# Hur staten styr garantier och utlåning

---

Regleringen av vilka bemyndiganden som regeringen och myndigheterna behöver för att ställa ut garantier eller betala ut lån är en del av den finansiella styrningen i staten. Här ger vi en övergripande beskrivning av denna styrning, som även kallas den statliga garanti- och utlåningsmodellen.

Statens garanti- och utlåningsverksamhet är omfattande och kännetecknas av att det finns finansiella risker som skulle kunna få stora konsekvenser för statens budget. Den finansiella styrningen av garantier och utlåning regleras i 6 och 7 kap. budgetlagen (2011:203) och i förordningen (2011:211) om utlåning och garantier.

Regleringen innebär att myndigheterna har en skyldighet att ta ut avgifter från garanti- och låntagare som motsvarar de förväntade kostnaderna. Det brukar ofta benämnas som den statliga garanti- och utlåningsmodellen.

## Både regeringen och myndigheterna behöver bemyndiganden

Regeringen måste ha ett bemyndigande från riksdagen för att staten ska kunna ställa ut garantier eller ge ut lån. Myndigheterna i sin tur behöver ett bemyndigande från regeringen för att besluta om garantier eller betala ut lån. Det är dock endast ett fåtal myndigheter som har ett sådant bemyndigande.

Staten kan använda garantier och i vissa fall även lån för att minska konsekvenserna av finansiella kriser som uppstår i samhället. Ofta används kreditgarantier. Men det kan även vara aktuellt med andra åtgärder, till exempel ökat garantikapital till finansiella institutioner, ändringar av insättningsgarantin, olika former av lån där det finns förmånliga räntor eller återbetalningskrav.

### Statliga garantier används stödjande och stabiliserande

Genom att ställa ut kreditgarantier går staten i borgen för någon annans betalningsåtagande, vilket leder till en finansiell risk för staten. Garantier används till exempel för att stödja svenska exportföretag, bostadsbyggande, infrastrukturprojekt och för att trygga stabiliteten vid ekonomiska kriser. För det ändamål och till det belopp som riksdagen har beslutat för ett eller flera
budgetår får regeringen ställa ut garantier och göra andra liknande åtaganden. Om det finns särskilda skäl för det får en garanti ställas ut utan att beloppet begränsas.

Fyra myndigheter utfärdar och förvaltar finansiella garantier i staten:

* Riksgäldskontoret
* Exportkreditnämnden (EKN)
* Sida
* Boverket.

Därutöver har Trafikverket ett redovisningsansvar för vissa garantier inom infrastrukturområdet, men utfärdar inte några nya garantier.

### Statens utlåning kan finansieras på två sätt

Den statliga utlåningen utgör ett komplement till kreditmarknaden. De myndigheter som är ansvariga för statens utlåning är framför allt Centrala studiestödsnämnden (CSN) och Riksgäldskontoret. De största låntagarna är studenter, statliga bolag och Riksbanken.

Den statliga utlåningen kan finansieras på två sätt: med anslag eller med lån i Riksgäldskontoret. Om utlåningen finansieras med anslag hamnar hela lånebeloppet under utgiftstaket och räntor och amorteringar redovisas mot inkomsttitel. Om utlåningen finansieras med lån i Riksgäldskontoret kommer endast eventuella subventioner att finansieras från anslag. Subventioner uppstår när avgifter inte tas ut för att täcka förväntade förluster.

Hur utbetalade lån är finansierade i staten påverkar dock inte saldot för statens budget.

## Utgångspunkter och redovisningsprinciper för garanti- och utlåningsmodellen

Den ekonomiska risken vid utlåning liknar i stor utsträckning risken vid kreditgarantiverksamhet. När staten ställer ut lån med kreditrisk tas en motsvarande risk som när staten ställer ut en kreditgaranti. Skillnaden är att finansieringen av lånet i det första fallet sköts av staten via Riksgäldskontoret och i det andra fallet av en bank eller ett annat kreditinstitut. I utvecklingen av regelverket för statens utlåning har statens kostnader för verksamheten tydliggjorts. En bärande princip i garanti- och utlåningsmodellen är att mottagaren av en statlig garanti eller ett statligt lån ska betala en avgift som motsvarar den förväntade kostnaden för staten.

