SemantikaEU/povjemo-CH huggingface dataset:
Vprašanje: Kaj mora vsebovati dokumentacijski priročnik?
Odgovor: Dokumentacijski priročnik mora vsebovati kazalo vsebine, uvod, zgodovino dokumentacijskega sistema, povzetek aktualne prakse muzeja, poglavje o označevanju in številčenju predmetov, politike muzeja, lokacijo dokumentacije, pregled in posodobitve ter seznam virov in literature.
Vir: Kako sestavimo dokumentacijski priročnik, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/15%20Dokumentacijski%20prirocnik.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kakšno obliko naj ima vhodna številka za muzejski predmet?
Odgovor: Najboljši je preprost sistem oštevilčenja s tekočimi oziroma zaporednimi številkami, pri čemer ga od drugih sistemov oštevilčenja ločimo tako, da pred številke postavimo črko V (Vhod): na primer V2561, V2562, V2563, V2564, V2565, … ali: 1/2015, 2/2015, 3/2015…

Vir: Oštevilčenje, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/17%20Ostevilcenje.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kaj vsebuje ocena tveganja za muzeje?
Odgovor: Ocena tveganja za muzeje v času izrednih razmer in načrtovanje ukrepov v primeru naravnih in civilnih nesreč ter oboroženih spopadov mora upoštevati tri različne faze: pripravljenost, ukrepanje in obnovo. Naravne nesreče, civilne nesreče in oborožene spopade lahko glede na njihov izvor in značilnosti razdelimo v več kategorij. V prvo skupino spadajo nesreče, nastale zaradi vremenskih, hidroloških, seizmičnih in vulkanskih pojavov. V drugo skupino spadajo požari, eksplozije, porušenje zgradb, kriminal, gospodarski in politični dejavniki. Tretja skupina obsega vojne, vojaške okupacije in upore znotraj države. Tveganja nevarnih dogodkov z večjo pogostostjo, ki jih glede na njihove potencialno majhne posledice lahko opredelimo kot nizka, so predvidljiva in jih je mogoče enostavno vključiti v načrt za izredne razmere. In obratno, v ta načrt je teže vključiti tveganja nevarnih dogodkov, ki se pojavljajo v neenakomernih časovnih razmikih ali sploh izjemoma, njihove gospodarske in tehnične posledice pa so navadno veliko večje.
Vir: Ocena tveganja, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/19%20Ocena%20tveganja%20za%20muzeje.pdf
Vprašanje: Katere vrste muzejskih predmetov lahko postanejo vprašljive?
Odgovor: Vprašljivi lahko postanejo predmeti, ki so ostali v muzeju. To so predmeti, ki so jih prinesli v muzej zaradi identifikacije in jih lastniki pozneje niso prišli iskat; Nenaročena in neželena darila. To so predmeti, ki so jih prinesli v muzej kot darila, vendar se ne skladajo z muzejsko zbiralno politiko. Včasih ostanejo v muzeju, ne da bi izvedli običajni vhodni postopek ob prihodu predmeta v muzej (včasih predmeti prispejo v muzej po pošti brez povratnega naslova); Predmeti brez dokumentacije. Večina muzejev hrani nekaj predmetov brez spremljajoče dokumentacije, kjer bi bil zabeležen način pridobitve. Te predmete v muzeju pogosto odkrijejo ob izvajanju inventure; Nedavno izposojeni predmeti. To so predmeti, ki si jih je muzej izposodil po formalni poti: s posodno pogodbo, z reverzom, z izhodnim obrazcem ipd. (npr. za občasno razstavo). Ime in naslov posojevalca sta znana, toda ob koncu dogovorjenega roka o izposoji ta ne odgovarja na prošnje, da bi prišel po predmet; Izposoje iz preteklosti, kjer lastnika ni več mogoče izslediti. V preteklosti so mnogi muzeji prevzeli predmete v svoje zbirke na podlagi »stalne posoje«. Ti predmeti niso last muzeja, čeprav so bili že več let vključeni v zbirke. Včasih niso zabeležili naslova posojevalca in pogosto je nemogoče najti lastnika predmeta več let po sklenitvi originalne pogodbe.
Vir: Izločanje predmetov, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/prirocnik/21_Disposal.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kako postopati, če je v muzeju ostal predmet, ki ga izročitelj ni prišel iskati?
Odgovor: Muzej predmete, ki jih ne bodo prišli iskat po treh mesecih, lahko izloči. Prinašalec podpiše, da se s temi pogoji strinja. Pri tem je dobro izvajati prakso, da prinašalcu po treh mesecih vseeno pošlje nedvoumno opozorilo, da bodo predmeti izločeni, če jih ne bodo prišli iskat. Lahko se mu da na voljo še en mesec časa, da se vrne po predmete. Dokler so predmeti v muzeju, je potrebno z njimi skrbno ravnati.
Vir: Izločanje predmetov, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/prirocnik/21_Disposal.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kje se lahko poučimo o odškodnini in vrnitvi muzejskih predmetov?
Odgovor: Za primere, ko muzej prejme zahtevo za restitucijo ali repatriacijo predmetov, za nasvete, kako ukrepati in katere postopke uporabiti, poglejte na angleško spletno stran: Cultural Property Advice , kjer spodnji seznam pokriva razne vidike vračanja predmetov; Preučitev zahteve (CPA); Raziskovanje veljavnosti (CPA); Preučevanje odločanja (CPA), Šablona odločanja (CPA).
Vir: Izločanje predmetov, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/prirocnik/21_Disposal.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kaj omogoča konservacija?
Odgovor: Konservacija omogoča raziskovanje in razstavljanje muzejskih predmetov.
Vprašanje: Kaj obsegajo postopki konserviranja?
Odgovor: Postopki konserviranja vključujejo: odpravljanje posledic, ki so nastale pri poškodbah in preprečevanje nastajanja novih.
Vprašanje: Imata besedi konservacija in varovanje kaj skupnega?
Odgovor: Beseda varovanje ima sicer podoben, a vseeno širši pomen. Razlika med konservacijo in varovanjem je v tem, da se konservacija ukvarja izključno z ozkimi vidiki preprečevanja propadanja predmetov in zaščito pred dejavniki, kiogrožajo njihovo jedro ali materijo predmeta. Varovanje je širši pojem, poleg konservacije zajema tudi zaščito pred vsemi drugimi škodljivimi in nevarnimi dejavniki, kot so vandalizem, naravne katastrofe, kraje itd. Razlika torej zadeva stopnjo zaščite in način izrabe predmeta. KOnservacija pomeni odgovorno in previdno rabo predmeta, medtem ko varovanje pomeni celovito zaščito.
