Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Bassov prolaz

| Bassov prolaz  |
| --- |
| Bassov prolaz na karti Australije
 |
| **Lokacija** | Indijski i Tihi ocean
 |
| **Koordinate** | ﻿ / ﻿ |
| **Vrsta** | tjesnac
 |
| **Granična mora** | Veliki australijski zaljev i Tasmanovo more
 |
|  |
| **Prosječna dubina** | −60 m
 |
| **Najveća dubina** | −155 m
 |
| **Najveća širina** | ~250 km
 |
| **Najveća duljina** | ~500 km
 |
|  |
| **Glavni pritoci** | Flowerdale, Inglis, Tamar
 |
| **Otoci** | >50
 |
| **Obalne države** |  Australija
 |

**Bassov prolaz** je morski prolaz između Australije na sjeveru i Tasmanije na jugu, odnosno između Velikog australijskog zaljeva na zapadu i Tasmanovog mora na istoku. Proteže se oko 340 km (dužom sjevernom obalom do 500 km), a širina mu varira od 200 do 250 km. Prosječna dubina iznosi 60 m. Na istočnom i zapadnom ulazu u prolaz nalaze se nizovi otočića (Furneaux na istoku i King na zapadu), manje hridi i grebeni, ostaci nekadašnje kopnene veze Tasmanije s Australijom. Bassov prolaz je ime dobio po Georgeu Bassu (1771–1803), engleskom pomorcu koji ga je otkrio 1798. godine. Danas ima velik ekonomski značaj jer podmorje obiluje ležištima nafte i prirodnog plina koja su cjevovodima povezana s rafinerijama na obali savezne države Victorije. Najveća luka na obali prolaza je grad Melbourne.

## Vanjske veze

* Hrvatska enciklopedija (LZMK): *Bassov prolaz*
# Južnosendvički rov

| Južnosendvički rov
 |
| --- |
| Satelitska snimka Južnog Atlantika, tamno plavo je pozicija Južnosendvičkog rovaSatelitska snimka Južnog Atlantika, tamno plavo je pozicija Južnosendvičkog rova
 |
|  |
| Koordinate: ﻿ / ﻿ |
| **Država** |  Južnosendvički otoci
 |
|  |

**Južnosendvički rov** je duboki lučni oceanski rov u južnom Atlantiku koji se nelazi 100 km istočno od Južnosendvičkih otoka. Rov je stvoren subdukcijom najjužnijeg dijela južnoameričke kontinentalne ploče ispod male Južnosendvičke ploče. Sami Južnosendvički otoci su vulkanski otočni luk nastao ovom subdukcijom.

Ovo je najdublji rov južnog Atlantika, i drugi najdublji u cijelom Atlantiku, posle Portorikanskog rova. Rov je dugačak 965 km a najdublja točka mu je 8 428 metara ispod nivoa mora, na 55°40'S, 025°55'W, 122 km severoistočno od otoka Zavodovski.

Najjužniji deo Južnosendvičkog rova nalazi se južnije od 60°J pa prema tome u Južnom oceanu, tako da sadrži i najdublju tačku tog oceana na 60°00'S, 024°W, sa dubinom od 7235 metara.

## Veze

* Oceanski rov
* Antarktik
* Skošansko more

## Vanjske veze

* Structural evolution of the Scotia Sea floor during paleogene-quaternary period (West Antarctic)
* South Sandwich Islands, southern Atlantic Ocean Arhivirano 2008-07-10 na Wayback Machine-u
* First recorded eruption of Mount Belinda volcano (Montagu Island), South Sandwich Islands (PDF)
# Santa leda

| Santa leda Isberg |
| --- |
| Fotomontaža pravog izleda jedne sante leda u moruFotomontaža pravog izleda jedne sante leda u moru |
|  |
| **oceani** | Arktik Antarktik
 |
|  |

**Santa leda** (engleski: *iceberg* iz germanskog: *ijsberg*, *Isbjerg*, *eisberg*, *Isberg* doslovno prevedeno **ledeno brdo**) je plutajuća masa slatkovodnog leda koji se odvalio sa glečera ili ledenog pojasa i pluta po moru.

Sante leda nalaze se u oceanima blizu Antarktika, u morima Arktika i sub Arktika, u arktičkim fjordovima, ali i po jezerima koje pune glečeri.

