# Anslag på statens budget styr myndigheternas verksamhet

---

Anslag på statens budget är centralt i statens finansiella styrning. Det vanligaste sättet att finansiera statlig verksamhet är att tilldela ett anslag till en myndighet. Här beskriver vi övergripande hur anslagen används i den finansiella styrningen och hur myndigheterna kan disponera olika anslag.

En stor del av den statliga verksamheten finansieras genom anslag på statens budget, som är posterna på budgetens utgiftssida. Styrningen av anslag är därför centralt i den finansiella styrningen. Anslagsindelningen utgår från riksdagens vilja att direkt styra, följa upp och dimensionera omfattningen av en viss verksamhet. Därför anvisar riksdagen inte bara ett belopp på anslaget, utan anger också de ändamål som ska gälla för anslaget.

De sammantaget cirka 500 anslagen är uppdelade på 27 utgiftsområden. Till budgetens utgifter hör även Riksgäldens nettoutlåning och den kassamässiga korrigeringen, som vi inte går närmar in på här.

Anslagets ändamål anger mer eller mindre utförligt vad pengarna får användas till. Hur ändamålen formuleras är inte reglerat och skiljer sig åt mellan anslagen, till exempel i grad av precisering av mål och vilken typ av insatser som får finansieras. Anslag och inkomster på statens budget får inte disponeras på annat sätt än vad riksdagen har beslutat.

## Regeringen styr med anslagsposter och regleringsbrev

Regeringen delar därefter in de anslag som anvisats av riksdagen i anslagsposter. En anslagspost är det belopp under ett anslag som regeringen tilldelar en myndighet. Ett anslag kan delas in i en eller flera anslagsposter. Regeringen kan också dela in en anslagspost i delposter. Den här underindelningen av anslag i anslagsposter och delposter gör regeringen för att på ett tydligt och transparent sätt styra hur ett anslag ska användas.

I regleringsbrevet bestämmer sedan regeringen hur stor del av anslaget som en viss myndighet får använda och anger de mer detaljerade villkoren för hur anslagsmedlen får användas. Dessa villkor måste dock rymmas inom det ändamål som riksdagen har beslutat för anslaget. Villkoren får med andra ord inte vara vidare än anslagets ändamål.

I anslagsförordningen (2011:223) finns generella bestämmelser om hur myndigheterna får använda anslag och när utgifter ska redovisas mot anslag.

## Anslag som myndigheter disponerar är villkorade

Det vanligaste sättet att finansiera statlig verksamhet är att en myndighet tilldelas anslag på statens budget, genom beslut av regeringen. Tilldelade anslag innebär en rätt att disponera medel och en skyldighet att redovisa utgifter mot anslaget.

Utgifter är i anslagsförordningen benämningen på allt anslagsutnyttjande, oberoende av på vilken grund som myndigheten redovisar mot anslaget. På vilken grund (när) utgifter ska redovisas mot anslag framgår av 12 § anslagsförordningen. Det kan till exempel vara när betalning sker eller när kostnader uppkommer.

### Dispositionsrätten framgår av regleringsbrevet

Regeringen beslutar om dispositionsrätt och anslagsvillkor i myndighetens regleringsbrev. Anslagsvillkoren reglerar såväl myndighetens möjligheter till anslagssparande och anslagskredit som vad ett anslag får användas till – och därmed vilka utgifter som en myndighet får redovisa mot anslagen.

Regeringen kan exempelvis reglera hur mycket av ett anslag som högst får användas eller vilket belopp som ska betalas ut för ett visst ändamål. Villkoren kan därmed precisera riksdagens beslut om anslaget. Regler om villkor för anslag och anslagsutnyttjande finns i 6–11 §§ anslagsförordningen.

Att en myndighet har dispositionsrätt till ett anslag innebär alltså både rättigheter och skyldigheter. En myndighet har rätt att disponera anslagsmedel för utgifter som ryms inom anslagets ändamål och de villkor som regeringen angivit i regleringsbrevet. En myndighet är skyldig att redovisa hur den har använt anslaget under budgetåret. Endast myndigheter har rätt att disponera anslag.

### Förvaltningsanslag och sakanslag används till olika saker

Anslag kan delas upp i två kategorier efter vad de ska användas till:

* anslag som i huvudsak är avsedda för förvaltningsändamål
* övriga anslag.

Informellt är det vanligt att använda begreppen förvaltningsanslag och sakanslag, men dessa begrepp har inte någon enhetlig definition.

Myndigheten ska normalt använda förvaltningsanslaget för att finansiera sina kostnader för förvaltning. Det gäller till exempel löner, lokaler, kontorsutrustning och övriga driftskostnader. Utgångspunkten är att förvaltningsanslaget ska finansiera hela myndighetens verksamhet, om det inte finns särskilda skäl för att viss verksamhet ska finansieras på annat sätt.

Sakanslagen använder myndigheten framför allt för att finansiera direkta utgifter för transfereringar och anslagsfinansierade investeringar. Förvaltningsanslaget ska däremot täcka utgifter för till exempel administration av transfereringar.

Det förekommer att statsmakterna tillåter att utgifter för myndighetens förvaltning redovisas mot sakanslag. Regeringen kan till exempel specificera vilken typ av kostnader som får belasta sakanslaget eller fastställa ett tak för förvaltningsutgifter som får redovisas på sakanslaget.

Exakt vilka typer av utgifter som ska ingå i ett förvaltningsanslag eller i ett sakanslag kan därmed variera, beroende på verksamhetens art och hur statsmakternas övriga styrning är utformad.

### Anslagssparande och anslagskredit ger viss flexibilitet

Den formella benämningen på alla anslag är ramanslag. I budgetlagen anges att ramanslag ska användas vid budgetering av utgifter för bestämda ändamål. Ramanslaget möjliggör att myndigheterna inom vissa ramar både kan spara delar av anslaget till följande budgetår och ta en kredit i anspråk.

Möjligheten att disponera anslagssparande syftar till att främja god hushållning och ge incitament till att använda anslagsmedlen effektivt. Syftet med anslagskrediter är att det ska vara möjligt för myndigheterna att hantera oförutsedda händelser inom befintlig verksamhet.

För anslag som används för förvaltningsändamål (förvaltningsanslag) har myndigheter som huvudregel rätt till ett anslagssparande eller en anslagskredit på 3 procent av det tilldelade beloppet . För övriga anslag (sakanslag) beslutar regeringen särskilt om anslagssparande och anslagskredit. Regeringen beslutar om anslagssparande och anslagskredit för respektive anslagspost under rubriken finansiella villkor i regleringsbrevet.

Läs mer om hur anslag betalas ut till myndigheter på sidan [Redovisning av betalningar](/redovisning-och-finansiering/anslag-och-inkomsttitlar/hantering-av-betalningar-i-staten/redovisning-av-betalningar/).

Senast uppdaterad:
2024-10-30

Innehållet är granskat:
2025-10-30