# Beräkna anskaffningsvärdet för materiella anläggningstillgångar

---

En materiell anläggningstillgång ska värderas till anskaffningsvärdet första gången den tas upp i myndighetens balansräkning. Här beskriver vi hur anskaffningsvärdet för en materiell anläggningstillgång beräknas och fastställs, vilka kostnader som normalt bör ingå och vilka kostnader som i stället bör redovisas som en kostnad i den period de uppkommer. Vi går också in på hur förbättringsutgifter på annans fastighet ska redovisas som en materiell anläggningstillgång.

Anskaffningsvärdet för materiella anläggningstillgångar utgörs normalt av inköpspriset. Det inkluderar även eventuella tullavgifter, punktskatter och andra kostnader som är direkt hänförbara till att få tillgången på plats och i skick att användas enligt syftet med anskaffningen. Inköpspriset ska dock minskas med eventuella återbäringar, varurabatter eller liknande.

Exempel på kostnader som är direkt hänförbara till förvärvet är kostnader för iordningsställande av plats för tillgången, leverans- eller installationskostnader eller kostnader för konsulttjänster kopplat till anskaffningen. Det framgår av ESV:s allmänna råd till 5 kap. 3 § förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag i Ekonomistyrningsverkets föreskrifter och allmänna råd (ESVFA 2022:1) om årsredovisning och budgetunderlag.

I ESV:s allmänna råd framgår även att kostnader för planering och projektering eller provkörning av en anläggning endast ska räknas med i anskaffningsvärdet i de fall kostnaden utgör ett led i att skapa en produktionsfärdig tillgång. Exempelvis skulle kostnader för att ta fram en kravspecifikation kunna ingå i anskaffningsvärdet om den direkt kan hänföras till ett befintligt beslut att framställa tillgången.

Däremot ska kostnader för att utreda exempelvis vilken typ av byggnad som myndigheten ska uppföra inte ingå som en del av anskaffningsvärdet, eftersom en sådan kostnad normalt uppkommer före beslut om anskaffning.

Exempel: Fastställande av anskaffningsvärde vid avtal om innehållna medel

En myndighet ingår ett avtal om att investera i en anläggning till myndighetens verksamhet. Uppförandet av anläggningen påbörjas under år 1. I samband med bokslutet år 1 erhåller myndigheten en faktura från leverantören på 5 000 för hittills nedlagda kostnader i projektet. Uppförandet av anläggningen kommer att fortsätta även under år 2.

Enligt avtal har myndigheten rätt att innehålla 10 procent av totalt fakturabelopp till dess att slutbesiktning av den färdiga anläggningen har genomförts. Av fakturan framgår att 500 utgör innehållna medel enligt avtal.

I bokslutet år 1 redovisar myndigheten det totala fakturabeloppet (5 000) som Pågående nyanläggning. När det är dags att betala fakturan betalar myndigheten dock endast 4 500. Resterande del av fakturan (innehållna medel om 500) redovisas fortsatt som en leverantörsskuld, förutsatt att myndigheten förväntar sig att betala de innehållna medlen till leverantören inom ett år. Om myndigheten kommer att betala skulden först efter flera år bör den i stället klassificeras som långfristig skuld.

Vid löpande överföring av kontroll över en tillgång ska anskaffningsvärdet fastställas med utgångspunkt från färdigställandegraden, enligt 5 kap. 14 § ESV:s. föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning och budgetunderlag. Utgifter som myndigheten har en skyldighet att ersätta och som är hänförbara till den del av tillgången som är färdigställd ska ingå, medan eventuella förskott inte ska räknas med.

Det innebär att om fakturabeloppet på 5 000 speglar färdigställandegraden på anläggningstillgången så ska 5 000 också redovisas som pågående nyanläggning, även om myndigheten enligt avtal har rätt att innehålla 500 till dess att slutbesiktningen har genomförts.

Exempel: Redovisning av rabatter och direkt hänförbara kostnader

En myndighet investerar i en maskin för sin verksamhet. Maskinens inköpspris uppgår till 1 000. Myndigheten erhåller en rabatt på 200 från leverantören. För att kunna använda maskinen i verksamheten behöver myndigheten utföra vissa installationer. Utgiften för installationerna uppgår till 25.

