TUKE-KEMT/reranking-skquad huggingface dataset:
1960 – 1980 Prvé organizácie ozbrojeného odporu začali vznikať na začiatku 60. rokov a pozostávali predovšetkým z členov zakázanej Guatemalskej strany práce a mladých, ľavicovo orientovaných dôstojníkov, ktorí sa 13. novembra 1960 otvorene vzbúrili proti rozkazom vládnucej chunty. Väčšina z nich bola vtedy zmasakrovaná, no tí, ktorý prežili sa ukryli do hôr a podľa vzoru kubánskej revolúcie odštartovali partizánsku vojnu. V tom čase najväčšia povstalecká organizácia, známa ako Ozbrojené sily povstalcov (Fuerzas Armadas Rebeldes), uskutočňovala útoky proti vojenskej chunte a jej podporovateľom aj priamo v Guatemala City, pričom napr. v r. 1968 zavraždili amerického veľvyslanca Johna Gordon Meina . V priebehu 70. rokov vzniklo viacero ďalších povstaleckých skupín, ako napr. Revolučná organizácia ozbrojeného ľudu , či Partizánska armáda chudobných , pričom všetky tieto organizácie nadviazali úzku spoluprácu. Armáda už od začiatku proti povstalcom podnikala tvrdé kroky a zintenzívnila represie, pričom od druhej polovice 60. zriaďovala tzv. eskadry smrti, ktoré uskutočňovali početné vraždy, únosy a „zmiznutia“ politických odporcov režimu. Napriek všetkým týmto udalostiam však občiansky konflikt v 60. a 70. rokoch mal pomerne nízku intenzitu oproti tomu, čo nasledovalo v 80. rokoch.
Vlajka Hnutia 26. júla Hnutie 26. júla (špan.: Movimiento 26 de Julio , skr. M-26-7 ) bola kubánska guerillová organizácia, ktorá na konci 50. rokov 20. st. pod vedením Fidela Castra uskutočnila revolúciu proti diktátorovi Fulgenciovi Batistovi. Názov hnutia sa viaže k udalostiam z 26. júla 1953, keď skupina vyše 150 revolucionárov pod vedením právnika Fidela Castra uskutočnila ozbrojený útok na kasárne Moncada a Bayamo, pričom cieľom tejto akcie bolo spustenie povstania proti diktátorskému režimu Fulgencia Batistu. Útok sa skončil neúspešne a väčšina jeho účastníkov bola zabitá (len veľmi malá časť z nich zahynula priamo pri útoku, väčšinu zavraždili neskôr počas „výsluchov“ po zadržaní alebo vo väzniciach). Zvyšok účastníkov útoku, vrátane Fidela Castra a jeho brata Raúla odsúdili na dlhoročné tresty odňatia slobody vo väznici na Isla de Pinos (dnes Isla de Juventud – Ostrov mládeže ). Na upokojenie domácej situácie udelil v máji 1955 Batista väčšine svojich politických väzňov milosť, vrátane Castra a jeho útočníkov z Moncady. Castro bol už v tom čase v rámci protibatistovskej opozície veľmi populárny a 12. júna 1955 oficiálne založil Hnutie 26. júla . O necelý mesiac na to odišiel do exilu v Mexiku, kde začal formovať ozbrojenú vetvu hnutia, s ktorou plánoval vylodiť sa na Kube a spustiť revolúciu. Medzitým sa napriek policajnému prenasledovaniu a represiám rozrástlo Hnutie 26. júla aj priamo na Kube, obzvlášť vo veľkých mestách ako Havana či Santiago de Cuba, kde je jedným z popredných aktivistov hnutia Frank País (zavraždený Batistovou políciou 30. júla 1957). Po spustení partizánskej vojny v decembri 1956 sa mnohí členovia hnutia pridali ku Castrovým povstalcom v horách (táto časť hnutia sa začala nazývať Ejército Rebelde ), alebo pokračovali v odbojovej činnosti v mestských oblastiach (tzv. mestský front). Hoci obe vetvy hnutia úzko spolupracovali, nie vo všetkých otázkach dosiahli konsenzus a niekedy dochádzalo k rozporom. K takejto situácii došlo napr. v prípade generálneho štrajku z 9. apríla 1958, ktorý presadzoval mestský front, zatiaľčo Castro ho odmietal ako neefektívny. To sa ukázalo ako pravda a štrajk už v zárodku Batista brutálne potlačil. Po víťazstve revolúcie v januári 1959 sa Hnutie 26. júla pod vedením F. Castra stalo najsilnejšou stranou v novej vláde a v júli 1961 sa spojilo s ďalšími organizáciami protibatistovského odboja, aby sa v r. 1965 pretransformovalo na Komunistickú stranu Kuby .
Maximiliano Hernández Martínez ( 21. október 1882, San Matías, Salvádor - † 15. máj 1966, veľkostatok Jamastrán, Honduras) bol salvádorský vojak a diktátor. Pochádzal z ôsmich detí. Po ukončení vojenskej školy v Guatemale sa postupne stal brigádnym generálom. V roku 1931 bol zvolený za viceprezidenta republiky. O deväť mesiacov neskôr, po vojenskom prevrate sa stal prezidentom, čo o rok neskôr potvrdil aj parlament. Vládol autoritárskym spôsobom a prostredníctvom dekrétov 13 rokov. V r. 1932 krvavo potlačil povstanie roľníkov proti svojej vláde, pričom dal zmasakrovať vyše 10 000 ľudí. Bol horlivým fašistom a zaviedol rasistický zakon, ktorý zabraňoval vstupu černochov do krajiny. Na druhej strane, počas jeho vlády nastalo ozdravenie verejných financií, bola založená štátna emisná banka, vyrovnal sa zahraničný dlh a bola vybudovaná salvádorská časť Panamerickej magistrály. Založil fondy financujúce bývanie pre chudobných, civilným osobám zrušil právo nosiť zbraň a nechal stíhať každého, kto bol "tulák a neviedol čestný život". Kriminalitu potláčal drakonickými zákonmi. Trestom za krádež bola amputácia ruky, v prípade recidívy poprava zastrelením. V roku 1939 presadil čiastočné volebné právo žien. V roku 1944 odstúpil po generálnom štrajku, vyvolanom rozhodnutím parlamentu o predĺžení jeho funkčného obdobia. Zomrel zavraždený svojím šoférom o 22 rokov neskôr v exile v Hondurase. Ten ho dobodal na smrť ako pomstu za smrť jeho otca, ktorý bol jednou z obetí Martinezovej diktatúry. Kategória:Narodenia v 1882 Kategória:Úmrtia v 1966 Kategória:Prezidenti Salvádora Kategória:Diktátori
Prvé pokusy o kreslo prezidenta López Obrador sa o úrad prezidenta uchádzal trikrát - vo voľbách v roku 2006, 2012 aj 2018. V roku 2006 ako kandidát Strany demokratickej revolúcie skončil tesne na druhom mieste za víťazom Felipem Calderónom (PAN) v pomere 35,9% ku 35,3%. V roku 2012 skončil znovu ako kandidát PRD opäť druhý, keď ho porazil Enrique Peña Nieto (PRI) v pomere 38,2% ku 31,6%. V oboch prípadoch mal teritoriálne podporu najmä v južných štátoch (domovské Tabasco, Guerrero, Oaxaca).
