Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Konfucianizmus

**Konfucianizmus** (iné názvy: **konfuciánstvo**, **konfucionizmus**; čín. 儒家 – žu-ťia; pchin-jin: *rújiā*) je filozofický smer - jedna z dvoch vetví osobitného čínskeho polonáboženského kultu univerza a občianskych cností; prúd čínskej filozofie spájaný s osobou Konfucia, ktorý už nezastáva vieru vo viacerých bohov, vyhýba sa metafyzickým otázkam, pestuje skôr občiansky kult a moralistné normovanie vlastností užitočných pre štát. Vytvoril rôzne právne a filozofické školy.

V učení konfucianizmu zaujíma ústredné miesto koncepcia „žen“ (ľudskosť), ktorá je systémom ideí „čžu“ (oddanosti vladárovi), „i“ (zachovávania povinnosti), „siao“ (synovskej úcty).

Medzi ďalších významných predstaviteľov konfucianizmu patria: Meng-c’, Sün-c’ a Tung Čung-šu.

Feng Jou-lan k postupnosti Konfucius-Meng-c’-Sün-c’: *„Konfucius […] má v čínskych dejinách porovnateľné miesto ako Sokrates na Západe. Pozícia Meng-c’eho je porovnateľná s Platónovou, jeho temperament a filozofia sú oboje idealistické; zatiaľčo Sün-c’ova je podobná Aristotelovi, jeho temperament a filozofia sú realistické.“*

## Zdroje

## Ďalšia literatúra

* LIŠČÁK, Vladimír. *Konfuciánství od počátků do současnosti : dějiny, pojmy, osobnosti*. Vyd. 1. Praha : Academia, 2013. 464 s. (Orient; zv. 17.) ISBN 978-80-200-2190-8.

## Pozri aj

* neokonfucianizmus
# Alúzia

**Alúzia** (lat. *alludere* - hrať sa, žartovať) alebo **narážka** je nepriamy odkaz na iný text alebo realitu, najmä ako rečnícky prostriedok.

Autor alúziou nepriamo vyjadruje vlastnosť osoby alebo veci tým, že ju postaví do protikladu, napr. *Trenčín nie je Praha, žiak ešte zďaleka nie je profesor, krv nie je voda* ..., alebo pri rečníckych prejavoch rečník vyjadrí dôveru svojmu poslucháčovi frázami typu: *Načo vám to vysvetľovať, veď všetci dobre vieme, ako sa žilo za vojny...* Alúzia sa môže zaradiť k názorným ako aj k stimulatívnym prostriedkom.
V literárnom kontexte funguje ako básnický tróp, je to jeden z princípov medzitextového nadväzovania.

## Pozri aj

* frazeologická narážka

## Zdroje

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
* alúzia. In: MISTRÍK, Jozef, et al. *Encyklopédia jazykovedy*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1993. 513 s. ISBN 80-215-0250-9. S. 63.
# Klasická čínština

Báseň v klasickej čínštine
**Klasická čínština** je:

* v užšom zmysle (po čínsky: 古文 - slovenský prepis: ku-wen - pchin-jin: gǔ​wén - doslova „starý text“): jazyk klasickej čínskej literatúry obdobia bojujúcich štátov a dynastie Chan (t. j. 5. storočie pred Kr. až 3. storočie po Kr.), písaná forma starej čínštiny;
* v širšom zmysle: klasická čínština v užšom zmysle a po nej nasledujúca tzv. **stará** (alebo **klasická**) **literárna čínština** (iné názvy: **literárna čínština** v užšom zmysle, **wen-jen**). Stará literárna čínština (po čínsky 文言文 - slovenský prepis: wen-jen-wen - pchin-jin: wényánwén - doslova „písaný text“; skrátene 文言 - wen-jen) je tradičná forma zápisu čínštiny založená na napodobnení jej klasickej formy; používala sa ako prevažujúca forma zápisu čínštiny od 3. stor. po Kr. až do začiatku 20. storočia, keď ju vytlačila paj-chua (=nová literárna čínština), písaná forma štandardnej hovorenej čínštiny.

