Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Peltastés

Agriánsky peltastés. V pravej ruke drží oštep pripravený na hod, zatiaľ čo v ľavej ruke (ktorá drží štít pelta) zviera ďalšie dva oštepy ako zásobu.
**Peltastés** (iné názvy: **peltast**, starogr. *πελταστής*, pl. *πελτασταί* – *peltastai*) bol typ ľahkoodeného pešiaka v starovekom Grécku, ktorý plnil funkciu prieskumníka, harcovníka a žoldniera. Svoje meno dostal podľa charakteristického ľahkého štítu v tvare polmesiaca, nazývaného *pelta* (starogr. πέλτη). Od 4. storočia pred Kr. sa peltasti stali kľúčovou a vysoko efektívnou súčasťou gréckych a helenistických armád.

## Pôvod a výstroj

Pôvodne išlo o domorodých bojovníkov z Trácie, ktorí boli do gréckych služieb verbovaní ako žoldnieri. Ich tradičný odev pozostával zo vzorovaného vlneného plášťa (*zeira*), vysokých topánok z jelenej kože a líščej čiapky s klapkami na uši. Na rozdiel od hoplitov nenosili v klasickom období kovové brnenie ani holenné chrániče, čo im zaručovalo vysokú mobilitu.

Ich hlavnou výzbrojou boli:

* **Pelta:** Ľahký štít z prútia alebo dreva, potiahnutý kožou. Podľa Aristotela nemal kovový okraj a často býval zdobený apotropajným motívom, napr. hlavou Gorgóny.
* **Oštepy:** Niekoľko kratších vrhacích oštepov (starogr. akontion), často vybavených remienkom (*ankylé*) pre zvýšenie rotácie.
* **Meč:** Krátky meč na boj zblízka, u Trákov často zahnutá *romfaia*.

## Taktika boja

Peltasti využívali taktiku „udri a uteč“. Vďaka nízkej hmotnosti výstroja dokázali k nepriateľskej formácii pribehnúť, zasypať ju oštepmi a ustúpiť skôr, než ich stihla ťažká pechota zasiahnuť. Táto taktika bola mimoriadne účinná v členitom teréne, kde sa formácie hoplitov rozpadali. Xenofón opisuje ich efektivitu pri prenasledovaní nepriateľa aj pri krytí ústupu vlastných síl.

## Historický vývoj

Počas peloponézskej vojny sa ukázalo, že ľahká pechota je nevyhnutná. Významný zlom nastal v roku 390 pred Kr. v bitke pri Lechaione, kde aténsky stratég Ifikrates s oddielom vycvičených peltastov zničil spartskú moru (oddiel 600 hoplitov). Táto udalosť šokovala vtedajší grécky svet a viedla k tzv. Ifikratovým reformám.

Ifikrates upravil výstroj peltastov tak, aby boli schopní aj boja v priamom strete:

* predĺžil ich oštepy a meče takmer na dvojnásobok,
* zaviedol ľahké plátenné brnenia a nové typy vojenskej obuvi (tzv. *ifikratidy*).

V helenistickom období, najmä v armáde Alexandra Veľkého, vynikali elitní peltasti z kmeňa *Agriánov*. Postupne však boli nahradení tureóformi, ktorí používali pevnejší oválny štít (*thyreos*).

## Referencie

## Pozri aj

* Hoplita
* Trácia
# Antisthenes z Atén

|  |
| --- |
| Antisthenes z Atén |
| Západná filozofia Staroveká filozofia |
|  |
| Biografické údaje |
| Meno | Antisthenes (Ἀντισθένης) |
| Narodenie | 455/444 pred Kr., (Atény) |
| Úmrtie | 368/360 pred Kr., (Atény) |
| Dielo |
| Oblasť záujmu | asketizmus, etika, jazyk, literatúra, logika |
| Význačné myšlienky | zakladateľ kynickej školy |
|
Ovplyvnený
* Sokrates, Gorgias
 |
|
Ovplyvnil
* Diogenes zo Sinope, Krates z Téb a mnohých iných kynikov
 |
| Odkazy |
|  | Antisthenes z Atén (multimediálne súbory na commons) |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Biografický portál |

 |

**Antisthenes z Atén** (iné názvy: **Antisthenés/Antistenes/Antistenés/Antisténes z Atén**; \* 455/444 pred Kr. – † 368/360 pred Kr.) bol starogrécky filozof, Sokratov žiak, zakladateľ kynickej školy. Prednášal v aténskom gymnasione Kynosarges, určenom pre neplnoprávnych občanov. Sofistickú antitézu zákon-príroda použil ako teoretický základ kritiky vtedajšej civilizácie. Ako senzualista odmietal Platónovo učenie o ideách.

