# Južný oceán

Južný oceán definovaný tak, že je ohraničený 60. rovnobežkou.
**Južný oceán** (iné názvy pozri nižšie) je v niektorých textoch uvádzaný oceán zahŕňajúci najjužnejšie vody svetového oceánu, teda vody okolo Antarktídy. Presná poloha severnej hranice tohto oceánu je sporná (podrobnosti pozri nižšie), ale v súčasnosti sa často kladie na rovnobežku 60° južnej šírky.

V publikáciách, ktoré neuznávajú existenciu Južného oceánu, sa jeho územie uvádza rozdelené medzi Tichý oceán, Atlantický oceán a Indický oceán.

Podľa zatiaľ formálne stále platného vydania publikácie *Limits of Oceans and Seas* (iný názov: SP-23) z roku 1953, publikovanej organizáciou dnes označovanou ako Medzinárodná hydrografická organizácia (IHO), Južný oceán neexistuje a je súčasťou Tichého, Atlantického a Indického oceánu. IHO síce v roku 2002 navrhla uznať existenciu tohto oceánu (s hranicou na 60. rovnobežke), ale návrh dosiaľ nebol ratifikovaný (stav na začiatku roku 2026).

Koncept Južného oceánu sa vyskytoval (pod rôznymi názvami) od 17. storočia, častejšie od konca 18. storočia, potom od roku 1953 (pozri predchádzajúci odsek) čiastočne ustúpil do úzadia a od začiatku 21. storočia sa znova vyskytuje pomerne často - podrobnosti pozri nižšie v texte článku.

Významný znak, ktorý odlišuje Južný oceán od ostatných oceánov, je Západný príhon (iný názov: Antarktický cirkumpolárny prúd), prúdiaci v celom severnom pohraničí Južného oceánu, presnejšie medzi 50. a 60. rovnobežkou, resp. v širšom zmysle medzi 45. (prípadne až 38°) a 70. rovnobežkou.

## Názvy

Súčasný slovenský normovaný názov tohto oceánu je **Južný oceán**.

Iné slovenské názvy sú: **Južný ľadový oceán**, **Antarktický oceán**, **Južné ľadové more** (resp. staršie *Južné Ľadové more*, *Južné ľadomore*, *Južné Ľadomore*). Zriedkavé a skôr staršie sú tvary: **Južné polárne more** a **Antarktické more**.

## Základné parametre

Južný oceán (ohraničený 60. rovnobežkou) má rozlohu 21 960 000 km² (vrátane morí). Tým je druhým najmenším z piatich oceánov Zeme - menší je len Severný ľadový oceán.

Objem je 71 800 000 km3 vody.

Dĺžka pobrežia je 17 968 km.

Priemerná hĺbka tohto oceánu je 3 270 metrov.

Ako maximálnu hĺbka tohto oceánu sa od roku 2019 udáva hodnota okolo 7 434 m. Zistila ju expedícia Five Deeps začiatkom februára 2019. Multibeam sonar tímu expedície identifikoval najhlbší bod v polohe 60° 28' 46" južnej šírky, 25° 32' 32" západnej dĺžky, čiže tesne pri formálnej hranici Južného oceánu. Hĺbka v tomto bode je okolo 7 434 metrov. Vedúci expedície a hlavný pilot ponorky Victor Vescovo navrhol pomenovať tento najhlbší bod v Južnom oceáne "Factorian Deep", podľa názvu hlbokomorskej ponorky *Limiting Factor*, v ktorej 4. februára 2019 prvýkrát úspešne navštívil dno.