## Klasická čínština v širšom zmysle

Klasická čínština v širšom zmysle je jazyk, ktorý sa do začiatku dvadsiateho storočia používal v čínskom, ale aj japonskom, kórejskom a vietnamskom písomníctve. Od súčasneho jazyka sa líši najmä gramatikou a prevahou jednoslabičných slov (v súčasnej čínštine prevládajú dvojslabičné slova, i keď existujú aj jedno-, troj-, či dokonca aj štvorslabičné slová). V rámci typológie sa klasická čínština v širšom zmysle uvádza ako klasický prípad izolujúceho jazyka.

Klasická čínština v širšom zmysle je založená na jazyku starovekých čínskych literárnych diel, hlavne textov pochádzajúcich z doby dynastie Chan (tento jazyk sa v čínštine označuje ako ku-wen čín. 古文 - pchin-jin: *gǔwén*). Vzhľadom na evolúciu fonológie hovorovej čínštiny, ktorá viedla k nárastu homofónie, sa klasická čínština v širšom zmysle stala prakticky nezrozumiteľná vo svojej hovorenej podobe, v písanej podobe sa však používala bez väčších zmien.

Na začiatku dvadsiateho storočia sa čínski spisovatelia na čele s Lu Sünom odvrátili od klasickej čínštiny v širšom zmysle a začali tvoriť v jazyku hovorovom, tzv. paj-chua. V iných krajinách bola klasická čínština v širšom zmysle nahradená národnými jazykmi.

Klasická čínština v širšom zmysle je v súčasnosti predmetom výuky v Číne, najmä na stredných školách a univerzitách. Jej rola v čínskej kultúre sa dá zhruba porovnať s rolou latinčiny v Európe, pretože:

* vplýva na súčasný jazyk (napríklad množstvom idiomatických výrazov),
* sú v nej spísané fundamentálne diela čínskej literatúry, a ďalej nápisy v palácoch, mottá, nekrológy a pod.,
* v každodennej komunikácii sa nepoužíva.

## Referencie

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Klasická čínština**

## Zdroj

* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Klasyczny język chiński na poľskej Wikipédii.*
# Diakritické znamienko

**Diakritické znamienka** (z gr. διακριτικός *diakritikós*, *rozlišujúci*) alebo **rozlišovacie znamienka, diakritické značky, rozlišovacie značky**, ľudovo **diakritika**, sú zvláštne znamienka, ktoré sa píšu v okolí písmena (nad, pod, alebo vedľa), a ktoré menia jeho výslovnosť alebo spĺňajú inú rozlišovaciu funkciu.

Okrem zmeny výslovnosti písmena môže diakritické znamienko meniť výslovnosť celého slova, vyznačovať tón reči, rozlišovať homonymá, upozorňovať na skratky a číslovky.

Nie každá značka v okolí písmena je diakritickým znamienkom, napr. bodka v písmenách *i* a *j* je vo väčšine jazykov neoddeliteľnou súčasťou znaku (ale napr. v turečtine je *i* považované za písmeno *ı* s diakritikou).

## Diakritické znamienka

V slovenčine
* **´** – dĺžeň (ostrý prízvuk): á, é, í, ó, ú, ý, ĺ, ŕ
* **ˇ** – mäkčeň: č,ď, ľ, ň, š, ť, ž
* **¨** – dve bodky: ä
* **ˆ** – vokáň (cirkumflex): ô

V ďalších jazykoch napr.:

* **¨** - dve bodky (zriedkavo tréma) (často vo funkcii prehlásky (umlautu))
* **˝** – dva dĺžne – dve čiarky nad písmenom, napr. Ő, ű
* **~** – vlnovka (zriedkavo tilda) - vlnka nad písmenom, napr. ã, ñ, õ
* **¸** – cédille [vyslov: sédij] - háčik pod písmenom, napr. ç
* **ˉ** – vodorovná čiarka – čiara nad písmenom, napr. Ā,ū
* **˘** – oblúčik – okrúhly háčik nad písmenom, napr. Ă
* **̷** – šikmá čiarka – šikmé preškrtnutie písmena, napr. Ł, ł
* **ˏ** – čiarka pod písmenom – čiarka umiestnená pod písmenom, napr. Ș, ț
* **˙** – bodka nad písmenom – bodka nad písmenom, napr. İ, ż
* **ˋ** – tupý prízvuk - obrátená čiarka nad písmenom, napr. è