## Zdroje

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* *Informácie v infoboxe sú sčasti alebo úplne prebrané z infoboxu článku Antisthenes zverejneného na anglickej Wikipédii.*

## Ďalšia literatúra

* GRAESER, Andreas. *Řecká filosofie klasického období : sofisté, Sókratés a sokratikové, Platón a Aristotelés*. Preklad Miroslav Petříček. Vyd. 1. Praha : OIKOYMENH, 2000. 445 s. (Dějiny filosofie; zv. 2.) ISBN 80-7298-019-X. S. 150 – 154.

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antisthenes z Atén**
# École biblique

**École biblique et archéologique française de Jérusalem**, známa tiež ako **École Biblique**, je francúzska akademická inštitúcia v Jeruzaleme zameriavajúca sa na archeológiu a Biblickú exegézu.

## História

Škola bola založená v roku 1890 pod menom *École pratique d’études bibliques* Marie-Joseph Lagrange, dominikánskym kňazom. V roku 1920 získala súčasné meno, ako aj uznanie zo strany Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, ako národná archeologická škola vo Francúzsku.

Škola je súčasťou dominikánskeho priorstva svätého Štefana, po francúzsky: „Couvent de Saint-Étienne“. Väčšina učiteľov sú dominikáni a všetci členovia tohto priorstva sa podieľajú na činnosti školy.

## Významní členovia

Popri Marie-Joseph Lagrangeovi, možno uviesť tiež Marie-Emile Boismarda, Rolanda de Vauxa, Raymond-Jacques Tournaya, Jerome Murphy-O'Connora a Pierre Benoita.

* Félix-Marie Abel (1878–1953)
* Charles Coüasnon, 1961–1977
* Jean-Baptiste Humbert (born 1940)
* Louis-Hugues Vincent (1872–1960)

## Referencie
# Kniha Ezdrášova

**Kniha Ezdrášova** alebo **Ezdráš** (gr. LXX: Ἔσδρας προτῶν - Prvá (kniha) Ezdrášova, lat. NVg: Liber Esdrae - Kniha Ezdrášova; skratka *Ezd*) je kniha Starého zákona.

Zaraďuje sa medzi dejepisné knihy. Pôvodne táto kniha tvorila jeden spis s Knihou Nehemiášovou a spolu s Knihami kroník, na ktoré nadväzujú, tvoria tzv. "kronistické dejepisné dielo". Niektoré časti knihy sú písané v aramejskom jazyku.

## Obsah

Obsah knihy možno rozdeliť takto:

1. Návrat z babylonského zajatia
2. Stavba chrámu
3. Návrat druhej skupiny zajatcov
4. Ezdráš bojuje za zachovávanie Zákona

## Poznámky

## Literatúra

* Ezdráš [Kniha]. In: HERIBAN, Jozef. *Príručný lexikón biblických vied*. 3. opr. a dopl. vyd. Bratislava : Don Bosco, 1998. 1366 s. (Biblica; zv. 4.) ISBN 80-88933-07-2. S. 379 – 380.
* HERIBAN, Jozef. *Úvody do Starého i Nového zákona s výberovou a tematicky zoradenou bibliografiou*. Trnava; Rím : Spolok svätého Vojtecha; Slovenský ústav svätého Cyrila a Metoda, 1997. 477 s. ISBN 80-7162-191-9. S. 146 – 154.

## Pozri aj

* Starý zákon

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kniha Ezdrášova**

## Externé odkazy

* Kniha Ezdrášova, iný link Archivované 2011-06-05 na Wayback Machine - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
* Ezdráš Archivované 2011-09-26 na Wayback Machine - evanjelický preklad
# Prvý Jánov list

**Prvý Jánov list** alebo **Prvý list Jánov** (skratka *1 Jn* alebo *1J*) je kniha Nového zákona. Podľa tradície je jeho autorom apoštol Ján. V spise chýbajú charakteristické prvky listu (odosielateľ, adresát, pozdrav).