För att beräkna anskaffningsvärdet behöver myndigheten dra av rabatten från inköpspriset och lägga till utgifterna för installationen. Myndigheten redovisar därmed anläggningstillgången till ett anskaffningsvärde som uppgår till 825.

| **Utgifter** | **Belopp** |
| --- | --- |
| Inköpspris | 1 000 |
| Installation | 25 |
| Rabatt | -200 |
| **Anskaffningsvärde** | **825** |

## Vissa indirekta tillverkningskostnader ska ingå i anskaffningsvärdet

För en egentillverkad tillgång ska även en skälig andel av de indirekta tillverkningskostnaderna räknas in i anskaffningsvärdet. Men inom staten är vi mer restriktiva till att inkludera indirekta kostnader i anskaffningsvärdet än privata företag som tillämpar exempelvis K3-regelverket. Det beror bland annat på att tillgångarna i staten normalt inte används för att ge ekonomiska fördelar och att myndigheterna förväntas finansiera löpande förvaltningskostnader från sina förvaltningsanslag.

En myndighet bör alltså inte ta med myndighetens generella indirekta kostnader i anskaffningsvärdet. Det gäller till exempel OH-kostnader som exempelvis kostnader för myndighetens ledning eller ekonomiadministration.

## Vissa lönekostnader ska ingå i anskaffningsvärdet

Löner för personal som arbetar med att utveckla eller iordningställa anläggningstillgångar ska ingå i anskaffningsvärdet. Dessa lönekostnader inkluderar sociala avgifter och andra personalrelaterade kostnader. Använd uppgifter ur tidredovisningen eller annat sidoordnat system som underlag för att beräkna anskaffningsvärdet. Det är speciellt viktigt i de fall en person endast delvis arbetar med att färdigställa tillgången.

Kostnader för allmän administration och utbildning ska aldrig ingå i anskaffningsvärdet.

## Väsentliga utgifter för framtida nedmontering och bortforsling tas med i anskaffningsvärdet

Vanligtvis är kostnader för nedmontering och bortforsling vid utrangering obetydliga. Myndigheten kan därför normalt bortse från dessa vid beräkningen av anskaffningsvärdet för en tillgång.

I viss verksamhet ställer dock lagstiftaren eller utomstående aktörer krav som innebär att exempelvis tillgången ska återvinnas. Dessa kostnader kan då i vissa fall vara väsentliga. Om framtida utgifter för nedmontering och bortforsling uppgår till väsentliga belopp och kan beräknas med rimlig grad av säkerhet, ska dessa kostnader ingå i tillgångens anskaffningsvärde och skrivas av under tillgångens nyttjandeperiod.

I redovisningen innebär det att myndigheten också ska ta upp en avsättning motsvarande kostnaden för nedmontering och bortforsling. Avsättningen regleras i samband med att den faktiska kostnaden uppkommer, det vill säga vanligtvis i samband med att tillgången utrangeras.

Utgifter för nedmontering och bortforsling redovisas mot anslag när avskrivningskostnaderna uppkommer. Det gäller om inte utgifterna avser infrastrukturella tillgångar och försvarsmateriel. Sådana utgifter ska i stället redovisas mot anslag på utgiftsmässig grund.

Bokföringsexempel: Utgifter för nedmontering och bortforsling av en anläggningstillgång

En myndighet anskaffar en tillgång för 1 200 med en förväntad nyttjandeperiod på 10 år. Myndigheten har krav på sig att montera ned tillgången efter denna tid och bedömer att kostnaden för nedmontering kommer att uppgå till 300.

Myndigheten redovisar därför en avsättning på 300 och ett totalt anskaffningsvärde på 1 500 för tillgången.

Myndigheten redovisar tillgången på följande sätt år 1 respektive år 2.

| **År 1** | **Konto** | **S-kod** | **Debet** | **Kredit** |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Aktivering av tillgången (inkl. aktivering av framtida utgifter för nedmontering och bortforsling vid anskaffning)** |  |  |  |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., årets anskaffningsutgifter | 1211 | S1211 | 300 |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., årets anskaffningsutgifter | 1211 | S1211 | 1 200 |  |
| Övriga avsättningar | 2252 | S2250 |  | 300 |
| Lån i Riksgäldskontoret, årets nyupptagna lån | 2513 | S2513 |  | 1 200 |
| **Årlig avskrivning under tillgångens nyttjandeperiod (inkl. avskrivning av framtida utgifter för nedmontering och bortforsling)** |  |  |  |  |
| Avskrivningar, maskiner | 6913 | S6911 | 30 |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., årets avskrivningar | 1217 | S1217 |  | 30 |
| Avskrivningar, maskiner | 6913 | S6911 | 120 |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., årets avskrivningar | 1217 | S1217 |  | 120 |