## Pozri aj

* abeceda
* interpunkcia

## Externé odkazy

* *Diakritická znaménka* na serveri typo.cz Archivované 2005-04-03 na Wayback Machine (po česky)
* diacritics.typo.cz – Projekt Diakritické znamienka Archivované 2018-10-23 na Wayback Machine (po anglicky)
* *Orthographic diacritics and multilingual computing* Archivované 2009-01-25 na Wayback Machine (po anglicky)
* Latinská abeceda vrátane diakritických znamienok (po anglicky)
* Dopĺňanie diakritiky pre slovenský jazyk
* Alternatívne dopĺňanie diakritiky pre slovenský jazyk (na stránkach Jazykovedného ústavu Ľ. Štúra) Archivované 2014-08-19 na Wayback Machine
# Antológia

**Antológia** je výber literárnych diel alebo hudobných diel (prípadne úryvkov) viacerých autorov osvetľujúcich určitú tému alebo epochu alebo typ tvorby.

## Iné projekty

CommonsWikislovník* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Antológia Wikislovník ponúka heslo **Antológia**
# Preklad (jazykoveda)

**Preklad** (iné názvy: **prekladanie**, **preloženie**) je prevod (v užšom zmysle len písomný, resp. literárny prevod) správy (resp. textu) z jedného jazykového kódu do iného. Názvom **preklad** sa označuje aj výsledok tejto činnosti (t. j. spravidla preložený text, preložené dielo). Ústne prekladanie sa nazýva (aj) tlmočenie.

Osoba vykonávajúca preklad sa nazýva **prekladateľ**. V slovenskom práve (zákon č. 382/2004 Z. z. o znalcoch, tlmočníkoch a prekladateľoch) sa názvom prekladateľ označuje špecificky len osoba vykonávajúca úradný preklad, čiže prevod písomného textu medzi jazykmi na úradné účely (a teda s pridaním odtlačku pečiatky); iné názvy takejto osoby sú úradný prekladateľ či súdny prekladateľ – pozri úradný preklad.

## Charakteristika

Podľa Antona Popoviča: „Preklad je prekódovanie jazykového textu, pri ktorom dochádza k vytváraniu jeho novej jazykovej podoby a štylistického tvaru. Preklad je prechod textového invariantu z jedného textu do druhého, a to pri maximálnom rešpektovaní výrazových a významových vlastností (informácií) originálu. V dôsledku toho je preklad afirmatívnym a zjavým medzitextovým nadväzovaním (metatextom).“

Preklad ako vedecká disciplína nepatrí primárne pod jazykovedu, ale je samostatnou disciplínou – translatológiou. Preklad teda nie je aplikovanou lingvistikou.[chýba zdroj]

## Druhy prekladu

Podľa (ne)doslovnosti:

* doslovný preklad (=priamy preklad) - vrátane slovného prekladu
* voľný preklad

Podľa (ne)priamosti:

* priamy preklad - preklad originálu
* nepriamy preklad (=preklad z druhej ruky) - preklad prekladu originálu

Podľa druhu literatúry:

* umelecký preklad – preklad umeleckých textov
* odborný preklad – preklad odborných textov

Podľa (ne)automatizácie:

* ľudský preklad (=humánny preklad) – preklad vykonaný (prevažne) človekom
* strojový preklad – preklad vykonaný (prevažne) softvérom (vrátane tzv. online prekladu, t.j. prekladu vykonaného prostredníctvom Internetu)

## Proces prekladu

## Pozri aj

* teória prekladu
* lingvistika prekladu

## Zdroje
# Manjóšú

Manjóšú zbierka
**Manjóšú** (万葉集, tiež Man’jó-Šú, Man’jóšú, "Zbierka desaťtisíc listov") je zbierka 4 516 japonských básní od 561 autorov, z toho 70 žien-poetiek, ktorej zostavenie bolo dokončené roku 760. Ich forma je väčšinou tanka (päť veršov s 31 slabikami), celkovo 4207 básní tanka, 265 čóka - básní (dlhá báseň), 1 bussokusekika (仏足石歌, budhistická báseň), 4 básne kanši v čínštine a 22 prozaických textov po čínsky. Najstaršie zachované opisy pochádzajú z obdobia Heian (794 až 1185).

