# Krieda (geochronologická jednotka)

| Krieda |
| --- |
| Zaradenie |
| Perióda mezozoika |
| ← jura | paleogén → |
| Časové rozpätie kriedy (v miliónoch rokov) |
| **Začiatok** | 145,5 (± 4) |
| **Koniec** | 65,5 (± 0,3) |
| **Trvanie** | 80 |
| **Charakteristika atmosféry kriedy** (hodnoty veličín sú priemery za celé obdobie trvania) |
| **Priemerný obsah kyslíka** | 30 obj. % (150 % oproti dnešku) |
| **Priemerná koncentrácia CO2** | 1 700 ppm (6-násobok oproti dnešku) |
| **Priemerná teplota** | 18 °C (4 °C nad dneškom) |
|

| [rozbaľ]Grafická časová os kriedy |
| --- |
| -150 —–-140 —–-130 —–-120 —–-110 —–-100 —–-90 —–-80 —–-70 —–-60 —   **PaleogénJura** Vrchná kriedaSpodná krieda ←Masívne vymieranie na hranici krieda-paleogén Kenozoikum Mezozoikum KriedaPribližné časové rozdelenie kriedy. (hodnoty sú v mil. rokov) |

 |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Geovedný portál |

 |

**Aktuálna medzinárodná stratigrafická tabuľka**| (nadeón) | eón | éra | perióda |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  fanerozoikum  |  kenozoikum  | kvartér *(štvrtohory)* |
| neogén *(mladšie treťohory)* |
| paleogén *(staršie treťohory)* |
|  mezozoikum  *(druhohory)* | krieda |
| jura |
| trias |
|  paleozoikum  *(prvohory)* | perm |
| karbón |
| devón |
| silúr |
| ordovik |
| kambrium |
|  predkambrium  |  proterozoikum  *(starohory)* |  neopro- terozoikum  | ediakar |
| kryogén |
| tón |
|  mezopro- terozoikum  | sten |
| ektas |
| kalym |
|  paleopro- terozoikum  | statér |
| orosir |
| ryak |
| sider |
|  archaikum  *(prahory)* | neoarchaikum |
| mezoarchaikum |
| paleoarchaikum |
| eoarchaikum |
| *hadean* |

**Krieda** je geologická perióda, posledná v ére mezozoika, po nej sa začína najstaršia perióda kenozoika – paleogén. Predchádzala jej jura. Je to najdlhšia geologická perióda, trvala asi 80 mil. rokov (skoro polovicu mezozoika) so začiatkom pred 145,5 mil. a koncom pred 65,5 mil. rokmi.

Kriedu prvýkrát definoval belgický geológ Jean Baptiste d'Omalius d'Halloy v roku 1822. Pomenoval ju podľa mohutných vrstiev bieleho vápenca (kriedy) v súvrstviach Parížskej panvy, v ktorej sa nachádzajú početné skameneliny schránok druhohorných mäkkýšov.

Spodná hranica kriedy nie je presne stanovená, odchýlka môže byť až niekoľko miliónov rokov. Je definovaná prvým výskytom amonita *Berriasella jacobi*. Koniec kriedy je ohraničený masovým vymieraním najrozšírenejších druhohorných živých foriem – veľkých plazov, spôsobeného najpravdepodobnejšie dopadom veľkého meteoritu. Túto teóriu potvrdzuje irídiová vrstva, nachádzajúca sa na celom svete nad kriedovými sedimentami, ktorej pôvodcom je meteoritový kráter na polostrove Yucatán v Mexickom zálive a jej vek bol stanovený na 65,5 mil. rokov. Iná teória hovorí o obrovskom náraste vulkanizmu a s tým spojenými veľkými zmenami klimatických podmienok.