| **År 2** | **Konto** | **S-kod** | **Debet** | **Kredit** |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Ingående balans** |  |  |  |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., IB ackumulerat anskaffningsvärde | 1210 | S1210 | 1 500 |  |
| Maskiner, inventarier, installationer m.m., IB ackumulerade avskrivningar | 1216 | S1216 |  | 150 |

När tillgången ska forslas bort år 10 finns inget bokfört värde kvar i balansräkningen. Förutom att ta bort tillgången från anläggningsregistret uppkommer kostnader för nedmontering och bortforsling av tillgången.

Myndigheten hade vid anskaffningstillfället bedömt att dessa kostnader skulle uppgå till 300, men de verkliga kostnaderna uppgår till 350. Det innebär att när avsättningen löses upp uppstår en nettokostnad på 50 som påverkar resultatet år 10.

Myndigheten redovisar kostnaderna för nedmontering och bortforsling på följande sätt år 10.

| **År 10** | **Konto** | **S-kod** | **Debet** | **Kredit** |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nedmontering och bortforsling vid utrangering** |  |  |  |  |
| Övriga tjänster, utgifter, utomstatliga | 5791 | S5368 | 350 |  |
| Behållning räntekonto i Riksgäldskontoret | 1910 | S1910 |  | 350 |
| Övriga avsättningar | 2252 | S2250 | 300 |  |
| Förändringar av avsättningar för övriga driftskostnader | 5796 | S5386 |  | 300 |

## Kostnader för att ställa i ordning mark kan ingå i anskaffningsvärdet

Om befintliga byggnader rivs vid uppförandet av en anläggning kan kostnaden för att riva byggnaderna räknas med i anskaffningsvärdet. Myndigheten bör dock bedöma om värdet på de nya anläggningarna är rättvisande. I annat fall kan anläggningarna behöva skrivas ned.

Ett exempel där det kan bli aktuellt med en nedskrivning är om kostnaden för att riva befintliga byggnader är väsentliga i förhållande till övriga utgifter som ingår i anskaffningsvärdet på den nya anläggningen.

I vissa fall kan kostnader för att ställa iordning mark även inkludera sanering av mark. Om saneringskostnader har uppkommit i en verksamhet som myndigheten har utfört bör sådana kostnader inte ingå i anskaffningsvärdet. Däremot om myndigheten har anskaffat mark med en sådan belastning och tagit på sig ansvaret för att sanera marken bör även kostnader för sanering ingå i anskaffningsvärdet. I det senare fallet antas att myndigheten har anskaffat marken till ett lägre pris.

## Kostnader som skulle ha kunnat undvikas bör inte ingå i anskaffningsvärdet

Om det är uppenbart att en viss kostnad för att förvärva eller uppföra en tillgång hade kunnat undvikas bör dessa kostnader normalt inte inkluderas i tillgångens anskaffningsvärde. I stället bör myndigheten redovisa dessa kostnader i resultaträkningen i den period de uppkommer.

Det skulle till exempel kunna handla om kostnader som myndigheten har haft för uppförande av en tillgång, men där tillgången senare förkastats till förmån för ett annat bättre alternativ. Ett annat exempel är om en viss kostnad som är direkt hänförbar till anskaffningen blir orimligt hög till följd av omständigheter som myndigheten skulle ha kunnat förhindra.

Statliga myndigheter behöver i viss mån vara mer restriktiva jämfört med privata företag när det kommer till att ta med extraordinära utgifter i anskaffningsvärdet. Det beror på att statliga myndigheter inte gör någon nedskrivningsprövning kopplat till framtida kassaflöde, vilket ett företag måste göra.

Exempel: Kostnader som skulle ha kunnat undvikas och som inte bör ingå i anskaffningsvärdet

En myndighet uppför år 1 en parkeringsplats. Parkeringsplatsens anskaffningsvärde beräknas till 2 000.