Zostavovateľom zbierky bol Ótomo no Jamakoči, ktorý bol aj autorom niektorých zaradených básní.

Básne boli pôvodne zapísané tzv. manjóganou, teda kombináciou čínskych znakov vo fonetickom a sémantickom použití. Moderné čítanie je preto v mnohých prípadoch len približné a japonskí filológovia dodnes diskutujú o význame niektorých básní. Tematicky sa básne dotýkajú každodenného života a zvykov, citového strádania, starých legiend aj prírodných nálad.

Názov je zložený zo slov "man" (desaťtisíc alebo myriada alebo množstvo), "jó" (listov) a "šú" (zbierka).

Do češtiny zbierku preložil Antonín Líman. 1. časť obsahuje výber 906 básní. Sú očíslované a okomentované prekladateľom. Ďalšie tri diely vyšli do roku 2008. Okrem toho bola zatiaľ zbierka Manjóšú kompletne preložená len do francúzštiny.

Do slovenčiny výber 148 básní pod názvom "Neskoro je, neodchádzaj" vynikajúco preložila Mila Haugová v jazykovej spolupráci s Fumiko Kuwahara r. 1984.

## Zdroj

* Švarcová, Z. *Japonská literatura 712-1868*, Praha: Karolinum, 2005
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Man'yóshú na francúzskej Wikipédii.*
* *Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Manjóšú na českej Wikipédii.*

## Referencie

## Externé odkazy

* Ukážky básní z Manjóšú s komentárom prekladateľa Antonína Límana Archivované 2010-11-28 na Wayback Machine
* Originál Manjóšú (japonsky) Archivované 2006-05-19 na Wayback Machine
* Man'yoshu Best 100 - 万葉集ベスト１００, výber 100 básní, japonsky + podrobný anglický preklad
* Japan 2001 Waka, výber 300 básní, anglický preklad Archivované 2012-10-26 na Wayback Machine
# Kláštor

Břevnovský kláštor v Prahe
Kláštorný kostol kláštora v Hronskom Beňadiku
**Kláštor** (z latinského *claustrum*, teda uzatvorené miesto) je sídlo spoločenstva mníchov, ktorého spôsob života je upravený jednotným kláštorným alebo rádovým poriadkom (regulou). Kláštor obývajú rehoľné osoby: mnísi alebo mníšky, resp. rehoľníčky. Obyvatelia kláštora sú vždy z rovnakého cirkevného rádu (napríklad templári, jezuiti, benediktíni, karmelitáni) alebo sekty. Okrem kresťanských kláštorov sú známe aj kláštory budhistické či taoistické. Kláštory boli v Európe v minulosti významnými strediskami vzdelanosti, niektoré mali aj vojenský význam, boli opevnené - ohradené obrannými múrmi (hradbami).

## Pozri aj

* Monastier - kresťanský kláštor východného obradu - pravoslávny alebo gréckokatolícky
* Kresťanská sakrálna architektúra

## Iné projekty

WikicitátyCommons* Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Kláštor Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Kláštor**
# Literatúra

**Literatúra** (z latinčiny *litteratura* = písmo / jazykoveda) :

* a) (tiež **písomníctvo** alebo **slovesnosť** alebo **slovesná tvorba**) je súhrn všetkých písmom zaznamenaných textov (vrátane technických textov, korešpondencie a pod.)
* b) v užšom zmysle je to len umelecká literatúra

## Delenia

**Podľa funkcie: a) umelecká literatúra = krásna literatúra: Sú to písané texty zamerané na vyvolanie estetického účinku u čitateľa. Zaraďuje sa sem aj ľudová slovesnosť (teda texty majúce pôvodne len ústnu podobu). Pojem beletria bol pôvodne rovnoznačný s umeleckou literatúrou, dnes označuje len umeleckú prózu.
* b) vecná literatúra: Ostatná literatúra

