# Verksamhetsinvesteringar finansieras enligt lånemodellen

---

Statens så kallade lånemodell innebär att myndigheter ska finansiera anskaffningen av verksamhetsinvesteringar med lån i Riksgälden. Här beskriver vi hur myndigheterna ska använda lånemodellen och sina låneramar.

Verksamhetsinvesteringar är anläggningstillgångar som används i statens verksamhet, exempelvis it-system eller kontorsutrustning. Huvudregeln är att myndigheter ska finansiera anskaffningen av verksamhetsinvesteringar med lån i Riksgälden. Det kallas för lånemodellen.

Myndigheter kan dock även finansiera verksamhetsinvesteringar från utomstatliga bidrag (donationer) och om det medför en lägre kostnad för staten även genom leasing. I vissa fall har regeringen i särskild ordning beslutat om att myndigheter ska finansiera verksamhetsinvesteringar direkt med anslag.

I kapitalförsörjningsförordningen regleras hur verksamhetsinvesteringar ska finansieras genom lån och hur eventuella försäljningsinkomster får användas.

## Lånemodellen tydliggör räntekostnaderna

Lånemodellen infördes som ett led i riksdagens och regeringens arbete med att utveckla den finansiella styrningen i staten. Ett av syftena med lånemodellen är att öka kostnadsmedvetenheten hos myndigheterna genom att tydliggöra räntekostnaderna, samt att så långt det är möjligt redovisa kostnader i den verksamhet de uppstår.

Dessutom kan anslagsnivåerna hållas på en jämnare nivå eftersom att myndigheterna inte behöver få anslag för att täcka likviditetsbehovet som anskaffning av tillgångar medför. Myndigheterna är också friare att välja när i tiden investeringen bäst ska göras.

## Myndighetens avistakonto är kopplat till låneramen

Lånemodellen bygger på att myndigheterna använder ett avistakonto som är kopplat till myndighetens låneram och som fungerar som en löpande kredit med rörlig ränta. Räntan på avistakontot är densamma som på räntekontot och baseras på Riksbankens styrränta.

Räntan betalas kvartalsvis i efterskott. Myndigheterna får i och med detta ökad handlingsfrihet eftersom de när som helst under året kan ta upp nya lån eller göra amorteringar.

## Låneramen framgår av regleringsbrevet

Regeringen tilldelar varje myndighet en låneram som framgår av regleringsbrevet. Låneramen sätter ett tak för hur stora investeringar i anläggningstillgångar som myndigheten får ha. Även tillgångar som finansieras med finansiell leasing ska rymmas inom låneramen.

En myndighet får som högst ha en låneskuld hos Riksgälden under året som motsvarar det högsta beloppet av föregående års utgående låneram eller den aktuella låneramen. Summan av alla myndigheters låneramar ska rymmas inom den låneram som riksdagen har beslutat om efter förslag från regeringen i budgetpropositionen.

## Stäm av myndighetens samlade lån minst två gånger per år

Enligt kapitalförsörjningsförordningen får en myndighets samlade lån för verksamhetsinvesteringar inte väsentligt avvika från motsvarande tillgångars bokförda värden per den 30 juni och per den 31 december.

Minst två gånger per år ska myndigheten alltså stämma av att de lånefinansierade tillgångarnas bokförda värden inte avviker väsentligt från summan av utnyttjat avistalån och bundna lån för anskaffning av anläggningstillgångar som ska användas i verksamheten.

Om skulden vid avstämningstillfället är lägre än det bokförda värdet belastas normalt avistalånet med ett belopp motsvarande skillnaden. Är skulden högre görs vanligen en amortering på avistalånet.

Större investeringar ska redovisas i budgetunderlaget.

[Mer om myndigheternas budgetunderlag](/styrning/budgetprocessen-och-budgetunderlaget/budgetunderlaget/)

Senast uppdaterad:
2026-04-23

Innehållet är granskat:
2026-04-23