# Avgift för prövning av ansökningar

---

Vid uttag av avgifter för prövning av ansökningar finns särskilda bestämmelser i avgiftsförordningen. Här beskriver vi vad en ansökningsavgift är och vad som gäller vid uttag av sådana avgifter.

Bestämmelser om ansökningsavgifter finns i 9–14 §§ avgiftsförordningen. Där framgår bland annat hur myndigheten ska gå till väga vid uttag, när återbetalning får ske samt hur myndighetens beslut om avgift kan överklagas.

## Vad är en ansökningsavgift?

Ansökningsavgifter är belastande, det vill säga avgifter i offentligrättslig verksamhet. Myndigheter tar ut ansökningsavgifter för bland annat prövning av ärenden som gäller tillstånd, godkännanden eller dispenser. Ansökningsavgifter betalas i förväg och tas ut oavsett om ansökan sedan beviljas eller avslås.

Liknande avgifter är anmälningsavgifter, registreringsavgifter och så kallade expeditionsavgifter. Anmälningsavgifter och registreringsavgifter ska betalas i förväg. Sådana avgifter kan tas ut när det finns en skyldighet att lämna en anmälan beträffande en viss verksamhet. Anmälningsskyldighet kan i vissa fall tillämpas i stället för tillståndsskyldighet.

Expeditionsavgifter betalas i efterskott, till skillnad från ansöknings- och anmälningsavgifter. Expeditionsavgifter betalas när exempelvis bevis, registerutdrag, protokoll eller intyg utfärdas på begäran.

## Två modeller för att beräkna ansökningsavgifter

Myndigheter ska ta ut ansökningsavgifter baserat på antingen avgiftsklasserna i 10 § avgiftsförordningen eller myndighetens egna kostnader. Vad som gäller framgår av den bestämmelse som reglerar avgiftsuttaget inom det specifika området.

### Ansökningsavgifter baserade på avgiftsklass

Det är regeringen som beslutar om avgiftsnivåerna i 10 § avgiftsförordningen. Ansökningsavgifterna i 10 § är indelade i så kallade avgiftsklasser. Klasserna baseras på en genomsnittlig timkostnad för prövning av ärenden i statsförvaltningen och tidsåtgången för ärendeprövningen.

Modell för beräkning av ansökningsavgifter enligt 10 § avgiftsförordningen

Avgiftsklassen bestäms med utgångspunkt i den genomsnittliga handläggartiden för att pröva respektive ärendeslag hos den aktuella myndigheten. Handläggartid är den tid handläggaren aktivt arbetar med ärendet. I handläggartiden ingår eventuell tid för att begära in kompletteringar av uppgifter.

Om någon annan statlig myndighet deltar i beredningen i egenskap av remissorgan ingår den tid som denna myndighet ägnar åt remisshanteringen i handläggartiden. Men eventuell remisstid vid andra instanser än statliga myndigheter ingår inte.

Begreppen normalärende och genomsnittlig handläggartid har inte tydligt definierats i modellen. Statskontoret anser att det finns två rimliga tolkningar av vad kan ses som genomsnittlig handläggartid för att pröva ett normalärende. I första hand bör det avse den vanligaste tidsåtgången för att pröva ett ärende inom det aktuella ärendeslaget, det så kallade typvärdet. Men det kan möjligen även vara ett medelvärde av den tid det tar att bereda ärenden inom ärendeslaget i fråga, men att man i sådana fall i beräkningen av medelvärdet utesluter både enklare och mer komplicerade ärenden där tidsåtgången väsentligt avviker från vad som är vanligt.

Tabellen visar vilket tidsintervall som respektive avgiftsklass omfattar.

| **Avgiftsklass** | **Handläggartid tim.min.** | **Debitering enligt tim.min.** |
| --- | --- | --- |
| 1. | 0.00-0.29 | 0.20 |
| 2. | 0.30-1.14 | 0.55 |
| 3. | 1.15-2.14 | 1.45 |
| 4. | 2.15-3.44 | 3.00 |
| 5. | 3.45-5.59 | 4.50 |
| 6. | 6.00-8.59 | 7.30 |
| 7. | 9.00-13.29 | 11.15 |
| 8. | 13.30-19.59 | 16.45 |
| 9. | 20.00-29.59 | 25.00 |
| 10. | 30.00-69.59 | 50.00 |

Om myndighetens timkostnad avviker från den genomsnittliga timkostnad som ligger till grund för de belopp som tas ut enligt 10 § avgiftsförordningen uppnås inte det ekonomiska målet full kostnadstäckning. Det innebär att även om tidsåtgången är korrekt beräknad är det inte säkert att avgifterna täcker den enskilda myndighetens kostnader. Tillämpningen av avgiftsklass enligt 10 § innebär en förenkling jämfört med om avgifterna skulle beräknas utifrån faktiska kostnader hos den enskilda myndigheten.

Myndigheten ska regelbundet, åtminstone vart femte år, se över att rätt avgiftsklass tillämpas för myndighetens ansökningsavgifter och meddela regeringen när det finns behov av att byta avgiftsklass.

### Ansökningsavgifter baserade på myndighetens kostnader

Regeringen kan överväga om avgifterna bör beräknas med utgångspunkt i myndighetens egna kostnader i stället för att baseras på avgiftsklasserna i 10 § avgiftsförordningen. Det kan regeringen göra om

* myndigheten disponerar avgifterna
* prövningen inte huvudsakligen är av administrativ art utan är förenad med väsentliga kostnader för till exempel konsultinsatser, laboratorieanalyser eller utlandsresor
* kostnaderna för prövningen avviker väsentligt från de avgiftsnivåer som anges i 10 § avgiftsförordningen.

Om ansökningsavgiften för ett ärendeslag beräknas på basis av myndighetens egna kostnader kan myndigheten få ett större incitament att följa upp det ekonomiska resultatet än om avgiften bygger på en genomsnittlig kostnad för statsförvaltningen. Men detta måste vägas mot fördelarna med att tillämpa ett enkelt system med låga administrationskostnader där tidsåtgången för ett normalärende avgör vilken avgift som ska tas ut.

## Ansökningsavgifter kan differentieras

Om myndigheten ser ett behov av att differentiera ett ärendeslag ska myndigheten vända sig till regeringen. Att differentiera ett ärendeslag är att dela in det i flera ärendeslag där olika avgiftsklasser tillämpas. Det kan vara aktuellt om avgiften för att pröva vissa typer av ärenden inom ärendeslaget är oskälig i förhållande till kostnaden.

Avgiftsdifferentiering inom ett ärendeslag förutsätter att myndigheten redan vid ansökningstillfället kan identifiera vilken kategori inom ärendeslaget som ärendet tillhör och därmed avgöra vilken avgift de sökande ska betala.

## Återbetalning av ansökningsavgifter

Ett alternativ till att differentiera avgiften kan vara att nyttja möjligheten till återbetalning med stöd av 13 § avgiftsförordningen. Att nyttja möjligheten till återbetalning kan vara aktuellt vid vissa så kallade sammansatta ansökningar. Det är när en ansökan innehåller flera avgiftsbelagda ärenden och myndigheten bedömer att en prövning av alla ärenden samtidigt går snabbare än om varje ärende prövas för sig.

Bestämmelsen om återbetalning i avgiftsförordningen bör dock tillämpas restriktivt. En återbetalning bör bara komma i fråga om ett uttag av full avgift i det enskilda fallet skulle vara oskäligt.

Senast uppdaterad:
2024-06-04

Innehållet är granskat:
2025-09-26