## Hranice Južného oceánu a (ne)uznávanie jeho existencie

### Spôsoby (ne)uznávania Južného oceánu

Existujú tieto možné prístupy k Južnému oceánu:

* Uznáva sa existencia Južného oceánu ako (normálneho) oceánu.
* Uznáva sa existencia Južného "oceánu" len ako mora, ktoré je súčasťou troch oceánov (Tichého, Atlantického a Indického). Názov je v takom prípade obyčajne upravený tak, aby obsahoval slovo more, napr. Južné ľadové more (porovnaj aj názvy v kapitole Názvy).
* Uznáva sa existencia Južného oceánu len ako pásu či regiónu svetového oceánu, ktorý nie je samostatným oceánom, ale len zahŕňa južné časti troch skutočných oceánov (Tichého, Atlantického a Indického).
* Existencia Južného oceánu sa vôbec neuznáva. V takom prípade sa územie toho, čo iné publikácie označujú ak Južný oceán, uvádza rozdelené medzi Tichý oceán, Atlantický oceán a Indický oceán, pričom (podľa dnešných definícií) sa v južnej polárnej oblasti obyčajne uvádza ako hranica medzi Tichým a Atlantickým oceánom poludník 67°16' z. d., hranica medzi Atlantickým a Indickým oceánom 20° v. d. a hranica medzi Indickým a Tichým oceánom 146°55' v. d.

### Situácia do začiatku 20. storočia

Koncept Južného oceánu (ako oceánu - prípadne mora - južne od Ameriky, Afriky a neskôr aj Austrálie) sa vyskytoval, pod rôznymi názvami, od 17. storočia. Častejšie sa vyskytoval od konca 18. storočia. Geografi sa však následne nezhodli na tom, či sa má vôbec vyčleniť samostatný Južný oceán a ak áno, kde má prebiehať jeho severná hranica.

Ako severná hranica Južného oceánu sa od konca 18. do začiatku 20. storočia v závislosti od autora uvádzala niektorá z týchto možností:

* Amerika a Afrika (bez ďalšieho upresnenia);
* loxodrómy (čiže v prípade Mercatorovho zobrazenia rovné čiary) spájajúce najjužnejšie body Ameriky, Afriky a Austrálie alebo Ameriky, Afriky, Tasmánie a Nového Zélandu;
* najväčšia kružnica (nie rovnobežka), ktorá sa súčasne dotýka najjužnejších bodov Ameriky, Afriky a Austrálie;
* rovnobežka 40°;
* rovnobežka 50°;
* rovnobežka 55°;
* južný polárny kruh (čiže rovnobežka 66°33').

Austrálske úrady už v prvej polovici 19. storočia stotožňovali severnú hranicu Južného oceánu v oblasti Austrálie s južným brehom kontinentu Austrália a robia tak dodnes (porovnaj nižšie).

Ako južná hranica Južného oceánu sa spravidla udávala Antarktída. Pred objavením Antarktídy (1820) však južná hranica prakticky neexistovala, keďže sa (od 17./18. storočia) predpokladalo, že v južnej polárnej oblasti Zeme nie je pevnina, ale len samé (zaľadnené) more (i keď niektoré publikácie, najmä do 17. storočia, v južnej polárnej oblasti uvádzali hypotetický veľký neznámy kontinent). Niekedy sa ako južná hranica Južného oceánu uvádzal južný polárny kruh (inými autormi, ako bolo spomenuté vyššie, naopak uvádzaný ako severná hranica Južného oceánu). Konkrétne napríklad sa Južný oceán chápal ako oceán medzi rovnobežkou 40° na severe a južným polárnym kruhom na juhu (a oceán južne od južného polárneho kruhu sa potom občas označoval ako Antarktický oceán, čiže sa občas rozlišovalo medzi pojmami Južný oceán a Antarktický oceán).

### Situácia od 20. rokov 20. storočia

Antarktická konvergencia. Niekedy sa používa ako severná hranica Južného oceánu.
Ako severná hranica Južného oceánu sa od 20. rokov 20. storočia v závislosti od autora uvádza najmä niektorá z týchto možností:

* spojnica medzi najjužnejšími bodmi Ameriky, Afriky a Austrálie;
* v Austrálii južný breh Austrálie a na zvyšnom úseku spojnica medzi najjužnejšími bodmi Tasmánie, Nového Zélandu, Ameriky, Afriky a najjuhozápadnejším bodom Austrálie (takto podľa SP-23 z roku 1928 - pozri kapitolu IHO);
* v Austrálii južný breh Austrálie a Tasmánie na zvyšnom úseku rovnobežka 60° (podrobnejší opis tejto hranice je uvedený nižšie v kapitole Austrálske úrady);
* rovnobežka 30°;
* rovnobežka 35°;
* rovnobežka 38° (t. j. najsevernejšia hranica výskytu Západného príhonu);
* subtropický front (Subtropický front, nazývaný aj subtropická konvergencia v užšom zmysle, je vodný pás okolo Antarktídy, ktorý sa nachádza nepravidelným spôsobom medzi rovnobežkami 30° a 45°, pričom zjednodušene sa niekedy uvádza, že zhruba zodpovedá rovnobežke 40°. Je to zároveň južný okraj subtropickej konvergencie v širšom zmysle. Niekedy sa uvádza ako severná hranica Západného príhonu.);
* rovnobežka 40°;
* medzi Afrikou a Austráliou rovnobežka 40°, medzi Novým Zélandom a Amerikou rovnobežka 55° a na ostatných úsekoch najkratšia spojnica na mape medzi týmito dvoma rovnobežkami (takto podľa SP-23 z roku 1937 - pozri kapitolu IHO);
* izoterma 10° C najteplejšieho mesiaca, čiže približne rovnobežka 45° na hranici s Atlantickým a Indickým oceánom a rovnobežka 54° na hranici s Tichým oceánom;
* rovnobežka 50°;
* rovnobežka 55°;
* antarktická konvergencia, prípadne špecifickejšie jej severný okraj (Antarktická konvergencia, nazývaná aj antarktický polárny front, je približne 40 km široký vodný pás okolo Antarktídy, ktorý sa nachádza nepravidelným a sezónne kolísavým spôsobom medzi rovnobežkami 48° a 61°, pričom zjednodušene sa udáva, že zhruba zodpovedá rovnobežke 55° alebo 60°. V antarktickej konvergencii sa stretajú studené na sever prúdiace vody z Antarktídy s teplejšími subantarktickými vodami. Niekedy sa udáva ako južná hranica Západného príhonu, inokedy ako severná hranica Západného príhonu a inokedy ako stred Západného príhonu.);
* rovnobežka 60° okrem územia Drakovho prielivu a Scotijského mora;
* rovnobežka 60° (takto napríklad aj podľa návrhu SP-23 z roku 2002 - pozri kapitolu IHO) - pozri nasledujúci odsek.

V súčasnosti sa z vyššie spomínaných možností ako severná hranica Južného oceánu najčastejšie uvádza buď antarktická konvergencia alebo rovnobežka 60°. Rovnobežka 60° sa ako hranica používa najmä preto, že jednak aproximuje (približne vyjadruje) antarktickú konvergenciu, ale na rozdiel od nej ide o stabilnú, presne stanovenú hodnotu, jednak je v súlade s politickou hranicou antarktickej oblasti, keďže antarktickú konvergenciu aproximuje rovnobežkou 60° aj Zmluva o Antarktíde z roku 1959, a jednak je aj hranicou založenou na reliéfe oceánskeho dna. Na rozdiel od definícií hraníc iných oceánov a na rozdiel od mnohých z vyššie uvedených možností hraníc Južného oceánu je pre severnú hranicu stanovenú na 60. rovnobežke charakteristické, že sa kompletne nachádza vo vode, teda sa vôbec nedotýka pevniny.
Pre úplnosť treba dodať, že antarktickú konvergenciu alternatívne aproximuje rovnobežka 55°.

Ako južná hranica Južného oceánu sa uvádza Antarktída.