## Obsah

List možno rozdeliť na tieto časti:

* Úvod
* Život s Bohom
* Vystúpenie "antikristov"
* Život Božích detí
* Život z lásky a viery
* Záver

## Referencie

## Literatúra

* Ján [Listy]. In: HERIBAN, Jozef. *Príručný lexikón biblických vied*. 3. opr. a dopl. vyd. Bratislava : Don Bosco, 1998. 1366 s. (Biblica; zv. 4.) ISBN 80-88933-07-2. S. 525 – 531.
* HERIBAN, Jozef. *Úvody do Starého i Nového zákona s výberovou a tematicky zoradenou bibliografiou*. Trnava; Rím : Spolok svätého Vojtecha; Slovenský ústav svätého Cyrila a Metoda, 1997. 477 s. ISBN 80-7162-191-9. S. 429 – 431.
* POKORNÝ, Petr; HECKEL, Ulrich. *Úvod do Nového zákona : přehled literatury a teologie*. Preklad Pavel Moskala, Lucie Kopecká. Vyd. 1. Praha : Vyšehrad, 2013. 840 s. (Teologie.) ISBN 978-80-7429-186-9. S. 568 – 621.
* SCARANO, Angelo. *Listy Janovy*. 1. vyd. Praha : Centrum biblických studií AV ČR a UK v Praze ve spolupráci s Českou biblickou společností, 2020. 123 s. (Český ekumenický komentář k Novému zákonu; zv. 19.) ISBN 978-80-7545-102-6. S. 9 – 90.

## Pozri aj

* Nový zákon
* Biblia

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Prvý Jánov list**

## Externé odkazy

* Prvý Jánov list, iný link Archivované 2011-06-05 na Wayback Machine - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o liste
* 1. Jánov Archivované 2011-09-26 na Wayback Machine - evanjelický preklad
# Opotrebovávacia vojna (Arabsko-izraelský konflikt)

| Opotrebovávacia vojna |
| --- |
| Súčasť Arabsko-izraelského konfliktu a Studenej vojny |
|  Boje sa sústredili na Sinajský polostrov okolo Suezu. |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Dátum | 1. júl 1967  –  7. august 1970 |
| Miesto | Sinajský polostrov |
| Výsledok | Obe strany deklarujú víťazstvo
* Pokračovanie Izraelskej kontroly Sinaju
* Vytvorenie Bar Levovej línie
* Čierny september
 |

 |
| Protivníci |
|  **Izrael** |  **Egypt**  ZSSR  Kuba

---

 OOP  Jordánsko

---

 Sýria |
| Sila |
| 275 000 | **Egypt:**200 000 **ZSSR:**10 700-15 000 **Jordánsko:**15 000 **OOP:**900-1000 |
| Straty |
| 694-1424 mŕtvych 227 mŕtvych civilistov 2659 zranených. | **Egypt:**2882-10 000 mŕtvych vojakov a civilistov **OOP:**1828 mŕtvych **Jordánsko:**40-84 mŕtvych **ZSSR:**58 mŕtvych **Kuba:**180 mŕtvych |
|  |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Historický portál |

 |

|  |
| --- |
| Tento článok je súčasťou série **Arabsko-izraelský konflikt** |
|  |
|
Prvá arabsko-izraelská vojna
Suezská kríza
Šesťdňová vojna
Opotrebovávacia vojna
Jomkipurská vojna
Vojna v pásme Gazy (2023 - súčasnosť)

---

Intifáda: prvá | druhá
Libanonská vojna (1982)
Druhá libanonská vojna (2006) |

**Štvrtá arabsko-izraelská vojna** alebo **Opotrebovávacia vojna** začala 21. októbra 1967 potopením izraelského torpédoborca Ejlat dvomi raketovými člnmi egyptského námorníctva. Pokračovala sériami lokálnych cezhraničných incidentov a útokov, ktoré však neboli spojené s klasickými frontovými bojmi a obsadzovaním krajiny. Skončila 7. augusta 1970 so šrámami na obidvoch stranách (pričom tie arabské boli väčšie). Na arabskej strane sa angažovali najmä Egypt, Jordánsko a arabské obyvateľstvo obsadených území.

Vojna vypukla krátko po ukončení Šesťdňovej vojny. Po menších potýčkach medzi znepriatelenými stranami celá situácia nakoniec vyvrcholila 21. októbra 1969, keď egyptský prezident Násir oficiálne vyhlásil *Harb al-Istinzaf*, alebo inak Vojnu za vyčerpanie Izraela.