## Rozdelenie

Biele útesy v Doveri, tvorené vápencami kriedového veku
Podľa celosvetovo platného členenia, odvodeného od členenia v Nemecku sa krieda delí na vrchnú a spodnú.

| Členenie kriedy |
| --- |
| Oddelenie / epocha | Stupeň / vek |
| Vrchná krieda | mástricht |
| kampán |
| santón |
| koňak |
| turón |
| cenoman |
| Spodná krieda | alb |
| apt |
| barém |
| hoteriv |
| valanžin |
| berias |

Existujú aj iné delenia, napr. francúzske na spodnú (stupne berias až apt), strednú (alb až turón) a vrchnú (tzv. senón, teda koňak až mástricht). Toto členenie je vhodné aj pre územie Slovenska. V minulosti sa nesprávne používal termín neokóm pre označenie spodnej kriedy v zmysle francúzskeho členenia. Neokóm by mal byť označením pre fáciu pelagických (hlbokovodných) sedimentov spodnej kriedy. Pre plytkovodné sedimenty obdobia barému a aptu sa používa v alpsko-karpatskej oblasti lokálny názov urgón.

## Geologický vývoj

Krieda sa začala rozsiahlou transgresiou mora, ktoré však v priebehu celej kriedy neustále oscilovalo. Podobne ako v jure, boli rozsiahle panvy zaplavené plytkými epikontinentálnymi morami. V dnešnej Európe to boli anglo-parížska, akvitánska a rhônska panva, ktorá bola cez vokontskú priekopu spojená s tetýdou. More zaplavilo aj oblasti v Nemecku, Poľsku, Česku (Česká kriedová panva) aj v európskej časti Ruska (Moskovská panva). V albe sa tieto moria spojili, v cenomane prebehla jedna z najrozsiahlejších transgresíí fanerozoika, morská hladina sa nachádzala asi o 150 m vyššie než dnešná.

Krieda je typická kriedovými – vápencovými formáciami. V oblasti platformných morí v dnešnej Západnej Európe to bola krieda. Usadzovanie uhličitanov podmienili nielen silné transgresie ale aj teplá klíma. Morská voda bola obohatená o vápnik omnoho viac ako dnes. Obsah koreluje so zvýšenou aktivitou stredooceánskych chrbátov. V období kriedy prebiehala aj masívna vulkanická činnosť v oblasti dnešnej Indie, známa ako Dekanské trapy.

V kriede došlo k rozpadu Gondwany na Južnú Ameriku, Afriku, Austráliu, Antarktídu a Indiu, spojenú s vytvorením Indického oceánu a otvorením južného Atlantiku. Posun Afriky na sever postupne spôsobil zúženie tetýdnych sedimentačných bazénov a prvé (eoalpínske) fázy alpínskej orogenézy.

### Tetýda

#### Alpská oblasť

V alpskej oblasti, kde existoval už podstatne rozčlenený sedimentačný pokračovala sedimentácia vápencov ale aj hlbokovodných sedimentov. V oblasti piemontského trógu prešla sedimentácia na flyšový vývoj, vznikali tzv. shistes lustrés. Neskôr začal vznikať flyš aj v penniniku, helvetiku aj ultrahelvetiku. V priebehu kriedy bola vynorená Briançonnaiská kordiliéra.

Vo Východných Alpách došlo vo vrchnej kriede k odlepeniu príkrovov oberostalpinu z oblasti stlačenia Periadriatickej línie. Tieto pohyby boli odrazom mediteránnej fázy alpínskej orogenézy. V penniniku Východných Álp sa usadzovali bündnerské bridlice, čo je ekvivalent shistes lustrés.

#### Vývoj na území Slovenska

Manínska tiesňava, tvorená kriedovými vápencami
Na Slovensku sa v počas kriedy nachádzalo more uzatvárajúcej sa tetýdy. Jeho hĺbka značne kolísala, takže možno nájsť plytkovodné, aj hlbokomorské vápence. Obdobie kriedy na území Slovenska po sebe zanechalo niekoľko masívnych súvrství vápencov a slieňovcov, hlavne v bradlovom a flyšovom pásme, kde došlo k veľkému prehĺbeniu.

Na južnej strane Západných Karpát v oblasti silicika sa naopak nachádzala súš. V oblasti tatrika a fatrika sa v priebehu kriedy zmenila vápencová a slieňová sedimentácia za flyšovú. V albe až cenomane (pred senónom) sa sedimentácia skončila a došlo k rýchlemu k presunu subtatranských príkrovov (fatrikum a hronikum) čo zodpovedá mediteránnej fáze. Ich presun trval len asi milión rokov. Sedimenty vrchnej kriedy nasadali na príkrovové jednotky diskordantne.