Okrajom Važeckej doliny prechádzajú tri značkované turistické chodníky. Najnižšia  zeleno označená cesta ide ponad Cestu Slobody lesným porastom zo Štrbského Plesa k bývalej Chate kpt. Rašu a ďalej ku starej horárni Tri studničky. Potom vystupuje v serpentínach na Grúnik a popod juhozápadný hrebeň Kriváňa k Vyšnej priehybe. Odtiaľ šikmo vpravo pretína široký Krivánsky žľab a pod Daxnerovým sedlom sa napája na  modro značkovanú cestu od Jamského plesa. Druhou veľmi frekventovanou cestou je  červenou značená magistrála, ktorá pretína celé južné úbočie Vysokých Tatier. Z Podbanského ide okolo horárne na Troch studničkách ku bývalej Chate kpt. Rašu, odtiaľ miernym výstupom do Važeckej doliny. Treťou je  modro značená trasa, ktorá odbočuje z magistrály tesne pred Jamským plesom a vystupuje južným úbočím Malého Kriváňa cez Jamy a nad Krivánskymi baňami sa spája so  zelenou značkou od Grúnika do Daxnerového sedla a potom vystupuje na vrchol Kriváňa.
Suchá dolina , na turistických mapách ako Dolina suchej vody , býva označovaná aj ako važecká Suchá dolina alebo Suchá dolina važecká , Suchovodská dolina , dolina Suchej vody (, , ) je dolina, ktorá je samostatným odvetvím Važeckej doliny, ktoré smeruje rovnobežne s ňou v dĺžke pod Nefcerské sedlo. Do Važeckej doliny ústi v jej prednej časti.
Prístup Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie Murnou dolinou z osady Čierny Váh do Važca zeleno značený chodník.
Turistika Okrajom Važeckej doliny prechádzajú tri značkované turistické chodníky. Najnižšia zeleno označená cesta ide ponad Cestu Slobody lesným porastom zo Štrbského Plesa k bývalej Chate kpt. Rašu a ďalej ku starej horárni Tri studničky. Potom vystupuje v serpentínach na Grúnik a popod juhozápadný hrebeň Kriváňa k Vyšnej priehybe. Odtiaľ šikmo vpravo pretína široký Krivánsky žľab a pod Daxnerovým sedlom sa napája na modro značkovanú cestu od Jamského plesa. Druhou veľmi frekventovanou cestou je červenou značená magistrála, ktorá pretína celé južné úbočie Vysokých Tatier. Z Podbanského ide okolo horárne na Troch studničkách ku bývalej Chate kpt. Rašu, odtiaľ miernym výstupom do Važeckej doliny. Treťou je modro značená trasa, ktorá odbočuje z magistrály tesne pred Jamským plesom a vystupuje južným úbočím Malého Kriváňa cez Jamy a nad Krivánskymi baňami sa spája so zelenou značkou od Grúnika do Daxnerového sedla a potom vystupuje na vrchol Kriváňa. Samotná Važecká dolina je pre turistov uzavretá.
Poloha a prírodné podmienky Pohorie sa tiahne východozápadným smerom, od Jánoviec pri Poprade až po Kráľovu Lehotu pri sútoku Bieleho a Čierneho Váhu. Jeho severné svahy spadajú do Podtatranskej kotliny, južnú hranicu s Nízkymi Tatrami tvorí údolie Čierneho Váhu. Východnejšie je situovaná hlboká a výrazná Vikartovská priekopa, ktorou preteká horný tok rieky Hornád, patriaca Hornádskej kotline. Hlavný hrebeň pohoria len málokde klesá pod hranicu 1 000 metrov nad morom. Svoj vrchol dosahuje na Kozom kameni (), ktorý má dva vrcholy spojené úzkym skalnatým hrebeňom. Potom mierne klesá cez Krížový vrch () a Krížovú () do hlbokého zárezu pri Kvetnici. Reliéf pohoria má prevažne charakter vrchoviny. Pohorie je sčasti tvorené Važeckým krasom, rozprestierajúcim sa južne od Važca na ploche približne 30 kilometrov štvorcových. Vyskytujú sa tu najmä podzemné krasové javy, najznámejším z nich je sprístupnená Važecká jaskyňa.
Vymedzenie Važecký chrbát tvorí západnú časť pohoria a z veľkej časti ho ohraničuje údolie Čierneho Váhu z juhu a Bieleho Váhu zo severozápadu. Na západe a severe susedí s Liptovskou kotlinou, na severovýchode s Popradskou kotlinou (tieto dve sú podcelkami Podtatranskej kotliny), na východe pokračujú Kozie chrbty podcelkom Dúbrava. Na juhovýchode susedí Vikartovská priekopa, patriaca pod Hornádsku kotlinu, a južne sú údolím Čierneho Váhu oddelené Kráľovohoľské Tatry, podcelok Nízkych Tatier.
Okolie Jej stredná časť má názov Zadný handel a niečo nižšie je Predný handel a Poľana po babou. Preteká ňou Zlomiskový potok, ktorý v spojení s Furkotským potokom tvorí Biely Váh. V dolnej časti doliny leží Jamské pleso, v hornej časti je Krivánske Zelené pleso a Malé pliesko. Dolina je rozdelená južným hrebeňom Malého Kriváňa na Krivánsky žľab a Krivánsky kotol. Hranicu Važeckej doliny na severe a severozápade tvorí záver krivánskej rázsochy a na východe Suchá dolina a Jamský hrebeň vychádzajúci z Krátkej.
Prístup Na vrchol nevedie značená trasa, no západne situovanou dolinou Ráztoky vedie žlto značený turistický chodník z rázcestia Ipoltica (napojenie na chodník z osady Čierny Váh) do sedla Priehyba. Tam sa pripája na hrebeňovku (Cesta hrdinov SNP), z ktorej sa dá cez Veľkú Vápenicu prejsť na vrchol po hrebeni.
Lavínové žľaby Priamo z masívu spadá smerom na severovýchod strmý lavínový žľab do Spálenej doliny a tiež smerom na juhozápad spadá do časti Hlbokej doliny nazývanej Vrece o niečo miernejší skalnatý žľab.
Poloha Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží na hranici Žilinského a Prešovského kraja a okresov Liptovský Mikuláš a Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Važec a Štrba. Najbližšími sídlami sú východne ležiace obce Šuňava a Štrba, severozápadne situovaný je Važec a západne sú obce Východná, Hybe a osada Čierny Váh. Vrcholom vedie hranica ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Prístup Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie do sedla Muránsko modrý chodník z osady Čierny Váh. Východne situovanou Murnou dolinou vedie zeleno značená trasa z Čiernovážskej doliny do Važca.
Stav Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,774 km (57,8 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na úseku dlhom 0,564 km (42,2 % priebehu) v stave nevyhovujúcom. V roku 2015 prebehla na ceste rekonštrukcia s cieľom opravy vodovodnej prípojky v miestnej časti v úseku dlhom 242 m na polovici vozovky. V roku 2019 bola pri stanici posilnená vozovka v 500 m dlhom úseku cesty.
História Cesta bola v rokoch 1946 až 1950 klasifikovaná ako cesta II. triedy II/522 a už v 40. rokoch mala bezprašný povrch. V roku 1950 bola preklasifikovaná na cestu I. triedy.
Cesty  Cesty I. triedy: 54,215 km Cesty II. triedy: 81,917 km Cesty III. triedy: 155,107 km
Stav Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,93 km (18,8 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na zvyšnom úseku – 0,402 km (81,2 % priebehu) v stave nevyhovujúcom.
