MICROINSURANCE OF LOW-INCOME PEOPLE AND SMALL BUSINESS IN THE PROTECTION SYSTEM

Мікрострахування все більше привертає до себе увагу як національних урядів, так і впливових міжнародних організацій. Для України вивчення і впровадження мікрострахування є новим і актуальним питанням з погляду надання страхового захисту малозабезпеченому населенню й малому бізнесу. Головні питання стосовно мікрострахування можна сформулювати так: Яким є місце мікрострахування в системі убезпечення? Чи може воно бути бізнес - пропозицією і давати страхове убезпечення для осіб з низьким рівнем доходу?  Метою дослідження є визначення сутності мікрострахування населення і бізнесу з низькими доходами в Україні і місця мікрострахування в системі убезпечення. Результати. Розглянуто перетин сфер ризик-менеджменту, мікрострахування та соціального захисту і визначено потенційні зони мікрострахування, які не охоплені державним соціальним захистом і ризик-менеджментом. Визначено мікрострахування з позиції захисту інтересів населення і бізнесу з низькими доходами і класифікації залежно від масштабу страхового покриття. Аргументовано мікрострахування як різновид фінансових послуг, який може бути добровільним, охопити працівників неформальної економіки і слугувати прикладом державно-приватного партнерства.

section_content: Постановка проблеми. Останнім часом у світі отримує визнання новий інструмент подолання бідності та захисту населення і малого підприємництвамікрофінансування. Префікс «мікро» означає дуже малий і застосовується для невеликих за обсягами коштів, але для незаможного населення і бізнесу з низькими доходами «мікро» означає можливість зменшення негативних наслідків настання ключових ризиків, пов'язаних з такими подіями як хвороба, смерть і втрата власності. 

За оцінками Світового банку у світі близько 1,4 мільярдів людей живуть на менш, ніж 1,25 доларів США на добу, близько 3 мільярдівменш ніж 2,5 доларів США на добу, близько 4,5 мільярдівменш ніж 8 доларів США на добу [1]. В Україні незаможне населення має дохід на рівні мінімальної заробітної плати, що становить близько 5 доларів на добу. Убезпечення такого населення можливе за допомогою мікрострахування [2]. За оцінками фахівців Міжнародної Організації Праці та Фонду Munich RE Foundation в світі вже налічується близько 500 мільйонів осіб, що користуються послугами мікрострахування [3]. Оцінки інших виявляють, що лише близько 150 мільйонів людей в світі мають мікростраховий захист [4]. При цьому лише 3% населення в 100 найбідніших країнах світу мають доступ до страхового захисту взагалі [5]. 

Мікрострахування все більше привертає до себе увагу як національних урядів, так і впливових міжнародних організацій, таких як Світовий банк, Міжнародна організація праці, Всесвітня організація охорони здоров'я, організації системи ООН, Фонд Мелінди й Біла Гейтса, Міжнародний фонд розвитку сільського господарства (IFAD). За підтримки названих організацій був створений міжнародний Центр мікрострахування (компанія, що базується у США), центр фінансування країн Центральної і Східної Європи і СНД (польська неурядова організація в м. Варшава) [4] [5] [6] [7] [8] [9]. 

Для України вивчення і впровадження мікрострахування є новим і актуальним питанням з погляду надання страхового захисту малозабезпеченому населенню й малому бізнесу. У Проекті Стратегії розвитку фінансового сектора України на період до 2015 року вже вперше було визначено пріоритетні напрями розвитку, серед яких названо можливість упровадження системи мікрострахування. Однак дотепер мікрострахування не запроваджено. Щороку Уряд намагається вирішити проблему убезпечення незаможного населення через удосконалення соціального страхування, однак актуальність питання не зменшується. 

Аналіз останніх досліджень і публікацій. Проблему страхового захисту осіб з низьким доходами вивчали здебільшого зарубіжні дослідники, серед яких Мохаммед Юнус (засновник мікрокредитування), В. Браун (W. Brown), К. Черчілль (C. Churchill), В. Джін-Квон (W. Jean-Kwon), М. МакКорд (M. J. McCord), російські науковці Е. Гребєнщиков, Н. В. Масленнікова та інші вчені. 

