacom zasadnutí o teórii relativity nechal svojich prívržencov rozdávať letáky, ktoré obsahovali tie isté radikálne myšlienky ako jeho Napomenutie. Vyhlásenie, ktoré bolo zamerané proti Einsteinovi sa objavilo aj v tlači. Na jeseň roku 1922 bola Einsteinovi udelená Nobelova cena. Lenard bol tým tak pohoršený, že oznámil výboru pre Nobelove ceny protest a poskytol ho vo februári 1923 tlači. Žiaden iný známy nemecký fyzik, ktorý bojoval proti Einsteinovi alebo proti modernej fyzike, ba ani Johannes Stark, nebol tak jasne antisemitský ako Lenard v rannom období Weimarskej republiky (1919 - 1933). Začiatkom roka 1927 sa vzdal iných záujmov a venoval sa skúmaniu veľkých prírodovedcov minulosti, čoho výsledkom bola kniha Veľkí prírodovedci vydaná v roku 1929. Tlačil v nej do popredia nacistické idey a terminológiu, ktoré vytvorili nakoniec princíp jeho práce Nemecká fyzika (4 zväzky, 1936-37). Ondrej Póss upozorňuje na tri okolnosti, ktoré mali významný vplyv na Lenarda. Prvou bola strata jeho jediného syna Wernera, ktorý umrel vo februári 1922 čiastočne v dôsledku podvýživy počas prvej svetovej vojny. Druhou okolnosťou bolo to, že Lenard počas vojny uložili svoje zlato do štátnych dlhopisov. Tieto dlžné úpisy (spolu s jeho úsporami z peňazí z Nobelovej ceny) sa v dôsledku inflácie celkom znehodnotili. Lenard tvrdil, že mu peniaze ukradla klamárska židovská vláda Weimarskej republiky. Štátny pohreb Walthera Rathenaua v Reichstagu, v Berlíne 27. júna 1922Najvýznamnejším faktorom v Lenardovom vývoji k nacionálsocializmu a antisemitizmu bola udalosť, ktorá sa odohrala 27. júna 1922. Niekoľko dní predtým radikáli zavraždili politika Walther Rathenau, ktorého otec bol židovský podnikateľ a zakladateľ spoločnosti AEG. Rathenau bol v tej dobe minister zahraničných vecí Weimarskej republiky, ktorý v apríli 1922 podpísal Rapallskú zmluvu, ktorá bola prvou zmluvou, ktorou sa porušila diplomatická izolácia sovietskeho Ruska. Hoci Rathenau konal ako nemecký demokrat a vlastenec, extrémna pravica označovala Rapallskú zmluvu ako spoluprácu s boľševikmi a súčasť svetového židovsko-komunistického sprisahania proti Nemecku. Rathenauva pohreb plánovaný na 27. júna 1922 sa v Berlíne stal miliónovú manifestáciou na obranu demokracie a mal byť štátnym smútkom. Lenard (vtedy práve 60 ročný) sa rozhodol tento štátny smútok v Heidelbergu nerešpektovať. Vodca študentov (sociálny demokrat) sa pokúšal ráno 27. júna donútiť univerzitu a úrady, aby Lenardov fyzikálny ústav spustiť štátnu vlajku na pol žrde a prerušil v tomto dni prácu. Keď tento pokus zlyhal, zmobilizoval študentov a odborárov a zajatého Lenarda dav viedol k odborárskej centrále. Dav viac ako sto ľudí sprevádzalo niekoľko policajtov, ktorí ho potom preventívne uväznili aby zabránili tomu aby skončil v miestnej rieke Neckar. To čo demokrati považovali za poníženie neskôr nacisti vyzdvihli ako hrdinský čin. 1. apríla 1924 bol Hitler za svoju účasť na puči odsúdený a uväznený. 8. mája 1924 napísal Lenard a Stark do Veľkonemeckých novín podporný článok. 15. mája 1926 odcestoval vtedy už 64 ročný Lenard do susedného okresu, aby sa zúčastnil na manifestácii za Hitlera. O dva roky neskôr (1928) navštívil Hitler a jeho stranícky sekretár Rudolf Hess po prejave v Heidelbergu Lenarda v jeho byte už ako hrdinu.