## Externé odkazy

* Operácia Tarnegol 53 (po česky)
# KOSPAS-SARSAT

**KOSPAS-SARSAT** (*Kosmičeskoje spasenije*-*Search and Rescue Satellite Aided Tracking*) je medzinárodný družicový záchranný systém, ktorý začal činnosť 29. júna 1982 vypustením družice KOSPAS 1 - Kozmos 1383 s hmotnosťou asi 700 kg na dráhu s perigeom 991 km, apogeom 1 029 km, sklonom 82,9° a obežnou dobou 105,4 minút. KOSPAS 2 - Kozmos 1447 štartoval 24. marca 1983 (961-1 015 km, 83°, 104,9 min), SARSAT 1 - NOAA 8 štartoval 28. marca 1983 (808-830 km, 98,8°, 101,3 min). Družice zachytávajú signál SOS, určujú polohu havarovanej lode alebo lietadla a odovzdávajú signál riadiacemu stredisku a pozemným staniciam.

Do februára 1984 sa družiciam systému KOSPAS-SARSAT podarilo lokalizovať 69 havárií lodí, resp. lietadiel a zachrániť 138 osôb. Dobudovaný systém KOSPAS-SARSAT obsahuje štyri aktívne družice, zapojenie niekoľkých stacionárnych družíc a deviatich pozemných staníc, z toho tri v SNŠ (Moskva, Vladivostok, Archangeľsk), tri v USA, po jednej vo Francúzsku, v Kanade a v Nórsku.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Astronomický portál Kozmonautický portál |

*Tento článok alebo jeho časť obsahuje heslo z Encyklopédie astronómie s láskavým dovolením autorov a podporou SZA.*
# 604

|  |
| --- |
| **Roky:** 599 600 601 602 603 – **604** – 605 606 607 608 609 |
| **Desaťročia:** 90. roky – **0. roky 7. storočia** – 10. roky |
| **Storočia:** 6. storočie – **7. storočie** – 8. storočie |
| **Slovensko:**
599
600
601
602
603 –
**604** –
605
606
607
608
609

---

**Rok 604 v oblastiach:Kultúra*
Hudba –
Umenie –
Veda |
|

---

**Zoznam vládcov:**
Predstavitelia štátov –
Vedúce osobnosti |

## Úmrtia

* 26. máj – svätý Augustín z Canterbury, šíriteľ kresťanstva v Anglicku
# Teológia oslobodenia

**Teológia oslobodenia** je syntézou kresťanskej teológie a marxistickej socioekonomickej analýzy. Bola najpopulárnejšou stránkou katolicizmu v Latinskej Amerike, najmä v Brazílii a Strednej Amerike v 70. rokoch 20. storočia; snažila sa v snahe o zmiernenie náročných životných podmienok chudobných vrstiev obyvateľstva Latinskej Ameriky vytvoriť z tzv. „Katolíckej akcie“ radikálnu politickú silu, pôsobiacu zo základní organizovaných na spôsob komunistických buniek (tzv. „basis communities“) a v najviac vyhranených formách dokonca obhajujúcich právo použiť pri zvrhnutí despotických pravicových režimov násilie.

Za hlavných predstaviteľov sú považovaní teológovia Gustavo Guttierez a Leonardo Boff.

## Referencie

## Ďalšia litetatúra

* TEOLOGIE OSVOBOZENÍ. In:  *Blackwellova encyklopedie moderního křesťanského myšlení*. Ed. Alister E. McGrath; preklad Jan Dus, Lubomír Miřejovský, Michal Plzák, Marek Váňa. 1. vyd. Praha : Návrat domů, 2001. 593 s. ISBN 80-7255-043-8. S. 511 – 516.
# Montanizmus

**Montanizmus** je učenie starokresťanskej sekty, ktorú v polovici 2. stor. po Kr. založil vo Frýgii Montanus (Montan).

Montanus vystúpil ako prorok veštiaci skorý príchod konca sveta. Montanisti verili, že vtedy bude zoslaný z neba Nový (božský) Jeruzalem, v ktorom sa dostane odmeny tým, ktorí uveria v Montanovo proroctvo. Malo k tomu dôjsť vo frýgickom mestečku Pepuza.