**Podľa pôvodu:** slovenská, nemecká, anglická atď.

**Podľa vývinu:** stredoveká, romantická, súčasná atď.

**Podľa iných kritérií:** literatúra faktu, literatúra pre deti a mládež a pod.

## Vývoj literatúry

Sú zmeny literatúry v historickom slede, vývojové premeny v literárnej štruktúre. Ľudia nezačínajú vždy znova od začiatku, ale tak, že nadväzujú (často aj podvedome) na činnosť predchádzajúcich generácií a využívajú ich skúsenosti. Preto aj diela, ktoré sú výsledkom literárnej činnosti, sú vo
vzájomnej súvislosti: buď sa podobajú dielam už vytvoreným alebo sa od nich odlišujú. Zmeny zasahujú všetky zložky literárnej štruktúry, výstavbu tematickú, jazykovú i kompozičnú, a týkajú sa diela ako celku. Premieňajú sa dominanty, na pozadí starých žánrov vznikajú nové. Východiskom pre pochopenie premien v literatúre je človek.

## Literatúra - druhy/príklady

* absurdná literatúra
* detektívna literatúra
* filozofická literatúra
* lexikálna literatúra
* teologická literatúra
* umelecká literatúra
* vecná literatúra
* americká literatúra
* anglická literatúra
* arabská literatúra
* grécka literatúra
* indická literatúra
* latinská literatúra
* národná literatúra
* rímska literatúra
* ruská literatúra
* slovenská literatúra
* svetová literatúra
* tibetská literatúra
* turecká literatúra
* literatúra USA

## Zoznamy spisovateľov

*Pozri: Zoznam spisovateľov*

## Referencie

## Pozri aj

* Zoznam literárnych pojmov
* Kategória: Literatúra podľa štátu

## Iné projekty

WikicitátyCommonsWikislovník* Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Literatúra Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Literatúra Wikislovník ponúka heslo **Literatúra**

## Externé odkazy

|  |  |
| --- | --- |
|  | Literárny portál |

* Britannica - Literature
# Podstatné meno

**Podstatné meno** alebo **substantívum** je slovný druh, plnovýznamové slovo označujúce (na rozdiel od ostatných slovných druhov) „samostatne existujúce/chápané“ veci a javy. Napr. dom, muž, písmo. Podstatné meno je základný spôsob pomenovania v jazyku. Podstatné meno je hlavným slovným druhom, ktorý vo vete vystupuje ako argument slovesa.

V slovenčine sú podstatné mená ohybné. Ohýbanie podstatných mien sa nazýva skloňovanie (deklinácia). V slovenčine majú podstatné mená tieto gramatické kategórie: rod (mužský, ženský, stredný), číslo, pád.

## Delenia

Delenie 1:

* konkrétne podstatné meno (hmotné podstatné meno) - vyjadruje určitú osobu, zviera, vec
* abstraktné podstatné meno (nehmotné podstatné meno) - vyjadruje abstraktné nehmotné veci a činnosti

Delenie 2:

* životné podstatné meno
	+ osobné podstatné meno (osoby)
	+ neosobné životné podstatné meno (zvieratá)
* neživotné podstatné meno (ostatné)

Delenie 3:

* všeobecné podstatné meno
* vlastné podstatné meno (napr. Peter, Slovensko)

Špeciálne skupiny podstatných mien sú:

* hromadné podstatné meno (zverina, školstvo, lístie)
* látkové podstatné meno (zlato, múka, hudba, skromnosť)
* skupinové podstatné meno (párky, vlasy, zápalky)
* pomnožné podstatné meno (hodinky, dvere, Tatry)

## Referencie

## Iné projekty

CommonsWikislovník* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Podstatné meno Wikislovník ponúka heslo **Podstatné meno**

|  |  |
| --- | --- |
|  | Jazykový portál |
# Prídavné meno

**Prídavné meno** alebo **adjektívum** je slovný druh, slovo pomenúvajúce statické príznaky veci. Statický príznak môže byť:

* priama vlastnosť veci pozorovateľná na nej zmyslami (zelený list)
* vlastnosť vyplývajúca zo vzťahu k iným veciam, dejom či okolnostiam (drevený dom, ovčia vlna)
* vlastnosť z vlastníckeho vzťahu (Petrov kabát).

