# Avgifter med stöd av 4 § avgiftsförordningen

---

Myndigheter under regeringen kan ta ut avgifter utan att ha något särskilt bemyndigande från regeringen om det finns stöd för det i 4 § avgiftsförordningen. Här beskriver vi vilka varor och tjänster som myndigheter kan ta ut avgifter för med stöd av 4 § och hur de kan prissättas. Vi lyfter också vissa förbehåll och begränsningar i 4 § som behöver beaktas.

Med stöd i det generella bemyndigandet i 4 § 1–10 avgiftsförordningen kan alla myndigheter under regeringen, med undantag för affärsverken, ta ut avgifter för följande typer av varor och tjänster utan något särskilt bemyndigande från regeringen. För punkt 1–9 beslutar också myndigheten om avgifternas storlek upp till full kostnadstäckning, om inte regeringen har bestämt något annat. Det betyder att myndigheten kan sätta avgiften så att hela eller bara en del av självkostnaden täcks. För punkt 10, tjänsteexport, gäller dock alltid det ekonomiska målet full kostnadstäckning.

1. Tidskrifter och andra publikationer
[Kopiera länk](#)

En myndighet kan ta betalt för exempelvis rapporter, böcker, utredningar, och tidskrifter med stöd av 4 § 1 avgiftsförordningen. Men myndigheten kan också välja att inte göra det, exempelvis för att uppnå en större spridning av publikationerna.

Ibland är det mer effektivt att överlåta till ett externt företag att sälja en publikation som myndigheten tagit fram. Med stöd av 4 § 1 kan man då avtala om att myndigheten ska få ersättning i form av royalty eller dylikt för rätten att använda produkten som myndigheten tagit fram.

### Prissättning av tidskrifter och andra publikationer

Som vägledning vid prissättningen av en tidskrift eller publikation kan myndigheten beräkna styckkostnaden för att framställa tidskriften eller publikationen och för att administrera exempelvis försäljning, utskick och fakturering.

Det normala vid försäljning av publikationer är att använda ett i förväg fastställt pris. Om myndigheten anser att det är lämpligt kan den som beställer publikationen få det första exemplaret gratis, men därefter behöva betala för ytterligare exemplar. Det är också vanligt att myndigheter ger mängdrabatter.

Tidskrifter eller författningstryck säljs oftast i form av abonnemang som till exempel betalas en gång per år. Om en myndighet tar betalt när någon beställer enstaka exemplar bör myndigheten vara uppmärksam på att de administrationskostnader som avgiftsuttaget medför kan överstiga försäljningspriset.

2. Informations- och kursmaterial
[Kopiera länk](#)

Begreppet informationsmaterial kan omfatta i stort sett vad som helst som innehåller information om myndighetens område men som varken räknas som tidskrift eller publikation. Exempel på informationsmaterial är broschyrer, filmer, affischer, fotografier och vykort.

### Prissättning av informations- och kursmaterial

Vid prissättningen av informationsmaterial kan kostnaden för att ta fram materialet och för att administrera försäljning och utskick ställas i relation till ett eventuellt marknadspris för en motsvarande produkt. Vilken prisnivå myndigheten väljer är beroende av hur myndigheten vill att efterfrågan ska påverkas. Motsvarande resonemang kan föras när det gäller kursmaterial, i den mån kostnaden inte täcks av kursavgiften.

3. Konferenser och kurser
[Kopiera länk](#)

För att nå ut med information kan en myndighet välja att mot avgift ordna en konferens eller hålla en kurs. I samband med att deltagarna anmäler sig till konferensen eller kursen bör myndigheten informera om när kursavgiften senast ska betalas och under vilka förutsättningar avgiften kan återbetalas.

Det förekommer att myndigheter tar ut en avgift för avbokningar som sker efter ett visst datum, även om kursen eller konferensen är gratis. Statskontoret anser att även en sådan avgift kan tas ut med stöd av 4 § 3 avgiftsförordningen.

### Prissättning av konferenser och kurser

När konferens- eller kursavgiften ska bestämmas kan en sammanställning över samtliga kostnader som konferensen eller kursen för med sig vara till hjälp.

Hit hör bland annat kostnader för:

* lön för kursledning
* arvoden till externa föreläsare
* lokaler
* material och utrustning
* eventuell mat och dryck.

#### Beräkna och fördela kostnaderna

En tumregel för att beräkna tidsåtgången för rena kursförberedelser kan vara att det går åt minst lika mycket tid till förberedelser som vid själva kurstillfället. Om det handlar om att utveckla en helt ny kurs kan det förstås röra sig om betydligt längre tid.

