# Tillgångar i staten

---

Myndighetens redovisning av anläggningstillgångar utgår från kriterierna för definitionen av vad som är en tillgång i staten och värdet på dessa tillgångar. Här går vi igenom kriterierna, metoderna för värdering och när en tillgång ska redovisas i balansräkningen.

Det finns flera skäl till att vi redovisar tillgångar i staten. Den vanligaste anledningen är att visa hur myndighetens resurser förbrukas över tid. Ett annat syfte är att visa värdet av tillgångar som inte är förbrukade.

Tillgångarnas värde i balansräkningen är i dessa fall den ursprungliga anskaffningsutgiften reducerad med avskrivningar och eventuella nedskrivningar. Denna metod brukar kallas anskaffningsvärdemetoden.

För finansiella anläggningstillgångar används i vissa fall en annan värderingsmetod än anskaffningsvärdemetoden. Tillgångar som syftar till att generera avkastning eller värdestegringar värderas till marknadsvärdet (verkligt värde). Andelar i hel- och delägda företag redovisas däremot på motsvarande sätt som andra anläggningstillgångar, det vill säga enligt anskaffningsvärdemetoden.

Hur myndigheter ska definiera och värdera sina tillgångar samt när de ska redovisas i balansräkningen regleras i 5 kap. förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag och i 5 kap. Ekonomistyrningsverkets föreskrifter och allmänna råd (ESVFA 2022:1) om årsredovisning och budgetunderlag.

## Kriterier för definitionen av en tillgång i staten

För att ett anskaffat objekt ska definieras som en tillgång inom staten ska följande tre kriterier vara uppfyllda.

1. Anskaffningen kontrolleras av myndigheten

Myndigheten har kontroll över en tillgång om den förvaltas av myndigheten för statens räkning och tills vidare kan användas i verksamheten. Kontroll över tillgången har normalt sin grund i legala rättigheter, men inte alltid. Myndigheten måste även ta hänsyn till den underliggande verkliga ekonomiska innebörden och inte bara till den juridiska formen.

**Exempel:** Utgifter för att utbilda anställda är inte en tillgång som kan tas upp i balansräkningen eftersom åtgärderna inte uppfyller kontrollkriteriet. Det beror på att anställda kan sluta.

2. Anskaffningen är ett resultat av en inträffad händelse

Tillgången ska vara ett resultat av en historisk, verifierbar transaktion. Det faktum att myndigheten tror att en transaktion kommer att inträffa i framtiden är inte en grund för att redovisa en tillgång i myndighetens balansräkning.

**Exempel:** En maskin som har levererats före årsskiftet är en tillgång, även om den inte har betalats. Däremot ska en maskin som levereras efter årsskiftet inte redovisas som en tillgång i årsredovisningen.

3. Anskaffningen förväntas ge myndigheten ekonomiska fördelar eller servicepotential i framtiden

Framtida ekonomiska fördelar är en tillgångs kapacitet att, ensam eller i kombination med andra tillgångar, bidra direkt eller indirekt till att skapa intäkter eller kostnadsbesparingar i myndighetens verksamhet.

**Exempel:** Ekonomiska fördelar kan uppkomma om myndigheten säljer tjänster som produceras med hjälp av tillgången. Även en tillgång som bidrar till att minska myndighetens kostnader ger ekonomiska fördelar, exempelvis utveckling av ett it-system med syfte att rationalisera verksamheten.

Ett annat sätt att uttrycka tillgångarnas användbarhet för verksamheten är att säga att tillgångarna ger servicepotential i framtiden. Servicepotential är en tillgångs kapacitet att, ensam eller i kombination med andra tillgångar, bidra direkt eller indirekt till att myndigheten kan utföra sina uppgifter.

Servicepotential är i huvudsak ett begrepp som används inom offentliga organisationer. Statliga tillgångar syftar ofta inte till att ge ekonomiska fördelar, utan nyttan med tillgångarna är snarare de tjänster som myndigheten producerar med hjälp av tillgångarna. Tillgångarna kan både medföra service till myndigheten själv, för att den ska kunna utföra sin ålagda verksamhet, och service direkt till allmänheten.

## Alla tillgångar redovisas inte i balansräkningen

Alla tillgångar redovisas inte i balansräkningen. Myndigheten ska endast redovisa en tillgång i balansräkningen när det är sannolikt att de framtida ekonomiska fördelar eller den servicepotential som är förknippade med innehavet kommer att tillföras myndigheten, och när tillgångens värde kan beräknas på ett tillförlitligt sätt.

I normalfallet är det inga problem att avgöra sannolikheten för framtida ekonomiska fördelar och servicepotential, eller att beräkna värdet. Men i vissa fall kan det vara svårt att mäta tillgångens anskaffningsvärde på ett tillförlitligt sätt. Vid inköp är det vanligtvis enkelt, men för internt upparbetade tillgångar kan det vara svårare. Tillgångar som myndigheten fått som gåvor kan också vara svåra att värdera.

## Tillgångar med flera användare

Det kan förekomma att en myndighet anskaffar en tillgång tillsammans med andra myndigheter (eller ibland även med företag). Flera parter är då tänkta att nyttja och få fördelar av tillgången. Det normala i dessa fall är att en part tar upp hela tillgången i sin balansräkning och att övriga parter sedan betalar en avgift för att täcka avskrivnings- och räntekostnaderna för tillgången. Dessa kostnader fördelas mellan parterna utifrån exempelvis nyttjandegrad. Den myndighet som tar upp tillgången i sin balansräkning är den som ska kunna påvisa kontroll över tillgången.

I undantagsfall kan flera parter ta upp delar av en tillgång i respektive balansräkning. Men det är bara möjligt om tillgången består av ett antal separata delar som tydligt går att avgränsa utifrån användande och kontroll. Det får under inga omständigheter förekomma att en tillgång eller del av en tillgång redovisas i två eller flera balansräkningar samtidigt. I internationella sammanhang förekommer det att en myndighet i vissa fall kan redovisa en andel av en verksamhet, som har ett syfte att förvalta tillgångar, som en anläggningstillgång. Detta är dock ovanligt.

Senast uppdaterad:
2025-05-15

Innehållet är granskat:
2025-10-15