В Україні ініціацію мікрострахування як нового виду цивільно-правових відносин запропонували науковці групи професора Лади Шірінян, які провели великий комплекс досліджень і систематизували результати в першій на теренах пострадянського простору монографії. Серед публікацій вітчизняних дослідників на цю тему доцільно назвати статті Г. В. Колєснікової та В. І. Ляшенка, які розглядали проблему мікрофінансування в розрізі страхування мікрокредитів. На нашу думку, такі страхові продукти слугують скоріше для захисту кредитної установи, ніж незаможного клієнта. Отже, на відміну від інших ми розглядаємо мікрострахування з позицій захисту незаможної людини і малого бізнесу. На нашу думку, дотепер багато питань залишаються висвітленими не повною мірою, не визначено закономірності, не враховано українські реалії в контексті зазначеного страхового убезпечення. 

Головні питання стосовно мікрострахування можна сформулювати так: Яким є місце мікрострахування в системі убезпечення? Чи може воно бути бізнес -пропозицією і давати страхове убезпечення для осіб з низьким рівнем доходу? Це дуже важливі питання для всіх країн з нерозвиненою економікою і особливо для пострадянських країн, тому що останні не мають достатних знань і політичних ресурсів, щоб ввести систему вільного ринку в оптимальний спосіб. Ілюстрація цього явищаситуація в Україні. З розпадом СРСР українська страхова система і економіка в цілому постійно реформуються, однак стан економіки увесь час знаходиться в крихкій стадії. Згідно даних Світового Банку для 2015-2019 років, три чверті українських громадян живуть поза межею бідності. 

Метою дослідження є визначення сутності мікрострахування населення і бізнесу з низькими доходами в Україні і місця мікрострахування в системі убезпечення. 

Об'єктом дослідження є захист майнових і бізнес-інтересів фізичних та юридичних осіб з низькими доходами в разі настання страхових випадків. 

Предметом дослідження є економічні відносини, що виникають між незаможним населенням, державними органами й суб'єктами господарювання, що здатні надавати послуги мікрострахування. 

Методологія дослідження передбачає використання статистичного аналізу для оцінювання доходів населення і бізнесу за останнє десятиліття, порівняння підходів різних авторів для формулювання наукової парадигми, систематизація характерних ознак мікрострахування. 

Інформаційну базу дослідження становлять наукові статті дослідників, матеріали державних уповноважених органів (служб статистики), статистичні матеріали Національного банку України (НБУ), законодавство України та зарубіжних країн з питань розвитку страхування. 

Викладення основного матеріалу. Наукова парадигма мікрострахування. Перше питання, яке може виникнути у зв'язку з таким завданнямце питання порівняння мікрострахування і страхування. 

Спочатку нагадаємо означення страхування, яке може бути визначене як передання від однієї сторони (споживача страхової послуги) до іншої (постачальника страхової послуги) потенційної втрати за домовленістю і сплату споживачем послуги постачальнику. З цих позицій страхування являє собою формою ризикменеджменту, в якому відбувається перерозподіл ризиків і коштів за згодою сторін [10]. Бачення поняття страхування базується на формі охорони майнових й особистих інтересів фізичних і юридичних осіб, коли мають місце грошові сплати до страхових компаній від таких осіб в обмін на відшкодування втрат, що виникають унаслідок настання страхових випадків (таких як пожежа, крадіжка, хвороба, недуга та інші). Вітчизняне законодавство визначає, що страхуванняце вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати такими особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів [11]. 

Перейдемо до означення мікрострахування. Одне з перших визначень мікрострахування було запропоновано дослідниками Dror і Jacquier, які вважають, що мікрострахування є фінансововою схемою страхового захисту на місцевому рівні [12, с. 73]. Іншими словами, автори розглядають теріторіальні межі локального ринку як ключовий фактор для визначення. Такий підхід, на нашу думку, може бути лише частково прийнятним, оскільки не акцентує уваги на рівні добробуту потенційного споживача послуг. 

Одним з перших західних дослідників, хто дослідив і запропонував соціально-оріентоване визначення мікрострахування, був представник Світового банку К. Черчіль (С. Churchill), який вважає, що мікрострахуванняце страхування для людей з низьким рівнем доходу [3, с. 12; 13, с. 403]. За таким підходом мікрострахування засноване на тих же принципах, що й звичайне страхування і надає механізм для захисту клієнтів з низьким рівнем доходу від головних ризиків, як, наприклад, нещасний випадок, смерть тощо. 

Російський дослідник Е. Гребенщиков виконав огляд використання мікрострахування за кордоном [14, с. 47]. 

Найбільш повне визначення мікрострахування подано українськими вченими групи Л. В. Шірінян, яке спирається на визначення К. Черчіля, але є більш обгрунтованим і розширеним. Дослідники провели власне опитування незаможного населення і запропонували відповідне визначення. Згідно з авторським підходом, мікрострахування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів юридичних і фізичних осіб з низькими доходами в обмін на низькі страхові премії за умов невеликих страхових сум, спрощеної системи страхування, високої частки страхових відшкодувань і невисокого прибутку (або навіть нерентабельності) постачальника таких послуг [15, с. 25]. 