Kostnaderna för att utveckla kursinnehållet bör fördelas på det beräknade antalet kurstillfällen. Om ni antar att kursinnehållet kommer att användas vid tre tillfällen per år under två år, fördelar myndigheten alltså utvecklingskostnaderna på sex kurstillfällen. Kursavgiften bestäms på årsbasis eller inför varje kurstillfälle, med utgångspunkt i summan av kostnaderna för kursen dividerat med förväntat antal kursdeltagare.

#### Intäkterna kan avvika från självkostnaden

Ibland kan det vara svårt att uppskatta det förväntade deltagarantalet, till exempel när myndigheten har utvecklat en ny kurs. Det faktiska deltagarantalet kan exempelvis bli större än det beräknade antalet. Om kursavgiften har bestämts med utgångspunkt i summan av kostnaderna för kursen dividerat med ett beräknat antal deltagare, blir då konsekvensen att intäkterna från kursen överstiger kostnaderna.

Eftersom avgifter av praktiska skäl ofta baseras på någon form av genomsnittligt beräknad kostnad eller volym är det dock normalt att intäkterna avviker från självkostnaden. Om intäkterna från en annan kurs i stället visar sig understiga självkostnaden så jämnar det ut sig.

Det slutliga valet av avgiftsnivå är beroende av hur angelägen myndigheten anser att utbildningen är och hur myndigheten vill att efterfrågan ska påverkas.

4. Rådgivning och annan liknande service
[Kopiera länk](#)

Många myndigheter har som en av sina uppgifter att bedriva rådgivning. När myndigheten överväger att ta betalt för rådgivning eller annan liknande service är det därför särskilt viktigt att myndigheten bestämmer omfattningen av den hjälp som ska tillhandahållas gratis enligt förvaltningslagen. För rådgivning därutöver kan myndigheten alltså välja att ta betalt med stöd av 4 § 4 avgiftsförordningen. [Läs mer om serviceskyldigheten.](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/avgifter-med-stod-av-generella-avgiftsbemyndiganden/avgifter-med-stod-av-4--avgiftsforordningen/#ankare_serviceskyldighet "Läs mer om serviceskyldigheten.")

Med stöd av 4 § punkt 4 kan en myndighet också ta betalt för till exempel när personal från myndigheten anlitas som föredragshållare på en konferens eller föreläsare på en kurs.

Annan liknande service är till exempel när en myndighet på uppdrag bearbetar och sammanställer uppgifter, i den mån detta går utöver vad som följer av offentlighetsprincipen enligt tryckfrihetsförordningen och serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen. Med stöd av 4 § 4 har en myndighet även rätt att ta betalt för sådana uppdrag.

### Prissättning av rådgivning och annan liknande service

Vid rådgivning och annan liknande service bygger avgiften normalt på beräknad tidsåtgång och timpris. Ett timpris kan vara utformat på olika sätt. Det kan vara individuellt utformat eller indelat i löneintervall. Det kan också vara beroende av vilken kompetensnivå som krävs för att utföra uppdraget.

Ett timpris används vid debitering enligt så kallad löpande räkning eller ligger till grund för ett offererat fast pris. Löpande räkning innebär att myndigheten debiterar kunden ett belopp som motsvarar timpriset multiplicerat med det antal timmar som ni lagt ner på uppdraget.

Vid debitering enligt fast offert måste myndigheten i förväg beräkna kostnaderna för uppdraget. I en offertgivning kan sedan ersättningen i det enskilda fallet justeras uppåt eller nedåt, till exempel med hänsyn till hur stor den lediga kapaciteten är eller om det finns risk för att syftet med verksamheten annars skulle motverkas.

I de fall myndigheten på särskild begäran gör sökningar, sammanställningar eller andra bearbetningar av uppgifter bör den bedöma möjligheterna att arbetet även kan komma andra användare till godo. I så fall bör myndigheten fördela kostnaderna med hänsyn till förväntat antal beställare.

5. Lokaler
[Kopiera länk](#)

En myndighet kan tillfälligt upplåta sina lediga lokaler till någon hyresgäst såvida inte myndighetens avtal med fastighetsägaren eller lokalupplåtaren hindrar det.

Myndigheten kan till exempel hyra ut kurs- eller konferenslokaler under de tider som lokalerna inte utnyttjas av myndigheten. Även parkeringsplatser och andra markanläggningar kan hyras ut med stöd av 4 § 5.

