# Komponentredovisning

---

Komponentredovisning innebär att en anläggningstillgång delas in i olika delar (komponenter) där varje del hanteras som ett eget objekt i redovisningen. Här har vi samlat information som kan vara användbar för en myndighet som anskaffar anläggningstillgångar som består av komponenter som ska komponentredovisas.

Komponentredovisning ska tillämpas när en myndighet har anskaffat en anläggningstillgång som är sammansatt av flera olika komponenter som förbrukas i väsentligt olika takt. Komponenterna skrivs då av var för sig utifrån respektive komponents nyttjandeperiod.

Bestämmelserna om komponentredovisning finns i första hand i 5 kap. 5 § Ekonomistyrningsverkets föreskrifter och allmänna råd (ESVFA 2022:1) om årsredovisning och budgetunderlag. I ESV:s allmänna råd till 5 kap. 1 § förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag finns ytterligare vägledning om komponentredovisning, bland annat vilka faktorer som är avgörande för att bedöma om en anläggningstillgång bör delas upp i komponenter.

## Tre faktorer att ta ställning till när en anläggningstillgång ska delas upp i komponenter

Myndigheten behöver göra en bedömning i varje enskilt fall om en anläggningstillgång ska delas upp i komponenter. Vilken typ av anläggningstillgång det är och hur den används påverkar bedömningen.

Följande tre faktorer bör ligga till grund för bedömningen av om en anläggningstillgång ska delas upp i komponenter:

1. Komponentens anskaffningsvärde.
2. Komponentens del av tillgångens totala anskaffningsvärde.
3. Komponentens nyttjandeperiod i förhållande till den totala tillgångens nyttjandeperiod.

### Anskaffningsvärdet och del av den sammansatta tillgången

För att hanteras som ett eget avskrivningsobjekt ska en komponent alltså vara betydande. Vad som menas med betydande varierar såväl mellan tillgångsslag som mellan verksamheter. Myndigheten kan sätta en procentgräns för hur stor andel av hela investeringens kostnad som komponenten ska utgöra. Dessutom kan myndigheten sätta en nedre gräns i kronor för vilka komponenter som överhuvudtaget bör komma ifråga för att särredovisas.

### Komponentens nyttjandeperiod jämfört med hela tillgången

Nyttjandeperioden för en komponent ska avvika väsentligt från den övriga tillgångens nyttjandeperiod för att det ska vara relevant att hantera den separat. När myndigheten bedömer om nyttjandeperioden avviker väsentligt är det lämpligt att även titta på hur ofta komponenten kommer att bytas ut i förhållande till hela anläggningstillgångens nyttjandeperiod. De komponenter som kommer att bytas ut mer än en gång under anläggningstillgångens nyttjandeperiod och som har ett väsentligt värde bör normalt hanteras som egna avskrivningsobjekt.

Det är viktigt att bedöma nyttjandeperioden på ett rättvisande sätt, annars kan avskrivningskostnaden bli missvisande. Om avskrivningstiden och den faktiska nyttjandeperioden skiljer sig åt kommer det leda till en ojämn kostnadsfördelning över tid. När myndigheten ska bedöma en komponents nyttjandeperiod går det att för enkelhetens skull fastställa ett genomsnitt för när just den typen av komponent behöver bytas ut.

### Underhållsplaneringen påverkar även uppdelningen

Det är även lämpligt att fundera på hur den tänkta underhållsplaneringen påverkar uppdelningen i komponenter. De personer som är ansvariga för reparation och underhåll av sammansatta anläggningstillgångar bör vara med och ta ställning till hur myndigheten ska göra uppdelningen, eftersom all typ av underhåll inte är lämpligt att bryta upp i komponenter.

En uppdelning i komponenter förutsätter dessutom både att komponenten har ett högt anskaffningsvärde och att nyttjandeperioden är betydligt kortare än för hela tillgången. Underhållsplaneringen kan i vissa fall ge information om vilka komponenter som behöver särredovisas.

## Det finns två sätt att dela upp komponenter

Uppdelningen i komponenter ska göras löpande i takt med att en tillgång uppförs. Det ställer krav på att myndigheten får en specifikation från leverantören som kan ligga till grund för bedömningen.

Det finns två grundläggande sätt att dela upp anläggningstillgångar i komponenter:

1. Alla komponenterna i den sammansatta anläggningstillgången delas upp i huvudgrupper efter sin avskrivningstid, exempelvis 10, 20 respektive 30 år.
2. Endast de väsentliga komponenterna bryts ut, och de resterande komponenterna slås samman och förs till en huvudkomponent eller restkomponent.