## Karakteristike

Od sante lede se obično vidi samo 10 do 12% od njenog stvarnog volumena iznad vodene linije, jer je njen najveći dio u moru. Zbog tog su one velika opasnost za brodove, tako je uostalom nastradao i Titanic kad se očešao u naizgled bezazlenu santu.

Tjerane morskim strujama, sante mogu putovati po 10 - 12 km dnevno, a da se u potpunosti rastope treba im po nekoliko godina, što ovisi o njihovoj masi. Voda otopljenih santi je čista i može se koristiti za piće. Pojedine veće sante imaju osim leda i materijal odlomljenih stijena u svojoj masi.

Pojedine zabilježene sante leda imaju duljinu do 295 km i površinu do 11.000 km², tako da mogu plutati oceanima 6 do 12 godina, dok potpuno ne isčeznu.

## Izvori

## Vanjske veze

* *iceberg* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
* Iceberg Finder Service (for east coast of Canada) (`en`)
* Icebergs of The Arctic and Antarctic Arhivirano 2009-08-26 na Wayback Machine-u (`en`)
# Oštećenje ozonskog omotača

Slika najveće antarktičke ozonske rupe ikad zabeležene (septembar 2006)
Najčešći uzroci **oštećenja ozonskog omotača** su emisije supstanci, koje u različitim kombinacijama sadrže hemijske elemente hlor, fluor, brom, ugljenik i vodonik, poznatije pod nazivom supstance koje oštećuju ozonski omotač.

Pored freona (CFC-a i HCFC-a) i halona, tu se još ubrajaju ugljen tetrahlorid, metil bromid, metil hloroform i bromhlorometan. Ove supstance imaju široku primjenu kao rashladno sredstvo u frižiderima, zamrzivačima i drugim rashladnim uređajima, klima-uređajima i toplotnim pumpama, aerosol raspršivačima, sredstvima za stvaranje pjene, sredstvima za čišćenje i aparatima za gašenje požara.

Supstance koje oštećuju ozon se razgrađuju pod uticajem kratkotalasnog zračenja Sunca, uzrokujući oslobađanje hlora i broma. Ovi gasovi negativno utiču na ozon jer katalitički djeluju na hemijske reakcije koje ga uništavaju.

## Reference

## Literatura

* Dray, Philip; Cagin, Seth (1993). *Between earth and sky: how CFCs changed our world and endangered the ozone layer*. New York: Pantheon Books. ISBN 0-679-42052-5.
* Roan, Sharon (1989). *Ozone crisis: The 15-year evolution of a sudden global emergency*. New York: Wiley. ISBN 0-471-52823-4.
* Schiff, Harold; Dotto, Lydia; (1978). *The Ozone war*. Garden City, N.Y: Doubleday. ISBN 0-385-12927-0.
* *Ozone diplomacy: New directions in safeguarding the planet*. Cambridge: Harvard University Press. 1991. ISBN 0-674-65001-8.  (Ambassador Benedick was the Chief U.S. Negotiator at the meetings that resulted in the Montreal Protocol.)
* Litfin, Karen (1994). *Ozone discourses: Science and politics in global environmental cooperation*. New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-08137-5.
* Grundmann, Reiner (2001). *Transnational Environmental Policy: Reconstructing Ozone*. London: Routledge. ISBN 0-415-22423-3.
* Newman, P. A., Kawa, S. R. and Nash, E. R. (2004). „On the size of the Antarctic ozone hole?”. *Geophysical Research Letters* **31** (21): L12814. Bibcode 2004GeoRL..3121104N. DOI:10.1029/2004GL020596.
* E. C. Weatherhead, S. B. Andersen (2006). „The search for signs of recovery of the ozone layer”. *Nature* **441** (7089): 39–45. Bibcode 2006Natur.441...39W. DOI:10.1038/nature04746. PMID 16672963.

