# Marcel Proust

| Marcel Proust |
| --- |
|  |
| Biografske informacije |
| Rođenje |  Auteuil, Francuska |
| Smrt | 18.11. 1922.  Pariz, Francuska |
| Obrazovanje |
| Zanimanje | romanopisac, esejist, kritičar |
| Opus |
| Književne vrste | Moderna |
| Znamenita djela |
| *U potrazi za izgubljenim vremenom* |
| Inspiracija |
|
Od
* Fjodor Dostojevski, Sigmund Freud, John Ruskin, Lav Tolstoj, Arthur Schopenhauer
 |
|
Na
* Ahmet Altan, John Banville, Samuel Beckett, Jean Cocteau, Graham Greene, Naguib Mahfouz, Iris Murdoch, Vladimir Nabokov, Orhan Pamuk, Edmund White, Virginia Woolf, Richard Wright
 |

**Marcel Proust**, (Pariz, 10. juli 1871. - Pariz, 18. novembar 1922.), francuski romanopisac.
Rođen u imućnoj liječničkoj obitelji, nježan i osjetljiv, pobolijevao od djetinjstva od astme, što je obilježilo čitav njegov potonji život. Kao izobražen i profinjen mladić kretao se u mondenim građanskim, umjetničkih i aristokratskim krugovima, pisao i prevodio, posebno djela engleskoga estetičara Johna Ruskina, koji je presudno utjecao na njegovo kasnije stvaralaštvo. Iz toga razdoblja potječu članci iz mladosti skupljeni pod naslovom *Užitci i dani*, 1896 i autobiografski roman *Jean Santeuil*, posthumno, 1952. Svoje glavno životno djelo pisao je desetak godna, u utrci s bolešću i smrću. U gotovo potpunoj osami i odustajanju od svih drugih djelatnosti nastalo je jedno od najosebujnijih i najvrjednijih djela svjetske književnosti, golemi ciklus romana pod zajedničkim naslovom *U traganju za izgubljenim vremenom*, 1913—27; njegovi su dijelovi: *Put k Swannu*, *U sjeni procvalih djevojaka*, *Vojvotkinja de Guermantes*, *Sodoma i Gomora*, *Zatočenica*, *Bjegunica*, i *Pronađeno vrijeme*. Ciklus od oko 3.200 stranica (ovisno o izdanju) obuhvaća razdoblje druge polovice XIX. st., početka XX. st. i 1. svjetski rat, kao i teme koje su potresale francusko društvo toga doba (npr., Dreyfusova afera). Radnja se zbiva u ladanjskoj obiteljskoj kući u gradiću Combrayu (u zbilji Illiers), u Parizu, u pokrajini, na normandijskoj obali, u Veneciji. Roman ima oblik esejiziranih memoara: to je zapravo fikcionalizirana i minucioznim raščlanama povezana kvaziautobiografija u kojoj su svi elementi uzeti iz zbilje, no stilizirani u smislu Proustove filozofije i estetike, u simbolističnom i impresionističkom duhu vremena. To veliko sintetsko djelo moguće je čitati na više načina: npr. kao balzacovsku studiju društvenih odnosa u doba propadanja aristokracije i uspona bogate građanske klase, smještenu većim dijelom u doba Dreyfusove afere. Poput Honoré de Balzaca, Proust teži sveobuhvatnosti i sintezi, predočava cijeli niz likova iz najrazličitijih društvenih sredina i njihove sudbine. No djelo je, znakovito za ono doba, mješavina romana i eseja: auktor prati svoje pripovijedanje psihološkim komentarima, kulturnopovijesnim reminiscencijama, estetskim digresijama i sentencioznim opservacijama. Cjelovitost prividno kaotičnoga i heterogenog teksta proistječe iz kompozicije izgrađene na mreži isprepletenih leitmotiva kao u Wagnerovim operama, te mita o Vremenu kao dominantnoj nevidljivoj sili u čijem se polju oblikuju i rastaču bića i odnosi.