Pozri aj  Rýchlostná cesta M2 Cesta I/66
Priebeh Dôležitá cestná komunikácia E50 vedie Európou v smere západ – východ a spája pobrežie Atlantiku a Kaspického mora. : komunikácia začína v meste Brest a v trase N12 vedie cez Saint-Brieuc do Rennes, kde pokračuje ako N157 cez Laval do Le Mans a po A11 cez Chartres do (po A10) Paríža. V trase A4 smeruje k mestu Remeš (priberá E17) a cez Metz na hranicu s Nemeckom : ako cesta číslo 6 obchádza Saarbrücken v smere na Mannheim (križuje E31 a E35) a Heilbronn (križuje E41, neskôr E43) prichádza do Norimbergu. Tu križuje E45 a E56 a pokračuje v trase cesty číslo 6 na Amberg a hraničný prechod Waidhaus : cesta pokračuje cez Rozvadov ako D5 na Plzeň (križuje E49 a E53) a Prahu (križuje E48, E55, E65), kde prechádza na D1 do miest Jihlava a Brno (križuje E461 a E462). V Slavkove prechádza po ceste I/50 cez Bučovice, Uherské Hradiště a Uherský Brod na hraničný prechod Starý Hrozenkov : po ceste I/9 vedie do Trenčína, kde sa napája na E75 a ako diaľnica D1 pokračuje cez Bytču (priberá E442) na križovatku Hričovské Podhradie. Odtiaľ pokračuje ako D3 (do Strážova, kde sa odpája od E75) a I/61 do Žiliny (kde končí E442). V Žiline obchádza centrum mesta po I/60 a ako I/18 smeruje cez Martin, Ružomberok (križuje E77 a pokračuje po D1), Poprad a Prešov do Košíc. Spája sa s E58 a po ceste I/19 vedie cez Sečovce a Michalovce na hraničný prechod Vyšné Nemecké : trasa pokračuje po M06 cez Užhorod, Mukačevo, Stryj, (po M12 ) Ternopiľ (križuje E85), Chmeľnyckyj, Vinnycia, Kropyvnyckyj, Znamjanka; (po M04 ) Dnipro (križuje E105), Doneck (prechádza na M03 ) a opúšťa územie Ukrajiny : na ruskom území vedie spolu s E40 k mestu Rostov nad Donom, ďalej po M-4 a M-29 do Armaviru, Mineraľnych Vod, Grozného do Machačkaly <!--
Stav Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,355 km (100 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Stav Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,158 km (11,9 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na úseku dlhom 1,167 km (88,1 % priebehu) v stave nevyhovujúcom. Na ceste sa nachádza jeden most a jeden priepust.
Označenie Do roku 2016 bol tento úsek označený ako cesta S69 a ako S1 bola označená dnešná cesta S52.
História Cesta I/79 vznikla pretriedením a prečíslovaním cesty II. triedy 553 v roku 1997.
Dejiny Cesta vznikla v januári 2019 prekategorizovaním cesty III/1400 v celej dĺžke na cestu II. triedy.
Stav Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 1,620 km (100 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Dejiny Cesta vznikla v decembri 2019 prekategorizovaním cesty III/1113 v celej dĺžke na cestu II. triedy.
Priebeh Začína na križovatke s I/50 a E50 pri Slavkove u Brna, odkiaľ pokračuje cez Žarošice, Kyjov, Veselí nad Moravou (križuje I/55), Blatnice pod Svatým Antonínkem (križuje I/71).Pred obcou Boršice u Blatnice sa križuje s III\1004 , v obci sa križuje s III\1003 . V Slavkove sa križuje s II\499 a za obcou sa križuje s III\1002 . V Blatničke sa križuje s III\1005 .Pred Stráňami sa križuje s III\1001 a v obci sa križuje s III/1000. Potom cesta pokračuje na štátnu hranicu so Slovenskom, kde končí a odkiaľ pokračuje slovenská cesta I/54.
Priebeh  : cesta začína na križovatke s E30 pri Magdeburgu a vedie cez Halle, Lipsko (odtiaľ po Plauen peáž s E51), Geru a Plauen na hraničný prechod Vojtanov : od hranice vedie po ceste I/21 ku Chebu (odtiaľ po Jenišov peáž s E48), pokračuje po I/6 a následne I/20 cez Plzeň (križuje E50) do Českých Budějovíc (križuje E55 a E551). Odtiaľ (v peáži s E551) po I/34 do Třebone a po I/24 na hraničný prechod Halámky : od hranice vedie po spolkovej ceste 2 cez Schrems, Vitis, Horn, odtiaľ po ceste 4 cez Ziersdorf a Stockerau (v peáži s E59) do Viedne
Stav Cesta prekonáva vodné toky jedným mostom a troma priepustami. Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,760 km (16,8 % priebehu) vo veľmi dobrom a na úseku 3,763 km (83,2 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Priebeh Cesta je staničená proti smeru hodinových ručičiek a začína aj končí v križovatke s cestou I/61, vedúcej do mesta od Bratislavy zo západného smeru po ulici Kragujevská. Pokračuje južným smerom popod mimoúrovňovú križovatku Rondel a následne už ako ulica Mostná križuje I/64 od Prievidze, ktorá vedie po Rajeckej ceste. Stáča sa východným smerom a v hlbokom záreze vedie už ako Nemocničná, križuje niekoľko komunikácii a obchádza nemocnicu. Následne pri hypermarkete Tesco vchádza do najvýznamnejšieho dopravného uzla mesta, kde križuje ulicu Košická, privádzajúcu po ceste I/18 dopravu od Popradu. Pokračuje severovýchodným smerom po ulici Na Horevaží a v ľavotočivom oblúku križuje cestu II/583 na Terchovú. Pobrežím Váhu vedie západným smerom po križovatku s cestou I/11 od Ostravy, kde sa stáča na juhozápad a pokračuje mimoúrovňovou estakádou až na križovatku s Kragujevskou a cestou I/61, kde končí.
Priebeh Cesta sa začína križovatkou s cestou I/16 a III/2644 neďaleko Tomášoviec a pokračuje na severovýchod cez obec Veľká Ves. V obci Kalinovo sa križuje s III/2642 a v nasledujúcej obci Breznička s III/2714. Cesta smeruje do okresného mesta do Poltár, kde sa postupne križuje s III/2715, III/2713, III/2669 a III/2725. V obci České Brezovo sa ďalej križuje s III/2726 a III/2720. Ďalej nasleduje obec Zlatno a v nej križovatka s III/2727. II/595 pokračujúc smerom do Kokavy nad Rimavicou sa ešte križuje s III/2776 a II/526 v samotnom centre spomínanej obce. V tejto križovatke sa cesta končí.
Zaujímavosti Po ceste viedol európsky ťah E50, pričom po nej viedol už v čase, keď bola cestou III. triedy. Išlo o jediný takýto prípad na Slovensku. Zmena klasifikácie pôvodnej cesty III. triedy bola vyvolaná práve nevhodnosťou pôvodného zaradenia – európske ťahy musia byť minimálne cestami I. triedy.
Pozri aj  Zoznam ciest I. triedy v Česku Cesta I. triedy 51 (Slovensko)
Pozri aj  Zoznam ciest I. triedy v Česku Cesta I. triedy 49 (Slovensko)
Pozri aj  Zoznam ciest I. triedy v Česku Cesta I. triedy 54 (Slovensko)
Cesty II. triedy
História Cesta bola pôvodne kategorizovaná ako II/510 . Neskôr došlo k úprave povrchu a rozšíreniu cesty a bola prekategorizovaná na I/76 . Voľné číslo potom dostala cesta Most pri Bratislave-Galanta, ktorá bola pôvodne len cestou III. triedy.