Om hela tillgången delas upp i komponenter är det lämpligt att gruppera dem i huvudgrupper utifrån när myndigheten planerar att ersätta dem. När en komponent byts ut redovisas den nya ersättningskomponenten som en anläggningstillgång. Om en komponent byts ut som inte särredovisades som en komponent när tillgången anskaffades, ska den kostnadsföras vid bytet.

Ett problem med det första alternativet är att i varje huvudgrupp finns en mängd underkomponenter som i praktiken skulle behöva hanteras som enskilda komponenter i redovisningen, om dessa inte byts ut vid samma tillfälle. Alternativ två gör oftast redovisningen enklare, eftersom de komponenter som hanteras som anläggningstillgångar är tydligt avskiljbara.

### Inkludera vissa underkomponenter i anskaffningsvärdet

Om det finns underkomponenter som alltid byts ut tillsammans med en komponent som redovisas som en ersättningsinvestering kan det vara lämpligt att även underkomponenten inkluderas i anskaffningsvärdet.

Det kan vara aktuellt om man exempelvis alltid byter ut stuprör samtidigt som taket byts. I dessa fall finns ett naturligt samband mellan utbyte av tak och stuprör och då är det lämpligt att hantera dessa komponenter tillsammans.

### Vissa komponenter redovisas som separata tillgångar

Normalt brukar alla komponenterna föras till den sammansatta tillgången. Men det händer också att vissa komponenter redovisas som separata tillgångar även när de kan hänföras till en sammansatt tillgång. Det kan bli aktuellt om det är svårt att avgränsa den sammansatta tillgången, exempelvis för infrastrukturella kommunikationssystem som vägar och järnvägar.

Dessutom kan det bli aktuellt om samma komponenter används i flera sammansatta tillgångar. Det vanligaste exemplet på detta är ett reservdelslager. Om det exempelvis finns ett lager som består av motorer och där utbytta delar lagas och återförs kommer de enskilda motorerna inte att kunna kopplas till en viss sammansatt tillgång. Däremot kommer motorernas livslängd att begränsas av nyttjandeperioden för den sammansatta tillgången.

Reservdelslagret av motorer ska i detta fall redovisas som en anläggningstillgång, och nyttjandeperioden ska bedömas utifrån motorernas möjligheter att användas i verksamheten.

## Exempel på anläggningstillgångar som normalt delas upp i komponenter

Byggnader och markanläggningar

Ett exempel på en sammansatt anläggningstillgång är en bebyggd fastighet. Det finns sedan länge krav på att fastigheter ska delas upp i mark, byggnader, markanläggningar och inventarier. Men gränsen mellan byggnader, markanläggningar och inventarier kan i vissa fall vara oklar.

Byggnader och markanläggningar har normalt en lång ekonomisk livslängd. Ofta finns dock komponenter som uppgår till väsentliga belopp och som har en kortare nyttjandeperiod än den sammansatta tillgången. En byggnad kan exempelvis ha en ekonomisk livslängd på 50 år medan taket behöver bytas ut efter 20 år. Då kan det vara lämpligt att bryta ut taket som en egen komponent och skriva av det på 20 år.

Andra exempel på betydande komponenter i en byggnad är stomme, yttertak och fasader, stamkomplettering/invändiga ytskikt samt installationer (el, vatten och avlopp, ventilation). Dessa komponenter har vanligtvis väsentligt olika nyttjandeperioder och byts därför ut med olika tidsintervall i takt med förbrukningen. Det gäller oberoende av om dessa juridiskt ses som fastigheter eller är uppförda på ofri grund, det vill säga om staten inte äger marken.

Myndigheterna bör fundera över vilka byggnader och markanläggningar som kan behöva delas upp i komponenter. Om en myndighet har många olika sorters tillgångar kan dessa behöva kategoriseras utifrån hur de används och vilken typ av komponenter de består av. Under en tillgångs livslängd kan även behovet av att redovisa komponenter ändras. Det kan exempelvis gälla om det installeras en hiss i en byggnad som inte haft det tidigare.