Такий підхід є новим і, на відміну від інших, він вперше охоплює не лише незаможне населення, а і малий бізнес. З цих позицій поняття мікрострахування є складовою більш широкого поняття страхування і акцентує увагу на рівні грошового забезпечення потенційних клієнтів. З останнього означення не випливає обов'язковість такого захисту, тобто мікрострахування може бути реалізовано як добровільне, так і обов'язкове. Вибір залежить від фінансового забезпечення і можливостей законодавчого унормування. З позицій добровільного виду страхування воно може зацікавити страховиків, які прагнуть отримання прибутків від такої діяльності, оскільки дасть змогу розробити різні програми страхового убезпечення незаможного населення і бізнесу. 

Дані з Індії для бідного населення показали, що в більшості випадків бажання страхуватися залежить від сімейного доходу [16, с. 68]. 

Для країн, що розвиваються, виявлено, що на готовність страхуватися також впливають соціальноекономічні параметри, що не пояснюється теорією очікуваної корисності [17]. Отже, мікрострахування може супроводжуватись повединковими аспектами і слід шукати нові підходи до розуміння природи поведінки людей з низькими доходами щодо страхування. Це означає, що пряме перенесення правил традиційного страхування може бути невдалим для мікрострахуваання. Крім того, використання досвіду інших країн може бути проблематичним і слід враховувати регіональні і територіальні особливості, що можуть впливати на бажання людей отримати страховий захист. 

Мікрострахування і соціальний захист. Дамо відповідь на поставлене питання щодо місця мікрострахування в системі убезпечення. З наведеного означення випливає схожість мікрострахування й соціального захисту, оскільки обидва мають на меті допомогу бідним або захист осіб з низькими доходами. У звязку з цим доцільно провести порівняння мікрострахування й соціального захисту. 

Нагадаємо, що соціальний захистце система заходів, які здійснюються державою для підтримки незахищених верств населенняпенсіонерів, інвалідів, ветеранів війни, багатодітних сімей та інших малозабезпечених громадян [18]. 

До Водночас соціальний захист відрізняється від мікрострахування, оскільки він охоплює, насамперед, заходи державної політики й програми щодо зниження бідності й вразливості через зменшення впливу ризиків на людей та підвищення їхнього потенціалу, щоб захистити себе. Мікрострахування, з свого боку, може не використовувати державні схеми підтримки незаможних верств населення і може бути добровільним. 

Отже, потреба й корисність соціального захисту не викликає сумнівів і не потребує доказів. У цьому сенсі дуже важливим є те, що в сучасних умовах соціальний захист містить у собі не тільки державні програми соціального забезпечення, а також приватні або недержавні схеми з аналогічними цілями. Однією з таких альтернативних схем може бути мікрострахування, адже такі його види як мікрострахування здоров'я, життя, від нещасного випадку будуть відігравати важливу роль у розширенні меж соціального захисту (приміром, у разі адресної участі держави у мікрострахуванні). Саме тому наведені позиції, на нашу думку, можуть стати взаємодоповнювальними і мікрострахування може бути розглянуто як засіб убезпечення незаможного населення. 

Як показують соціологічні дослідження, соціальна ситуація в Україні є досить напруженою вже багато років і наявна диференціація суспільства за рівнем добробуту ще більше погіршується тим, що заможні всіляко обмежують доступ бідного населення до вищого класу, ухвалюючи відповідні закони, створюючи приватні привілейовані навчальні заклади, недоступні для більшості, установлюючи неринкову оплату праці [23, с. 240 ]. За таких умов ефективність і межі застосування державного соціального захисту зменшуються і без мікрострахування вже не обійтися. 

З одного боку, можна вважати мікрострахування добровільною формою соціального страхування бідних або незаможних осіб. З іншого боку мікрострахування має власні риси, що виходять як за межі існуючого ризик-менеджменту, так і за межі соціального захисту (рис. 1). Так, наприклад, деякі предмети побуту або прострочена позика не забезпечуються соціальним захистом у звичайному розумінні. Водночас предмети побуту або прострочена позика осіб з низькими доходами можуть бути застраховані в рамках програм мікрострахування. З цих позицій мікрострахування може розглядатися окремо від соціального страхування (яке передбачає пряму участь роботодавців та держави). У чому ж вигідність мікрострахування порівняно з соціальним захистом? Мікрострахування має такі переваги порівняно з традиційними системами соціального забезпечення [15, с. 28]:

1. Може охопити працівників неформальної економіки. 