## Vanjske veze

* Ozone layer na Projektu Open Directory
* Ozon
# Vašington

**Vašington** se može odnositi na:

* Washington (grad)
* Washington (savezna država)
* Washington County, Georgia
* Washington County, Idaho
* Washington County, Iowa
* Washington County, Alabama
* Washington County, Arkansas
* Washington County, Virginia
* Washington County, Vermont
* Washington County, Wisconsin
* Washington County, Illinois
* Washington County, Indiana
* Washington County, Kansas
* Washington County, Kentucky
* Washington County, Colorado
* Washington Parish, Louisiana
* Washington County, Maine
* Washington County, Maryland
* Washington County, Minnesota
* Washington County, Mississippi
* Washington County, Missouri
* Washington County, Nebraska
* Washington County, Oklahoma
* Washington County, Oregon
* Washington County, Ohio
* Washington County, Pennsylvania
* Washington County, Rhode Island
* Washington County, North Carolina
* Washington County, Tennessee
* Washington County, Florida
* Washington, Iowa
* Washington, Arkansas
* Washington, Georgia
* Washington, Illinois
* Washington, Indiana
* Washington, Utah
* Washington, Kansas
* Washington, Louisiana
* Washington, Missouri
* Washington, Nebraska
* Washington, New Jersey
* Washington, Oklahoma
* Washington, Pennsylvania
* Washington, North Carolina
* Washington, Virginia
* Washington, California
* Washington, West Virginia

## Povezano

* Vošington, razvrstavanje
* Washington, razvrstavanje
# Chucunaque (rijeka)

| Rijeka Chucunaque Rio Chucunaque |
| --- |
|  |
| Lokacija |
| Kontinenti | Južna Amerika |
| Države |  Panama |
| Pokrajine | Darién |
| Hidrografija |
| Izvor | planina Cerro Grande Serranía del Darién |
| Ušće   – koordinate | kod El Real de Santa María u Tuiru 8°07′31″N 77°44′41″W |
| Dužina | 231 km |
| Pritoke | Artigartí, Mortí, Chiatí, Membrillo, Metetí, Ucurgantí, Marragantí, Turquesa i Chico |
| Hidrologija |
| Sliv   – površina | pacifički 10.664 km² |
| Ulijeva se u | Tuiru |

**Rijeka Chucunaque** je rijeka na istoku Paname duga 231 km i po tom najduža rijeka u zemlji, najveća pritoke rijeke Tuire koja i sama ima 230 km.

## Hidrologija

Rijeka izvire na padinama planine Cerro Grande u Masivu Serranía del Darién, na granici domororodačkih regija Guna Yala i Wargandí.

Od tamo teče prema jugoistoku do mjesta Uala, prijestolnice Regije Wargandí. Od tamo i nadalje teče prema jugoistoku, i prima brojne pritoke; Artigartí, Mortí, Chiatí, Membrillo, Metetí, Ucurgantí, Marragantí, Turquesa i Chico.
Kada stigne do grada Yaviza, mijenja smjer prema jugozapadu i teče do grada El Real de Santa María, gdje ima ušće u rijeku Tuiru.

Chucunaque i Tuira sa svojim rukavcima i močvarama su glavni razlog što još i danas nije dovršen Panamerički autoput.

## Reference

## Vanjske veze

* *Chucunaque River* (Na portalu Mapcarta) (`en`)
# Valenciennes

| Valenciennes
 |
| --- |
|  Gradska skupština na centralnom trgu |
|  |
|  Grb
 |
| Osnovni podaci
 |
| Država
 |  Francuska
 |
| Region
 | Nord-Pas-de-Calais
 |
| Departman
 | Nord
 |
| Stanovništvo
 |
| Stanovništvo
 | 41.278
 |
| Gustina stanovništva
 | 3140,97 st./km²
 |
| Geografija
 |
| Koordinate
 | ﻿ / ﻿ |
| Vremenska zona
 | UTC+1, ljeti UTC+2
 |
| Nadmorska visina
 | 17-56 m
 |
| Površina
 | 13.84 km²
 |
| ValenciennesValenciennes (Francuske)
 |
| Ostali podaci
 |
| INSEE kod
 | 59606
 |

**Valensijen** (francuski: *Valenciennes*, nizozemski: *Valencijn*) je grad u severnoj Francuskoj u regionu Sever Pa de Kale i departmanu Sever. Istorijski, grad pripada regionu Eno (*Hainaut*). Kroz Valensijen protiče reka Šelda, koju Francuzi zovu Esko (*Escaut*).

Valensijen se nalazi na 52 kilometra od Lila, 106 kilometara od Brisela i 200 kilometara od Pariza.

Ovaj region je doživeo ekonomski i demografski pad u periodu 1975—1990, ali se od tada oporavlja. Po popisu iz 1999. grad je imao 41.278 stanovnika, dok je u široj oblasti živelo 399.677. Godine 2008. Valensijen je imao 42.656 žitelja.