### Subventioner kan uppstå om avgiften är lägre än kostnaden

I det fall riksdagen beslutar om en avgift för att ställa ut en garanti eller ett lån som är lägre än den förväntade kostnaden uppkommer en statlig subvention som motsvarar den uteblivna avgiftsintäkten. I budgetlagen regleras att regeringen ska lämna förslag till riksdagen på hur en sådan subvention ska finansieras, vilket normalt görs genom anslag.

När garanti- och utlåningsmodellen infördes försvann möjligheten att kringgå utgiftstaket genom att ställa ut garantier eller lån utan att beakta de kostnader det kan leda till i framtiden.

### Låga förluster får finansieras med lån

En utlåning med förväntat låg förlust får finansieras med lån i Riksgäldskontoret. Förarbetena till budgetlagen tydliggör att det inte går att fastställa hur stor den
förväntade förlusten får vara för att kunna finansieras med lån. Det finns flera omständigheter som bör beaktas, till exempel lånets löptid.

Av förarbetena framgår också att om den förväntade förlusten bedöms överstiga 20 procent av utlånat belopp bör utlåningen finansieras med anslag.

### Redovisa ränteinkomster till räntekonto eller mot inkomsttitel

Förarbetena till budgetlagen anger att räntan på statliga lån ska sättas till finansieringskostnaden med ett tillägg som motsvarar den förväntade kostnaden, om inte EU:s statsstödsregler kräver att räntan sätts högre eller om riksdag eller regering beslutar annorlunda.

Det regleras på motsvarande sätt som för garantier, vilket innebär att regeringen ska föreslå hur mellanskillnaden ska finansieras i de fall där räntan sätts lägre än statens kostnader för utlåningen.

Ränteinkomster motsvarande den förväntade förlusten ska föras till ett räntekonto i Riksgäldskontoret (kreditreserv). I de fall räntan på ett lån eller avgiften för en garanti överskrider den förväntade förlusten ska myndigheten redovisa den överskjutande delen mot inkomsttitel.

### En kredit- och garantireserv ska täcka förluster

Varje myndighet som beviljar lån eller garantier ska ha en kredit- eller garantireserv för att finansiera eller täcka konstaterade förluster som kan uppstå med anledning av de lämnade lånen och garantierna. Reserven får endast användas till att finansiera konstaterade förluster avseende lån eller infriande av garantier. Konstaterade förluster inkluderar kostnader för indrivning och de säkerheter som myndigheten använder.

Den administrativa avgiften för lån och garantier ska föras till myndigheternas räntekonton och används till att finansiera de administrativa kostnaderna.

### Kompletterande regler för enskilda verksamheter

Regeringen har beslutat om kompletterade regler för hur garanti- och utlåningsmodellen ska tillämpas i enskilda verksamheter. Det kan exempelvis vara villkor för att utfärda garantier, prissättning av garantier eller när det är möjligt att subventionera avgifter. Ett exempel är förordningen (2007:656) om exportkreditgarantier, som reglerar när och på vilket sätt som Exportkreditnämnden kan ställa ut exportkreditgarantier.

Prissättningen av garantier och lån kan påverkas av EU:s statsstödsregler, som i vissa fall kan ställa krav på att en viss verksamhet ska ta ut högre avgifter än vad som motsvarar den förväntade förlusten. Det gäller exempelvis för exportkreditgarantier där det är vanligt att EKN tar ut garantiavgifter som är högre eller lägre än den förväntade förlusten. Till den del som garantiavgiften är högre än den förväntade förlusten ska myndigheten redovisa den överskjutande delen mot inkomsttitel.

## Uppföljning av lån och garantier

En viktig del av den finansiella styrningen av statens garantier och utlåning är att följa upp de bemyndiganden som myndigheter har tilldelats och vilka kostnader och risker som finns i verksamheten. Regler för hur respektive myndighet ska redovisa garantier och utlåning finns i förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag.

Regeringens styrning påverkas också till stor del av reglerna för

* när ett garantiåtagande eller utlåning uppkommer
* hur garantiåtaganden och utlåning ska redovisas både initialt och löpande
* värdering för att beräkna förväntade garanti- och låneförluster.

Senast uppdaterad:
2024-11-21

Innehållet är granskat:
2025-10-14