Precis i slutskedet av uppförandet upptäcks en stor spricka i asfalten som täcker ungefär en tredjedel av parkeringsplatsens yta. Sprickan måste åtgärdas innan parkeringen kan tas i bruk. Vid en närmare utredning och inspektion visar det sig att sprickan har uppstått till följd av att grundarbetet som utfördes innan asfalteringen inte har utförts korrekt av den leverantör som myndigheten anlitat.

Kostnaden för att riva upp asfalten runtomkring sprickan samt den initiala kostnaden för beredning av marken och asfaltering uppgår till 400. Denna kostnad bör inte räknas med i anskaffningsvärdet för den slutliga parkeringsplatsen, eftersom myndigheten hade kunnat undvika dessa kostnader genom att exempelvis genomföra en besiktning av marken innan asfalteringen påbörjades.

Myndigheten låter en annan leverantör förbereda marken och asfaltera. Kostnaden för detta uppgår till 500. Denna kostnad ska ingå i parkeringsplatsens slutliga anskaffningsvärde.

Myndigheten fastställer parkeringsplatsens slutliga anskaffningsvärde till  2 100.

| **Utgifter** | **Belopp** |
| --- | --- |
| Initialt anskaffningsvärde | 2 000 |
| Initial kostnad för beredning av marken och asfaltering samt rivning och återställning av marken | -400 |
| Slutlig beredning av marken samt asfaltering | 500 |
| **Slutligt anskaffningsvärde** | **2 100** |

## Kostnader som inte är direkt hänförbara till anskaffningen bör inte ingå i anskaffningsvärdet

Kostnader som inte är direkt hänförbara till förvärvet eller uppförandet bör normalt inte räknas med i anskaffningsvärdet. Ett exempel är kostnader för resor och hotell.

Det vanliga är att myndigheten inkluderar kostnaden för den anställdes nedlagda arbetstid i anskaffningsvärdet, medan kostnader som uppkommer för resor och hotell i samband med förvärvet eller uppförandet i stället redovisas som en löpande kostnad.

Om myndigheten ändå inkluderar rese- och hotellkostnader i en tillgångs anskaffningsvärde bör det finnas dokumentation, exempelvis projektredovisning, som visar att kostnaden är direkt hänförbar till förvärvet eller uppförandet och därmed har ingått som ett led i att anskaffa tillgången.

## Räntor under byggnadstiden ingår vanligtvis inte i anskaffningsvärdet

Räntor under byggnadstiden bör normalt inte ingå i anläggningstillgångens anskaffningsvärde.

Om en myndighet anskaffar tillgångar med avsikt att sälja dem eller att använda dem i en avgiftsbelagd verksamhet kan det dock vara lämpligt att räkna in även räntor i anskaffningsvärdet. Det gäller främst tillgångar som tar en betydande tid i anspråk att färdigställa och där ränteutgifterna uppgår till väsentliga belopp. I sådana fall kan myndigheten inkludera samtliga räntekostnader som är direkt hänförbara till anskaffning, uppförande eller produktion av tillgångarna i anskaffningsvärdet.

I ränteberäkningen inkluderar myndigheten exempelvis ränta på krediter från Riksgäldskontoret samt eventuella valutakursdifferenser och ränteintäkter. Direkt hänförbara räntekostnader är sådana räntekostnader som inte skulle ha uppkommit om åtgärden inte hade ägt rum.

## Vid byte av tillgångar används värdet på den tillgång som byts bort som anskaffningsvärde

En anläggningstillgång kan förvärvas genom att en liknande tillgång lämnas i byte. I sådana fall ska anskaffningsvärdet utgöras av det verkliga värdet på den eller de tillgångar som lämnas i utbyte, med beaktande av eventuella betalningar som har erhållits eller lämnats i samband med bytet. Om tillgångarna som byts ska användas på ett likartat sätt och i en likartad verksamhet bör det redovisade värdet på tillgångarna ligga till grund för att fastställa anskaffningsvärdet.

Byte av anläggningstillgång betraktas som två affärshändelser: en försäljning av den anläggningstillgång som byts bort och en nyanskaffning av den anläggningstillgång som tas emot. I de fall inga betalningar sker (försäljningsvärdet är lika stort som anskaffningsvärdet) kommer bytet inte att påverka resultaträkningen förrän myndigheten börjar skriva av tillgången.