Vir: Konservacija in njen pomen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/1-2.pdf, 12. 1. 2024.
Vprašanje: Kdaj so začeli proučevati procese propadanja snovi ter raziskovati vzroke zanje?
Odgovor: Znanstvenilo so procese propadanja snovi ter raziskovanje vzrokov zanje začeli proučevati v 19. stoletju.
Vprašanje: Kaj je aktivna konservatorska obdelava?
Odgovor: Aktivna konservatorska obdelava predmeta pomeni neposredno ukrepanje na predmetu (odstranjevanje oblog umazanije, utrjevanje, premazovanje v smislu izolacije predmeta od okolja itd.), torej njegovo spremembo.
Vir: Konservacija in njen pomen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/1-2.pdf, 12. 1. 2024.
Vprašanje: Kakšni so preventivni konservatorski postopki?
Odgovor: Preventivni konservatorski postopki so usmerjeni v nadzorovanje okolja, v katerem je redmet shranjen z namenom, da omejijo propadanje in s tem spremembe predmeta.
Vir: Konservacija in njen pomen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/1-2.pdf, 12. 1. 2024.
Vprašanje: Kdaj je bil sprejet kodeks konservatorsko-restavratorske etike?
Odgovor: Kodeks konservatorsko-restavratorske etike je bil sprejet 7. marca 2003.
Vir: Konservacija in njen pomen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/1-2.pdf, 12. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj vsebuje kodeks konservatorsko-restavratorske etike?
Odgovor: Kodeks konservatorsko-restavratorske etike vsebujeta načela, ki poučujejo in obvezujejo konservatorske-restavratorske strokovnjake, člane DRS; lahko pa ju uporabljajo tudi drugi udeleženci, ki skrbijo za kulturno dediščino pri svojem delu na področju varstva kulturne dediščine.
Vir: Definicija stroke in kodeks etike | Društvo restavratorjev Slovenije
Vprašanje: Komu je odgovoren konservator-restavrator?
Odgovor: Konservator-restavrator je odgovoren za kulturno dediščino in odgovarja lastniku, dediščini in družbi.
Vprašanje: Kaj mora konservator-restavrator sporštovati/upoštevati?
Odgovor: Konservator-restavrator je obvezan spoštovati estetski, zgodovinski ter duhovni pomen in fizično celovitost kulturne dediščine, ki mu je zaupana v oskrbo.
Vprašanje: Kako so zlato pridobivali v antiki?
Odgovor: V antiki so zlato pridobivali s pobiranjem iz rečnih usedlin (sekundarno zlato) ali z rudarjenjem iz primarnih ležišč zlata (primarno zlato).
Vprašanje: Kaj nas obvešča o pridobivanju zlata v starem Egiptu?
Odgovor: O pridobivanju zlata v starem Egiptu nas obveščajo antični zapisi in arheološke najdbe.
Vir: Stari Egipt - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Stari_Egipt, 12. 1. 2024
Vprašanje: Kateri je najzgodnejši način pridobivanja zlata?
Odgovor: Najzgodnejši način pridobivanja zlata je pobiranjen zlatih zrn iz rečnih naplavin, kjer se je zlato nabralo zaradi svoje teže.
Vprašanje: Za kaj so zlato uporabljali?
Odgovor: Zlato so že zelo zgodaj uporabljali za izdelavo kovancev, nakita in okrasnih predmetov...
Vprašanje: Kdaj so začeli kovati kovance?
Odgovor: Prve kovance so začeli kovati v sredini 7. st. pr. n. št. v Mali Aziji.
Vprašanje: Kater je eden izmed prvih načinov obdelave zlata?
Odgovor: Eden izmed prvih načinov obdelave zlata je kovanje zlata v pločevino, ki se je pojavilo v najzgodnejših kulturah.
Vprašanje: Kaj je repousse?
Odgovor: Repousse je tehnika, ki je podobna kovanju; imenuje se tudi tanjenje. Pri tem se s pomočjo kladiva vtisne vzorec v predmet, ki je napolnjen s kitom.
Vir: Milič, Zlato, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-2-8.pdf, 12. 1. 2024
Vprašanje: Pri kom je bilo tanjenje zlata običajna praksa?
Odgovor: Tanjenje zlata je bila običajna zlatarska tehnika pri Rimljanih in Etruščanih.
Vprašanje: Kdaj so z obdelavo zlata začeli v srednjeevropskem prostoru?
Odgovor: V srednjeevropskem prostoru sega obdelava zlata v zgodnjebronasto dobo.
Vprašanje: Kdaj in kje se pojavijo tehnike vlivanja kovin?
Odgovor: Tehnike vlivanja kovin se pojavijo na Bližnjem vzhodu leta ok. 2000 pr. n. št.
Vprašanje: Kaj je tavširanje?
Odgovor: Tavširanje označuje tehniko okraševanja kovine z vlaganjem kovinske žice v predhodno izdelane utore kovine, ki jo okrašujemo. Pri tem ima pomemben okrasni učinek barvno razlikovanje med zlatom in osnovno kovino, ki jo okrašujemo, saj tudi ime izvira iz arabske besede za barvo - taušija.
Vir: Intarzija - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Intarzija, 12. 1. 2024
Vprašanje: Od kdaj poznamo tavširanje?
Odgovor: Tavširanje so poznali že v Mezopotamiji okoli leta 3000 pr. n. št.
Vprašanje: Kaj je zrničenje (granulacija)?
Odgovor: Zrničenje oz. granulacija je tehnika, s katero se označuje linearno ali ploščinsko polaganje t. i. kovinskih zrn na kovinsko površino. Zlate kroglice se prilota na površino zlatega predmeta, tako tvorijo edinstven vzorec.
Vprašanje: Kdaj so začeli okraševati z granulatom?
Odgovor: Z granulatom so začeli okraševati v 3. tisočletje pr. n. št. v Mezopotamijo.
Kontekst: Okraševanje z granulatom sega v 3. tisočletje pr. n. št. v Mezopotamijo. Tam so našli tako okrašene predmete v kraljevih grobovih Ura. Tak način okrasitve se je širil preko Sirije v Egipt, Sredozemlje in proti Kavkazu.
Vprašanje: Katere tehnike pozlate so uporabljali v antiki?
Odgovor: V antiki so uporabljali zlatenje z listki, so pa predmete tudi potapljali v raztaljeno zlato. Zlatili so tudi v ognju, poznali so tudi nanos lažne pozlate.
Vprašanje: Kateri je najstarejši način obdelave kovin?
Odgovor: Najstarejši način obdelave kovin je kovanje. Uporabljali so ga pri samorodni kovini in tako dobili želeno obliko.
Vprašanje: Kaj je ulivanje?