#### IHO

Rôzne definície severnej hranice Južného oceánu podľa SP-23 z roku 1928, 1937 a 2002 a podľa britského vymedzenia z roku 1953. Zobrazená je aj antarktická konvergencia.
Hranice a názvy oceánov a morí boli prvýkrát medzinárodne dohodnuté, keď Medzinárodné hydrografické byro (IHB, v roku 1970 premenované na Medzinárodnú hygrografickú organizáciu - IHO), zvolalo 24. júla 1919 prvú medzinárodnú konferenciu. Následne boli hranice publikované v dokumente Special Publication No. 23 (skratka SP-23), ktorý sa spočiatku paralelne označoval názvom *Limits of Oceans and Seas* a od roku 2002 názvom *Names and Limits of Oceans and Seas*. V jeho prvom vydaní z roku 1928 severná hranica Južného oceánu siahala až po Južnú Ameriku, Afriku a Austráliu, presnejšie povedané spájala najjužnejší bod Južnej Ameriky s najjužnejším bodom Afriky a najjuhozápadnejším bodom Austrálie, potom pokračovala južným brehom Austrálie, potom prešla na najjužnejší bod Tasmánie, spájala ho s najjužnejším bodom Nového Zélandu a ten spájala s najjužnejším bodom Južnej Ameriky. Oceán bol označený menom Južný oceán, nie Antarktický oceán.

Severná hranica Južného oceánu podľa SP-23 z roku 1928.
Severná hranica Južného oceánu podľa SP-23 z roku 1937.
V druhom vydaní publikácie SP-23 (*Limits of Oceans and Seas*) z roku 1937 bola hranica Južného oceánu posunutá smerom na juh. Medzi Afrikou a Austráliou prebiehala po 40. rovnobežke, medzi Novým Zélandom a Amerikou na 55. rovnobežke a na ostatných úsekoch (teda na území medzi Austráliou a Novým Zélandom a medzi Amerikou a Afrikou) bola tvorená najkratšou spojnicou na mape medzi týmito dvoma rovnobežkami. Oceán bol naďalej označený menom Južný oceán, nie Antarktický oceán.

V dodnes platnom treťom vydaní publikácie SP-23 (*Limits of Oceans and Seas*) z roku 1953 je Južný oceán zrušený a rozdelený medzi Tichý, Atlantický a Indický oceán. Text publikácie však poznamenáva, že hydrografické úrady jednotlivých štátov si prípadne môžu určiť vlastné hranice Južného oceánu, pričom text výslovne spomína ako príklad Spojené kráľovstvo, ktoré má ako severnú hranicu Južného oceánu stanovenú 55. rovnobežku.

V návrhu štvrtého vydanie publikácie SP-23 (*Limits of Oceans and Seas*) z roku 1986 je Južný oceán naďalej zrušený. Tento dokument však nikdy nebol oficiálne prijatý.

V návrhu štvrtého vydania publikácie SP-23 (*Names and Limits of Oceans and Seas*) z roku 2002 (niekedy sa uvádza, že bol reálne pripravený už v roku 2000) bol znova zavedený Južný oceán. Tentokrát mal severnú hranicu stanovenú na 60. rovnobežke. Tento dokument však nikdy nebol oficiálne prijatý pre pretrvávajúce nezhody v niektorých otázkach jeho obsahu, napríklad pre spor o pomenovanie Japonského mora. Definícia Južného oceánu z tohto dokumentu sa napriek neprijatiu následne pomerne rozšírila a používajú ju niektoré osoby v rámci IHO a mnohé publikácie a niektoré organizácie. V rámci príprav na vydanie tohto návrhu 4. vydania IHO uskutočnila v roku 2000 aj hlasovanie, ktoré okrem iného potvrdilo, že sa oceán má volať Južný oceán a nie Antarktický oceán.

Severná hranica Južného oceánu podľa austrálskych úradov
#### Austrálske úrady

Austrálska vláda považuje Južný oceán na severe ohraničenú južným brehom Austrálie a mimo Austrálie 60. rovnobežkou. Presnejšie povedané v okolí Austrálie hranica Južného oceánu vyzerá takto: hranica sa začína na 60. rovnobežke, potom pokračuje spojnicou medzi bodom, kde sa stretá 60. rovnobežka a 67. poludník, a bodom medzi Kerguelenami a ostrovom McDonald Island, potom pokračuje priamo k najjuhozápadnejšiemu bodu Austrálie, potom pokračuje južným brehom Austrálie, potom juhozápadným brehom Tasmánie, potom spojnicou medzi najjužnejším bodom Tasmánie a bodom medzi ostrovmi Macquarrie Island a Campbell Island a odtiaľ na mape zvislo dole k 60. rovnobežke