Vad som ska ingå i hyresavtalet ska specificeras. Normalt ingår exempelvis städning, värme och el i hyran.

Enligt 9 § förordningen (1993:528) om statliga myndigheters lokalförsörjning får en myndighet ingå de hyres- och arrendeavtal som myndigheten behöver för sin verksamhet. Det innebär att om myndigheten har lokaler som inte behövs inom överskådlig tid, bör myndigheten så snart som möjligt säga upp avtalet för dessa lokaler. Detta gäller eftersom lokalförsörjningsförordningen begränsar förhyrningen till lokaler som behövs för myndighetens verksamhet.

### Prissättning av lokaler

När myndigheten ska bestämma vilket pris som den ska ta ut för sina lokaler kan ett alternativ till ett kostnadsbaserat pris vara att för enkelhetens skull utgå från ett marknadspris för samma typ av lokal med motsvarande kvalitet.

Tänk på att lokaluthyrning i regel är konkurrensutsatt och att myndigheten därför inte bör sätta hyran så lågt att det inverkar negativt på konkurrenssituationen på marknaden.

6. Utrustning
[Kopiera länk](#)

Vid tillfälligt ledig kapacitet kan en myndighet hyra ut till exempel transportfordon eller laboratorieutrustning med stöd av 4 § 6 avgiftsförordningen. Bemyndigandet omfattar även att myndigheten mot avgift kan låta allmänheten utnyttja utrustning i myndighetens lokaler, till exempel en kopiator.

Innan en myndighet hyr ut utrustning bör myndigheten se över sitt försäkringsskydd. För frågor om försäkring av statlig egendom, kontakta Kammarkollegiet.

Bestämmelser om försäljning av utrustning finns i förordningen (1996:1191) om överlåtelse av statens lösa egendom och i kapitalförsörjningsförordningen (2011:210).

### Prissättning av utrustning

Vid uthyrning av utrustning kan myndigheter ta ut olika avgifter beroende på om utrustningen ska användas utanför eller inom myndighetens lokaler. Det kan vara motiverat med en högre taxa vid uthyrning inom myndighetens lokaler eftersom det då ofta tillkommer kostnader för till exempel el och lokaler. Myndigheten kan ta ut en särskild ersättning för försäkring, frakt, emballage och administration.

7. Offentlig inköps- och resurssamordning
[Kopiera länk](#)

Inköpssamordning innebär att en myndighet kan företräda även andra myndigheter i inköps- och avropsavtal. En myndighet som har kostnader för att sluta avtal med en leverantör i samband med offentlig inköpssamordning får ta ut ersättning för detta med stöd av 4 § 7 avgiftsförordningen. På det viset får myndigheterna ett incitament att avsätta resurser för att sluta kostnadseffektiva avtal med leverantörer som även kommer andra myndigheter till godo.

För inköpssamordning mellan myndigheter under regeringen gäller bestämmelserna i förordningen (1998:796) om statlig inköpssamordning.

Offentlig resurssamordning innebär att myndigheter har rätt att mot avgift helt eller delvis samordna sitt resursutnyttjande med en annan statlig myndighet, men även med en kommun eller en region.

Resurssamordning kan till exempel gälla:

* lokalvård
* juridiska tjänster
* rekrytering
* vaktmästeri
* telefonväxel
* bibliotekstjänster.

Det är dock viktigt att myndigheterna tar hänsyn till konkurrenssituationen på marknaden.

[Mer om konkurrensutsatt verksamhet](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/avgifter-i-uppdragsverksamhet/avgifter-i-konkurrensutsatt-verksamhet/ "Mer om konkurrensutsatt verksamhet")

Till offentlig resurssamordning räknas också de fall där en myndighet mot avgift lånar ut personal. Det kan exempelvis vara till en nystartad myndighet för att den ska kunna komma igång med verksamheten innan den ordinarie personalen har hunnit anställas.

En myndighet som ger ut en tidskrift kan också mot avgift ta in annonser i denna, men bara om annonsören är en annan myndighet.

### Samordningen är bara tillåten mellan offentliga aktörer

Syftet med offentlig inköps- och resurssamordning är att kostnadseffektivisera myndigheternas arbete. Inköps- och resurssamordning är dock endast tillåten mellan statliga myndigheter eller mellan en statlig myndighet och kommuner eller regioner.