Do 1970ih glavna industrija je bila industrija čelika i tekstila. Godine 2001. u gradu je otvorena linija za proizvodnju automobila (Tojota Jaris). To je danas najznačajnija industrija u Valensijenu.

## Historija

Valensijen se prvi put pominje 693. u pravnom dokumentu kralja Klovisa II. Od 923. je pod suverenitetom Svetog rimskog carstva. Veruje se da je 1008. Bogorodica „sveim kordonom“ spasla Valensijen od kuge, što se i danas proslavlja. Od 16. veka grad je u okviru Španske Nizozemske. Luj XIV je 1677. zauzeo Valenijen za Francusku.

U Prvom svetskom ratu kroz grad je prolazila Hindenburgova linija, pa je Valensijen tada teško razoren. Grad je ponovo uništen u Drugom svetskom ratu. Valensijen je obnovljen uglavnom betonskom arhitekturom.

## Gradovi-pobratimi

* Agrigento, Italija
* Düren, Nemačka
* Gliwice, Poljska
* Medway, Ujedinjeno Kraljevstvo
* Miskolc, Mađarska
* Moskva, Rusija
* Nacka, Švedska
* Óbuda, Mađarska
* Salgótarján, Mađarska
* Yichang, Kina

## Demografija

Demografija| 1962. | 1968. | 1975. | 1982. | 1990. | 2011. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 45.379 | 46.626 | 42.473 | 40.275 | 38.441 | 43.471 |
# Kuruci

| Kuruci Kurucok |
| --- |
| Ilustracija iz 18. vijeka vojske kurucaIlustracija iz 18. vijeka vojske kuruca
 |
|  |

**Kuruci** (mađarski: *kurucok*) je ime za naoružane ustanike koji su se između 1671. - 1711. borili protiv Habsburgovaca u Ugarskoj.

## Historija i karakteristike

Prvi koji je upotrijebio naziv - *kuruc* bio je beglerbeg paša od Egera Meni - 1671., koji je tako zvao plemiće - prebjege iz Kraljevine Ugarske na osmanski teritorij.
Nakon tog je to ime brzo postalo popularno, pa je korišteno od 1671. do 1711. u tekstovima pisanim na mađarskom, slovačkom i turskom za ustanike iz Kraljevine Ugarske i sjeverne Transilvanije borce protiv habsburške politike.

Ni danas se zapravo ne zna etimologija te riječi, po jednima ona dolazi od latinskog *crux* = križ, pa bi značila nešto kao križari.
Po drugima to je riječ perzijskog porijekla i označavala je buntovnog čovjeka.

Ono što se sigurno zna je da su ustanici prvog kuruckog ustanka sami sebe nazivali - *bújdosók* = bjegunci.

Kuruci su prvi ustanak poveli 1672. okupivši svoju vojsku na sjeverozapadu Transilvanije, gdje su sklonile brojne izbjeglice različitog porijekla, od vjerskih i političkih progona koji su u to vrijeme provođeni u Kraljevini Ugarskoj.

Puno značajniji ustanak bila je **Rakošijeva buna**, vođena između 1703. - 1711. koju je poveo i vodio Ferenc Rákóczi, koja je zamalo uspjela.

Pored ta dva najznačajnija, bilo je i puno manjih buna koje su poveli kuruci.

Kuruci su se služili gerilskom taktikom, jašući konje oboružani kuburama, sabljama i sjekirama - napadali su nenadano i brzo, i još brže se izgubili.

Glavnina ustanika bili su protestanti, nezadovoljni ugarskom protureformacijskom politikom. Pored njih to je bilo
niže plemstvo nezadovoljno oduzimanjem stečenih privilegija i vojnici iz graničnih utvrda koji su bili revoltirani tretmanom
habsburških oficira prema njima.

Etnički bilo je najviše Mađara, ali je bilo i puno Slavena u njihovim redovima.

O *kurucima* i njihovim junačkim podvizima ispjevano je puno pjesama, najčešće anonimnih, koje su i danas dio mađarskog folklora.

## Reference

## Vanjske veze

* *Kuruc* na portalu Pallas Nagy Lexikona (`hu`)
* *History of Slovakia: Part of Historic Hungary II - Modern Times (1526 - 1918)* na portalu Angelfire (`en`)
# Nikola Bunić

**Nikola Bunić** (Dubrovnik, oko 1635. - Silistrija, Bugarska, 16. kolovoza 1678.), hrvatski pjesnik, diplomat i državnik.

