# Leasing som finansieringsform

---

Under vissa förutsättningar kan myndigheter använda leasing för att finansiera anläggningstillgångar. Här går vi igenom skillnaderna mellan finansiell och operationell leasing, när en myndighet får använda leasing och vad myndigheten bör tänka på innan man ingår ett leasingavtal.

Som huvudregel ska myndigheterna finansiera sina anläggningstillgångar med lån i Riksgäldskontoret. Men under vissa förutsättningar kan myndigheter använda leasing som en alternativ finansieringsform. Leasing i staten innebär att en leasetagare (myndigheten) ges rätt att under en avtalad period använda en tillgång i utbyte mot en leasingavgift (hyra) till leasegivaren (finansbolag). Leasing är främst aktuellt när myndigheten inte behöver äga tillgången, utan hellre disponerar tillgången genom att hyra den.

Bestämmelserna om finansiering av anläggningstillgångar genom leasing finns i 2 kap. 5 § kapitalförsörjningsförordningen (2011:210).

## Leasing kan vara finansiell eller operationell

Finansiell leasing innebär att myndigheten i praktiken disponerar en tillgång på ett sätt som kan jämställas med ägande, även om myndigheten inte äger tillgången i juridisk mening. Finansiell leasing karaktäriseras av att de ekonomiska fördelarna och riskerna som förknippas med ägandet av tillgången i allt väsentligt överförs till myndigheten från leasegivaren. Reglerna om finansiell leasing finns i 4 kap. 26 § ESV:s föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning och budgetunderlag.

Operationell leasing är all leasing som inte är finansiell leasing. Det framgår av 4 kap. 8 § ESV:s föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning och budgetunderlag. I staten är operationell leasing vanligare än finansiell leasing. Det vanligaste exemplet är att myndigheter hyr sina lokaler.

## Avgör om leasing är ett alternativ innan myndigheten ingår avtal

En myndighet får endast ingå leasingavtal under förutsättning att det, sett över tillgångens hela nyttjandeperiod, leder till en lägre kostnad för staten som helhet än en anskaffning genom köp. När den planerade användningstiden sammanfaller med hela den förväntade nyttjandeperioden blir leasing oftast dyrare än ett köp. Om myndigheten kan köpa tillgången är det alltså ofta ett mer ekonomiskt fördelaktigt alternativ än att leasa den. Därför bör myndigheten köpa tillgången i dessa fall.

Tänk också på att finansiella leasingavtal ska rymmas inom den låneram som myndigheten har enligt sitt regleringsbrev. Myndigheten ska dock inte ta upp något lån för de tillgångar som finansieras med leasing.

### Gör en investeringsbedömning

För att kunna försäkra sig om vilket alternativ som medför lägst kostnader för staten som helhet, måste myndigheten göra en investeringsbedömning. I bedömningen bör myndigheten ta hänsyn till samtliga effekter av investeringen, både effekter som kan mätas i pengar och övriga effekter, såväl kvantitativa som kvalitativa. Det framgår av ESV:s allmänna råd till 2 kap. 5 § kapitalförsörjningsförordningen.

### Sammanfatta och dokumentera kalkylen

De i pengar mätbara effekterna av en investering bör sammanfattas i en kalkyl som dokumenteras. Övriga, kvalitativa, effekter är individuella för respektive leasingavtal och måste värderas från fall till fall.

De eventuella kvalitativa mervärden som ingår i ett sådant avtal måste ställas i relation till vad det skulle kosta myndigheten att få tillgång till dem, till exempel service och underhåll, genom en separat upphandling.

### Identifiera fördelarna med leasing

Innan ett avtal träffas mellan en leasegivare och myndigheten behöver myndigheten försäkra sig om vad som gäller för exempelvis uppsägning av avtalet, vilken ekonomisk risk leasegivaren respektive myndigheten står för och vilka kvalitativa fördelar som leasingavtalet medför.

Myndigheten måste också identifiera vilka fördelarna är i jämförelse med finansiering genom lån i Riksgäldskontoret. Om fördelarna överväger den merkostnad som avtalet innebär kan ett avtal om leasing träffas.

## Myndigheten bör ha en policy om leasing

Myndigheten bör ha en policy om leasing, som inkluderar om och när man i så fall ska teckna avtal om finansiell respektive operationell leasing. Myndigheten bör också vara mån om att leasingavtalen utformas på ett så entydigt och tydligt sätt som möjligt utifrån ambitionen att hänföra avtalen till vald typ av leasing.

Det finns dock vissa typer av leasing där det många gånger kan vara naturligt att utgå från att avtalen är operationella till sin karaktär, även om det finns inslag som skulle kunna föranleda att avtalet klassificeras som finansiell leasing. Det gäller till exempel kontorsmaskiner som skrivare där en förutsättning för leasingmöjligheten är att det finns ett väsentligt inslag av service.

En annan situation där operationell klassificering ofta är naturlig är leasing av bilar där avtalet innehåller ett restvärde som i huvudsak bestämts i förväg. I sådana fall står ju leasegivaren den väsentligaste risken för värdeförändringar.

Senast uppdaterad:
2025-05-15

Innehållet är granskat:
2025-10-15