[Mer om överföring av tillgångar mellan myndigheter](/redovisning-och-finansiering/anlaggningstillgangar/avyttring/overforing-av-tillgangar/)

## Förbättringsutgifter på annans fastighet

Många myndigheter bedriver sin verksamhet i hyrda lokaler. Det innebär att i de fall myndigheten utför förbättringsåtgärder på fastigheten, exempelvis verksamhetsanpassningar, utgör anpassningen en förbättring av fastighetsägarens egendom. Det är därför viktigt att myndigheten i förväg bedömer om det är myndigheten som ska stå för utgiften för anpassningen eller om den i stället ska hänföras till förvaltningen av fastigheten och därmed redovisas hos fastighetsägaren.

Om myndigheten ska stå för utgifterna ska de redovisas som en materiell anläggningstillgång i balansräkningen i form av förbättringsutgifter på annans fastighet. Det kan handla om utgifter för ny-, till- eller ombyggnationer samt väsentliga reparations- och underhållskostnader. Tomt- och byggrätter ska myndigheter däremot redovisa som immateriella anläggningstillgångar.

### Myndighetens respektive fastighetsägarens ansvar

Vilka utgifter som myndigheten respektive fastighetsägaren ska ansvara för regleras i hyresavtalet. Ibland utför fastighetsägaren anpassningar av lokalen även om det enligt hyresavtalet är hyresgästen som är ansvarig. En sådan utgift finansierar fastighetsägaren vanligtvis med framtida hyreshöjningar. Utgifter för lokalanpassningar som ingår i fastighetsägarens ansvar medför normalt inte en hyreshöjning.

#### Beakta eventuella återställningskostnader

Om myndigheten kommer överens med fastighetsägaren om att fastighetsägaren ska stå för en del av förbättringsutgiften, ska myndigheten endast redovisa den del av utgiften som myndigheten ska stå för i sin balansräkning. Myndigheten bör då även räkna med eventuella återställningskostnader (kostnader för att återställa fastigheten i ursprungligt skick) i anskaffningsvärdet.

Om myndigheten har genomfört anpassningar av lokalen som medför att återställningskostnader uppkommer ska dessa redovisas antingen som en skuld eller som en avsättning.

[Mer om skulder, avsättningar och ansvarsförbindelser](/redovisning-och-finansiering/avsattningar-och-ansvarsforbindelser/ "Mer om skulder, avsättningar och ansvarsförbindelser")

#### Ersättning från fastighetsägaren kan minska anskaffningsvärdet

Om myndigheten erhåller ersättning från fastighetsägaren, till exempel om fastighetsägaren ska stå för en del av utgiften, och ersättningsskyldigheten är beroende av en omständighet som inte är känd vid anskaffningstillfället, ska myndigheten minska anskaffningsvärdet först när det klargjorts att fastighetsägaren är ersättningsskyldig och ersättningsbeloppet kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Överstiger ersättningen det planenliga restvärdet ska den överskjutande delen redovisas som en intäkt.

#### Utgifter för ny-, till- och ombyggnad

Utgifter för ny-, till- eller ombyggnad av lokaler som myndigheten hyr ska redovisas som förbättringsutgifter på annans fastighet. Det framgår av 5 kap. 8 § ESV:s föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning och budgetunderlag.

Eftersom tillgången inte ägs av nyttjanderättsinnehavaren ska nyttjandeperioden bedömas med utgångspunkt i hyresavtalets återstående kontraktsperiod. Om förbättringsutgiften är tänkt att nyttjas endast under en kortare period bör den i stället redovisas som en kostnad i den period den uppstår.

Om en myndighet träffar överenskommelse med en fastighetsägare om en ny-, till- eller ombyggnation av lokaler som myndigheten hyr, uppkommer ofta utgifter för bland annat projektering och arkitekter. Om dessa utgifter är väsentliga och ska bekostas av myndigheten ska de redovisas som förbättringsutgift på annans fastighet, även om utgifter för själva ombyggnationen bekostas av fastighetsägaren.

Även inventarier och installationer i en fastighet som ägs av någon annan än myndigheten ska redovisas som förbättringsutgift på annans fastighet, förutsatt att myndigheten inte planerar att ta med dem vid en eventuell avflyttning.

Exempel: Ombyggnation av hyrda lokaler

En myndighet hyr lokaler av en fastighetsägare. Hyresperioden löper ut den 31 december år 5.

