# Ču Te

|  |
| --- |
| Ču Te |
|  |
| 2. predseda Celočínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov |
| **V úrade** 28. apríl 1959 – 6. júl 1976 |
|

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | Liou Šao-čchi
 |  | Sung Čching-ling
 |  |  |

 |
| 1. viceprezident Čínskej ľudovej republiky |
| **V úrade** 27. september 1954 – 27. apríl 1959 |
| Najvyšší veliteľ Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády |
| **V úrade** 28. november 1946 – 27. september 1954 |
| Biografické údaje |
| Narodenie | 1. december 1886 Nan-čchung, Sečuán, Ríša Čching |
| Úmrtie | 6. júl 1976 (89 rokov) Peking, Čína |
| Politická strana | Komunistická strana Číny |
| Odkazy |
|  | Ču Te (multimediálne súbory) |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Politický portál  Biografický portál |

 |

**Ču Te** (čín. 朱德, pchin-jin: *Zhū Dé*; \* 1. december 1886, Nan-čchung, Sečuán, Ríša Čching – † 6. júl 1976, Peking, Čína) bol čínsky generál, vojenský stratég, politik a revolucionár Komunistickej strany Číny (KSČ).

Ču sa narodil v chudobnej rodine a vo veku deviatich rokov si ho adoptoval bohatý strýko. Získal vynikajúce vzdelanie, ktoré viedlo k jeho prijatiu na vojenskú akadémiu. Po ukončení štúdia sa pridal k povstaleckej armáde a stal sa militaristom. Neskôr vstúpil do KSČ. Počas druhej čínsko-japonskej vojny a čínskej občianskej vojny velil Ôsmej pochodovej armáde. Na konci občianskej vojny bol aj vysokým straníckym funkcionárom.

Ču je považovaný za jedného z hlavných zakladateľov Čínskej ľudovej republiky a bol významnou politickou osobnosťou až do svojej smrti v roku 1976. V rokoch 1959 až 1976 bol predsedom Stáleho výboru Celočínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov.

## Životopis

### Mladosť

Mladý Ču (1900)
Ču sa narodil 1. decembra 1886 v chudobnej farmárskej rodine v mestečku Chung v okrese I-lung pri meste Nan-čchung. Z 15 detí narodených v rodine prežilo iba osem. Jeho rodina z etnickej menšiny Hakka, usídlená v S’-čchuane, pôvodne migrovala z provincií Chu-nan a Kuang-tung. Jeho pôvod sa často uvádza ako Hakka, ale Agnes Smedleyová vo svojej biografii uvádza, že jeho príbuzní pochádzali z Kuang-tungu a Hakkov označuje len za jeho spoločníkov. Taktiež uvádza, že staršie generácie jeho rodiny hovorili „kuang-tungským dialektom“ (ktorý by bol blízky, ale pravdepodobne odlišný od modernej kantončiny) a že jeho generácia hovorila aj po sečuánsky, čo je odlišný regionálny variant juhozápadnej mandarínčiny, ktorý je pre ostatných hovoriacich štandardnou čínštinou (mandarínčinou) nezrozumiteľný.

Napriek chudobe svojej rodiny bol Ču v roku 1892 vďaka spoločnej finančnej podpore príbuzných vybraný na regionálnu súkromnú školu. Vo veku deviatich rokov si ho adoptoval jeho prosperujúci strýko, ktorého politický vplyv mu umožnil získať prístup na Vojenskú akadémiu v Jün-nane. Okolo roku 1907 sa zapísal na strednú školu v S’-čchuane a v roku 1908 ju ukončil. Následne sa vrátil na základnú školu v I-lungu ako učiteľ telocviku. Keďže bol zástancom modernej vedy a politického učenia namiesto prísneho klasického vzdelania, bol prepustený zo svojej funkcie a nastúpil na Vojenskú akadémiu v Jün-nane v Kchun-mingu. Tam sa pridal k armáde Pej-jang a tajnej politickej spoločnosti Tchung-meng-chuej (predchodca Kuomintangu).

### Nacionalizmus a militarizmus

Busta Ču Teho v jeho bývalom sídle, Ťien-šu
Ču Te v roku 1916.
Na Vojenskej akadémii v Jün-nane v Kchun-mingu sa prvýkrát stretol s Cchaj E (Tsai Ao). Po ukončení štúdia v júli 1911 ostal na akadémii učiť. Počas revolúcie v roku 1911 sa postavil na stranu revolučných síl a v októbri 1911 sa pripojil k brigádnemu generálovi Cchaj E v expedičných silách, ktoré pochodovali proti silám dynastie Čching v S'-čchuane. V rokoch 1915 – 1916 slúžil ako veliteľ pluku v kampani za zosadenie Jüan Š’-kchaja. Keď sa Cchaj po Jüanovej smrti v júni 1916 stal guvernérom S'-čchuanu, Ču bol vymenovaný za veliteľa brigády.