Odgovor: Ulivanje je postopek obdelave kovin, človek ga pozna že okoli 5.000 let.
Vprašanje: Kaj je damasciranje?
Odgovor: Damasciranje je postopek kovanja železa. Ime je dobil po Damasku (Sirija), kjer so izdelovali legendarne damaščanske sablje. V Indiji pa so ga poznali že v 2. st. pr. n. št.
Vprašanje: Kaj je graviranje?
Odgovor: Graviranje je poseben postopek okraševanja določene površine - vrši se z odvzemanjem materiala s posebnimi (graverskimi) dleti; z njimi vrežemo utore v površino.
Vprašanje: Kaj pomeni cizeliranje?
Odgovor: Cizeliranje je krasilna tehnika, ki je namenjena za ulitke ter pločevino. Posebna urodja so primerna za preoblikovanje površine s potiskanjem in tanjenjem (materiala pa se pri tem ne odvzame).
Vprašanje: Kaj je keramika?
Odgovor: Keramika so predmeti, oblikovani v glineni masi in obdelani v postopku žganja.
Vprašanje: Katere so faze procesa izdelave keramike?
Odgovor: Poznamo več faz za izdelavo keramike: priprava mase; modeliranje/oblikovanje; ustvarjanje neprepustnosti; sušenje; dekoracija ter žganje.
Vprašanje: Kakšna je glina za lončevino?
Odgovor: Glina za lončevino je ali rdeče ali bele barve, je precej plastična, dobimo že pripravljeno na tržišču (navadno v sivi barvi).
Vprašanje: Kaj je ball-clay?
Odgovor: Ball-clay je glina. Zaradi organskih primesi je sive, črne, modre barve. Včasih se jo poimenuje tudi modra glina. Po žganju postane svetla.
Vprašanje: Kaj je kaolin?
Odgovor: Kaolin je bela glina v prahu.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je bentonit?
Odgovor: Bentonit je posebna glina, nastala iz vulkanskega pepela, ki je zaradi majhnih sestavnih delcev zelo plastična.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je engoba?
Odgovor: Engoba je tehnika okraševanja keramike. Pri tej tehniki okraševanja je finozrnata glina zmešana z vodo v gosto zmes in nanesena na površino predmeta, navadno s pomakanjem, ko je ta še v surovem stanju, lahko pa tudi, ko je predmet že enkra žgan. Z uporabo različnih engob oblikujemo vzorce. Barvna skala je omejena, lahko pa si pomagamo z dodajanjem kovinskih oksidov in pigmentov.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je graffito?
Odgovor: Graffito je dekoracija, pri kateri v plast engobe izpraskamo vzorec.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je a stecca?
Odgovor: A stecca je dekoracija, pri kateri z orodjem z razširjeno konico v plast engobe izpraskamo vzorec.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kdo je izumil glazuro in kaj glazura je?
Odgovor: Glazuro so prvi naredili stari Egipčani in je v bistvu na površino predmeta nanesena plat stek.a
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kako dobimo glazuro?
Odgovor: Glazuro dobimo na dva načina. Pri surovi glazuri zmeljemo skupaj surovine in jih zmešamo z vodo, pri fritanih glazurah pa sestavine najprej v peči stalimo v steklasto maso in po ohladitvi zmeljemo ter zmešamo z vodo.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je luster?
Odgovor: Luster je vrsta zelo občutljive nadglazurne dekoracije, ki ima kovinski lesk. Nastane v redukcijskem procesu, ko se določeni kovinski oksidi v glazuri med žganjem pri zelo nizki temperaturi spreminjajo v kovine. Tehnika se je razvila v 9. stoletju v Perziji in se z islamom razširila čez Bližnji vzhod ter prek Španije v 16. stoletju prišla v Italijo.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kako delimo keramiko?
Odgovor: Keramiko glede na sestavo mase, vrsto prevleke in višino temperature žganja delimo na porozno keramiko, kamor spadajo lončevina, fajansa in bela prst; na kompaktno keramiko, kamor spadata kamenina in porcelan.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Iz česa je izdelana lončevina?
Odgovor: Lončevina je izdelana iz bolj ali manj prečiščenih glin iz lokalnih nahajališč, od česar je odvisna barva izdelkov, njihova poroznost in krhkost.
Kontekst: Lončevina je izdelana iz bolj ali manj prečiščenih glin iz lokalnih nahajališč, od česar je odvisna barva izdelkov, njihova poroznost in krhkost. Ta glina pogosto vsebuje železove primesi, ki delajo maso plastično, predmetu pa dajo po žganju rdečkasto barvo in trdnost.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je fajansa?
Odgovor: Fajansa je v bistvu lončevina, ki je prekrita s prevleko (engoba, glazura).
Kontekst: Fajansa je v bistvu lončevina, ki je prekrita s prevleko (engoba, glazura). Keramično telo je podobne, vendar bolj drobnozrnate sestave kot pri lončevini. Lahko je žgana enkrat ali večkrat, odvisno od vrste glazure in dekoracije. Glazura je lahko prozorna (npr. svinčeva) ali prekrivna (kositrna), uporabne so vse vrste dekoracije.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je majolika?
Odgovor: Majolika je vrsta italijanske keramike, ki je prekrita s kositrno, belo glazuro. Barve so nanjo nanešene v več tankih slojih, kar omogoča bogato polihromno dekoracijo. Tehnika se je po letu 1300 razvila pod vplivom arabske keramike, ki je prek otoka Mallorca prihajal z Bližnjega vzhoda v Italijo - od tod ime.
Kontekst: Eno izmed središč izdelave je bila Faenza. Zato se podobna mlajša keramika, ki izhaja iz Francije in severnih evropskih dežel in skuša posnemati italijansko majoliko, imenuje fajansa.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je značilno za delftsko keramiko?
Odgovor: Za delftsko keramiko je značilna modra kobaltova podglazurna dekoracija, ki so jo na Nizozemskem izdelovali gostujoči italijanski lončarji.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je mezza maiolica?
Odgovor: Mezza maiolica je tehnika, pri kateri drago kositrno glazuro nadomestimo z belo engobo, ki predstavlja svetlo osnovo za nadaljnjo dekoracijo.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je bela prst?
Odgovor: Bela prst je porozna bela keramika, prekrita s prozorno glazuro.
Kontekst: Bela prst je porozna bela keramika, prekrita s prozorno glazuro. Glinena masa za izdelavo mora biti zelo čista, da po žganju (do 1100°C) postane bele barve in lahko tak{no dekoracijo nanašamo naravnost na keramično telo, oziroma tudi barvne glazure pridejo bolj do izraza. Začeli so jo izdelovati sredi 18. stoletja v Angliji (Josiah Wedgwood – creamware, pearlware) in je bila zelo priljubljena po vsej Evropi za izdelavo namiznega posodja, figuric in drugih dekorativnih izdelkov. Na prelomu se glazurna prevleka loči od keramičnega telesa. Poznamo magnezitno, apneno, glinenčevo in mešano belo prst.