Proustove su velike teme korozija bića u protjecanju vremena, ljubomora i ljubav (heteroseksualna i homoseksualna), tjelesnost i determinacije psihe tijelom, nestalnost međuljudskih odnosa i nespoznatljivost stvarnosti, problematičnost identiteta i sebstva, snobizam i politička kultura i diplomacija uoči 1. svjetskoga rata. Smatra se da je vrijeme glavni junak tog romana, no ono Proustu nije zanimljivo kao filozofska apstrakcija (npr. kao u Sv. Augustina) nego kao medij i uzrok svih metamorfoza; ono dovodi do mijena identiteta, ljudske komunikacije, te i do gubitka samog smisla života. Pod uticajem francuskoga filozofa Henri Bergsona pisac nalazi izlaz iz naizgledne jalovosti i prolaznosti života u otkriću činjenica da podsvijest skladišti sve impresije, pa je naizgled izgubljeno vrijeme pohranjeno i dostupno u nesvjesnom segmentu bića. Ono nije zauvijek mrtvo, nego se može prizvati na razinu svijesti i izraza nehotičnim, osjetilnim sjećanjem tijela, koje pamti ne samo zbivanja nego i minule porive i emocije. Dvostruko gledište pripovijedanja sastoji se od emocija neiskusna glavnog lika i inteligencije zrelog pripovjedača koji se neprimjetno smjenjuju iza prvog lica sjetnog i često grubo humornog solilokvija i sarkastičnih komentara. No razlika među njima nije samo u iskustvu nego i u činjenici da je pripovjedač svjestan svojega poslanja i smisla života koji otkriva u pisanju: njegov životni neuspjeh ne dovodi nikada u pitanje vrijednost života. Poruka pjesnika i modernog egzistencijalnog metafizičara Prousta afirmira život- iako ne izrijekom: život ne postoji zato da bi jednog dana bio slikom ili knjigom; on je sam po sebi najveća umjetnost, svojevrsno remek-djelo. Kao i u većem dijelu romana, nazočna je dvostruka optika: svijest pripovjedača, nikad fiksna, evoluira u vremenu kao entitet; istovremeno, auktor često eksplicite poriče bilo kakav kontinuitet sebesvijesti i identiteta osim ukorijenjenosti u tijelu (što je navelo mnoge da proglase duhovnu srodnost piščevu s orijentalnom, hindu-budističkom metafizikom koja niječe zapadnu tradiciju jedinstva osobnosti); jasna je poruka djela da je svrha *Traganja* zapravo pripovjedačevo duhovno spasenje i u neku ruku ozbiljenje esteticizma Waltera Patera i simbolizma konca 19. stoljeća; no, s druge strane Proustvo djelo uspostavlja čaroliju života neovisno o piščevoj apologiji umjetničke vokacije- njegovoj privatnoj opsesiji koja za suvremenoga čitatelja djeluje anakrono i marginalno, dok je njegova usredotočenost na analizu izazvala i dosta kritičkih komentara koji se mogu svesti na dvije točke: Proust "ubija život" hiperanaliziranjem, a spiritualna dimenzija postojanja ostaje mu dobrim dijelom skrivenom zbog totalne uronjenosti u vremenom ograničena iskustva.

Nasljednik Montaignea, francuskih moralista, memoaristike vojvode de Saint Simona, Stendhala i Dostojevskog, Proust je ostvario jedno od najvećih djela u povijesti književnosti, djelo koje se galerijom likova (preko 2.000, od toga više od 30 velikih), mudrošću, humorom i humanošću može svrstati u vrhunce pisane riječi uopće.

## Vanjske veze

* Le temps de Proust Arhivirano 2007-08-05 na Wayback Machine-u- a blog about (re)reading Proust and the associated secondary literature
* Reading Proust- A reader enjoys the new Penguin/Viking translations of *In Search of Lost Time*.
* Reinterpretation of Remembrance Of Things Past Arhivirano 2006-06-23 na Wayback Machine-u
* Why Proust? And Why Now? Arhivirano 2008-06-07 na Wayback Machine-u - an essay on the lasting relevance of Proust and his work
* A short Proust bibliography Arhivirano 2005-04-11 na Wayback Machine-u (bilingual)
* TempsPerdu.com Arhivirano 2008-10-14 na Wayback Machine-u- many useful links, including to online texts of *Lost Time* in French and English
* The Kolb-Proust Archive for Research
* Marcel Proust, a personal site in Italian
* Essay by Stephan Reimertz on Proust in Germany (in French) Arhivirano 2007-02-23 na Wayback Machine-u
* Marcel Proust's Album, Marcel Proust receives a tribute in this album of "recomposed photographs".
* Marcel Proust et l'aviation Arhivirano 2008-06-23 na Wayback Machine-u, Proust and airplanes.

### Online tekstovi

* Djela čiji je autor Marcel Proust na Projektu Gutenberg French text of volumes 1-4 and *Swann's Way* in English translation
* University of Adelaide Library French text of volumes 1-4 and the complete novel in English translation