# Almorávidovci

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Almorávidovci *berb. ⵉⵎⵕⴰⴱⴹⴻⵏ (*Imrabḍen*) arab. المرابطون (*al-Murábitún*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ↓ | **1061 – 1147** | ↓ |

 |
| **Geografia**

|  |
| --- |
|  |

 |
| Hlavné mesto | Agmát (do 1062) Marrákeš (1062 – 1147) |
| **Obyvateľstvo** |
| Národnostné zloženie | Arabi, Berberi |
| Jazyky | berberské jazyky, arabčina |
| Náboženstvo | sunnitský islam, katolícke a judaistické menšiny |
| **Štátny útvar** |
| Štátne zriadenie | dedičná monarchia |
| Mena | dinár |
|

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Predchádzajúce štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
|  | Berberi |
|  | Taifas |

 | **Nástupnícke štáty:**

|  |  |
| --- | --- |
|  | Almohádovci |
|  | Taifas |

 |

 |

**Almorávidovci** (iné názvy: **Almoravidovci**, **Almorávidi**, **Almoravidi**; arab. المرابطون, *al-Murábitún*, berb. ⵉⵎⵕⴰⴱⴹⴻⵏ, *Imrabḍen*) bola berberská dynastia vládnuca v rokoch 1061 – 1147 v severozápadnej Afrike.

## História

Zakladateľom dynastie bol moslimský berberský reformátor Abd Alláh ibn Jásín zo Sidžilmásy, ktorý vyzýval k očiste islamu od deformácií a nemorálnosti. Abdalláh, ktorý pôsobil v tom čase ešte stále vcelku pohanskom berberskom prostredí vytvoril spočiatku malý duchovný bojovný rád almorávidov, ktorý sídlil na kláštornom hradisku (ribát) na jednom z ostrovov rieky Senegal. Rád združoval Abdalláhových, častokrát až fanaticky verných stúpencov, a Abdalláhova moc postupne rástla. Namiesto proselytizácie pohanov sa však obrátil do radov moslimov svojho kmeňa a začal ich zjednocovať a viesť k hlbšiemu prežívaniu náboženského života. V priebehu rokov 1048 – 1056 ovládol za pomoci svojich generálov časť západnej Sahary a južného Maroka.

Jásinov nástupca a najvýznamnejší vodca rádu Júsuf ibn Tášfín založil v roku 1062/1070 nové hlavné mesto Marrákeš, a následne v rokoch 1071 – 1082 ovládol západnú časť Alžírska. V roku 1082 odpovedal na žiadosť andalúzskych kniežat o pomoc proti reconquiste. V roku 1086 porazil v bitke pri Sacraliase (aj bitka pri Zálake) Alfonza VI. Statočného a začlenil územie Andalúzie (južného Španielska) do svojej ríše. Okrem Valencie ovládanej El Cidom tak Almorávidovci ovládli celé moslimské územie vo Španielsku a Portugalsku. Niekedy okolo roku 1076 sa moc rodu a krajiny rozšírila aj do Ghany. Júsufov syn Alí následne vo výbojoch na Pyrenejskom polostrove pokračoval a v roku 1110 jeho brat Tamím dobyl Zaragozu a v roku 1116 Baleárske ostrovy. Tieto úspechy však už boli len vyvrcholením predchádzajúcej expanzie. Alí sa skôr ako skúsený vládca ukázal byť teologickým teoretikom, ktorý potlačoval akékoľvek odchýlky murábitského dogmatického a právneho systému. Náboženská intolerancia sa prejavovala v útlaku židov a mozarábov, ako i v pálení nevhodných kníh. V roku 1118 moslimovia o Zaragozu prišli a následne v roku 1120 prehrali aj bitku pri Cutande.

V roku 1125 vypukla v marockom pohorí Atlas vzbura Almohádovcov, ktorí vyznávali iní smer sunny. Ich vodca Ibn Tumárt hlásal návrat k voľnejšiemu výkladu koránu a zduchovnel predstavu Boha, ktorého jedinosť sa prejavovala v mnohých atribútoch Boha. Spočiatku síce svojou horlivosťou nezískal príliš mnoho zástancov, avšak silnú podporu získal vo svojom kmeni. Na svoju stranu postupne získal početných odporcov Almorádovcov a boje sa začali predlžovať. Almorádovcovm sa spočiatku darilo odbojných povstalcov porážať, ich pokus o dobytie Marakéšu v roku 1230 sa skončil značným fiaskom, nepodarilo sa im však povstalcov v horách zničiť. Situácia sa zhoršila po tom, čo sa k moci dostal almohádovec Abdulmu’min. Almorádovci, ktorých moc po smrti Alího ešte viac upadla už na ofenzívu nedkázali odpovedať a po dobytí Marrákeša v roku 1147 moc Almorádovskej dynastie zanikla. Bývalý almorávidskí vodcovia (Ibn Mardaníš, či baleárski Gháníovci) sa ešte krátky čas udržali pri moci v Španielsku, až kým neboli Almohádovcami takisto pohltení.

## Kultúra

Významný bol prínos almorávidovskej vedy a umenia. Medzi známych predstaviteľov patria filozof Ibn Bádždža (Avempace), astronóm Džábir ibn Aflah, spisovateľ a teológ Ibn Hazm, bohoslovec Ibn Abdulbarr, historik Ibn Hajján, geograf al-Bakrí, či básnici Ibn Zajdún, Ibn Hamdís,Ibn Chafádža, Ibn Kuzmán a Ibn Abdún. Zo architektonických stavieb bola zrejme najslávnejšia Veľká mešita v alžírskom Tlemcene. Významná bola almorávidská stavebná stopa vo Féze a Marakeši, väčšina stavieb v hlavnom meste sa však nezachovala, pretože boli zničené za vlády Almohádovcov Almorávidské umenie bolo charakteristické svojim purizmom a strohosťou. Spôsobené to bolo almorávidskou nábožnosťou a asketizmom Narozdiel od umajjovského zdobeného štýlu sa zameriavalo skôr na jednoduchosť a praktickosť, hlavným architektonickým prvkom bol podkovový oblúk, ktorý v neskorších obdobiach vypracovali a intenzívne používali Almohádovci.

## Zoznam vládcov

Zoznam almorávidských vládcov:

* Abd Alláh ibn Jásín (aj Abdalláh ibn Jásín) (? – 1059)
* Abú Bakr al-Lamtúní
* Júsuf ibn Tášfín (1061 – 1106)
* Alí ibn Júsuf (1106 – 1143)
* Tášfín ibn Alí (1143 – 1145)
* Ibráhím (1145)
* Ishák ibn Alí (1145 – 1147)

## Referencie