Godine 1658. stupa u državnu službu u kojoj obnaša najviše dužnosti. Kao diplomatski predstavnik Dubrovačke Republike boravio je u misijama u Carigradu. U državnim službama bio je na najvišim položajima (knez, konzul civilnih poslova, član Odbora dvanaestorice, diplomatski predstavnik Republike u Carigradu i dr.).

Autor je pravnog priručnika tiskanog 1784., opisa dubrovačkog teritorija, spjeva o obnovi grada nakon potresa i drugih djela na latinskom jeziku. U trijemu današnje upravne zgrade Grada Dubrovnika podignuta mu je spomen-ploča. Dubrovačka Republika je u svojoj povijesti svojim velikanima podigla tek jedno spomen-poprsje, Mihu Pracatu. Tri spomen-ploče podignute su Nikoli Buniću, Ruđeru Boškoviću i Trajanu Laliću.

## Izvori
# Primorsko-goranska županija

| Primorsko-goranska županija |
| --- |
| ZastavaGrb |
|  |
| Država |  Hrvatska |
| Sjedište | Rijeka |
| Uprava |
|  • Župan | Zlatko Komadina (SDP) |
| Površina |
|  • Ukupno | 3.588 km² |
| Stanovništvo (2021.) | 265.419 |
|  • Gustina | 74/km² |
| Sajt |  |

**Primorsko-goranska županija** je županija koja se nalazi se na zapadu Hrvatske. Obuhvaća područje grada Rijeke, sjeveroistočni dio istarskog poluotoka, Kvarnerske otoke, Hrvatsko primorje i Gorski kotar. Sjedište joj je Rijeka, treći po veličini hrvatski grad.

## Administrativna podjela

Županija je podijeljena na 14 gradova i 21 općinu.

* Gradovi:
	+ Grad Rijeka
	+ Grad Bakar
	+ Grad Cres
	+ Grad Crikvenica
	+ Grad Čabar
	+ Grad Delnice
	+ Grad Kastav
	+ Grad Kraljevica
	+ Grad Krk
	+ Grad Mali Lošinj
	+ Grad Novi Vinodolski
	+ Grad Opatija
	+ Grad Rab
	+ Grad Vrbovsko
* Općine:
	+ Općina Baška
	+ Općina Brod Moravice
	+ Općina Čavle
	+ Općina Dobrinj
	+ Općina Fužine
	+ Općina Jelenje
	+ Općina Klana
	+ Općina Kostrena
	+ Općina Lokve
	+ Općina Lopar
	+ Općina Lovran
	+ Općina Malinska-Dubašnica
	+ Općina Matulji
	+ Općina Mošćenička Draga
	+ Općina Mrkopalj
	+ Općina Omišalj
	+ Općina Punat
	+ Općina Ravna Gora
	+ Općina Skrad
	+ Općina Vinodolska
	+ Općina Viškovo
	+ Općina Vrbnik

## Stanovništvo

Starosna piramida Primorsko-goranske županije prema popisu stanovništva 2011. g.
Prema popisu stanovništva iz 2021. županija je imala 265.419 stanovnika (6,9 % ukupnog stanovništva Hrvatske) sa prosječnom gustoćom naseljenosti od 74 stanovnika/km2.

Etnički sastav je bio sljedeči: Hrvati 88,1 %, Srbi 3,9 %, Bošnjaci 1,3 %, Talijani 0,9 % i drugi.

## Županijska uprava

Župan: Zlatko Komadina (SDP)

Županijska skupština (45 članova):

* Socijaldemokratska partija Hrvatske - SDP (12)
* Hrvatska demokratska zajednica - HDZ (9)
* Hrvatska narodna stranka - HNS (4)
* Primorsko-goranski savez - PGS (4)
* Hrvatski laburisti - Stranka rada (4)
* Akcija mladih - AM (2)
* Hrvatska seljačka stranka - HSS (2)
* Hrvatska stranka umirovljenika - HSU (2)
* Istarski demokratski sabor - IDS (2)
* Autonomna regionalna stranka Hrvatskog primorja, Gorskog kotara, otoka i Rijeke - ARS (1)
* Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević - HSP AS (1)
* Stranka demokratske akcije Hrvatske - SDA Hrvatske (1)
* Zelena stranka - ZS (1)