#### National Geographic Society

Americká National Geographic Society uznala Južný oceán oficiálne až v júni 2021, pričom severnou hranicou je 60. rovnobežka, okrem územia Drakovho prielivu a Scotijského mora. Predtým ho zobrazovala iným typom písma ako ostatné svetové oceány a na jej mapách Tichý, Atlantický a Indický oceán siahali až po Antarktídu.

## Moria

Moria Južného oceánu
Moria Južného oceánu sú:

* Amundsenovo more
* Bellingshausenovo more
* Davisovo more
* D'Urvillovo more
* Mawsonovo more
* More kozmonautov
* More spolupráce
* Riiser-Larsenovo more
* Rossovo more
* Scotijské more (len malá časť tohto mora je južne od 60. rovnobežky a teda v Južnom oceáne)
* Somovovo more
* Weddellovo more

Dnešný Mackenzieho záliv sa staršie (zhruba do 80. rokov 20. storočia) javil ako oveľa väčší a označoval sa ako Mackenzieho more.

## Geológia

Južný oceán, geologicky najmladší z oceánov, vznikol približne pred 30 miliónmi rokov, keď sa Antarktída a Južná Amerika od seba vzdialili a otvoril sa Drakov prieliv.[chýba zdroj]

Južný oceán má typickú hĺbku od 4 000 do 5 000 m na väčšine svojho územia, pričom len v obmedzených oblastiach sa vyskytujú plytké vody. Antarktický kontinentálny šelf sa zdá byť vo všeobecnosti úzky a nezvyčajne hlboký, jeho okraj leží v hĺbke až 800 m v porovnaní s celosvetovým priemerom 133 m.[chýba zdroj]

## Morské prúdy

Termohalinná cirkulácia Zeme. Červený kruh okolo Antarktídy je Západný príhon. (animácia)
Vyššie spomínaný vznik Drakovho prielivu pred 30 miliónmi rokov umožnil vznik Západného príhonu, nazývaného aj Antarktický cirkumpolárny prúd.

Jeden z dôvodov, prečo považovať Južný oceán za samostatný oceán, je ten, že veľká časť vody Južného oceánu sa odlišuje od vody v ostatných oceánoch. Voda sa v Južnom oceáne pomerne rýchlo premiestňuje vďaka Západnému príhonu, ktorý cirkuluje okolo Antarktídy. Voda v Južnom oceáne južne napríklad od Nového Zélandu sa viac podobá vode v Južnom oceáne južne od Južnej Ameriky ako vode v Tichom oceáne.[chýba zdroj]

Cirkulácia v Južnom oceáne je dôležitá, pretože je jedným z dvoch hlavných centier globálnej termohalinnej cirkulácie, pričom druhým centrom je Atlantická meridionálna cirkulácia (anglická skratka AMOC). Podobne ako AMOC, aj cirkulácia v Južnom oceáne bola výrazne ovplyvnená klimatickými zmenami, ktoré zvýšili stratifikáciu oceánu a ktoré by mohli viesť k výraznému spomaleniu alebo úplnému kolapsu tvorby hlbokomorskej vody (t. j. pohybu vody z povrchu do hlbokého oceánu) v Južnom oceáne.

## Ľadový príkrov

Od rovnodennosti do rovnodennosti v súlade so sezónnym vplyvom Slnka sa antarktický ľadový príkrov mení od priemerného minima 2,6 milióna km2 (1,0 × 106 km2) v marci po približne 18,8 milióna km2 (7,3 × 106 km2) v septembri, čo predstavuje viac ako sedemnásobný nárast plochy.[chýba zdroj]

## Referencie

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Južný oceán**

## Zdroj

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Southern Ocean na anglickej Wikipédii.*