Vir: Šubic Prislan, Keramika. http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-3.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kje in kdaj se je začela proizvodnja stekla?
Odgovor: Proizvodnja stekla se je začela v Mezopotamiji ok. 3000 let p n. št.
Vprašanje: Kdaj so se pojavili prvi primeri steklenega posodja?
Odgovor: Začetki izdelave steklenega posodja datiramo med letoma 700 in 500 pr. n. št. Njegova izdelava je bila vezana na štiri tehnike: na nanašanja stekla na jedro, na mozaik tehniko ter ulivanje v kalup ter brušenje.
Vprašanje: Kdaj se je proizvodnja stekla iz Aleksandrije prenesla v Rim?
Odgovor: V zdnjem stoletju pr. n. št. se je proizvodnje stekla prenesla iz Aleksandrije v Rim.
Vprašanje: Kdaj se je središče proizvodnje stekla iz rimskega imperija preselila v Konstantin.?
Odgovor: Središče proizvodnje stekla se iz rimskega imperija preselila v Konstantin po podcu imperija. V 5. stoletju je bil v Konstantinoplu že središče proizvodnje stekla.
Vir: Rimsko steklo - Wikipedija, prosta enciklopedija, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdaj se pojavijo steklena stekla?
Odgovor: Steklena stekla se pojavijo okoli leta 795, nekako takrat se začne tudi umetnost beneškega stekla. Proizvodnja je bila skoncentrirana na otoku Murano in se razcveti v času po križarskih vojnah, ko v Benetke na silo privedejo mojstre iz Konstantinopla.
Vir: Murano - Wikipedija, prosta enciklopedija, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdaj se pojavijo prva očala?
Odgovor: Prva očala so naredili v 13. stoletju.
Vprašanje: Kdaj se pojavijo steklena ogledala?
Odgovor: Steklena ogledala so začeli izdelovati v začetku 14. stoletja.
Vprašanje: Iz česa je bilo izdelano prvo orodje?
Odgovor: Prvo orodje, že v starejši in mlajši kameni dobi, je človek izdeloval iz kamna.
Vprašanje: Kaj ima konservator-restavrator opraviti s kamnom?
Odgovor: Konservator-restavrator se sreča z naravnim kamnom, ko je vgrajen v objekt ali stoji kot spomenik, ki je že dalj časa izpostavljen naravnim in antropogenim dejavnikom.
Vir: Kramar in Mirtič, Naravni kamen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-5.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je prva naloga konservatorja-restavratorja, ko se sreča s kamnitim spomenikom?
Odgovor: Prva naloga konservatorja-restavratorja, ko se sreča s kamnitim spomenikom, je, da prepozna vrsto kamnine, iz katere je spomenik narejen. Drugi pomembni podatek je podatek o vrsti in načinu propadanja kamnine, ki je vplivala na spremenjeni videz kamnine in na funkcionalnost spomenika. S prepoznavanjem načina propadanja lahko to v nadaljevanju z ustreznimi postopki preprečimo ali spomenik zaščitimo pred nadaljnjim propadanjem. Pomembna pa je tudi restavratorjeva naloga, da v postopku del pridobi dovoljenje za enkratni odvzem kamnine iz kamnoloma, v katerem je bila odvzeta tudi kamnina za izvirni spomenik. Najpomembnejše pravilo, ki naj bi ga upošteval vsak konservator-restavrator kamnitih objektov in spomenikov, ki sestavljajo kamnito kulturno dediščino, je, da posege izvaja z izvirno kamnino povsod, kjer je to mogoče.
Vir: Kramar in Mirtič, Naravni kamen, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/2-5.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je pergament?
Odgovor: Pergament je koža, očiščena grobih ostankov mesa in maščob, obdelanih v apneni kopeli, sušena ter dodatno površinsko obdelana med enakomernim napenjanjem na sušilnem okvirju.
Kontekst: Pergament je koža, očiščena grobih ostankov mesa in maščob, obdelanih a apneni kopeli, sušena ter dodatno površinsko obdelana med enakomernim napenjanjem na sušilnem okvirju. Pergament je koža, očiščena grobih ostankov mesa in maščob, obdelanih a apneni kopeli, sušena ter dodatno površinsko obdelana med nakomernim napenjanjem na sušilnem okvirju.
Vir: Gajšek in Rihtar, Projektno delo v vrtcu, https://core.ac.uk/download/pdf/67570368.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Od kje pergament izvira?
Odgovor: Pergamenti so bili v uporabi v obdobju od 263 pr. n. št. do 15 stoletja n. š. Ime izvira iz imena mesta Pergamon v Mali Aziji, kjer se je prvič pojavil v pozni antiki, v obdobju diadohov. Pergament je nadomestil manj obstojen papirus, ki so ga za pisanje uporabljali pred tem, predvsem v Egiptu in drugod na tem področju. Postopek izdelave pergamentov se je razširil po Sredozemlju, preko Italije pa v ostale pokrajine Evrope.
Vir: Pergament - Wikipedija, prosta enciklopedija, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je klej?
Odgovor: Klej je lepilo in vezivo za barve, poznali so ga že v antiki.
Kontekst: Klej so kot lepilo in vezivo za barve poznali že v antiki. Pridobivajo jih iz kosti, kož, vezivnega tkiva goveda, koz, zajcev, ribji klej pa iz zračnih mehurjev jesetrov.
Vprašanje: Ali jajčni rumenjak uporabljamo pri izdelavi umetniških slik?
Odgovor: Jajčni rumenjak je bil pogost slikarski pripomoček srednjeveških in renesančnih slik, (čeprav so ga uporabljali že v starem Egiptu), ki so bile vezane na lesene table.
Vprašanje: Kdaj so umetniki začeli uporabljati voske?
Odgovor: Čebelji vosek kot vezivo so začeli uporabljali že v starem Egiptu, stari Grčiji in Rimu.
Vprašanje: Kaj je retabel?
Odgovor: Retabel je oltarni nastavek s slikami ali skulpturami okrašena zadnja stena v koru, ki je bila v srednjem veku pritrjena na menzo ali obhajilno mizo, na kateri so postavljeni križ, obredni svečniki in drugi predmeti, v gotiki pa se je razvila v krilni oltar (diptihi, triptihi in poliptihti)..
Vir: Retabel - Wikipedija, prosta enciklopedija, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj spada v največjo skupino slik na lesu?