Myndigheten har fått en ny instruktionsenlig uppgift som innebär att den lokal i vilken myndighetens verksamhet bedrivs behöver byggas om. Bland annat behöver en stor öppen yta i lokalen byggas om till flera mindre konferensrum. De totala utgifterna för ombyggnationen beräknas uppgå till 3 500. I hyresavtalet anges att verksamhetsanpassningar ska bekostas av myndigheten.

Myndigheten påbörjar ombyggnationen i juli år 1 och redovisar utgifterna som förbättringsutgifter på annans fastighet, i takt med att utgifterna uppstår. I bokslutet år 1 har myndigheten haft totala utgifter på 1 700 kopplat till ombyggnationen. I årsredovisningen år 1 redovisar myndigheten därför en förbättringsutgift på annans fastighet på 1 700.

Ombyggnationen färdigställs under år 2 och de totala utgifterna uppgår enligt plan till 3 500. Den del av lokalen som har byggts om börjar nyttjas den 1 juli år 2. Myndigheten fastställer nyttjandeperioden till 3,5 år, vilket motsvarar den kvarvarande perioden på hyresavtalet.

### Särskilda bestämmelser för reparations- och underhållskostnader

Om en myndighet övertar hyresvärdens reparations- och underhållsskyldigheter för fastigheten och reparations- och underhållskostnaderna uppgår till väsentliga belopp, ska myndigheten redovisa dessa som förbättringsutgifter på annans fastighet. Det gäller enligt 5 kap. 8 § ESV:s föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning och budgetunderlag.

Dessa regler skiljer sig från hur reparations- och underhållskostnader normalt hanteras i ett privat företag. Privata företag redovisar normalt utgifter för reparation och underhåll som kostnader i den period de uppstår.

#### Beloppsgränsen för mindre värde bör inte vara vägledande

Eftersom utgifter för reparation och underhåll inte behöver vara värdehöjande för att redovisas som en tillgång är det viktigt att myndigheten inte låter gränsen för mindre värde vara vägledande för vilka reparations- och underhållskostnader som ska redovisas som förbättringsutgifter på annans fastighet. Väsentligt belopp bör i detta sammanhang tolkas som att det är ett högre belopp än den beloppsgräns som myndigheten fastställt för tillgångar av mindre värde.

Det är dock vanligtvis inte möjligt att fastställa ett bestämt belopp, eftersom många faktorer kan påverka bedömningen. Om reparations- och underhållskostnaderna på annans fastighet är väsentliga i förhållande till myndighetens lokalkostnader bör de redovisas som förbättringsutgifter på annans fastighet.

#### Reparation av skadegörelse bör inte redovisas som en tillgång

Reparationskostnader som uppkommer i samband med exempelvis skadegörelse eller inbrott bör inte redovisas som en tillgång utan som en kostnad i den period de uppstår. Till skillnad mot planenligt underhåll, som fastighetsägaren vanligtvis ansvarar för, ligger ansvaret för att återställa fastigheten i ursprungligt skick vid skadegörelse normalt hos hyresgästen.

Exempel: Utgifter för reparation och underhåll av hyrda lokaler

En myndighet hyr lokaler av en fastighetsägare. Hyresperioden löper ut den 31 december år 5.

Av hyresavtalet framgår att det är hyresgästen som ansvarar för att bekosta reparation och underhåll av lokalen. Myndigheten bedömer att delar av lokalen är i behov av reparation och underhåll. Bland annat behöver väggar och innertak målas om i ett flertal rum i lokalen. Utgiften beräknas uppgå till 750, vilket i förhållande till myndighetens totala lokalkostnader utgör ett väsentligt belopp.

Myndigheten påbörjar åtgärderna i november år 1 och vid bokslutet år 1 uppgår utgifterna för reparationsåtgärderna till 250. I årsredovisningen år 1 redovisar myndigheten 250 under posten Förbättringsutgifter på annans fastighet.

Den 1 mars år 2 är reparations- och underhållsåtgärderna färdiga och verksamheten kan återigen använda lokalen. Den totala utgiften summerar till 600. Eftersom hyresavtalet går ut den 31 december år 5 fastställer myndigheten nyttjandeperioden till 3 år och 10 månader, det vill säga den resterande delen av hyresperioden. Avskrivningar påbörjas i mars år 2.

Senast uppdaterad:
2025-05-15

Innehållet är granskat:
2025-10-15