V slovenčine:

* Je prídavné meno ohybný slovný druh (ale niektoré cudzie, napr. fajn, sú neohybné). Ohýbanie prídavných mien sa v slovenčine delí na skloňovanie (pekný, pekného, peknému...) a stupňovanie (pekný - krajší - najkrajší)
* Má prídavné meno gramatické kategórie rod, číslo, pád, vzor a (niektoré aj) stupeň
* Prídavné mená sa zhodujú v rode, čísle a páde s podstatným menom, na ktoré sa vzťahujú
* Z hľadiska skladby môže byť prídavné meno prívlastok, menný prísudok alebo doplnok.

## Delenie

* vlastnostné prídavné meno (proprietatívne adjektívum)
	+ akostné prídavné meno (primárne adjektívum)
	+ vzťahové prídavné meno (sekundárne adjektívum)
	+ špeciálna skupina: adjektivizované príčastie
* privlastňovacie prídavné meno (posesívne adjektívum)

## Zdroj

* prídavné mená. In: MISTRÍK, Jozef, et al. *Encyklopédia jazykovedy*. 1. vyd. Bratislava : Obzor, 1993. 513 s. ISBN 80-215-0250-9. S. 345 – 347.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Jazykový portál |
# Častica (jazykoveda)

**Častica** alebo **partikula** je neplnovýznamový, neohybný a veľmi špecifický slovný druh, ktorým podávateľ nadväzuje na kontext alebo na situáciu, a pritom vyjadruje svoj vzťah k vecnému obsahu výpovede.

Častice obyčajne stoja na začiatku vety a teda vety uvádzajú, môžu vyjadrovať aj významové odtiene.
Medzi typické častice patria napríklad slová *áno*, *nie*, *kiež*, *nech*, *vraj* a pod.

Vo funkcii častice sa môže vyskytovať aj:

* spojka - napr. Aby [tu už bol!]
* príslovka - napr. Skutočne [sa to stalo?]
* citoslovce - napr. Namôjdušu [sa to stalo.]
* podstatné meno - napr. Čerta [to chápeš!]
* sloveso - napr. Hádam [sa ma nebojíš?]
* zámeno - napr. Ktože [to vie?]
* číslovka - napr. Raz [neviem, čo robiť.]

## Delenie

Delenie 1 (podľa funkcie):

* uvádzacia častica:
	+ pripájacia častica (ale, a, i, ináč, len, no, síce, nuž...)
	+ pobádacia častica (bár, bodajby, nože, čože, veď, kiež...)
* vytyčovacia častica:
	+ vysvetľovacia častica
	+ hodnotiaca častica
	+ zdôrazňovacia častica

Delenie 2 (podľa toho, či sa dá členiť na morfémy):

* primárna častica
* sekundárna častica

Delenie 3 (podľa polohy):

* anteponovaná častica - napr. [Prišli] najmä [deti]
* postponovaná častica - napr. [Nevedel som] vôbec[, či...]
* samostatná výpoveď - napr. Pravdaže!

## Zdroje

|  |  |
| --- | --- |
|  | Jazykový portál |
# Pravopis

**Pravopis** alebo **ortografia** je súbor znakov a pravidiel na zapisovanie jazykových prejavov písmenami (malými a veľkými) a interpunkčnými (rozdeľovacími) znamienkami.

## Iné projekty

Wikicitáty* Wikicitáty ponúkajú citáty od alebo o **Pravopis**

## Externé odkazy

* FILIT – zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok.
# Glyf (znak)

Rôzne glyfy (vo význame B) písmena a v znakovej sade Zaphino
**Glyf** môže byť:

* A) v informačných technológiách: Glyf je rozpoznateľný abstraktný grafický symbol, ktorý je nezávislý od akéhokoľvek špecifického „dizajnu“ (pričom: grafický symbol je vizuálna reprezentácia grafického znaku alebo zloženej sekvencie; grafický znak je znak iný než riadiaca funkcia, ktorý má vizuálnu reprezentáciu obyčajne písanú rukou, tlačenú alebo zobrazovanú displejom; znak je člen množiny prvkov používaných na organizáciu, riadenie alebo reprezentáciu dát.) Variant definície: Glyf je abstrakný identifikovaný grafický symbol, nezávislý od akéhokoľvek skutočného obrázka. Vysvetlenie: Glyf je podobný jazykovednému pojmu graféma s tým rozdielom, že graféma (podľa definície Hartmanna a Storcka) je definovaná vo vzťahu ku konrétnemu jazyku, kým glyf je definovaný nezávisle od jazyka.
* B) v typografii: Glyf je špeciálny/-na tvar, „dizajn“ alebo reprezentácia znaku (pričom znak je symbol reprezentujúci písmeno). Napríklad znak a môže byť reprezentovaný rôznymi glyfmi v rôznych typoch písma. Okrem toho môže viac ako jeden glyf reprezentovať jeden znak v tom istom fonte (napríklad znak malého n môže byť reprezentovaný glyfmi štandardného malého n, malého verzálkového n a ozdobného n; verzálkové N a kurzívne n sú rozdielne znaky.
* C) v jazykovede a archeológii aj: Glyf je piktogram alebo ideogram (logogram), ktorý má charakter vrypu (napr. v mayskom písme).

## Etymológia

Termín pochádza z gréckeho glyfe vryp, ktoré vzniklo z gréckeho *γλύφειν* / *glyfein* – „vydlabať, vyryť, vyrezávať“ (príbuzné lat. glubere). V oblasti počítačov je slovo prebrané presnejšie „na popud“ angličtiny, kde sa píše v tvare glyph a je doložené od roku 1727.

## Glyf v počítačoch

Glyf je špecifický tvar znaku (znakov). V niektorých písmach je napríklad veľké písmeno A dostupné v niekoľkých formách, napríklad ako ozdobný tvar, klasický rez, ako kapitálka a pod.

Príkladom na starých písacích strojov je prehlasovacie znamienko „¨“ na samostatnom klávese, je teda samostatným znakom, neskôr sa spojili s písmenami a, o a u, ktoré tvorili znaky ä, ö a ü. Rovnaká metóda sa používa (interne) pre kódovanie znakov v počítačových programoch. Pre ukladanie textu v počítači, existujú i abstraktné symboly, piktogramy, ktoré sú priradené kódovaniu. Najjednoduchším príkladom je medzera. Ďalším príkladom abstraktných znakov možno nájsť v matematických vzorcov. Napríklad a2, sa dá zapísať aˆ2, pričom existuje i ako samostatný znak ² a pod.

## Referencie
# Arabská číslica

Európsky zápis arabských číslic
Evolúcia indických číslic na arabské číslice a ich prijatie v Európe
**Arabská číslica** je jeden zo znakov 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8. 9. Do Európy sa dostali zásluhou Fibonacciho.

## Pozri aj

* číslica
* rímska číslica
* určité číslo
* zapisovanie čísiel
* desiatková číselná sústava

## Referencie

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Arabská číslica**
# Emodži

Usmievavý emodži smajlík
**Emodži** (angl. **emoji**, z jap. 絵[e] – obrázok + 文字 [modži] – znak) je vizuálny informačný prvok, ktorý sa vyskytuje v textoch. Emodži sú obľúbené najmä v elektronických správach alebo na webových stránkach. Emodži sú štandardizované, čo umožňuje ich použitie v bežných mobilných telefónoch. Prvýkrát sa začali používať v Japonsku, odkiaľ pochádza aj ich názov.

## Jednoduché príklady

| emodži | vysvetlenie | kód znaku Unicode |
| --- | --- | --- |
| 🙂 | usmievavý | 1F642 |
| 🙁 | smutný | 1F641 |
| 😉 | sprisahansky žmurkajúci | 1F609 |
| 😛 | vyplazujúci jazyk | 1F61B |
| 😐 | neutrálny výraz | 1F610 |
| 😮 | udivený alebo zdesený | 1F62E |
| 😗 | bozkávajúci | 1F617 |
| 🤣 | plačúci od smiechu | 1F923 |

## Pozri aj

* Emotikon

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Emodži**

## Zdroj

*Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Emodži na českej Wikipédii.*