Odgovor: Največjo skupino slik na lesu predstavljajo leseni poslikani stropi ter lesene poslikane korne ograje.
Kontekst: Po obsegu največjo skupino slik na lesu tvorijo leseni poslikani stropi in lesene poslikane korne ograje. To niso klasične slike na lesu, spadajo bolj k notranji dekoraciji, saj so pogosto poslikane s ponavljajočimi se ornamenti, se pa najdejo med njimi tudi avtorske poslikave.
Vprašanje: Kaj se je nekoč uporabljalo za barvanje in poslikavo pohištva?
Odgovor: Za barvanje/poslikavo pohištva so skozi čas uporabljali tako klej in jajčno tempero, kot tudi kazeinsko tempero, voščene emulzije, pa tudi voščeno-smolne mešanice. V uporabi so bila tudi različna sušeča olja ter oljno-smolne mešanice.
Vprašanje: Kdo je iznašel papir?
Odgovor: Princip izdelave papirja so iznašli na Kitajskem v začetku 2. stoletja.
Kontekst: Princip izdelave papirja so iznašli na Kitajskem v začetku 2. stoletja. Izdelava se je čez srednjo Azijo širila v severno Afriko, od tam pa preko Španije (12. stoletje) ter Italije (13. stoletje) v Evropo.
Vprašanje: Kdaj je zacvetela izdelava papirja?
Odgovor: Izdelava papirja je v Evropi zacvetela po Gutembergovi iznajdbi tiska (druga polovica 15. stoletja).
Vprašanje: Kaj je camera obscura?
Odgovor: Camera obscura (latinsko: temna soba) je najosnovnejša optična naprava za zajemanje slike. Sestavljena je iz škatle, ki ima na enem koncu majhno luknjico, skozi katero vanjo vstopa svetloba. Ker svetloba potuje v ravnih črtah, na drugem koncu škatle nastane obrnjena slika predmeta. Barva in perspektiva se ohranjata. Sliko lahko projiciramo na fotografski papir in uporabimo kasneje, lahko pa jo projiciramo na belo površino in opazujemo v realnem času. Variacija camere obscure je fotoaparat z luknjico (pinhole camera).
Kontekst: Camera obscura (latinsko: temna soba) je najosnovnejša optična naprava za zajemanje slike. Sestavljena je iz škatle, ki ima na enem koncu majhno luknjico, skozi katero vanjo vstopa svetloba. Ker svetloba potuje v ravnih črtah, na drugem koncu škatle nastane obrnjena slika predmeta. Barva in perspektiva se ohranjata. Sliko lahko projiciramo na fotografski papir in uporabimo kasneje, lahko pa jo projiciramo na belo površino in opazujemo v realnem času. Variacija camere obscure je fotoaparat z luknjico (pinhole camera). Najstarejšo ohranjeno fotografijo je leta 1826 ali 1827 s pomočjo kamere obskure ustvaril francoski znanstvenik in izumitelj Nicéphore Niépce (1765–1833).
Vir: Camera obscura - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Camera_obscura, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je dagerotipija?
Odgovor: Dagerotipija je predhodnica fotografije. To je bil prvi komercialno uspešen fotografski postopek.
Kontekst: Dagerotipija je predhodnica fotografije. To je bil prvi komercialno uspešen fotografski postopek. Louis-Jacques-Mandé Daguerre (1787–1851), francoski scenski umetnik, specializiran za slikanje kulis za opero in gledališče, je pri izdelavi svoje diorame4 uporabil kamero obskuro. Po Niépceovi smrti je Daguerre skušal ustvariti fotografski postopek fiksiranja podob, ki naj bi se imenoval po njem. Prvi poskusi so nastali leta 1835, a požar, ki je štiri leta kasneje zajel Daguerrov studio, jih je uničil. Po doslej znanih podatkih je najzgodnejša ohranjena dagerotipija iz leta 1837, množična izdelava pa se je začela po avgustu 1839, ko so v Parizu javno prikazali postopek izdelave. 6. januarja 1839 je časnik Gazette de France objavil, da je Daguerre iznašel način fiksiranja podob, nastalih s kamero obskuro. Francoska vlada je izum takoj odkupila, 19. avgusta pa je francoski akademik F. Arago celoten postopek predstavil strokovni in laični javnosti. Novica se je hitro razširila po celem svetu in newyorški častnik The Sun je marca 1840 že objavil oglas za prvi fotografski studio za portrete.
Vir: Dagerotipija - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Dagerotipija, 17. 1. 2024. Buh, Fotografija, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-13_2016_FOTOGRAFIJA_h(2).pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je ambrotipija?
Odgovor: Ambrotipija je fotografska tehnika, ki sta jo odkrila angleška fotografa Frederick Scott Archer in Peter Fry v petdesetih letih 19. stoletja.
Kontekst: Ambrotipija je fotografska tehnika, ki sta jo odkrila angleška fotografa Frederick Scott Archer in Peter Fry v petdesetih letih 19. stoletja. Ime tehnike je sestavljeno iz grških besed ambrotos - nesmrten in typos - odtis. Tehnika je nadgradnja starejše Archerjeve tehnike mokra kolodijska plošča, pri kateri sta Archer in Fry uporabila premalo osvetljene steklene negative, izdelane s postopkom mokrega kolodija. Negative sta nato pobelila z dušikovo kislino, in jih nato položila na temno podlago. Tako sta dobila pozitiv, ki je ponujal zelo kvalitetno sliko za nizko ceno, saj sta se izognila izdelavi negativa. Slabost tega postopka je bila, da se tako ustvarjenih fotografij ni dalo reproducirati. Tehnika je tako postala priljubljena predvsem v fotografskih ateljejih za izdelavo portretov.
Vir: Ambrotipija - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Ambrotipija, 17. 1. 2024. Buh, Fotografija, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-13_2016_FOTOGRAFIJA_h(2).pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdo je bil prvi slovenski fotograf?
Odgovor: Prvi slovenski fotograf je bil Janez Puhar (1814–1864).
Kontekst: Prvi slovenski fotograf je bil Janez Puhar (1814–1864). Z dagerotipijo se je seznanil takoj po njenem odkritju. Ker za izdelavo dagerotipije ni imel sredstev in materiala, je skušal iznajti svoj postopek. To mu je tudi uspelo in leta 1841 je bilo v časopisu Carniolia objavljeno prvo poročilo o njegovem izumu. Na stekleno ploščo je nanesel plast žvepla, zmešanega z mastiksom, in jo izpostavil jodovim param. Medtem ko je ploščo osvetljeval v kameri, je nanjo delovala para živega srebra. Nato jo je izpostavil še bromovi pari in jo fiksiral z alkoholom. Za celoten postopek je potreboval le 5–8 minut. Svoje fotografije je poimenoval heliotipija ali svetlopis. Danes jih imenujemo tudi puharotipija in po sedaj znanih podatkih jih je v Sloveniji ohranjenih pet. Četudi obstajajo zapisi o njegovem postopku, ga do sedaj še nihče ni rekonstruiral.