Po smrti svojho mentora Cchaj Eho a svojej prvej manželky Siao Ťü-fang v roku 1916 si Ču vyvinul silnú závislosť na ópiu, ktorá ho trápila niekoľko rokov až do roku 1922, kedy sa liečil v Šanghaji. Jeho vojaci ho naďalej podporovali, čo mu umožnilo konsolidovať sily a stať sa militaristom. V roku 1920, po tom, čo boli jeho jednotky vytlačené zo S'-čchuanu smerom k tibetským hraniciam, sa vrátil do Jün-nau ako komisár verejnej bezpečnosti provinčnej vlády. Približne v tomto čase sa rozhodol opustiť Čínu a študovať v Európe. Najprv cestoval do Šanghaja, kde sa zbavil závislosti na ópiu a podľa historikov Kuomintangu sa stretol so Sunjatsenom. Začiatkom roku 1922 sa pokúsil vstúpiť do Čínskej komunistickej strany, ale bol odmietnutý, keďže pôsobil ako militarista.

Ču odfotografovaný v Berlíne, 1922
Koncom roka 1922 odišiel Ču spolu so svojou partnerkou Che Č'-chua do Berlína. V Nemecku žil do roku 1925 a istý čas študoval na Göttingenskej univerzite. Tu sa stretol s Čou En-lajom a bol vylúčený z Nemecka za svoju účasť na niekoľkých študentských protestoch. Približne v tomto čase vstúpil do Čínskej komunistickej strany; Čou En-laj bol jedným z jeho sponzorov (mať sponzorov bolo podmienkou skúšobného členstva, teda fázy pred skutočným členstvom). V júli 1925, po vylúčení z Nemecka, odcestoval do Sovietskeho zväzu, aby študoval vojenské záležitosti a marxizmus na Komunistickej univerzite robotníkov Východu. Počas pobytu v Moskve mu Che Č'-chua porodila jedinú dcéru, Ču Min. Ču sa v júli 1926 vrátil do Číny, kde sa neúspešne snažil presvedčiť sečuánského vojvodcu Jang Sena, aby podporil Severný pochod.

V roku 1927, po páde Prvého spoločného frontu medzi Kuomintangom a Komunistickou stranu, nariadili úrady Kuomintangu Čuovi, aby viedol sily proti povstaniu Čou En-laja a Liou Po-čenga v Nan-čchangu. Keďže Ču bol jedným z organizátorov povstania, utiekol so svojou armádou od Kuomintangu. Pre povstanie sa mu však nepodarilo získať podporu a následne bol Ču nútený utiecť so svojou armádou z Nan-čchangu. Pod falošným menom Wang Kchaj sa Čuovi podarilo nájsť útočisko pre svoje zostávajúce sily tým, že sa pridal k militaristovi Fan Š'-šengovi.

### Ču-Mao

Ču (druhý sprava) odfotografovaný s Mao Ce-tungom, Čou En-lajom (druhý zľava) a Po Kuom (vľavo) v roku 1937.
Čuovo úzke spojenie s Mao Ce-tungom sa začalo v roku 1928, keď Ču s pomocou Čchen Iho a Lin Piaa prebehol spod ochrany Fan Š'-šenga a viedol svoju 10 000-člennú armádu do provincie Ťiang-si a pohoria Ťing-kang. Tu Mao v roku 1927 založil soviet a Ču začal pretvárať svoju armádu na Červenú armádu, čím upevňoval a rozširoval oblasti pod kontrolou sovietu. Prvé stretnutie s Maom, ktoré sa konalo na moste Lung-ťiang 28. apríla 1928, sprostredkoval Mao Ce-tan, Maov brat slúžiaci pod Čuom. Ten priniesol list svojmu bratovi Maovi Ce-tungovi, v ktorom Ču uviedol: „Musíme zjednotiť sily a vykonávať dobre definovanú vojenskú a agrárnu politiku.“ Tento vývoj sa stal zlomovým bodom, keď zlúčené sily vytvorili „Štvrtú červenú armádu“ s Čuom ako vojenským veliteľom a Maom ako zástupiteľom strany.

Čuovo vedenie z neho urobilo osobnosť s nesmiernou prestížou; miestni obyvatelia mu dokonca pripisovali nadprirodzené schopnosti. Počas tohto obdobia sa Mao a Ču tak úzko spriatelili, že ich miestni dedinčania kolektívne nazývali „Ču-Mao“. V roku 1929 boli Ču Te a Mao Ce-tung pod vojenským tlakom Čankajška nútení utiecť z Ťing-kan-šanu do Žuej-ťinu. V roku 1931 bol Ču vedením KS Číny vymenovaný za veliteľa Červenej armády v Žuej-ťine. Úspešne viedol konvenčné vojenské sily proti Kuomintangu v rámci príprav na štvrtú protiobkľúčovaciu kampaň; to isté sa mu však nepodarilo zopakovať počas piatej protiobkľúčovacej kampane a KS Číny musela z oblasti utiecť. Ču pomohol sformovať prielom v roku 1934, ktorým začal Dlhý pochod.