Jej stredná časť má názov Zadný handel a niečo nižšie je Predný handel a Poľana po babou. Preteká ňou Zlomiskový potok, ktorý v spojení s Furkotským potokom tvorí Biely Váh. V dolnej časti doliny leží Jamské pleso, v hornej časti je Krivánske Zelené pleso a Malé pliesko. Dolina je rozdelená južným hrebeňom Malého Kriváňa na Krivánsky žľab a Krivánsky kotol. Hranicu Važeckej doliny na severe a severozápade tvorí záver krivánskej rázsochy a na východe Suchá dolina a Jamský hrebeň vychádzajúci z Krátkej.
Názov Do dolinky, ktorá je uzavretá vysokými horskými hrebeňmi sa dostáva málo slnečného svitu, preto ju po takmer celý rok pokrýva sneh. O snehovom poli v najvyššej časti dolinky bol rozšírený názor, že je pozostatkom dávneho zaľadnenia. Ukázalo sa, že to nie je pravda.
Turistika Do doliny nevedie turistický chodník
Turistika Do doliny nevedú turistické chodníky. Pohyb v doline je možný len s horským vodcom. Zlomiská sú prírodnou rezerváciou.
Prístup Dolinou prechádza významná cestná spojnica Horehronia a Liptova - cesta I. triedy č. 72. Dolina je významnou oblasťou cestovného ruchu s početnými ubytovacími i stravovacími zariadeniami. Zachovaná drevená i murovaná architektúra sa postupne mení na rekreačné objekty. Obraz doliny dotvárajú početné drevené senníky, najmä v strednej časti doliny.
Turistika Do doliny nevedú turistické chodníky. Dolina je prísnou prírodnou rezerváciou TANAPu.
Turistika Do doliny nevedú turistické chodníky. Dolina je v prísne chránenej prírodnej rezervácii TANAPu.
Turistika Do doliny nevedú turistické chodníky.
Turistika Do dolinky nevedú turistické chodníky.
Príroda V dobe ľadovej bola pokrytá ľadom. V dolnej časti doliny rastie hustý les. V doline v dávnych dobách sa pásaval dobytok a ovce.
Klíma Hlavný vplyv na klímu v doline má geografická poloha a nadmorská výška. Dolina patrí najmä jej vyššia časť do chladnej oblasti ktorá je mierne chladná. Typickým pre dolinu je klesanie teploty a nárast zrážok s rastúcou nadmorskou výškou. Najchladnejším mesiacom býva január s priemernou dennou teplotou 4,5 – 7 ° C. Pričom dni s prízemných mrazom sa často vyskytujú ešte na prelome apríla a mája. V súčasnosti sa aj tu objavujú častejšie výkyvy počasia pre túto oblasť menej typické.
Turistika Do doliny nevedie žiadny značkovaný chodník, preto je turisticky neprístupná.
Turistika Do doliny nevedú turistické chodníky. Je v chránenej prírodnej rezervácii.
Vegetácia v doline Dolná časť doliny vo výške 970 až je porastená prevažne smrekovým lesom. Ďalej vo výške 1 380 – sa nachádza kosodrevinový porast. Na niekoľkých miestach okolo výšky sa nachádzajú početné a lúky a toto obzvlášť platí v alpínskom stupni od vyššie.
Opis Dolinu ohraničujú kopce s hustým porastom prevažne bukových lesov so skalnatými útvarmi. Skaly na vrchu Kykula () sú pekným vyhliadkovým bodom a vhodným miestom pre horolezecké športy. Na začiatku doliny sa nachádzajú rekreačné chaty. V doline sa nachádza osada Frankovci. Dolinou preteká Beliansky potok, ktorý je regulovaný a funguje ako rezervoár pitnej vody pre blízke obce
Turistika Blízko doliny vedie turistický chodník po zelenej značke na Sedielko a ďalej do Malej Studenej doliny. Dolina nie je prístupná pre turistov. Je chránenou prírodnou rezerváciou TANAPu.
Turistika Do doliny nevedie turistický chodník. Je prísne chránenou prírodnou rezerváciou TANAPu.
Topografia Nachádza sa už v krivánskej rázsoche, neďaleko hlavného hrebeňa Tatier. S ním ho prepája Piargový chrbát v oblasti Čubriny. Predvrchol Kôprovské plece je od hlavného vrcholu oddelený Kôprovskou priehybou . Z vrcholu na severozápad vybieha dva a pol kilometrový bočný hrebeň Prostredný chrbát oddeľujúci Hlinskú a Temnosmrečinskú dolinu.
Zaujímavosti V Krivánskej Fatre žije viacero endemitických druhov fauny a flóry.
Opis Vrch v južnej časti hlavného hrebeňa Krivánskej Fatry je druhým najvyšším v celom pohorí. Hlavný hrebeň zo severovýchodného smeru vedie z Veľkého Kriváňa () cez sedlo Bublen () a pokračuje západným smerom cez sedlo Priehyb () a na juhozápad k vrchu Stratenec (). Na jeho vrchole sa nachádzajú vápencové skaliská a veľká časť vrchu je bohatá na vápnomilnú a vysokohorskú vegetáciu. Na jeho severných svahoch sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Prípor, ktorá je súčasťou Národného parku Malá Fatra. Na vrchole Malého Kriváňa je vysoký kamenný stĺp a viacero kamenných „hniezd“, vhodných na bivak. Severné svahy odvodňuje Beliansky potok, smerujúci do Varínky, východné svahy odvádzajú vodu potokom Studenec a juhozápadné Bielym potokom priamo do Váhu. Počas merania pomocou systému GNSS (Globálny navigačný satelitný systém) a metódy RTK bola v roku 2017 zistená nadmorská výška vrcholu Výhľady Skalnatý vrchol mohutného vrchu je bez vyššej vegetácie, preto umožňuje kruhový výhľad na široké okolie. Severovýchodný horizont sčasti zatieňujú vrcholy hlavného hrebeňa Krivánskej Fatry, juhozápadnému dominujú vrcholy Martinských holí. Výborne viditeľné sú aj Žilinská a Turčianska kotlina a všetky okolité pohoria. Pri vhodných podmienkach sa na horizonte objavujú vrchy Západných a Nízkych Tatier, Veľkej Fatry, Kremnických vrchov i Vtáčnika. Juhozápadným smerom vidieť Súľovské vrchy, Javorníky, Kysuckú vrchovinu, Kysucké, Oravské a Moravsko-sliezske Beskydy.
Názov Vyplýva z priezračnosti potoka, ktorý pramení na svahoch Kriváňa a je možno sekundárne odvodený z pomenovania Bieleho Váhu. Hoci dolina zasahuje pod samotný Kriváň, názov Belianska dolina sa používa zväčša len pre najnižšie partie a horná časť, uzavretá ramenami Kriváňa, je všeobecne známa ako Veľký žľab.
Charakteristika Prostredný hrebeň sa oddeľuje z hlavného hrebeňa v Širokej veži. V tomto hrebeni leží aj turistom dobre známe Priečne sedlo. Prostredný hrot je od Žltej veže oddelený Sedlom za Prostredným. Má nižší severozápadný vrchol Malý hrot. Na juhovýchode hrebeň klesá na Sedlo pred Prostredným. Malý hrot má v juhozápadnej stene (nad Veľkou Studenou dolinou) výrazné platne, hladké, kolmé, miestami až previsnuté. Do Veľkej Studenej doliny spadá Prostredný hrot vysokými nepriehľadnými strminami a trávnatými plošinkami. Z Malej Studenej doliny vidno dve steny. Severnú, vysokú , pretína ju, v spojnici Žlté lávky a Štrbiny za Žltou stenou, Dubkeho lávka. Pred vysokú severovýchodnú stenu vystupuje samostatný vrchol Žltej steny a vľavo od nej je Malá Žltá stena, ktorá poskytuje množstvo zaujímavých horolezeckých trás.