Vir: Janez Puhar - Wikipedija, prosta enciklopedija, https://sl.wikipedia.org/wiki/Janez_Puhar, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj je ferotipija?
Odgovor: Ferotipija je direktni pozitiv, ki nastane z uporabo različnih variant mokrega kolodijskega postopka.
Kontekst: Ferotipijo je prvič opisal Adolphe Alexandre Martin (1824–1896) leta 1853. Je direktni pozitiv, ki nastane z uporabo različnih variant mokrega kolodijskega postopka. Pravzaprav je proces enak kot pri ambrotipiji, le da je nosilec vedno kovina, ki je premazana z rjavim ali črnim lakom. Tako pripravljene plošče so fotografi kupili in jih niso pripravljali sami. Nato so na ploščo nanesli tanek sloj kolodija, jo potopili v senzibilizacijsko kopel in jo še mokro vstavili v kamero. Po ekspoziciji so sledili razvijanje, fiksiranje in izpiranje. Navadno so na koncu nanesli tudi zaščitni lak. Podoba na ferotipijah je zrcalno obrnjena. Kamera z več lečami (ZDA, 1862) je omogočala, da so naenkrat lahko naredili več ferotipij. Ker je bila izdelava hitra in poceni, so jo množično uporabljali ulični fotografi. Običajen je bil vizitni format, manjši formati so bili namenjeni za medaljone, večje formate pa so paspartuirali in okvirjali
Vir: Buh, Fotografija, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-13_2016_FOTOGRAFIJA_h(2).pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdo je izumil canotipijo?
Odgovor: Cianotipijo je izumil John Herschel leta 1842 in že naslednje leto je Anna Atkins izdala botanično knjigo, opremljeno s čudovitimi cianotipijami. Enostaven in poceni postopek je bil primeren tudi za izdelavo znamk in kolekov ter za reproduciranje arhitekturnih načrtov (t. i. blueprint). Podobo na cianotipiji tvori prusko moder pigment. Formati so odvisni od velikosti uporabljenega negativa, saj je fotografija vedno kontaktna kopija.
Vir: Buh, Fotografija, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-13_2016_FOTOGRAFIJA_h(2).pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Iz katerega leta je prva barvna fotografija?
Odgovor: Edmond Becquerel je v svojem laboratoriju leta 1848 ustvaril prvo barvno fotografijo, a je bil postopek preveč zahteven, da bi ga lahko uporabljali, poleg tega dobljenih barv ni znal fiksirati. Za prvo pravo barvno fotografijo štejemo fotografijo tekstilnega traku (škotski karo) iz leta 1861, s katero je James Clerk Maxwell (1831–1878) dokazal, da imamo v očesu tri receptorje. Po Maxwellovih navodilih je fotograf Thomas Sutton trikrat fotografiral objekt, a vsakič skozi drug barvni filter. Nato je za predvajanje dobljenih transparentih diapozitivov uporabil tri projektorje in tudi pred njih dal različne filtre. Ko so se podobe združile, je dobil barvno fotografijo.
Vir: Buh, Fotografija, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-13_2016_FOTOGRAFIJA_h(2).pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je film?
Odgovor: Film je zaporedje fotografij na analognem filmskem traku, ki ob predvajanju s primerno hitrostjo ustvarjajo vtis gibanja, zato mu pravimo tudi gibljive podobe.
Vir: Šičarov, FIlm, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-14-Film-press.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kdaj so bile na filmski trak zabeležene prve t. i. gibljive podobe?
Odgovor: Prve gibljive podobe so bile na filmski trak zabeležene konec 19. stoletja.
Vir: Šičarov, FIlm, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-14-Film-press.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kdo je izumil 16 mm filmski trak?
Odgovor: 16-milimetrski filmski trak je leta 1923 razvil Eastman Kodak kot acetatno različico filmskega traku, namenjeno za neprofesionalno produkcijo.
Vir: Šičarov, FIlm, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/2-14-Film-press.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kako restavriramo železne predmete?
Odgovor: Železne predmete restavriramo v smislu definicije restavriranja, in sicer da predmetom povrnemo razumljivost oblike in funkcije z minimalnimi posegi, kar pomeni, da predmete zlepimo in dopolnimo, kjer je to potrebno. Pri tem uporabljamo preizkušene materiale, ki se tradicionalno uporabljajo v evropskih muzejih.
Vir: Milić, Konserviranje in restavriranje železa, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/3-1-1.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdaj se je začelo uporabljati baker?
Odgovor: Baker se je začelo uporabljati okrog leta 7200 pr. n. št..
Vprašanje: Kdaj se je začelo uporabljati kositer?
Odgovor: Kositer se je začelo uporablajti v bronasti dobi. Ko so ga dodali barkru , so ustvarili ustvarili bron. Prvi pokositreni predmetei so iz železne dobe. V zelo velikem obsegu so kositer uporabljali v antičnem Rimu.
Vprašanje: Kaj je kositrna kuga?
Odgovor: Izraz kositrna kuga je produkt druge polovice 19. stoletja in je danes v strokovni literaturi skoraj v celoti ovržen, saj gre v večini primerov za popolnoma običajen korozijski proces.
Vir: Nemeček, Konserviranje in restavriranje predmetov iz kositra, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/3-1-3_2016_KOSITER_h.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Imamo v RS regulative glede vodenja inventarnih knjig?
Odgovor: Ministrstvo za kulturo RS je za tovrstne potrebe izdalo Pravilnik o vodenju inventarne knjige premične kulturne dediščine.
Vprašanje: Kakšna je razlika med mitom in pravljico?
Odgovor: Razlika med mitom in pravljico je, da se je mit nanašal na verovanja in s tem povezane obrede, medtem ko so bile pravljice namenjene posredovanju različnih naukov, ki so ljudem pomagali pri vsakdanjem življenju. In to nalogo pravljica opravlja še danes – otrokom deli pomembne življenjske nauke skozi zabavno zgodbo. Morda vas bo ob tem presenetilo dejstvo, da ljudske pravljice nekoč niso bile prav nič zabavne in otrokom prijazne, temveč prav nasprotno, bile so nasilne, grozljive in lahko tudi polne “kosmatih” (nespodobnih) šal.
Vir: Kratka zgodovina otroške literature: Ljudske pravljice | Založba Epistola, https://epistola.si/novica/kratka-zgodovina-otroske-literature-ljudske-pravljice, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je pravljica?