2. Мікрострахування можуть здійснювати комерційні організації. 

3. Передбачається участь вітчизняних і міжнародних фондів і донорів, спеціально створених організацій. 

4. Цільовий характер охоплення там, де традиційні страховики не зацікавлені працювати. 5. Розмір страхових відшкодувань є невеликим і тому зловживань буде мало. 6. Може слугувати прикладом державно-приватного партнерства, коли держава купує мікрострахові поліси і контролює постачальника послуги, а постачальник послуг сплачує відшкодування. 

Мікрострахування і мікрокредитування. Світом і в Україні (переважно через ломбарди) поширюється нова хвиля мікрокредитування. За такою інтерпретацією мікрокредитом вважається сума позики приблизно від ста доларів, що надається терміном до одного місяця під досить високі відсотки від 500 до 800% річних (у середньому 2% за добу). У середньому сума позики мікрокредиту коливається в межах від 10 тис. грн до 100 тис. грн. Слід зауважити, що наш аналіз щодо мікрострахування не стосуватиметься такого кредитування. 

Перша мікропозика у світі становила всього 27 доларів. Засновником маленьких кредитів для населення з низькими доходами був професор Мохаммед Юнус. Серед характерних ознак мікрокредитування, яке набуло поширення за кордоном, можна назвати такі:

-мікрокредит -це переважно спосіб підтримки середніх і малих підприємств, і тому кредитор майже не отримує прибутку від займу (майже нульовий відсоток річних);

-мікрокредит не потребує забезпечення заставою; -мікрокредит надається на короткий термін: від місяця до року; -мікрокредит надають навіть тим, хто ще раніше не брав позик. Мікрострахування і стратифікація за доходами. Врахуємо той факт, що мікрострахування має справу саме з населенням і малим бізнесом з низькими доходами. Іншими словами, доцільно включити в аналіз розмір достатку, доходу такої особи і більш деталізувати ті верстви населення, до яких можно застосувати мікрострахування. У наступному ми використаємо величину мінімальної заробітної плати (скорочено МЗП) як ключовий параметр. Значення МЗП є дуже важливим, оскільки воно фігурує в трудовому законодавстві та в Бюджеті України [25] [26]. 

Для міжнародного порівняння і визначення часової динаміки за останні роки доцільно наводити значення величин в іноземних валютах (приміром, доларах США, $, та євро). Протягом 2011-2013 обмінний курс був приблизно в межах значення 8 грн= 1$. Мінімальна заробітна плата в Україні в 2011-2013 становила близько 1000 грн за місяць [25] [26]. Виходячи з обмінного курсу, 1000 грн дорювнювало близько 125$ або 90 євро за один місяць або 4,2$ та 3 євро за добу. Тепер подивимось на значення МЗП в останні роки. Мінімальна заробітня плата в 2018 дорівнювала 3720 грн за місяць, а обмінний курс 26 грн= 1$ або 30 грн= 1євро. У 2020 році, з 1 вересня МЗП становила 5000 грн за місяць, а обмінний курс був на рівні 28 грн= 1$ або 34 грн= 1євро [25] [26]. Наведені значення дають для 2018 року величину МЗП близько 135 $ або 124 євро за один місяць і для 2020 року близько 175 $ або 150 євро за один місяць, це еквівалентно до 6 $ або 5 євро за добу. По-перше, бачимо, що за останне десятиліття ситуація майже не змінилася на краще, рівень добробуту незаможного населення також майже не змінився. По-друге, наведені значення відповідають критеріям Організації Об'єднаних Націй для бідних країн стосовно Підтримуваних Цілей Розвитку [6]. 

Огляд страхового ринку України за допомогою макроекономічних показників за останнє десятиліття виявляє той факт, що страхова галузь і економіка України також не дістали сталого розвитку [27-28]: і) відбулося стрімке зменшення кількості страховиків після 2014 року, що призвело до зменшення активів у національній валюті; іі) спостерігається фактичне коливання та зменшення премій (ВП) та активів (А) у доларах США; ііі) у 2020 році тенденції зберіглися і ринок не досяг значень показників, що були 10 років тому. Станом на 30. 06. 2020 на ринку налічувалось 215 страхових компаній, з яких 196 «nоn-lіfe» страховиків і 19 «lіfe» страховиків. Аналіз виявляє негативні тенденції і спадні результати діяльності українських страховиків, що зумовлює багато критичних зауважень та питань до уповноважених органів, що здійснюють регулювання ринку. Отже, ситуація зі страховим захистом населення і бізнесу не покращується, і треба шукати нові шляхи удосконалення страхового убезпечення. Ообливо гостро питання стоить для населення і бізнесу з низьким рівнем доходів. 