Prístup Prístup je možný po asfaltovej a upravenej ceste až k závore, ktorá bráni prejazdu vozidiel k chránenej oblasti. Smerom k Malému Kriváňu cesta pokračuje a mení sa na chodník. Malý Kriváň na konci doliny, vľavo Belské skaly
Hrebeň Krivánskej časti Malej Fatry Turistické značky, sedlo Vráta Hlavný hrebeň Krivánskej Fatry sa začína v blízkosti obce Nezbudská Lúčka pri Váhu a pokračuje po červenej turistickej značke okolo zrúcanín Starhradu, chaty pod Suchým na vrchol Suchý (). Odtiaľ hrebeň pokračuje cez sedlo Vráta () na Stratenec (), potom cez sedlo Priehyb () na Malý Kriváň (), druhý najvyšší vrchol Malej Fatry. Sedlom Bublen () a vrcholom Pekelníka () je Malý Kriváň oddelený od najvyššieho vrcholu horstva, ktorým je Veľký Kriváň (). Hrebeň sa ďalej tiahne cez Snilovské sedlo () s hornou stanicou lanovky na Chleb (), Hromové (), Steny, Poludňový grúň () do Stohového sedla (). Odtiaľ pokračuje na výrazný vrchol Stohu () a cez sedlo Medziholie () na najkrajší vrchol – Veľký Rozsutec (). Hrebeň klesá do sedla Medzirozsutce () a naposledy stúpa na skalnatý Malý Rozsutec (). Červená turistická značka hrebeňa pokračuje do obce Zázrivá.
Opis Kriváň je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie severozápadným smerom zo Sedla pod Malým Salatínom na Kohút (). Západne sa nachádza Ostré () a Brankov (), južne Vyšný Brankov (), Bohúňovo (), Magura () a Malý Salatín (), východne Chopec () a Príslop () a severne Kohút (). Vrch patrí do povodia Váhu a odvodňujú ho prítoky Ludrovčanky. Vrcholom vedie značený turistický chodník z Ludrovej. Výhľady Vrchol a hrebeň Kriváňa pokrýva lesný porast s menšími čistinami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier a susednej Veľkej Fatry, pri priaznivých podmienkach tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy a Malú Fatru.
Turné, ktoré bolo venované tomuto albumu absolvoval Gilmour s Rickom Wrightom, Philom Manzanerom a Guyom Prattom, na saxofón hral Dick Parry („Money“, „Shine On You Crazy Diamond“, „Us and Them“ a „Wearing the Inside Out“), na klávesy dlhoročný spolupracovník skupiny Pink Floyd aj Rogera Watersa Jon Carin. Orchester počas vystúpenia v poľskom Gdansku dirigoval Zbigniew Preisner. Na londýnskej show sa spojil s Gilmourom aj bubeník skupiny Pink Floyd, Nick Mason a na vystúpení hosťoval aj David Bowie, ktorý spieval v skladbách „Comfortably Numb“ a „Arnold Layne“, ktoré boli potom vydané na singli.
Výroba albumu  Pink Floyd David Gilmour – spev, gitary, klávesy Nick Mason – vokály v skladbe „Learning to Fly“ a „Sorrow“, bicie a perkusie, automatický bubeník, zvukové efekty Spolupracovali Richard Wright – klávesy, vokály Tony Levin – basová gitara, Chapman Stick Bob Ezrin – perkusie Carmine Appice - bicie Jim Keltner – bicie Jon Carin – klávesy Tom Scott – altový a soprán saxofóny Scott Page – tenor saxofón Patrick Leonard – syntetizátory Bill Payne – Hammond organ Michael Landau – rytmická gitara John Helliwell – saxofón Darlene Koldenhaven, Carmen Twillie, Phyllis St. James, Donnie Gerrard – vokály Ken Caillat, Tom Jones, Sarah Nean Bruce – priestorový zvuk Guy Charbonneau, Le Mobile, Los Angeles – nahrávacie štúdio Andrew Jackson – prídavné zvukové efekty Phil Taylor – supervízor pre techniku a hudbu Mastering Lab & Precision Lacquer - mastering Steve O Rourke, EMKA Productions, London – manažment skupiny Pink Floyd
Zostava  Pink Floyd Syd Barrett – sólová gitara, rytmická gitara, spev Roger Waters – basová gitara, spev Richard Wright – Farfisa Compact Duo, Hammond organ, klavír, syntetizátor, vibrafón, spev Nick Mason – bicie, perkusie Spolupracovali Peter Jenner (jeden z manažérov skupiny) – vokály na začiatku skladby „Astronomy Domine“ Norman Smith – výroba Peter Brown – technik Vic Singh – dizajn
Obsadenie  Pink Floyd: David Gilmour – gitara, spev Roger Waters – basgitara, gong, vokály, spev Rick Wright – klávesy, vokály Nick Mason – bicie pes Mademoiselle Nobs – vytie v rovnomennej skladbe
História Počas tohto turné skupina odohrala 93 koncertov (tento počet koncertov prekonala skupina až v roku 1994). Pôvodné názvy albumu boli: Eclipse , Dark Side of the Moon - A Piece for Assorted Lunatics, Eclipse (A Piece for Assorted Lunatics). Počas európskej časti turné v novembri 1972 a v januári 1973 vystupovala skupina Pink Floyd spolu s Roland Petit Ballet. Pre tieto skladby bola vytvorená baletná choreografia „One of These Days“, „Careful with That Axe, Eugene“, „Obscured by Clouds“, „When You re In“, „Childhood s End“ a „Echoes“. Počas tohto tohto skupina po prvýkrát vystúpila aj s ďalšími hudobníkmi. Dick Parry hral v skladbách „Money“ a „Us and Them“ na saxofón. Skupina si priniesla aj vokalistky. Skupina Pink Floyd vystúpila 18. mája 1973 v exhibičnej hale Earls Court. Bola to vôbec prvá skupina, ktorá v tejto hale mala kedy koncert. Kvôli obrovskému úspechu v tabuľkách vďaka albumu Dark Side of the Moon, ktoré sa v USA umiestnilo na 1. priečke a americkému vydaniu singlu Money sa v júni 1973 zmenila povaha a záujem divákov. Skupina zvykla hrávať v divadlách a posluchárniach, teraz ale začala hrávať na štadiónoch.