Montanisti boli nespokojní s laxnou morálkou svojich kresťanských súčasníkov, hlásali prísne dodržiavanie mravných predpisov. Kto sa proti nim previnil, nemohol už dosiahnuť spasenie ani pri úprimnej ľútosti, iba ak by sa nad ním zmiloval Boh.

Zavrhovali aj druhé manželstvo ako cudzoložstvo. Najvýznamnejším hovorcom montanistov sa stal v druhej fáze svojej pôsobnosti kartáginský spisovateľ Tertullianus.

Montanisti vytvorili množstvo textov na ktoré reagovala (odmietavo) Cirkev, celkovo sa z nich zachovalo málo.

## Zdroje
# Igor Fiodorovič Stravinskij

|  |
| --- |
| Igor Fiodorovič Stravinskij |
|
Ruský skladateľ hudby 20. storočia |
| Narodenie | 17. jún 1882 Oranienbaum, Ruská ríša |
| Úmrtie | 6. apríl 1971 (88 rokov) New York, USA |
| Podpis |  |
| Odkazy |
| Projekt Gutenberg | Igor Fiodorovič Stravinskij (plné texty diel autora) |
| Commons |  Igor Fiodorovič Stravinskij |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Biografický portál |

 |

**Igor Fiodorovič Stravinskij** (\* 17. jún 1882, Oranienbaum – † 6. apríl 1971, New York) patrí medzi legendárne postavy modernej hudby 20. storočia.

## Život

Bol žiakom Nikolaja Rimského-Korsakova a na začiatku jeho tvorby ho naplno zaujala ruská ľudová kultúra.

Vrcholnými dielami z tohto obdobia sú: *Vták ohnivák, Petruška, Svätenie jari, Svadba*... Východiskovým bodom v nich bola ruská ľudová pieseň. Stravinského baletné diela z tohto obdobia sa stali súčasťou repertoára tanečného súboru S. P. Ďagileva.

V roku 1934 sa skladateľ usadil v Paríži. Stal sa vyhraneným predstaviteľom medzinárodnej hudobnej avantgardy. Z tohto obdobia pochádza 45 skladieb, ktoré sú napísané v rozličných náladách – *Pulcinella, Bozk víly, Apollon Musagéte a Hra v karty, Žalmová symfónia, Kráľ Oidipus, Koncert pre dva klavíry, Okteta pre dychové nástroje, Ebenový koncert pre džezový orchester* a iné. Napriek tomu, že *Ebenový koncert pre džezový orchester* bol napísaný v džezovej forme, je to prepracované dielo vysokej hodnoty.

Po vojne prežitej v Amerike sa Stravinskij stal roku 1945 občanom USA. V tomto období začal tvoriť na diela na tzv. *seriálne techniky*, ktoré v Európe rozvíjala najmä II. viedenská škola a A. Webern. Sem patria skladby *Mouvements pre klavír a orchester, Septeto, Pomník Gesualdovi di Venosa pre orchester, Canticum sacrum, Abrahám a Izák a Kázeň, rozprávanie a modlitba*, ktorým chcel ľudstvu pripomenúť morálne hodnoty kresťanstva.

Igor Stravinskij zomrel v požehnanom veku ako nestor svetovej avantgardnej hudby. Bol pochovaný v Benátkach.

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Igor Fiodorovič Stravinskij**
# Pedro Calderón de la Barca

|  |
| --- |
| Pedro Calderón de la Barca |
| španielsky barokový dramatik a básnik |
|  |
| Narodenie | 17. január 1600 Madrid, Španielsko |
| Úmrtie | 25. máj 1681 (81 rokov) Madrid, Španielsko |
| Odkazy |
| Projekt Gutenberg | Pedro Calderón de la Barca (plné texty diel autora) |
| Commons |  Pedro Calderón de la Barca |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Biografický portál |

 |

**Pedro Calderón de la Barca Henao y Riaño** (\* 17. január 1600, Madrid – † 25. máj 1681 Madrid) bol španielsky barokový dramatik a básnik, ktorý zavŕšil klasické obdobie španielskej
literatúry 16. - 17. storočia.

Ako vyznávač katolicizmu a absolutizmu spracoval komplex cirkevno-etických ideí. Pri výbere a spracovaní dramatického materiálu vychádza zväčša z idey (kráľovská moc, katolicizmus, česť) a až okolo nej vytvára dramatický konflikt. Dej jeho hier je prísne logicky štruktúrovaný, sústreďuje sa zväčša na jednu postavu, na jej vnútorné
konflikty: inštinkt, cit, vôľu, rozum. Tematicky veľkú časť tvorby orientuje na náboženskú alebo nábožensko-filozofickú problematiku, v ktorej sa odrážajú pesimistické názory rozkladajúceho sa dvoranstva a cirkevnej aristokracie.