V bradlovom pásme okrem vápencov, ktoré sú ešte súčasťou bradiel a slieňov sedimentovali aj tzv. upohlavské zlepence, zdroj ich klastov je dodnes predmetom debát. Podľa niektorých názorov bola ich zdrojom dnes už neexistujúca pieninská kordiliéra tvoriaca akrečný klin, ktorý bol vynorený v oblasti klapskej jednotky, iní predpokladajú pôvod klastov v oblasti nesenej na čele fatrika.

### Severná Amerika

V Severnej Amerike sa uzatvorilo vnútrozemské more, tzv. Western Interior Seaway. Na západe súčasných Spojených štátov prebiehala Sevierská a Laramská fáza vrásnenia, ktoré vytvorili Skalnaté vrchy. V oblasti Mexického zálivu na území dnešného Texasu a Mexika sú na kriedové vrstvy viazané významné ložiska ropy.

## Podnebie

Klíma v kriede bola teplá, polárne čiapky prakticky neexistovali. Morská hladina bola omnoho vyššia ako dnes, veľké časti kontinentov pokrývali plytké moria s priemernými teplotami 15 – 20 °C. Približne rovnakú teplotu morskej vody bez väčších výkyvov pomáhalo udržiavať aj more Thetys, ktoré sa rozprestieralo v smere východ–západ približne v rovníkovej oblasti a fungovalo ako obrovský akumulátor tepelnej energie.

## Vývoj života

### Flóra

V kriede sa začínajú rozširovať krytosemenné rastliny, ale dominanciu získavajú až ku jej koncu (počas kampane). Ich vývoj je závislý od vývoja hmyzu (prevažne od vývoja včiel) a naopak, takže tieto dve skupiny sa navzájom ovplyvnili vo vývoji. Z druhov, ktoré existujú aj v súčasnosti sú to napr. magnólie a platany. Z nahosemenných rastlín sa pomerne dobre darí píniám, ktoré sa zachovali až dodnes, ale niektoré rody však zanikajú (napr. Bennettitales).

### Fauna

Fosilizovaná schránka amonita *Asteroceras obtusum* z Dorsetu v Anglicku
Dominantnou živočíšnou skupinou v kriede zostali dinosaury, ktorých nadvláda trvala počas celých druhohôr. Rozšírili sa vo všetkých prostrediach – na súši, vo vode, aj vo vzduchu. Z kriedy sú najlepšie známe tyrannosaury alebo triceratopsy, operené celurosaury (napr. Microraptor), prechodné druhy medzi plazmi a vtákmi. V kriede tiež nastala explozívna diverzifikácia hmyzích druhov, vyvíjali sa mravce, termity, motýle, kobylky, osy a včely. Cicavce boli stále menšinovým zástupcom kriedovej fauny.

V kriedových moriach boli bežné žraloky, raje a morské jaštery ichtyosaury (rozšírené na začiatku kriedy), plesiosaury (rozšírené počas celej periódy) a mosasaury (rozšírené na konci kriedy). Z morských bezstavovcov to boli hlavonožce – amonity (zvyšky ich schránok sa dajú vidieť napr. vo vápencovom obklade budovy hlavnej pošty v Bratislave) a belemnity. Typické boli tiež lastúrniky tzv. rudisty, ktoré žili prisadnutým spôsobom.

Na konci kriedy došlo k masívnemu vymieraniu živých foriem. Najviac postihnuté boli morské organizmy (pravdepodobne až 95 % všetkých druhov). Úplne vymizli amonity, belemnity a viacero druhov foraminifer. Taktiež zmizli všetky dinosaury, čo uvoľnilo miesto pre krátku nadvládu vtákov na začiatku treťohôr.

## Referencie a použitá literatúra

* Mišík, M., Chlupáč, I., Cicha, I., 1984. *Historická a stratigrafická geológia.* SPN, Bratislava, 541 s.

## Pozri aj

* Chronostratigrafická tabuľka

## Iné projekty

Commons* Commons ponúka multimediálne súbory na tému **krieda**

## Externé odkazy

* databáza GeoWhen

| [skry]Krieda |
| --- |
| Spodná krieda | Vrchná krieda |
| Berias | Valangin | Hoteriv | Barrém | Apt | Alb | Cenoman | Turón | Koňak | Santón | Kampán | Mástricht |