Någon samordning enligt 4 § 7 kan alltså inte ske mellan en myndighet och till exempel ett företag eller en frivilligorganisation. Det gäller även om företaget eller organisationen skulle vara finansierad med offentliga medel.

### Prissättning av offentlig inköps- och resurssamordning

Vid resurssamordning av olika slag är det viktigt att myndigheten klarlägger ansvarsfördelningen i ett skriftligt avtal eller överenskommelse. Innan en överenskommelse träffas bör samtliga kostnader för verksamheten beräknas.

Ibland är det lämpligt att den ena myndigheten kompenserar den andra för de direkta kostnader som verksamheten för med sig. I andra fall är det bättre att utgå från självkostnaden, till exempel när konkurrenssituationen kräver det. Vilket det slutliga priset blir avgör parterna i en förhandling.

8. Automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift
[Kopiera länk](#)

Med stöd av 4 § 8 avgiftsförordningen kan myndigheter ta betalt för uppgifter som någon vill få utlämnade på ett annat lagringsmedium än papper, till exempel en fil som skickas med e-post. Enligt tryckfrihetsförordningen är en myndighet skyldig att på begäran lämna ut en papperskopia eller utskrift av allmän handling om denna inte är sekretessbelagd.

[Mer om avgifter för allmänna handlingar i elektronisk form](/vanliga-fragor/#faq-accordion-14493 "Mer om avgifter för allmänna handlingar i elektronisk form")

[Mer om de särskilda reglerna för avgifter för kopia av allmän handling](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/avgifter-med-stod-av-generella-avgiftsbemyndiganden/avgift-for-kopia-av-allman-handling/ "Mer om de särskilda reglerna för avgifter för kopia av allmän handling.")

Myndigheter har också möjlighet att med stöd av 4 § 8 ta betalt för information som görs tillgänglig via exempelvis myndighetens webbplats. Men oftast är sådan information gratis.

Ni bör vara extra vaksamma med information som innehåller personuppgifter. Försäljning av personuppgifter ur register får inte genomföras med stöd av 4 § 8, det kräver ett särskilt avgiftsbemyndigande. Om informationen innehåller personuppgifter blir EU:s dataskyddsförordning (GDPR) tillämplig. Av förordningen framgår att personuppgifter inte får behandlas för andra ändamål än de ursprungligen samlades in för, om inte det nya ändamålet är förenligt med det ursprungliga. Detta kallas ändamålsbegränsning.

### Prissättning av automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift

Det finns inget krav på att ta ut en avgift för att lämna ut handlingar i annan form än utskrift. Om en myndighet väljer att ta ut en sådan avgift är det viktigt att den inte är högre än myndighetens kostnader för att ta fram och distribuera informationen. I dessa kostnader ingår samtliga kostnader för att hantera utlämningen, till exempel materialkostnader samt kostnader för programmering och bearbetning.

Detta framgår av riksdagens prissättningsprincip (prop.1997/98:136, bet. 1997/98:KU 31, rskr. 1997/98:294). Principens tillämpning och status är inte helt klarlagd men Statskontoret anser att den bör vara vägledande.

I lagen (2022:818) om den offentliga sektorns tillgängliggörande av data, den så kallade öppna datalagen, framgår det att en avgift inte får sättas till ett högre belopp än vad som behövs för att täcka kostnaderna för att reproducera, tillgängliggöra och sprida data, samt för att avidentifiera personuppgifter.

Observera att åtgärder för att avidentifiera personuppgifter inte ska sammanblandas med så kallad maskering, som en myndighet utför i syfte att inte röja sekretessbelagda uppgifter vid utlämnande av en allmän handling. Maskering får inte ingå i avgiftsunderlaget.

En myndighet behöver alltså förhålla sig till både riksdagens prissättningsprincip och öppna datalagen när den beräknar avgifter för uttag i elektronisk form. Statskontoret bedömer därmed att det finns ett tak för hur hög avgift en myndighet får ta ut för att lämna ut digitala handlingar i form av myndighetens kostnader för utlämningen. Det är däremot alltid möjligt att ta ut en lägre avgift eller ingen avgift alls.

9. Upplysningar per telefon
[Kopiera länk](#)

En myndighet får mot avgift ge upplysningar per telefon, om denna service går utöver myndighetens serviceskyldighet enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) samt förvaltningslagen. Det framgår av 4 § 9 avgiftsförordningen.