Ocenenia Počas svojej kariéry skupina Pink Floyd dosiahla viacero ocenení: Silver Clef ( Strieborný husľový kľúč ) Skupina Pink Floyd dostala ocenenie Silver Clef („Strieborný husľový kľúč“) za ich charitatívnu prácu pre The Nordoff-Robbins Music Center v roku 1980 Grammy Skupina Pink Floyd bola viackrát nominovaná na cenu Grammy: 1973 nominácia pre album roka Dark Side of the Moon – vyhral album od Stevie Wondera Innervisions 1980 nominácia pre album roka The Wall —vyhral album od Christophera Crossa Christopher Cross 1980 nominácia pre najlepšie rockové dielo naspievané duom, alebo skupinou „Another Brick in the Wall (Part 2)“ – Grammy získal Bob Seger so skladbou „Against the Wind“ 1994 nominácia pre najlepšiu rockovú inštrumentálnu skladbu „Marooned“ z albumu The Division Bell – skladba nomináciu vyhrala American Music Awards Skupina Pink Floyd bola nominovaná na American Music Award 1995 nominácia na najlepšiu pop rockovú skupinu, alebo duo – vyhrali Ace of Base RIAA zlaté albumy: Atom Heart Mother Obscured by Clouds A Nice Pair RIAA platinové albumy: Ummagumma (1 000 000+) Meddle – 2x (2 000 000+) Dark Side of the Moon – 15x (15 000 000+) Dark Side of the Moon DVD – 2x (100 000+) Live at Pompeii VHS/DVD – 2x (100 000+) Wish You Were Here – 6x (6 000 000+) Animals – 4x (4 000 000+) The Wall – 23x (11 500 000+) A Collection of Great Dance Songs – 2x (2 000 000+) The Final Cut – 3x (3 000 000+) A Momentary Lapse of Reason – 4x (4 000 000+) Delicate Sound of Thunder – 3x (3 000 000+) Shine On - (9-CD boxed set) (1 000 000+) The Division Bell – 3x (3 000 000+) P U L S E – 2x (2 000 000+) P U L S E VHS/DVD – 8x (400 000+) Is There Anybody Out There? (The Wall Live 1980–81) (1 000 000+) Echoes: The Best of Pink Floyd 3x (3 000 000+) Albumy Dark Side of the Moon , a The Wall získali diamantové platne za predaj nad 10 miliónov kópií. Počet predaných kópií albumov skupiny Pink Floyd v USA podľa RIAA 73,500,000+ Počet predaných albumov skupiny na celom svete: 250 miliónov. Rock and Roll Hall of Fame Skupina Pink Floyd bola uvedená do Rokenrolovej siene slávy v roku 1996 do UK Music Hall of Fame bola uvedená roku 2005. Barret sa zo zdravotných dôvodov nezúčastnil žiadneho z týchto uvedení. Waters sa zo zdravotných dôvodov nedostavil na uvedenie roku 1996, ocenenie roku 2005 komentoval cez telemost. Gilmour a Mason boli na obidvoch akciách a Wright sa pre operáciu oka nemohol zúčastniť roku 2005. Ďalšie ocenenia: V roku 2002 Q magazine označil skupinu Pink Floyd ako jednu z „50 Bands To See Before You Die“ („jedna z päťdesiat, ktoré by ste mali počas života vidieť“). O dva roky neskôr tento istý časopis umiestnil skupinu Pink Floyd medzi najväčšie skupiny všetkých čias nad skupinu The Beatles, The Rolling Stones a Led Zeppelin. Hodnotilo sa podľa komplexného systému, ktorý porovnával skupiny podľa predaja albumov, umiestnení v rebríčkoch popularity, podľa vystúpení a návštevnosti koncertov. Po skupine je pomenovaná planétka 19367 Pink Floyd.
Kompozícia Pink Floyd: Their Mortal Remains exhibition --> Skladbu napísal Richard Wright. Pôvodne sa volala „The Mortality Sequence“ alebo „The Religion Song“. Počas Dark Side of the Moon Tour (hlavne pred vydaním albumu) obsahovala skladba iba organovú hru. Počas nahrávania albumu sa skupina rozhodla nahradiť organ klavírom a ku koncu nahrávania pozvať vokalistku Clare Torry.
Výroba  Pink Floyd David Gilmour - spev, gitara Richard Wright - spev, klávesy Nick Mason - bicie Roger Waters - basová gitara Spolupracovali Roy Harper – spev skladby „Have a Cigar“ Dick Parry – saxofón v skladbe „Shine on You Crazy Diamond“ Venetta Fields – vokály v skladbe „Shine on You Crazy Diamond“ Carlena Williams – vokály v skladbe „Shine on You Crazy Diamond“ Stephane Grapelli – husle v skladbe „Wish You Were Here“ (veľmi slabo počuť v závere) Produkcia Brian Humphries – technik Peter James – technik Hipgnosis – dizajn, fotografie Storm Thorgerson – úprava dizajnu Peter Christopherson – dizajn Phil Taylor – fotografie pre remasterovanú verziu Jill Furmanovsky – fotografie pre remasterovanú verziu George Hardie – ilustrácie Richard Manning – asistent dizajnu Howard Bartrop – asistent dizajnu Jeff Smith – asistent dizajnu James Guthrie - remastering Doug Sax - remastering Gerald Scarfe - „Welcome to the Machine“ hudobné video Kategória:Hudobné albumy z 1975 Kategória:Albumy Pink Floyd
Miesta vystúpení Pink Floyd vystúpil na koncertoch The Wall iba na pár miestach. Bolo to hlavne pre veľkoleposť a nákladnosť príprav a samotnej show. Bolo treba postaviť gigantickú stenu, medzi hudobníkov a obecenstvo okrem do tých čias používaných efektov na konceroch skupiny ako gigantické kruhové premietacie plátno, lietajúce prasa, pyrotechniku. The Wall Tour David Gilmour - gitary, spev Roger Waters - basová gitara, spev Nick Mason - bicie Richard Wright - klávesy 1980 ďalšia zostava na koncertoch Basová gitara - Andy Brown Gitary - Snowy White Klávesy - Peter Wood Bicie - Willie Wilson Vokály - Joe Chemay, Jim Farber, Jim Haas, John Joyce Master of Ceremonies - Cynthia Fox, Jim Ladd, Gary Yudman Konanie koncertov Sports Arena,Exposition Park ,Los Angeles, Kalifornia Nassau VeteransMemorial Coliseum , Uniondale,Long Island, New York Earls Court Exhibition Hall,Earls Court ,Londýn, Anglicko 7. február, 1980 8. február, 1980 9. február, 1980 10. február, 1980 11. február, 1980 12. február, 1980 13. február, 1980 24. február, 1980 25. február, 1980 26. február, 1980 27. február, 1980 28. február, 1980 4. august, 1980 5. august, 1980 6. august, 1980 7. august, 1980 8. august, 1980 9. august, 1980 1981 - ďalšia zostava na koncertoch Basová gitara - Andy Brown Gitary - Andy Roberts, Klávesy - Peter Wood, Bicie - Willie Wilson Vokály - Joe Chemay, Jim Farber, Jim Haas, John Joyce Master of Ceremonies - Wili Tomsik, Gary Yudman Konanie koncertov Westfalenhalle Dortmund, Nemecko Earls Court Exhibition Hall Earls Court Londýn, Anglicko 21. február, 1981 24. február, 1981 25. február, 1981 26. február, 1981 27. február, 1981 28. február, 1981 13. jún, 1981 14. jún, 1981 15. jún, 1981 16. jún, 1981 17. jún, 1981 Roger Waters sa pokúsil o prezentáciu tejto show 21. júla 1990, koncertom The Wall – Live in Berlin , ktorý mal byť oslavou zrútenia berlínskeho múru. Uskutočnil a na Potsdamerskom námestí, ktoré bolo v tom čase územím nikoho, rozdeľujúcom západný a východný Berlín.
Koncertné verzie Skupina Pink Floyd túto skladbu nikdy naživo neodohrala. Svoj debut zažila až počas turné Davida Gilmoura, On an Island Tour v roku 2006. Záznamy skladby sú na disku Remember That Night (DVD) a na bonusovom disku deluxe edície Live in Gdańsk .