## Geografija

## Historija

## Gospodarstvo

## Kultura

## Znamenitosti

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Županije
# Kvarnerski zaljev

| Kvarnerski zaljev Quarnaro |
| --- |
| Austro-Ugarska karta zaljevaAustro-Ugarska karta zaljeva
 |
|  |
| **Država** |  Hrvatska
 |

**Kvarnerski zaljev** (talijanski: *Quarnaro*, *Quarnero*, *Carnaro*, latinski: *Liburnicus Sinus*) je ime sjevernog dijela Jadranskoga mora između vinodolske-velebitske i
istarske obale.

## Karakteristike

Kvarnerski zaljev je otočnim nizovima razdijeljen na **Riječki zaljev** (sjever),  **Velebitsko-vinodolski kanal** (dio između obale Hrvatskoga primorja i otoka Krka, Raba i Paga), **Kvarnerić** (između otočkog niza Krka, Raba i Paga s jedne, i Cresa i Lošinja s druge strane:

Ime **Kvarner** se koristi za dio između otoka Cresa i Lošinja i istarske obale, a **Vela Vrata** za tjesnac širok je 4,2 km na sjeveru Kvarnera između Cresa i istarske obale.

Najveći grad Kvarnerskog zaljeva je Rijeka, velika luka i industrijski centar, ostali veći urbani centri su ljetovališta Opatija i Lovran na zapadu, Crkvenica i Senj na istoku, te Krk i Rab u sredini Kvarnera.
Na *Kvarneru* u užem smislu jedini veći grad je Cres, uz historijski gradić Osor na prevlaci koja razdvaja otok Cres od otoka Lošinja.

Duž istarske obale nema većih gradova, već samo manjih luka; Plomin, Rakalj, Krnica, Ližnjan i Medulin.

Uz Krk se prema Rabu nižu otočići Prvić, Sv. Grgur i Goli, a prema Cresu Plavnik. Uz obalu Cresa i Lošinja otočići Zeča, Unije, Susak,
Vele i Male Srakane.
A od Lošinja u Kvarneriću leže Ilovik, Silba, Olib i Premuda.

Brodovi iz Rijeke za Dalmaciju plove Kvarnerićem, a kroz Kvarner plove veći teretni brodovi prema otvorenom moru.

Kvarnerski zaljev je vrlo razveden, prosječno dubok 50 m, u Riječkom zaljevu 50-60 m.
U Kvarneriću je maksimalna dubina 104 m, i to na istoku Cresa.
Zaljev je najdublji u kanalu Krušija između Plavnika i Cresa -114 m.

Prosječna amplituda plime i oseke u Rijeci je 30 cm. Maksimalna amplituda zabilježena u Rijeci iznosi 1.35 m, za razliku od tog u Veneciji 2.15, a u Trstu 2,41 m.

Kako je Kvarnerski zaljev okružen rubom visokih planina, često je izložen utjecajukontinentalne klime, pa su česti prodori hladnoga zraka - bura sa sjeveroistoka, i tramontana sa sjevera, naročito
zimi.

## Etimologija

Za rane antike zaljev se nazivao *Sinus Flanaticus*, po Flanoni (današnji Plomin u Istri), a za kasne antike *Liburnicus Sinus* (Liburnski zaljev).

Po jednoj hipotezi ime Kvarner možda potječe od latinskog **mare quaternarium** = četiri mora, jer je otocima bio podjeljena na četiri plovna puta.

Po drugoj hipotezi ime mu potječe od talijanske **cavernariu** = zaljev spilja.

## Galerija slika

* Pogled iz Kastva na zaljev
* Kvarner sa Učkom
* Vela vrata
* Velebitski kanal

Pogled na zaljev sa Autoputa A6

## Reference

## Vanjske veze

* *Kvarner*(`sh`)
* *Karta zaljeva* Arhivirano 2022-05-18 na Wayback Machine-u(`sh`)
# Karolina Riječka

*Za ostale upotrebe, pogledajte Karolina Riječka (razvrstavanje).*
**Carollina Bellinich** (Rijeka, 21. travnja 1791 - ?), poznatija pod imenom **Karolina Riječka**, bila je supruga lovranskog veletrgovca Andrije (Andrea) Bellinicha, poznata po tome što je, prema lokalnoj legendi, za vrijeme Napoleonskih ratova spasila grad Rijeku od britanskog bombardiranja.

