# Dánčina

|  |
| --- |
| Dánčina (dansk) |
| Štáty | Dánsko, Faerské ostrovy, Grónsko, Šlezvicko-Holštajnsko |
| Región | Severná Európa |
| Počet hovoriacich | okolo 5,5 milióna |
| Klasifikácia | Indoeurópske jazyky
* Germánske jazyky
	+ Severogermánske jazyky
		- Dánčina
 |
| Písmo | latinka |
| Postavenie |
| Úradný jazyk |  Dánsko  Faerské ostrovy  Európska únia  Severská rada |
| Regulátor | Dánsky jazykový ústav |
| Jazykové kódy |
| ISO 639-1 | da |
| ISO 639-2 | dan |
| ISO 639-3 | dan/jut |
| Wikipédia |
| Adresa | da.wikipedia.org |
| Pomenovanie | Wikipedia, den frie encyklopædi |
| Pozri aj: Jazyk – Zoznam jazykov |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Jazykový portál |

 |

     Dánčina ako jazyk väčšiny     Dánčina ako jazyk menšiny
**Dánčina** je germánsky jazyk. Je rodným jazykom približne piatich miliónov ľudí žijúcich v Dánskom kráľovstve, vrátane Faerských ostrovov a Grónska, patriacich k ríši. Mimo územia Dánskeho kráľovstva je dánčina rodným jazykom početných menšín v Šlezvicku v Spolkovej republike Nemecko a v rôznych oblastiach USA, napríklad v Solvangu v Kalifornii. Dánska menšina (asi 10 000 ľudí) žije aj na slnečnom pobreží Španielska.

Dánčina (v Dánsku) sa vnútorne člení na tri hlavné dialektové oblasti: západnú (kontinentálnu), ostrovnú (zahŕňajúc všetky veľké ostrovy okrem Læsø, Samsø, Anholt a Bornholm) a východnú, ktorá zahŕňa už len ostrov Bornholm. Západná oblasť sa ďalej ešte delí na západo-, južno- a východojutskú oblasť.

## Historický vývin

Z historického hľadiska patrí dánčina k východnej vetve severogermánskych jazykov. Odlišuje sa od západoškandinávskych jazykov tzv. východoškandinávskou monoftongizáciou. Pri monoftongizácii dochádza k zmene, pri ktorej sa z diftongov stávajú monoftongy – napr. /au/ → /o:/ (isl. hl**au**pa − dán. l**ø**be), /ei/ → /e:/ (isl. st**ei**nn − dán. st**e**n), rovnako aj pri príslušných umlautovaných formách /øy/ → /ø/ (isl. **ey**ra – dán. **ø**re). Ďalšie zmeny, napr. lámanie, nie sú veľmi spoľahlivým kritériom, pretože sa na severogermánskom území môžu, ale aj nemusia vyskytovať (napr. isl. a far. m**jó**lk, nór. nynorsk m**jø**lk, švéd. m**jö**lk − dán. m**æ**lk, nór. bokmål m**e**lk).

Zo všetkých kontinentálnych škandinávskych jazykov sa dánčina najviac vzdialila od hláskového systému staroseverského jazyka. Toto sa odráža nielen na veľkom rozdieli medzi výslovnosťou a písaním dnes, ale už v období neskorého stredoveku. Tu je dôležité spomenúť aspoň tri hláskové zmeny, ktoré majú základ v silnom hromadení prízvuku na prízvučnej (prvej) slabike. Sú to redukcia neprízvučných samohlások na /ə/, ktorá nezasiahla východnú dánčinu (stn. kast**a** > dán. kast**e**), pričom v záp. dán. nastala strata hlásky (jut. kast**Ø**), ďalej oslabenie záverových spoluhlások /p, t, k/ > /b, d, g/ v 12. storočí (švéd. gri**p**a − dán. gri**b**e) a oslabenie trených hlások (spirantov) /b, d, g/ > /ß, ð, γ/ a neskôr často >Ø.

## Morfológia

* Flektívny systém nie je veľmi rozsiahly. U podstatných mien všetky pádové koncovky, až na genitív, v priebehu vývoja vymizli. V genitíve sa pridáva k podstatnému menu koncovka -s, ale keď slovo už konči na -s, je koncovka -': Jens' bil = Jensovo auto

* Pri slovesách ešte existujú flektívne koncovky, ktoré sa ale už nevzťahujú na číslo a osobu. Pre každý slovesný čas existuje jedna spoločná flektívna koncovka. V prítomnom čase je to -r/ -er, v minulom čase -ede/-te, s výnimkou silných slovies. Zložené slovesné tvary ako perfektum alebo plusquamperfektum sa tvoria pri pohybových slovesách a slovesách zmeny stavu pomocou slovesa *være*, inak pomocou slovesa *have* a príčastia minulého. Pri silných slovesách pri tvorení slovesných časov – préterita a príčastia minulého (u perfekta a plusquamperfekta), dochádza ku zmene kmeňovej samohlásky. Na vyjadrenie budúceho deja sa používa buď tvar prítomného času alebo tvar zložený z pomocného slovesa (napr. *skal*) a infinitívu. Tvary konjunktívu, až na niekoľko ustálených slovných spojení, z morfologického hľadiska vymizli. Na vyjadrenie pasívu sa používajú tri formy. Dve na vyjadrenie priebehu: pomocou sufigovanej koncovky -s (*Døren males.*) alebo pomocou slovesa blive (*Døren bliver malet.*) a jedna na vyjadrenie stavu (*Døren er malet.*). Reflexívne a recipročné vzťahy sa vyjadrujú, pokiaľ je to sémanticky možné, pomocou sufigovanej koncovky -s (*de slås* – bijú sa). V dánčine existujú tiež deponenciá (slovesá v trpnom tvare, ale s aktívnym významom), napr. *synes*, *findes* atď.