História Na niektorých koncertoch skupina zahrala celý album The Dark Side of the Moon , naposledy tak urobili v roku 1975. Počas tohto turné boli koncerty oveľa prepracovanejšie, boli použité lasere a na vrchole reproduktorových veží boli umiestnené počas skladby „One of These Days“ nafukovacie prasatá, ktoré na konci skladby spadli. V Severnej Amerike a Európe boli postupne rozmiestňované tri koncertné pódia, ktoré boli 55 metrov dlhé a mali 40 metrov vysoký oblúk, ktoré predstavovali Los Angelesky Hollywood Bowl. V Európe ho sponzorovala automobilka Volkswagen, ktorá pre túto príležitosť vydala pamätnú edíciu ich najviac predávaného modelu „Golf Pink Floyd“. Toto auto bolo cenou na každom koncerte. Úplne posledný poriadny koncert v Európe sa konal 29. októbra 1994 a v Severnej Amerike 18. júla 1994. Úplne posledný koncert spolu aj s bývalým basgitaristom Rogerom Watersom prebehol 2. júla 2005 počas charitatívnej akcie Live 8, trval 18 minút.
História Spočiatku nebolo isté, či sa skupina vôbec vydá na nejaké turné. Pink Floyd mali posledné koncerty v roku 1981, kedy vystupovali s albumom The Wall na The Wall Tour. Ich posledným „poriadnym turné“ bolo In the Flesh Tour, kde okrem vtedy nového albumu Animals zahrali aj ich staršie hity. Waters opustil skupinu v 1985, veriac, že tým ukončil existenciu Pink Floyd. Gilmour a Mason sa ale nechystali ukončiť prácu v skupine, a tak sa rozhodli pokračovať bez Watersa. Vďaka obrovskému úspechu s predošlým turné musela skupina vytvoriť väčšie a prepracovanejšie koncerty. Turné bolo tak úspešné, že ho museli predĺžiť o dva roky, končiac v 1989. Pink Floyd zahrali 197 koncertov s celkovou návštevnosťou 5,5 milióna ľudí. Skupina po prvýkrát navštívila tieto krajiny: Rusko, Nórsko, Španielsko a Nový Zéland. Koncerty boli zdokumentované na Delicate Sound of Thunder (album aj video) a Live at Knebworth 90 (video).
Pink Floyd Nahrávky skupiny Pink Floyd, ktoré sú na tomto albume vznikali v novembri a decembri 1969, po vydaní ich dvojalbumu Ummagumma . "Come in Number 51, Your Time Is Up" je znovu nahraná verzia skladby "Careful with That Axe, Eugene", ktorá pôvodne vyšla ako "B" strana ich singlu z roku 1968. "Love Scene (Version 4)" je sólová klavírna kompozícia od Richarda Wrighta. "Country Song" je balada ktorá je zložená z metafor inšpirovaných šachom. "Unknown Song" (známy aj ako "Rain in the Country") je inštrumentálna relaxačná skladba. "Love Scene (Version 6)" je inštrumentálna skladba v štýle blues. Pre tento album bola nahrané aj skladby s názvom "Fingals Cave" a "Oenone", ktoré sa na finálnej verzii soundtracku neobjavili. Počas tohto nahrávania vznikli aj ďalšie nahrávky. Najvýznamnejšou je Wrightova kompozícia s pracovným názvom "The Violent Sequence", ktorej prepracovanú verziu skupina použila pod názvom "Us and Them" pre ich slávny album The Dark Side of the Moon .
Skupina Pink Floyd je známa tým, že počas koncertov hrali aj skladby, ktoré neboli nikdy vydané (či už na singloch alebo štúdiových albumoch). Tu sú uvedené len tie, ktorých existenciu je možné doložiť. Niektoré skladby spomenuté nižšie boli aj pirátsky nahrané (bootlegované).
Pozri taktiež  Diskografia skupiny Pink Floyd Videografia skupiny Pink Floyd Nevydaný materiál skupiny Pink Floyd
Wish You Were Here Tour bolo turné anglickej rockovej skupiny Pink Floyd v roku 1975, ktoré podporovalo pripravovaný albumu Wish You Were Here . Turné bolo rozdelené na dve hlavné časti: v prvej časti boli Spojené štáty, západné pobrežie a východné pobrežie, a vystúpenie na festivale Knebworth Festival v Spojenom kráľovstve. Počas tohto turné skupina po prvýkrát zahrala skladbu „Have a Cigar“ a skladba „Shine On You Crazy Diamond“ bola rozdelená na dve časti s už spomenutou skladbou uprostred. Posledný koncert tohto turné sa uskutočnil práve na festivale Knebworth Festival, kde okrem Pink Floyd hrali aj Steve Miller Band, Captain Beefheart a Roy Harper (ktorý spolu s Pink Floyd spieval v skladbe „Have a Cigar“). Na tomto koncerte kapela poslednýkrát zahrala pieseň „Echoes“ a celý album The Dark Side of the Moon album s basgitaristom Rogerom Watersom.
O albume  One of these days, I’m going to cut you into little pieces... ( V jednom z tých dní vás prídem rozsekať na malé kúsky…) Skupina Pink Floyd si rezervovala v januári 1971 na jeden mesiac Štúdio 2 na Abbey Road firmy EMI bez toho aby mali vopred napísaný kúsok skladby. David Gilmour hovorí, že to bol akýsi pokus o namiešanie džúsu z kreativity. Členovia iba šli nahrať jednotlivé časti melódií bez toho, aby počuli predtým jeden druhého. No a napodiv fungovalo to dobre. O skladbách albumu Hneď v úvode albumu počuť kombináciu dynamiky vibrujúcej basovej gitary, klávesov, mixovaných slučkových efektov, bicích a slide gitary v titule „One of These Days“. Skladba „Pillow of Winds“ jedna z mála skladieb skupiny Pink Floyd, ktorej ústrednou témou je láska. V závere piesni „Fearless“ chorál fanúšikov Liverpool FC zaspieva svoj bojový pokrik „You ll Never Walk Alone“. „San Tropez“, je zase skladba silne nakazená jazzom. Ako krásne zvláda pes blues zase počuť v piesni, ktorá dostala jeho meno: „Seamus“. Nahrávanie jednej skladby albumu začalo jednoduchou variáciou hry na klávesy od Ricka Wrighta. Pôvodne to mal byť jednoduchý singel. Keď boli klávesové variácie pustené cez Leslie Rotating Speaker , ktorý vytvoril akýsi kvapkajúci efekt vytvorených melodických prvkov, postupným primiešavaním sa zo singla stala jedna z najdlhších štúdiových skladieb skupiny Pink Floyd. Jej pracovný názov bol „Return of the Son of Nothing“, potom „Won the Double“ a nakoniec v poslednej minúte, tesne predtým ako ju skupina prezentovala na John Peel radio show, dostal tento 23 minútový opus svoj terajší názov „Echoes“ a miesto na celej druhej strane vtedajšej vinylovej LP platne. Pred ukončením nahrávania albumu skupina Pink Floyd preniesla vyrobený materiál na finálnu mixáž do štúdií Air Studios a Morgan Studios , ktoré vtedy ako prvé v Anglicku začali používať 16- stopé nahrávanie. Vydanie a úspechy albumu Prvýkrát bol album vydaný v USA 30. októbra, 1971 vydavateľstvom Harvest Capitol a v UK 5. novembra, 1971 vo vydavateľstve Harvest/ EMI. Album bol trikrát remastrovaný. Prvýkrát v roku firmou Mobile Fidelity Sound Lab na HQ vinyl a kazetu, potom v roku 1989 na Ultradisk. Tretí raz album remastroval Doug Sax (spolupracoval s ním James Guthrie) pre Shine Box Set vydaný v roku 1992. Toto tretie vydanie bolo použité aj pre CD s novou grafikou od Hipgnosis, ktoré vyšlo v aguste 1994 v Európe a v apríli 1995 v USA. AJ keď sú skladby albumu v rôznych náladách Meddle je všeobecne považovaný za omnoho kompaktnejší ako predošlý album Atom Heart Mother . Fanúšikmi je uznaný za prvé skutočne veľkolepé dielo, ktoré skupina vytvorila po odchode Syda Barretta. V Anglicku album dosiahol tretiu priečku v rebríčkoch popularity, ale vďaka slabšej publicite bol jeho predaj v USA nižší (v rebríčku Bilboard bol na sedemdesiatom mieste). Aj tak získal album od RIAA v októbri 1973 zlato a 11. marca, 1994 bol dvojnásobne platinový.