Om en myndighet överväger att ta betalt för telefonupplysningar måste myndigheten först bestämma ambitionsnivån på den service som myndigheten är skyldig att tillhandahålla gratis. Se [Alla myndigheter har serviceskyldighet](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/avgifter-med-stod-av-generella-avgiftsbemyndiganden/avgifter-med-stod-av-4--avgiftsforordningen/#ankare_serviceskyldighet "Alla myndigheter har serviceskyldighet").

### Prissättning av upplysningar per telefon

Myndigheten bestämmer själv priset per minut eller per samtal. Men intäkterna från den avgiftsbelagda telefonservicen får inte överstiga kostnaderna för den utökade servicen. Till kostnaderna hör direkt lönekostnad för berörd personal, kostnader för teknisk utrustning och operatörens avgifter.

10. Tjänsteexport
[Kopiera länk](#)

En myndighet får ta ut avgifter för tjänsteexport med stöd av 4 § 10 avgiftsförordningen. Med tjänsteexport menas tjänster som en myndighet inom eller utom landet utför åt utländska mottagare. Det kan innefatta en bred variation av tjänster och det är upp till myndigheten själv att bedöma vad som ska ingå. Exempel på tjänster kan vara rådgivning, utbildning, it-tjänster och annan uppdragsverksamhet inom myndighetens område.

Vilken typ av verksamhet myndigheten kan bedriva inom tjänsteexporten är alltså inte begränsad till vad en myndighet kan ta ut avgift för med stöd av övriga punkter under 4 §.

Om myndigheten har ett särskilt bemyndigande att bedriva och ta ut avgift för tjänsteexport ska myndigheten använda det bemyndigandet som grund för avgiftsuttaget, och inte det generella bemyndigandet i 4 §.

### Prissättning av tjänsteexport

Full kostnadstäckning gäller som ekonomiskt mål för tjänsteexport om inte regeringen har bestämt något annat. Läs mer om prissättning av verksamhet som har full kostnadstäckning som ekonomiskt mål på sidan [Prissättning och uppföljning av avgiftsbelagd verksamhet](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/prissattning-och-uppfoljning-av-avgiftsbelagd-verksamhet/ " Prissättning och uppföljning av avgiftsbelagd verksamhet").

Vid prissättning av tjänsteexport finns det ofta fler osäkra faktorer som kan påverka kostnaderna för ett uppdrag än vad som är fallet i annan uppdragsverksamhet.

Några exempel på sådana risker:

* Beställaren underkänner arbetet och vägrar betala.
* Arbetet försenas och vistelsen i landet förlängs.
* Underentreprenörer fullgör inte sina skyldigheter.

Flera av dessa potentiella risker kan inte elimineras genom försäkring och därmed kan myndigheten behöva ta höjd för viss risk när den beräknar avgiften.

När myndigheten beräknar storleken på OH-påslaget för att täcka en andel av de indirekta kostnaderna bör hänsyn också tas till kostnader för att ta fram anbud som inte antas. Dessa kostnader är i allmänhet högre i tjänsteexport än i annan uppdragsverksamhet.

## Verksamheten måste vara förenlig med myndighetens uppgift

Det finns också ett antal förbehåll och begränsningar i 4 § avgiftsförordningen som myndigheten måste tänka på. Den verksamhet som en myndighet tar ut avgift för med stöd av 4 § måste vara förenlig med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning. Det innebär att myndigheten inte får bedriva verksamhet som skiljer sig från dess ordinarie verksamhet. Oftast är en vara eller tjänst som myndigheten tar betalt för med stöd av 4 § något slags biprodukt till den ordinarie verksamheten.

Att verksamheten måste vara förenlig med myndighetens uppgift är inte detsamma som att varan eller tjänsten måste ingå i myndighetens ordinarie verksamhet. Om en myndighet exempelvis har en konferenslokal som den använder för eget bruk men då och då hyr ut räknas det som förenligt med myndighetens uppgift även om den ordinarie verksamheten inte har något med lokaluthyrning att göra.

## Verksamheten måste vara av mindre omfattning eller tillfällig natur

En förutsättning för att myndigheten ska kunna ta ut avgifter med stöd av 4 § avgiftsförordningen är att verksamheten är av antingen mindre omfattning eller tillfällig natur.

### Mindre omfattning räknas i relation till myndighetens förvaltningskostnader

För att bedöma vad som är verksamhet av mindre omfattning ska de sammanlagda intäkterna från försäljning av varor och tjänster (enligt 4 § 1–10 avgiftsförordningen) ställas mot myndighetens totala förvaltningskostnader under budgetåret.