Odgovor: Janko Kos v knjigi Literarna teorija (2001) definira pravljico kot kratko zgodbo v verzih ali v prozi. Zanjo je značilna neverjetnost, čudežnost, nestvarnost likov in dogodkov, a vseeno pomešanih z verjetno stvarnostjo, v kateri pa prostor in čas nista definirana.
Kontekst: Večina pravljic je ljudskega oz. tradicionalnega izvora, na njihovi osnovi pa so se razvile tudi umetne pravljice.
Vir: Brodnik, Pravljice nekoč in danes, http://dk.fdv.uni-lj.si/diplomska/pdfs/brodnik-barbara.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kako delimo pravljice?
Odgovor: Glede na motive in tematiko jih delimo na komične, tragične, simbolične, živalske in druge (Kos 2001).
Vir: Brodnik, Pravljice nekoč in danes, http://dk.fdv.uni-lj.si/diplomska/pdfs/brodnik-barbara.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Katere so najstarejše pravljice?
Odgovor: Kot prve pravljice so nastale ljudske pravljice. Z ustnim izročilom so se ohranjale do prvih zapisov in v govorni ter pisni obliki vse do danes.
Vir: Brodnik, Pravljice nekoč in danes, http://dk.fdv.uni-lj.si/diplomska/pdfs/brodnik-barbara.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je paspartu?
Odgovor: Paspartu je lepenkast del med sliko, grafiko, ilustracijo in okvirom.
Vir: Fran/iskanje/paspartu, 17. 1. 2024
Vprašanje: Zakaj gradivo vstavljamo v paspartuje?
Odgovor: Gradivo v paspartuje vstavljamo predvsem zaradi zaščite pred mehanskimi poškodbami in škodljivimi vplivi okolja. Paspartu velja tudi kot estetsko dopolnilo.
Vir: Vodopivec, Izdelava paspartujev, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/4-21.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Na kaj je potrebno paziti pri izdelavi paspartujev?
Odgovor: Pri izdelavi paspartujev je potrebno paziti na izbiro ustreznih materialov, funkcionalnost in estetski vidik.
Vir: Vodopivec, Izdelava paspartujev, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/4-21.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Katere so najpogostejše vrste paspartujev?
Odgovor: Najpogostejše vrste paspartujev so standardni tridelni paspartu, paspartu za objekte z reliefno površino, paspartu z dodano oporno plastjo, poglobljrni paspartu, dvostranski paspartu, paspartu s poliestrsko zaščito, dvostranski paspartu z zaščitnima lepenkama.
Vir: Vodopivec, Izdelava paspartujev, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/4-21.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je poliranje?
Odgovor: Poliranje je eden izmed običajnih korakov pri konserviranju in restavriranju predmetov iz mlajših zgodovinskih obdobij.
Vir: Nemeček, Polirna sredstva, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/5_2_7%20Polirna%20sredstva%2021_10_-%20za%20objavo.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Koliko vrst poliranja poznamo?
Odgovor: Poznamo več vrst poliranja: poliranje z mehkimi materiali, abrazivnimi sredstvi in različnimi kamni.
Vir: Nemeček, Polirna sredstva, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/5_2_7%20Polirna%20sredstva%2021_10_-%20za%20objavo.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je šelak?
Odgovor: Šelak je izloček insektov (ščitastih uši). V preteklosti je bil eden najpogosteje uporabljenih premazov za pohištvo.
Vir: Dolenec in Pondelak, Uporaba premaznih sredstev, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/5-3-4%20Uporaba%20premaznih%20sredstev%2005.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj so konservatorski posegi na terenu?
Odgovor: Pod pojmom konservatorski posegi na terenu lahko razumemo vsak strokovni konservatorskiposeg zunaj muzejskih prostorov, katerega cilj je ohranjati/konservirati predmete, ki so lahko arheološki, kulturno-zgodovinski, etnološki, umetniški .... Najzahtevnejše delo je verjetno na arheološkem terenu/izkopavanjih.
Vir: Pravilnik o konservatorskem načrtu, http://www.pisrs.si/Pis.web/pregledPredpisa?id=PRAV9581, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je umetna pravljica?
Odgovor: Umetne pravljice imajo avtorja, zato jih imenujemo tudi avtorske pravljice. Za razliko od ljudskih pravljic so za umetne značilne avtentičnost, individualnost, enkratnost in trdnost.
Vir: Brodnik, Pravljice nekoč in danes, http://dk.fdv.uni-lj.si/diplomska/pdfs/brodnik-barbara.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kdaj se je začelo razvijati konservatorstvo?
Odgovor: Dejavnost, ki jo danes imenujemo preventivno konserviranje, se je začela razvijati v drugi polovici 20. stoletja in je bila sprva omejena le na področje nadzora klime in okolja pod skupnim imenom »klimatizacija«.
Vir: Šubic in Menart, Definicija in zgodovina, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/08-1%20Definicija%20in%20zgodovina.pdf, 17. 1. 2024.
Vprašanje: Kaj pomeni, da muzej varuje slike s podtlakom?
Odgovor: Sistemsko varovani depojski prostori, v katerih se vzpostavi podtlak, so najprimernejši za hranjenje slik. S tem, ko izsesamo iz prostora zrak, vzpoostavimo podtlak. V takšnem prostoru ni več kroženja zraka in s tem premikanja prahu in nečistoč, ki bi se lahko odlagale na površini slik. Slike, hranjene v takšnem prostoru, ne potrebujejo zaščite površine z zavijanjem, torej niso izpostavljene nevarnostim kondenzacije.
Vir: Trček Pečak in Ivanišin, Hranjenje in razstavljanje slik na platnu, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/8-4-2.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je idealno okolje za slike?
Odgovor: Idealno okolje za slike je konstantno vzdrževanje RH v območju od 50 do 60 % in temperature med 18 in 22 stopinj celzija.
Vir: Trček Pečak in Ivanišin, Hranjenje in razstavljanje slik na platnu, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/8-4-2.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je kopistika?
Odgovor: Kopistika je spremljevalec likovne dejavnosti. V zadnjem času postaja metoda, katere namen je preprečevanje ogrožanja kulturne dediščine.
Vir: Lemajič, Kopistika, http://www.sms-muzeji.si/udatoteke/publikacija/netpdf/10-1.pdf, 17. 1. 2024
Vprašanje: Kaj definiramo z besedo original?