„ Little Talks “ je debutový singel islandskej indie folkovej/indie popovej skupiny Of Monsters and Men. Skladba bola vydaná ako hlavný singel z ich debutového albumu My Head Is an Animal . Takisto bola vydaná na ich EP Into the Woods . Skladbu napísali Nanna Bryndís Hilmarsdóttir a Ragnar Þórhallsson a produkoval ju Aron Þór Arnarsson. Skladba je napísaná v tónine D-dur.
Sonic Youth je americká alternatívna rocková skupina založená v roku 1981 v New Yorku. Skupina pozostáva z gitaristu a speváka Thurstona Moorea, basgitaristky a speváčky Kim Gordon, sprievodného gitaristu Lee Ranalda a bubeníka Stevea Shelleyho. Okrem bubeníka sú všetci súčasní členovia v skupine od začiatku. Kapela vznikla v prostredí newyorskej nezávislej umeleckej scény na začiatku osemdesiatych rokov. Táto scéna sa nazývala no wave a bola alternatívou ku vtedy plne rozvinutému a populárnemu new wave hudobnému štýlu.
Zoznam skladieb  „On an Island“ - 6:47 (Gilmour/Polly Samson) „On an Island“ (edit) - 4:42 (Gilmour/Samson)
Zoznam skladieb  1208 – „Fall Apart“ (z albumu Turn of the Screw ) Amber Pacific – „Always You (Good Times)“ (z albumu Fading Days ) Ash – „Orpheus“ (z albumu Meltdown ) Atreyu – „Right Side of the Bed“ (z aknu The Curse ) Autopilot Off – „Make a Sound“ (z albumu Make a Sound ) Burning Brides – „Heart Full of Black“ (z albumu Leave No Ashes ) Chronic Future – „Time and Time Again“ (z albumu Lines in My Face ) Donots – „Saccharine Smile“ (z albumu Amplify the Good Times ) Eighteen Visions – „I Let Go“ (z albumu Obsession ) Fall Out Boy – „Reinventing the Wheel to Run Myself Over“ (z albumu Take This To Your Grave ) Finger Eleven – „Stay in Shadow“ (z albumu Finger Eleven ) Franz Ferdinand – „This Fire“ (z albumu Franz Ferdinand ) From First to Last – „Populace in Two“ (z albumu Dear Diary, My Teen Angst Has a Body Count ) Funeral for a Friend – „Rookie of the Year“ (z albumu Casually Dressed & Deep in Conversation ) Go Betty Go – „C mon“ (z albumu Worst Enemy ) Jimmy Eat World – „Just Tonight...“ (z albumu Futures ) Letter Kills – „Radio Up“ (z albumu The Bridge ) Local H – „Everyone Alive“ (z albumu Whatever Happened to P.J. Soles? ) Maxeen – „Please“ (z albumu Maxeen ) Midtown – „Give It Up“ (z albumu Forget What You Know ) Moments in Grace – „Broken Promises“ (z albumu Moonlight Survived ) Motion City Soundtrack – „My Favorite Accident“ (z albumu I Am the Movie ) Mudmen – „Animal“ (z albumu Overrated ) My Chemical Romance – „I m Not Okay (I Promise)“ (z albumu Three Cheers For Sweet Revenge ) New Found Glory – „At Least I m Known for Something“ (z albumu Catalyst ) No Motiv – „Independence Day“ (z albumu Daylight Breaking ) Pennywise – „Rise Up“ (z albumu From the Ashes ) Ramones – „I Wanna Be Sedated“ (z albumu Road to Ruin ) Reggie and the Full Effect – „Congratulations Smack and Katy“ (z albumu Under the Tray ) Rise Against – „Paper Wings“ (z albumu Siren Song of the Counter Culture ) Sahara Hotnights – „Hot Night Crash“ (z albumu Kiss & Tell ) Silent Drive – „4/16“ (z albumu Love is Worth It ) Sugarcult – „Memory“ (z albumu Palm Trees and Power Lines ) The Bouncing Souls - „Sing Along Forever“ (z albumu Anchors Aweigh ) The D4 – „Come On!“ (z albumu 6twenty ) The Explosion – „Here I Am“ (z albumu Black Tape ) The F-Ups – „Lazy Generation“ (z albumu The F-Ups ) The Futureheads – „Decent Days and Nights“ (z albumu The Futureheads ) The Lot Six – „Autobrats“ (z albumu Major Fables ) The Matches – „Audio Blood“ (z albumu E. Von Dahl Killed the Locals ) The Mooney Suzuki – „Shake That Bush Again“ (z albumu Alive & Amplified ) The Ordinary Boys – „Over the Counter Culture“ (z albumu Over the Counter Culture ) The Von Bondies – „C mon C mon“ (z albumu Pawn Shoppe Heart ) Yellowcard – „Breathing“ (z albumu Ocean Avenue )
„ The Island “ je tretí singel austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum z ich albumu Immersion . Bol vydaný dňa 19. septembra 2010. The Island je skladba rozdelená do dvoch častí, „Dawn“ a „Dusk“. Časť „Dawn“ je často hraná v rozhlasových staniciach. Singel obsahuje remixy od DJa Tiësta a drum and bassového DJa Lenzmana. Časť „Dusk“ obsahuje prvky piesne „I m Really Hot“ od Missy Elliott.
Externé odkazy  Oficiálna stránka skupiny Kategória:Nórske heavymetalové hudobné skupiny Kategória:Gotickometalové hudobné skupiny Kategória:Hudobné skupiny z 2001
Písanie, nahrávanie Viacero skladieb, ktoré sa objavili na albume boli nahrané už počas nahrávania ich predchádzajúceho albumu The State z roku 1998 spoločne s producentom Dale Penerom. Skladby ako „Money Bought“, „Where Do I Hide“ či „Hangnail“ boli prezentované už počas turné propagujúceho predchádzajúci album. Skupina pokračovala v práci na novom materiáli začiatkom leta roku 2001. Nahrávanie sa konalo v prestížnom štúdiu London Bridge Studio v Seattli, kde nahrávali svoje albumy také skupiny ako Alice in Chains, Soundgarden či Zakk Wylde. Nahrávanie trvalo do konca júna. Na album sa nakoniec dostalo 10 skladieb, z ktorých jedna je nová verzia skladby „Just For“ z albumu Curb z roku 1996. Skupina pozvala k nahraniu producenta Randyho Stauba, ktorý je známy spoluprácou so skupinami ako Metallica alebo U2. Zvukovým inžinierom bol Joe Moi a jeho asistentom bol Pat Sharman. Nahrávanie albumu trvalo 5 mesiacov. Masteringom albumu bol poverený George Marino v štúdiu Sterling Sound.