### Specialanpassade byggnader och markanläggningar hanteras i särskild ordning

Inom staten finns dock flera byggnader och markanläggningar som är specialanpassade för verksamheten, och som det kan vara svårt att finna en alternativ användning för. Det kan även finnas krav i verksamheten som gör att utgångspunkten för att fastställa nyttjandeperioden inte utgår från de tekniska förutsättningarna att använda tillgången. Det gäller exempelvis för fastigheter och markanläggningar som används inom Försvarsmakten.

Behovet av att dela upp tillgången i komponenter kan i dessa fall påverkas av att den beräknade nyttjandeperioden är kort. Om nyttjandeperioden exempelvis är 20 år behöver kanske byggnaden inte byta tak under den tid tillgången används i verksamheten.

Infrastrukturella kommunikationssystem

Staten ansvarar för att bygga upp och förvalta vissa kommunikationssystem som har en stor geografisk utbredning. Av ESV:s allmänna råd till 5 kap. 1 § förordningen om årsredovisning och budgetunderlag framgår att infrastrukturella kommunikationssystem kan bestå av komponenter som är geografiskt utsträckta och där delar som tillkommer, byts ut och avvecklas inte är identiska över tid. Vidare framgår att sådana komponenter kan behandlas samlat i kategorier som uppfyller de grundläggande kriterierna för att redovisas som komponenter.

Infrastrukturella kommunikationssystem består framförallt av väganläggningar, järnvägsanläggningar och kraftnätsanläggningar. Dessa system är unika genom att det ofta är svårt att avgränsa den sammansatta tillgången och att komponenterna byts ut i en annan struktur än de anskaffades i. Vissa komponenter som är hänförbara till sådana kommunikationssystem kan inte kopplas exakt till en tidigare investering när de byts ut. Komponenter byts alltså inte ut med utgångspunkt i hur de anskaffats och behöver i dessa fall delas upp i en annan struktur, till exempel avgränsbara sträckor såsom en europaväg eller en stambana för järnvägar.

I extremfallet skulle komponenterna kunna brytas ned till mycket korta sträckor för att kunna motsvaras av utbytta komponenter. Men en sådan hantering skulle vara mycket komplicerad och arbetskrävande. Dessutom skulle de enskilda komponenterna beloppsmässigt ofta utgöra en mycket liten andel av anläggningstillgången. Dessutom skulle ett stort antal sådana komponenter ofta behöva bytas ut samtidigt.

För att kunna göra en lämplig uppdelning behöver myndigheten därför göra en avvägning som gör det möjligt att hantera komponenterna i sitt ekonomisystem under tillgångens livslängd. Eventuellt behöver myndigheten också ta hänsyn till klimat, miljö och trafikintensitet vid uppdelningen av komponenter.

Fordon och farkoster

En annan kategori av sammansatta tillgångar där det kan bli aktuellt att tillämpa komponentredovisning är fartyg, flygplan, helikoptrar och specialbyggda fordon.

Anskaffningsvärdet för många fordon är lågt och de komponenter som byts ut under tillgångens nyttjandeperiod har också ofta ett lågt värde. I dessa fall behöver myndigheten inte tillämpa komponentredovisning, eftersom den komponent som byts ut inte är väsentlig och därmed inte påverkar kostnadsfördelningen över tid.

Specialbyggda fordon, som till exempel används av Försvarsmakten, har dock oftare betydande komponenter som kan behöva särredovisas. Det kan exempelvis röra sig om motorer eller utrustning som monteras på fordonet, och som kan behöva bytas ut flera gånger under tillgångens livslängd. Om komponentens andel av det totala anskaffningsvärdet är väsentligt kan den behöva särredovisas.

Fartyg och flygplan behöver också ofta byta ut betydande komponenter under sin livslängd. Vilka komponenter som behöver bytas ut, och hur ofta, varierar mellan olika fartyg och flygplan.

Immateriella anläggningstillgångar

Immateriella anläggningstillgångar kan behöva delas upp i komponenter. It-system brukar till exempel delas upp i någon form av moduler och hanteras som egna avskrivningsobjekt. Ofta används därmed redan komponentredovisning naturligt för den här typen av tillgångar.

Övriga tillgångar

Förutom byggnader, markanläggningar, infrastrukturella kommunikationssystem, fordon,  farkoster och immateriella anläggningstillgångar, kan det även finnas andra anläggningstillgångar som kan behöva delas upp i komponenter. Det kan exempelvis handla om avancerade utrustningar, såsom forskningsutrustningar inom universitet och högskolor.

Senast uppdaterad:
2025-05-15

Innehållet är granskat:
2025-10-15