Odgovor: Z besedo original običajno definiramo umetniško, znanstveno ali siceršnje avtorsko delo (kot ga je ustvaril avtor, tj. umetnik, znanstvenik ...). Na področju (muzejske) kopistike je predvsem pomembno, da gre za predmet, ki je osnova in (ali) izhodišče za izdelavo kopije. Z izrazom original bi zato v tem kontekstu lahko označili vsak (muzejski) predmet oz. muzealijo, ne glede na avtorja, namen, način izdelave ali opredelitev, torej vsak arheološki, zgodovinski, umetniški, umetnoobrtni, etnološki ali drugače definiran predmet, ki je osnova za njegovo ponovitev (kopijo), in to tudi, če je ta predmet že sam stara kopija, odlitek ali ponaredek. Lahko bi ga imenovali tudi izvirnik, vendar ne le v avtorskem pomenu, pač pa predvsem v pomenu prvotnega (izhodiščnega) predmeta za izdelavo kopije. 

Vir: Zakon o avtorski in sorodnih pravicah (ZASP), http://www.pisrs.si/Pis.web/pregledPredpisa?id=ZAKO403, 23. 1. 2024. Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je kopija?
Odgovor: Kopija je nekaj, kar je narejeno čemu tako podobno, da vzbuja vtis pravega, originalnega (po SSKJ). Izraz kopija je zelo splošen in zajema najrazličnejše oblike kopij, ne glede na ohranjenost in stanje originala ali namen, kraj, čas in tehnologijo izvedbe. Zaradi tega poleg ali namesto izraza kopija pogosto naletimo na celo vrsto poimenovanj, kot so replika, odlitek, posnetek, duplikat, prava in neprava kopija ter še vrsto drugih
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je reprodukcija?
Odgovor: Z izrazom reprodukcija označujemo podobo originala, ki je lahko narejena z različnimi tehnikami (fotografija, risba, grafika, slika, fotogrametrični posnetek, 3D-sken, prostorska meritev z laserskimi žarki ipd.). Največkrat gre za podobo (videz) originala v času nastanka reprodukcije. Lahko je izhodišče za izdelavo kopije, kadar v procesu kopiranja neposreden dostop do originala ni mogoč: predmet je bil ukraden, je zelo slabo ohranjen ali iz kakršnega koli drugega razloga nedostopen.
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je rekonstrukcija?
Odgovor: Poškodovanost originala je – za prikaz na razstavi, zaradi namena izdelave kopije, razumevanja celote ali iz katerega drugega razloga – lahko tako moteča, da je original (ali kopijo po njem) treba popraviti ali dopolniti. Pogosti primeri so npr. manjkajoči prsti ali drugi poškodovani deli pri figuralni skulpturi, poškodovani ali manjkajoči deli slik, uničena ali spremenjena površinska struktura, patina ipd. Pri takih popravilih (dopolnilih, spremembah) govorimo o rekonstruiranju. V prvi fazi gre za miselni, nematerialni proces, ki poteka na podlagi ohranjenega dela originala, analogij, virov (reprodukcij, opisov ...) in sklepanja. Rekonstrukcijo praktično izvedemo ali na originalu ali na kopiji, (pomožnem) odlitku (posnetku), ki ga spremenimo oz. dodelamo. V nekaterih primerih prava, materialna rekonstrukcija niti ni potrebna in jo ponazorimo le z risbo, fotomontažo, računalniško simulacijo ali druge vrste reprodukcijo.
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Replika, varianta, različica, inačica, duplikat, triplikat, serija so?
Odgovor: S temi izrazi se običajno (ne nujno) označujejo dela istega avtorja, ki so narejena iz različnih razlogov in se od originala malenkostno ali skoraj nič ne razlikujejo. V likovni umetnosti take primere zelo pogosto najdemo v kiparstvu in slikarstvu (študije motiva, povečava, pomanjšava ...) ter v reproduktivnih tehnikah, kot so grafika, mala plastika, fotografija, pa tudi na področju oblikovanja in v arhitekturi.
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Študija je?
Odgovor: Izdelava kopij je bila vso zgodovino, vse do danes ena najpogostejših oblik in načinov študija starih tehnik, materialov in postopkov izdelave predvsem na umetniškem, pa tudi na umetnoobrtnem področju. Poleg natančnega študijskega učenja in posnemanja starih mojstrov (ali sodobnikov) originali često prerastejo v ikonografski vzor in inspiracijo, kopije pa s številnimi spremenjenimi podrobnostmi izkazujejo nove (tudi skrite) pomene in mojstrstvo kopista. V to rubriko nedvomno spada tudi izdelava muzejskih kopij in rekonstrukcij kot študij za boljše razumevanje originalov glede uporabljenih orodij, materialov, tehnik izdelave ali načina uporabe(rabe) predmeta.
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024
Vprašanje: Kaj je nadomestek?
Odgovor: Varovanje in ohranjanje dediščine je pogosto vzrok za zamenjavo originalov s kopijami. Kopistika v smislu nadomeščanja je v tem primeru del t. i. preventivne konservacije. Original je lahko ogrožen zaradi škodljivih makroali mikroklimatskih razmer, možnosti kraje ali poškodb zaradi izpostavljenosti, objestnosti ipd. Lep primer so freske, antični mozaiki, v fasade cerkva vzidani kamniti nagrobniki in drugi antični, srednjeveški ali sodobni spomeniki, ki so zaradi najrazličnejših vplivov lahko močno ogroženi. Drugi razlog je lahko predstavitev na razstavi, kadar originali niso na voljo, ker so v zasebni lasti ali v zbirkah drugih muzejev, so bili ukradeni, niso primerni za transport ali so enostavno preveč občutljivi ali poškodovani. Pri občasnih ali gostujočih razstavah so razlog lahko tudi nezadostne varnostne ali klimatske razmere v razstavišču (vitrinah) in (pre) visoke zavarovalnine, kadar imamo opravka z izjemno dragocenimi ali redkimi originali. S kopijami je tako lahko bolje, predvsem pa za predmete (originale) varneje predstavljena zgodovina kraja, neko obdobje ali problematika. Ker pa naj bi bili v muzejih praviloma razstavljeni originali, je seveda treba obiskovalce na to opozoriti, kopije kot take pa posebej označiti. Vprašanje nadomeščanja pa ni zanimivo le z estetskega, temveč tudi z etičnega, moralnega in pravnega vidika. V sakralni umetnosti pa tudi sicer imajo določene umetnine (predmeti sami ali v kontekstu z okoljem, stavbo ipd.) pogosto neko duhovno (versko, idejno, ideološko, narodnostno ...) vsebino in pomen. Vprašanje je, v kolikšni meri in ali sploh kopija to vsebino lahko prevzame.
Vir: Pflaum, Osnovni terminološki pojmi, http://www.sms-muzeji.si/ckfinder/userfiles/files/10-2-Kopistika_s1.pdf, 23. 1. 2024