Розглянемо категорії населення, що можуть бути охоплені мікрострахуванням. Для цього поділимо населення України за рівнем доходу на чотири основні категорії:

-абсолютно бідні й зубожілі (з доходом в межах 1 МЗП в країні), -відносно бідні й незаможні (з доходом в межах 2 МЗП в країні), -малозаможні й заможні (з доходом більшим за 2 МЗП в країні), -олігархи. Далі ми використаємо інфографіку і абстрагуємось. Уявимо традиційний український горщик (чашу або миску), який, в кращому випадку, слід наповнювати національною стравоюборщем. Тоді ступінь заповнення такої чаші може бути якісним критерієм рівня добробуту або, іншими словами, доходу. Умовно ми розділили все населення України на 4 зазначені вище категорії та відобразили це на рис. 3 як «чашу стратифікаці» населення за доходами. Ми поділили таку чашу на дві умовні частини: формальну (офіційну) та неформальну (тіньову). Ліва вісь (знизу догори) показує дохід. Праворуч наведено відсотковий розподіл населення в Україні за даними статистичних служб України [29] [30]. З цих позицій можна спрогнозувати для України зони охоплення мікрострахуванням і страхуванням залежно від рівня доходів населення та соціальної стратифікації, й показати це у вигляді чаші доходів (рис. 3). Традиційне страхування можуть собі дозволити заможні та олігархи (з місячним доходом більшим за 2 МЗП в країні). Під дію мікрострахування підпадають переважно дві категорії населення з місячним доходом в межах 2МЗП в країні. Мікрострахування може включати 77% населення, два рівні суспільства: бідні з місячним доходом не більше 1 МЗП та відносно бідні з місячним доходом в межах 2 МЗП. Саме для цих двох категорій важливо деталізувати умови участи і допомоги з боку держави. Мікрострахування і фінансова послуга згідно СОТ. Як відомо, страховий ринок є невід'ємною складовою фінансового ринку і фінансової системи України (рис. 4).

section_content: Тобто страхові послуги є складовою фінансових послуг, де об'єктом купівлі-продажу є фінансові послуги у вигляді страхового захисту, де формується попит і пропозиція на такі фінансові послуги. З одного боку є перетин сфер ризик-менеджменту, мікрострахування та соціального захисту, з іншого боку наявні потенційні зони мікрострахування, які не охоплені державним соціальним захистом і ризикменеджментом. 

2. Огляд страхового ринку України за допомогою макроекономічних показників за останнє десятиліття підтверджує той факт, що страхова галузь і економіка України в цілому не дістали сталого розвитку. Ситуація з грошовим забезпеченням і страховим захистом населення і бізнесу не покращується, і треба шукати нові шляхи удосконалення страхового убезпечення. Ообливо гостро це питання стоить для населення і бізнесу з низьким рівнем доходів. 

3. Оцінка МЗП для 2018 року дає величину близько 135 $ або 124 євро за один місяць і для 2020 року -175 $ або 150 євро за один місяць, що в середньому еквівалентно до значень 6$ або 5 євро за добу. 

Мікрострахування в Україні може включати 77% населення, два рівні суспільства: бідні з місячним доходом не більше 1 МЗП та відносно бідні з місячним доходом в межах 2 МЗП. 

4. Мікрострахування являє собою послугу щодо захисту майнових інтересів населення і бізнесу з низькими доходами в обмін на низькі страхові премії за умов невеликих страхових сум, спрощеної системи страхування, високої частки страхових відшкодувань, невеликих за розмірами страхових відшкодувань. 

5. З позицій класифікації страхування залежно від масштабу страхового покриття мікрострахування характеризується величиою страхового покриття та страхової суми на рівні 10 тис. грн -50 тис. грн або 1000 євро. 

6. З позицій надання послуг мікрострахування відноситься до різновиду фінансових послуг. Воно може охопити працівників неформальної економіки і слугувати прикладом державно-приватного партнерства. 

Подальші дослідження слід спрямувати на розуміння природи поведінки осіб з низькими доходами стосовно страхування та на перевірку закономірностей теорії корисності та поведінкової економіки для випадку мікрострахування осіб з низькими доходами.
section_name: Рис. 4. Страховий ринок як складова фінансового ринку

section_name: Список