Om intäkterna under en längre tid än två år överstiger ett belopp som motsvarar fem procent av de totala förvaltningskostnaderna ska verksamheten inte anses vara av mindre omfattning. Förvaltningskostnader är normalt de kostnader som redovisas under avsnittet Verksamhetens kostnader i myndighetens resultaträkning.

Begränsningen är avsedd att ge en signal till myndigheten om att verksamheten blivit så pass stor att det kan vara lämpligt att regeringen prövar om verksamheten ska bedrivas, och vilket ekonomiskt mål som i så fall ska gälla.

Om avgiftsintäkterna som tas ut med stöd av 4 § inte anses vara av mindre omfattning enligt ovan beräkning, behöver myndigheten pröva om intäkter motsvarande den överskridande delen istället är av tillfällig natur.

### Tillfällig natur är normalt upp till två år

Normalt sett räknas en verksamhet vara av tillfällig natur om den pågår i högst två år. För sådan tillfällig verksamhet finns inga begränsningar för hur stora intäkterna får vara. Det kan till exempel gälla utlåning av personal eller uthyrning av utrustning till en nystartad myndighet tills denna hinner anställa egen personal eller anskaffa nödvändig utrustning.

I vissa fall kan intäkterna tillfälligt bli större än vad som är normalt även om verksamheten i sig bedrivs fortlöpande. Ett exempel är när en myndighet under en period ger ett stort antal kurser för att introducera en regelförändring, men där myndighetens kursverksamhet vanligtvis är av begränsad omfattning.

## Alla myndigheter har serviceskyldighet

Avgifter får inte tas ut för sådana tjänster som ingår i myndighetens serviceskyldighet, det vill säga tjänster som en myndighet är skyldig att tillhandahålla allmänheten och myndigheter gratis. Bestämmelser om detta finns i förvaltningslagen (2017:900).

Varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhet. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Det gäller enligt 6 § förvaltningslagen.

Varje myndighet ska samverka med andra myndigheter inom ramen för den egna verksamheten. Varje myndighet måste därför bestämma var gränsen går mellan omfattningen av den service som ska vara gratis och den som myndigheten kan ta betalt för. Det gäller enligt 8 § förvaltningslagen.

## Checklista för att ta ut avgifter med stöd av 4 § avgiftsförordningen

Om din myndighet funderar på att ta ut en avgift med stöd av 4 § avgiftsförordningen bör ni först besvara följande frågor.

### Finns ett särskilt bemyndigande?

Om myndigheten har ett särskilt bemyndigande för att ta ut avgift för en vara eller tjänst som är av samma slag som nämns i 4 § ska det särskilda bemyndigandet tillämpas. Då är det alltså inte fråga om verksamhet enligt 4 §. Ett särskilt bemyndigande kan exempelvis finnas i myndighetens instruktion.

### Är verksamheten förenlig med myndighetens uppgift?

Myndigheten får inte bedriva verksamhet som inte är förenlig med myndighetens ordinarie verksamhet. Verksamhet som skiljer sig från myndighetens vanliga uppgifter får inte bedrivas enbart i syfte att tjäna pengar.

### Ingår verksamheten i myndighetens serviceskyldighet?

Myndigheten får inte ta ut avgifter för sådana tjänster som ingår i serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen.

### Är det fråga om avgift för kopia av allmän handling?

För kopia på papper av allmän handling gäller bestämmelserna i 15–24 §§ avgiftsförordningen. För kopia av allmän handling i elektronisk form kan myndigheten ta betalt med stöd av 4 § 8 avgiftsförordningen.

### Kommer verksamheten att vara antingen av mindre omfattning eller av tillfällig natur?

[Läs mer om hur ni bedömer om verksamheten är av mindre omfattning eller av tillfällig natur.](/redovisning-och-finansiering/avgifter-och-andra-ersattningar/avgifter-med-stod-av-generella-avgiftsbemyndiganden/avgifter-med-stod-av-4--avgiftsforordningen/#ankare_mindre "Läs mer om hur ni bedömer om verksamheten är av mindre omfattning eller av tillfällig natur.")

### Ryms inte verksamheten under någon av de tio punkterna i 4 §?

För att kunna ta ut en avgift som inte ryms inom de tio punkterna i 4 § behöver ni ett särskilt avgiftsbemyndigande.

Senast uppdaterad:
2025-09-26

Innehållet är granskat:
2025-09-26