K vrcholným Calderonovým dielam patrí *La vida es sueño* (Život je sen, 1635), v ktorom rieši problém predurčenia a slobodnej vôle. V tejto dráme sa odráža kríza kultúry renesancie, rozpad feudálneho sveta. Vyjadrenie protirečenia medzi dojmom a skutočnosťou, nastolenie otázky zmyslu života, slobody atď. filozoficky a psychologicky dielo neobyčajne prehlbujú. Víťazstvom hrdinu nad sebou samým a nad tragickou veštbou získava dielo životnosť a pôsobivosť.

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Pedro Calderón de la Barca**

## Externé odkazy

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
# Gioacchino Rossini

|  |
| --- |
| Gioachino Antonio Rossiny |
| hudobný skladateľ |
|
Portrét Gioacchina Rossiniho, Francesco Hayez, Pinacoteca di Brera |
| Základné informácie |
| Narodenie | 29. február 1792 Pesaro, Pápežský štát |
| Úmrtie | 13. november 1868 (76 rokov) Paríž, Francúzsko |
| Národnosť |  Taliansko |
| Hudobný smer | Bel canto |
| Dielo |
| Ťažiskové žánre | Opera |
| Odkazy |
|  Gioacchino Rossini multimediálny obsah na commons |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Hudobný portál  Biografický portál |

 |

**Gioacchino Antonio Rossini** (\* 29. február 1792, Pesaro – † 13. november, 1868, Paríž) bol taliansky hudobný skladateľ, ktorý sa preslávil svojimi operami. Hudbu študoval na lýceu v Bologni, a mal len 18 rokov, keď mu uviedli v Benátkach jeho prvú jednoaktovú operu *La cambiale di matrimonio*. Preslávil sa však až operou Tancredi, uvedenou v roku 1813, ktorá mu priniesla slávu aj v Miláne, Ríme či Neapole. Neskôr sa usadil v Paríži, kde sa stal riaditeľom *Théâtre Italien* a snažil sa o popularizáciu talianskej opery a o podporu mladých skladateľov (podporoval napr. Belliniho).

Bol obdivovateľom viedenského hudobného klasicizmu a diela Mozarta a Haydna silne ovplyvnili jeho opernú tvorbu. Na začiatku svojej kariéry komponoval hlavne komické opery (opera buffa), neskôr komponoval aj vážne opery, ktorej typickým príkladom je opera Wiliam Tell (*Guillaume Tell*). Spolu skomponoval asi 40 opier, z ktorých najznámejšou sa stala komická opera Barbier zo Sevilly (*Il barbiere di Siviglia*). Okrem opier komponoval aj napr. symfónie, kantáty alebo rôzne komorné skladby. V jeho operách sa uplatňoval spevácky štýl *bel canto*.

## Tvorba

* **Komické opery:**
	+ Hodvábny rebrík;
	+ Talianka v Alžíri;
	+ Turek v Taliansku;
* **Opera seria:**
	+ Otello;
	+ Mojžiš v Egypte;
* **Opera semiseria:**
	+ Barbier zo Sevilly;
	+ Straka zlodejka;
	+ Popoluška;
* **Grand Opera:**
	+ William Tell;
* **Chrámová hudba:**
	+ Omša;
	+ Stabat Mater.

Rossiniho opery sú postavené na princípe kontrastu. V priebehu každej scény dochádza k prudkým zmenám nálady.
# Gloucestershire