Carolina Bellinich je bila sestra tadašnjeg gradskog "vicekonzula" čije se ime navodi kao Ignacije. U ljeto 1813. godine, za vrijeme Rata Šeste koalicije, Rijeka se nalazila pod francuskom vlašću. Britanska eskadra u Jadranu, pod zapovjedništvom viceadmirala Thomasa Fremantlea namjeravala je napasti i uništiti grad kako bi spriječila i otežala francusko povlačenje prema Italiji. Eskadra je došla pred grad 3. srpnja, nakon čega je grad napustio malobrojni francuski garnizon. Britanski brodovi su uništili brodove ispred luke, a potom iskrcala odred od 600 marinaca koji je opljačkao državno skladište. Delegacija građana, među kojima je bila i Carolina, je došla kod britanskog zapovjednika kapetana Hosta (prema nekim izvorima i admirala Fremantlea) te ga zamolila da poštedi grad i njegovu imovinu. Britanci su uslišali njihov zahtjev, ali su, da bi "zadovoljili formu" bombardirali i opljačkali obližnji Bakar. Nedugo potom su u Rijeku 26. kolovoza ušle austrijske trupe pod vodstvom generala Nugenta, čime su prestala ratna zbivanja na tim prostorima.

Carolina Bellinich se posljednji put u povijesnim izvorima spominje 1829. godine. Tada je navodi da je sa mužem imala četvoro djece. Gradske vlasti su cijeli događaj opisale u pismu poslanom tadašnjoj austrijskoj carskoj vladi u Beču, tražeći da joj se oda službeno priznanje zbog spašavanja grada.

Carolina Bellinich je nakon toga postala svojevrsna lokalna legenda, a mnogo godina kasnije je inspirirala umjetnička djela. Godine 1961. je u tadašnjoj Jugoslaviji snimljen film *Karolina Riječka* u kome je naslovni lik tumačila britanska glumica Anne Aubrey, a nešto kasnije je stvoren i popularni istoimeni mjuzikl.

## Vanjske veze

* Karolina Riječka članak na sajtu Istrapedia
# Karolina Riječka (film)

*Za ostale upotrebe, pogledajte Karolina Riječka (razvrstavanje).*

| Karolina Riječka |
| --- |
|  |
| Režija | Vladimir Pogačić |
| Scenario | Zvonimir Berković |
| Predložak | *Karolina Riječka*; autor: Drago Žerve |
| Uloge | En Obri Nikola Popović Antun Nalis Bari Džouns Karlo Bulić |
| Muzika | Bojan Adamič |
| Fotografija | Milorad Marković |
| Montaža | Katarina Stojanović |
| Studio | Avala film |
| Premijera | 1961 (1961) |
| Trajanje | 88 min |
| Zemlja |  SFR Jugoslavija |
| Jezik | srpskohrvatski |

**Karolina Riječka** je jugoslovenski istorijski film snimljeni 1961. godine u režiji Vladimira Pogačića. Scenario je pisao Zvonimir Berković prema istoimenom romanu Drage Žervea, koji se temeljio na stvarnim događajima u Rijeci pred kraj Napoleonskih ratova.

## Radnja

Za vreme rata Šeste koalicije u leto 1813. godine, britanski brodovi , kako bi onemogućili opstanak trupa Napoleonovih trupa, se spremaju da bombarduju Rijeku, koji je tada pod francuskom vlašću. Karolina želi da pomogne svom gradu i odlazi na admiralski brod, ali njen šarm ne može da postigne bilo kakav rezultat kod starog admirala. Nagovorivši svoga muža na trgovačku transakciju sa admiralom, Karolina ipak sprečava bombardovanje Rijeke.

## Uloge

| Glumac
 | Uloga
 |
| --- | --- |
| En Obri | Karolina
 |
| Nikola Popović | gradonačelnik
 |
| Antun Nalis | Andra
 |
| Bari Džouns | admiral
 |
| Karlo Bulić |  |
| Bernard La Žarig |  |
| Mića Orlović |  |
| Hermina Pipinić | Marija
 |
| Miodrag Popović Deba |  |
| Tito Stroci |  |

## Vanjske veze

* *Karolina Riječka* na sajtu IMDb
* Karolina Riječka - filmska banka