* Pri privlastňovacích zámenách existujú v tretej osobe singuláru popri formách genitívu *hans*, *hendes* aj zvratné formy *sin*, *sit*, *sine*. Tieto privlastňovacie zámená sa používajú len pre osoby (a niektoré domáce zvieratá), pri neživotných veciach sa používa privlastňovanie pomocou príslušných privlastňovacích zámen v genitíve *dens*, *dets*, *deres*. Pre 1. a 2. osobu plurálu sa používajú tiež privlastňovacie zámená v genitíve *vores* a *jeres*.

* Systém čísloviek sa zdá byť cudzincovi dosť komplikovaný. Pochádza z tzv. dvadsiadkového systému, ktorý sa do jazyka začlenil v neskorom stredoveku. Jeho zvyšky môžeme pozorovať aj vo francúzštine. V dánčine sa používa násobok (-*sinde*) starých polovičných čísel. Číslo 50 tak zodpovedá ½3x20 = halvtreds (indstyve), 70 – polovici zo štyroch (3,5) krát dvadsať, 80 – štyrikrát dvadsať, 90 – polovici z piatich (4,5) krát dvadsať. V dnešnom jazyku sa používajú ich skrátené tvary (50 – *halvtreds*, 60 – *treds*, 70 – *halvfjerds*, 80 – *firs*, 90 – *halvfems*). Ak sa príslušné tvary používajú ako radové číslovky musí sa použiť dlhá forma: *den halvtredsindstyvende fødselsdag* (50. narodeniny).

* Skloňovanie prídavných mien je porovnateľné so skloňovaním určitého člena. V singulári sa pri silnom skloňovaní rozlišuje spoločný (Ø) od stredného rodu (-t) a v pluráli majú oba rody koncovku -e. Pri slabom skloňovaní sa u prídavných mien vyskytuje len koncovka -e, ktorej predchádza určitý člen *den*/*det*/*de*.

* Príslovky sa môžu tvoriť z prídavných mien pridaním koncovky -t. Toto pravidlo sa nedá uplatniť, ak neexistuje príslušné prídavné meno, alebo podobne ako pri tvorení niektorých prídavných mien stredného rodu nie je možné pridať koncovku -t. Napríklad pri tých, ktoré končia na -sk (*frisk*), alebo pri príslovkách vyjadrujúcich stupeň (han var *rigtig* glad).

## Výslovnosť

Typickým znakom dánskej výslovnosti je tzv. ráz – hlasivky sa na krátku dobu stiahnu a vzápätí uvoľnia, pričom vznikne zvuk. Tento môže sprevádzať samohlásky a niektoré spoluhlásky. Neexistuje pevné pravidlo kedy ráz treba použiť. Ráz je typický pre výslovnosť Dánov žijúcich v Kodani alebo na ostrove Sjaelland a menej typický pre dialekt v južnom Jutsku.

* **Samohlásky**

Dánčina má viac samohlások ako slovenčina. V sjaellandskej/kodaňskej variante má dánčina 13 krátkych a 12 dlhých vokalických foném. V západnej forme štandardnej dánčiny je to 10 vokalických foném, pričom každá môže byť dlhá alebo krátka.

* **Dvojhlásky**

Dánčina má 11 fonematických dvojhlások. V písanom texte je ich len ťažko rozoznať, keďže môžu byť reprezentované dvojicami písmen ako napr. <ag>, <av>, <af> – výslovnosť /au/; <ev>, <eb> – výslovnosť /eu/; <eg>, <ig>, <ek> – výslovnosť /ai/ atď. Je možné rozdeliť ich do týchto dvoch skupín:

končiace na i:
/ui/, /ɔi/, /ai/
končiace na u:
/au/, /ɔu/, /œu/, /øu/, /yu/, /ɛu/, /eu/, /iu/
* **Spoluhlásky**

Systém dánskych spoluhlások nie je taký rozsiahly ako v slovenčine. Existujú tu nasledovné fonémy:

/p/, /t/, /k/
/b/, /d/, /g/
/f/, /s/
/v/, /ð̞/, /j/ (/Ɣ/)
/m/, /n/, /ŋ/
/l/, /ʀ/
Vedú sa polemiky o tom, či v dánčine vôbec existuje *š*, či ešte existuje /Ɣ/ a či sa má vokalizované *r* vnímať ako samohláska /ɐ/. Človeku, ktorý sa učí dánčinu ako cudzí jazyk môže robiť problém hláska /ð̞/, ktorej výslovnosť leží niekde medzi anglickým /ð/ a slovenským *l*.

## Iné projekty

CommonsWikislovník* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **Dánčina Wikislovník ponúka heslo **Dánčina**

## Referencie

* Braunmüller, Kurt - Die skandinavischen Sprachen im Überblick, Tübingen, 1999
* Fix-Bonner, Hans - Kompakt Grammatik Dänisch, Stuttgart, 2003
* Becker-Christensen, Christian; Widell, Peter - Politikens Nudansk Grammatik, Politikens Forlag, 2003
* Kirsteinová, Blanka; Borg, Blanka: Dánsko-český slovník, Leda, 1999

|  |  |
| --- | --- |
|  | Jazykový portál |