**Gloucestershire**|  |
| Geografia |
| Postavenie | ceremoniálne & (na menšom území) nemetropolitné grófstvo
tradičné grófstvo |
| Región: | South West England |
| **Rozloha** - Celkovo - Rozloha správneho gr. - Rozloha správneho gr. | 16. miesto 3 150 km² 17. miesto 2 653 km² |
| Administratívne stredisko: | Gloucester |
| ISO 3166-2: | GB-GLS |
| Kód ONS: | 23 |
| NUTS 3: | UKK13 |
| Demografia |
| **Počet obyvateľov** - Celkovo (2003 odh.) - Hustota obyvateľov - Rozloha správneho gr. - Počet ob. spr. grófstva | 24. miesto 815,263 259 / km² 21. miesto 568,452 |
| Etnicita: | 97.3% Bielych |
| Politika |
| Gloucestershire County Council  |
| Exekutíva | Conservative |
| Poslanci v parlamente UK | * Roger Berry
* Geoffrey Clifton-Brown
* Parmjit Dhanda
* David Drew
* Mark Harper
* [Martin Horwood
* Doug Naysmith
* Dan Norris
* Laurence Robertson
* Steve Webb
 |
| Okresy |
| 1. Gloucester
2. Tewkesbury
3. Cheltenham
4. Cotswold
5. Stroud
6. Forest of Dean
7. South Gloucestershire (jednostupňový celok)
 |

|  |
| --- |
| **Tradičné grófstvo Gloucestershire** |
|  |
| Geografia |
| **Rozloha** - Celkovo - % Vody | Poradie 17. 783 699 akrov ? % |
| Hlavné mesto | Gloucester |
| Chapman code | GLS |

**Gloucestershire** ([ˈglɔːstɜːʃɜː]) je nemetropolitné, ceremoniálne a tradičné grófstvo v Anglicku.

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Gloucestershire**

|  |  |
| --- | --- |
|  | Britský portál |
# Komunikácia (psychológia)

**Komunikácia** je sociálna interakcia, pri ktorej sa vedome alebo nevedome odovzdávajú informácie.

Slovo komunikácia má latinský pôvod a znamená "... robiť niečo spoločným, deliť sa, zverovať sa."
Keď človek komunikuje, delí sa s inými ľuďmi o svoje myšlienky. My, ľudia, neustále komunikujeme, či už čítame, píšeme, rozprávame sa a nejakým spôsobom sa staráme o to, aby sme navzájom vedeli o svojich myšlienkach. Komunikujeme aj vtedy, keď si to neuvedomujeme, čiže je zrejmé, že komunikácia nemá len ústnu alebo len písomnú formu. Čokoľvek povieme, svojím neverbálnym prejavom potvrdíme, podčiarkneme, spresníme alebo vyvrátime. Komunikácia prebieha teda všetkými možnými prostriedkami bez ohľadu na to, či si to uvedomujeme, alebo nie. *Nie je možné nekomunikovať.*

## Názory na komunikáciu

* Slavomír Gálik: Komunikácia je tým lepšia, čím sa viac necháme unášať rytmom dialógu. Pri zastavení zistíme, že rozhovor mal i svoju logiku. Samotnú logickú nesúvislosť najlepšie zažívame v priebehu samotného dialógu, a to ako určité záseky, či nejaké rušivé disharmonické tóny. Práve takéto roztržitosti nás nútia vrátiť sa späť a znova nachádzať pôvodný rytmus a ním prekonať zabrzdenia.
* Karl Jaspers: komunikácia je proces, v ktorom sa Ja stáva sebou samým tak, že sa odhaľuje v druhom. Tento proces sebaotvárania sa v komunikácii je onen osobitý boj, ktorý je zároveň láskou: boj milujúc, boj, ktorý nespočíva v harmonickom nazeraní sveta, ktoré vonkoncom znemožňuje komunikáciu, ale ktorý spochybňuje a sťažuje, pri neporovnateľnej solidarite tých, ktorí sú takto v styku, je náročnou výzvou.
* Jürgen Habermas: Habermas rozlišuje ideálnu komunikáciu, t. j. komunikáciu zbavenú panstva, nazaťaženú mocenskými pomermi, t. j. vnútornými psychickými zábranami vyvolávanými vonkajším nátlakom, a komunikáciu zaťaženú ideologicky, t. j. odohrávajúcu sa v spoločnosti, kde existujú mocenské vzťahy. Ideologicky zaťažená komunikácia však mlčky predpokladá onú ideálnu komunikáciu.
* Michael Kunczik: komunikácia je interakcia prostredníctvom oznámenia, prostredníctvom odovzdania informácie od jednej osoby k osobe druhej.

## Zdroj

* BROCKMAN, John; MATSONOVÁ, Katinka. *Ako sa veci majú*. Bratislava : Archa, 1996. 252 s. ISBN 8071151114. S. 158.
* ŠKVARENINOVÁ, Oľga. *Rečová komunikácia*. 2. vyd. Bratislava : Svornosť, 2004. 278 s. ISBN 80-10-00290-9.