### Veliteľ Červenej armády

Ču s americkým vojenským pozorovateľom Evansom Carlsonom v poľnom veliteľstve Ôsmej pochodovej armády v provincii Šan-si, december 1937
Počas Dlhého pochodu organizovali Ču Te a Čou En-laj spoločne určité vojenské strety s Kuomintangom. Pozitívny účinok bol však malý, keďže skutočnú moc mali v rukách Po Ku a Otto Braun. Na konferencii v Cun-i Ču podporil Mao Ce-tungovu kritiku Po Kuho a Brauna. Po konferencii spolupracoval Ču s Maom a Čouom na vojenských záležitostiach. V júli 1935 zostali Ču a Liou Po-čcheng so Štvrtou červenou armádou, zatiaľ čo Mao Ce-tung a Ču En-laj prešli k Prvej červenej armáde. Keď sa museli tieto dve armády rozísť, Ču bol prinútený Čang Kuo-tchaom, vodcom Štvrtej červenej armády, ísť na juh. Štvrtá červená armáda sotva prežila ústup cez provinciu S'-čchuan. Po príchode do revolučného centra Jen-anu riadil Ču obnovu Červenej armády pod Maovým politickým vedením.

Počas druhej čínsko-japonskej vojny a čínskej občianskej vojny zastával funkciu vrchného veliteľa Červenej armády a v roku 1940 Ču spolu s Pcheng Te-chuajom navrhol a zorganizoval ofenzívu sto plukov. Mao spočiatku túto ofenzívu podporoval. Hoci bola kampaň úspešná, Mao ju neskôr označil za hlavnú provokáciu, ktorá viedla k ničivej japonskej politike "Troch všetkých" a využil to na kritiku Pcheng na konferencii v Lu-šane.

V roku 1944 plukovník námornej pechoty Spojených štátov Evans Carlson chválil Čua ako „majstra partizánskej vojny.“

### Neskorší život

Ču a Pcheng Te-chuaj (vľavo) na slávnostnom udeľovaní hodnosti Maršal Čínskej ľudovej republiky.
V roku 1949 bol Ču menovaný za vrchného veliteľa Ľudovej oslobodzovacej armády (ČĽOA). Od novembra 1949 do mája 1955 pôsobil ako prvý tajomník Ústrednej komisie pre kontrolu disciplíny. Ču tiež pôsobil ako podpredseda Komunistickej strany (1956 – 1966) a podpredseda Čínskej ľudovej republiky (1954 – 1959). V roku 1955 mu bola udelená hodnosť maršala. Na konferencii v Lu-šane sa pokúsil chrániť Pcheng Te-chuaja miernou kritikou Pchenga; namiesto toho, aby ho odsúdil, iba jemne pokarhal svojho obvineného súdruha, ktorý bol terčom Mao Ce-tunga. Mao preto nebol spokojný so správaním Ču Teho a po konferencii bol Ču odvolaný z funkcie podpredsedu Ústrednej vojenskej komisie, a to nielen kvôli jeho lojalite k Pchengovi.

V apríli 1969, na vrchole Kultúrnej revolúcie, bol Ču odvolaný zo svojej funkcie v Stálom výbore politbyra Čínskej komunistickej strany a činnosť Celočínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov bola zastavená. V októbri 1969 vydal Lin Piao rozkaz s názvom „*Rozkaz číslo jedna*“, ktorým evakuoval dôležité vojenské osobnosti do vzdialených oblastí kvôli napätiu medzi Čínou a Sovietskym zväzom, a Ču Te bol prevezený do provincie Kuang-tung. V roku 1973 bol Ču znovu prijatý do Stáleho výboru politbyra.

Ako štátnik pôsobil až do svojej smrti 6. júla 1976. Zomrel šesť mesiacov po smrti Čou En-laja a len dva mesiace pred smrťou Mao Ce-tunga. Ču bol spopolnený o tri dni neskôr a o niekoľko dní neskôr sa mu konal pohreb.

## Osobný život

### Manželstvo

Podľa nedokončenej biografie, ktorú napísala Agnes Smedleyová, sa Ču Te oženil štyrikrát. Neexistujú však žiadne dôkazy o tom, že by sa oženil s matkou svojej jedinej dcéry.

### Deti

* Ču Pao-ču (朱保柱) sa narodil v roku 1916 a neskôr si zmenil meno na Ču Čchi (朱琦). Zomrel v roku 1974 na následky choroby.
* Ču Min (朱敏) sa narodila v Moskve v apríli 1926 Čuovej partnerke Che Č'-chua (贺治华). Ču Te jej dal meno S'-sün (四旬), ale ona ho odmietla a vybrala si Fej-fej (菲菲). Che Č'-chua krátko po jej narodení poslala svoju dcéru k jej sestre v Čcheng-tu, kde dostala meno Che Fej-fej (贺飞飞). V rokoch 1949 až 1953 študovala v Moskve a potom učila na Pekinskej pedagogickej univerzite.V roku 2009 zomrela na chorobu.

## Referencie

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Ču Te**

## Zdroj

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Zhu De na anglickej Wikipédii.*